Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із уточненими позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 3950грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, посилаючись на те, що 20.12.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошову позику в сумі 3950грн. з терміном повернення до 04.01.2012 року. Взяті на себе зобов»язання відповідач не виконує, у зв»язку з чим в нього виникло право на звернення до суду за захистом свого права. Позивач в судове засідання не з»явився, подавши суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, уточнені позовні вимоги про стягнення з нього 3950грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми визнає в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 20.12.2011року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику в сумі 3950грн. Вказану суму позичальник зобов'язувався повернути до 04.01.2012 року. У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 статті 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За нормами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення відповідачем позики не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність борговового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів в підтвердження сплати позики в сумі 3950грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, індекс інфляції становить: з 01 січня 2012року - 4%, що становить 250грн., з 01 січня 2013року - 5%, що становить 312грн., з 01 січня 2014року - 1%, що становить 63грн., 3% річних від простроченої суми становить : з 01 січня 2012року - 188грн., з 01 січня 2013року - 188грн., з 01 січня 2014року - 47грн. Однак, згідно таблиці індексів інфляції : у 2012році індекс інфляції становив 99,8%, що від суми боргу 3950грн. становить - 0грн., у 2013році - 100,5%, що становить - 19,75грн., у січні 2014року - 1%, що становить 23,70грн., а відтак позовні вимоги про стягнення індексу інфляції підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача 43,45грн. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3950грн. боргу та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 266,62грн. (з січня 2012року - 118,5грн., з січня 2013року - 118,5грн., з січня 2014року - 29,62грн.). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243грн. 60коп. судового збору.

Outcome: partial