Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 70 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 26.06.1996 по 27.10.1996 та з 09.03.1999 по 31.10.2010 позивач перебував у трудових відносинах з державним підприємством ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська - Західна №1», яке на теперішній час перейменоване у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», працював гірничим робітником підземним II розряду з повним робочим днем у шахті, гірничим монтажником V розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з переходом на пенсію. Діагноз «гострий бронхіт» вперше позивачу був встановлений наприкінці 2011 року, лікувався амбулаторно з 05.12.2011 по 14.12.2011. 25.12.2013 складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено 25.12.2013 року головним державним санітарним лікарем Лазарєвим В.О. та яким позивачу встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст., захворювання професійне вперше; ІХС: (дифузний кардіосклероз) СН 0 ст., хронічна вертеброгенна люмбоішиалгія. Вперше оглянутий на МСЕК 10.02.2014, встановлено 25% втрати професійної працездатності, з 06.02.2014 року безстроково. 27.06.2017 позивач був повторно оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням та йому було встановлено повторно 40% втрати професійної працездатності з 19.06.2017 безстроково. Визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 19.06.2017 безстроково. У зв'язку з ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у поганому самопочутті, частому кашлі, відчутті задухи, загальній слабкості, головному болю, зниженні пам'яті, болю в шийному та поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу. Моральна шкода оцінена позивачем у 70 000 гривень. Посилаючись на приписи ст.ст.157, 237-1 КЗпП, ст.38 Гірничого Закону України позивач вважає законним та обґрунтованим стягнути з відповідача на свою користь 70 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд та закінчення справи за його відсутності. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, який засобами поштового зв'язку направлений ним і позивачу. За змістом відзиву сума в розмірі 70 000 гривень є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості з тих підстав, що позивачу фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток; Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань» від 23.02.2008 №717-У виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Також відповідачем зазначено, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку моральної шкоди та медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних та інших негативних проявів стану його здоров'я. Відповідач частково визнає суму заявлених вимог, а саме, у розмірі 12 000 гривень. Представник відповідача в судове засідання не заявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вивчивши доводи позову та відзиву на нього, дослідивши надані по справі докази, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд при винесені рішення виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно з записів в трудовій книжці позивач [PERSON] з 26.06.1996 по 27.10.1996 та з 09.03.1999 по 31.10.2010 працював на підприємстві відповідача ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська - Західна №1» (на теперішній час - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») гірничим робітником підземним з повним робочим днем у шахті II розряду, гірничомонтажником V розряду з повним робочим днем у шахті. 31.10.2010 [PERSON] звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з переходом на пенсію. 25.12.20.13 складений та затверджений головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відносно [PERSON] як працівника підприємства ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». За змістом вказаного Акту Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» 20.11.2013 [PERSON] встановлений діагноз: пневмоконіоз, ЛН 1-11 ст., захворювання професійне вперше; ІХС: (дифузний кардіосклероз) СН 0 ст., хронічна вертеброгенна люмбоішиалгія. Відповідно до п.16 Акту професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактора - пилу. За п.17 Акту причина професійного захворювання: запиленість повітря робочої переважно фіброгенної дії складає - 19,0 мг/м3 (ПДК 2 мг/м3). Згідно з п.19 Акту осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів з питань охорони праці, що призвели до даного професійного захворювання, встановити не представляється можливим, у зв'язку з тривалим часом роботи в підземних умовах. Висновком МСЕК від 10.02.2014 [PERSON] первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 20.11.2013 безстроково, в подальшому - 27.06.2017 переглянуто та ступінь втрати професійної працездатності збільшена до 40% з 19.06.2017 безстроково, встановлена третя група інвалідності. Виписками з амбулаторної картки стаціонарного хворого від 20.11.2013 №1647, від 04.03.2016 №252, від 26.07.2016 №763, від 28.12.2016 №1279, від 25.03.2017 №281-281 підтверджується, що позивач [PERSON] систематично проходить лікування захворювання професійного характеру як амбулаторно, так і стаціонарно. Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 27.12.2016 №43/1094 підтверджується наявність у [PERSON], місце роботи і рід занять - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», гірник підземний, підземний гірничо-монтажник по 2010 р., професійного захворювання - пневмоконіоз, ускладненого хронічним бронхітом ІІ ст. в фазі загострення. Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обов'язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приписами ст.1167 ЦК України також визначено право фізичної особи на відшкодовування моральної шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Факт установлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 25%, в подальшому - на 40% безстроково, та яке виникло з вини відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, не заперечується та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу такого захворювання, в тому числі в медичних установах, адже турбує кашель, головний біль, запаморочення, швидка втома, в'ялість, задуха при помірному фізичному навантаженні, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково, що підтверджується письмовими доказами, апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження стресових, агресивних та інших негативних проявів стану здоров'я та висновку лікаря-психіатра про психічний стан, не заслуговують на увагу, адже, по-перше, позивач не зазначає про відхилення від норми його психічного стану, по-друге, моральна шкода полягає і в моральних і в фізичних стражданнях, і в моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, і в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, інших негативних наслідків (п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) від 31.03.1995 №4). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються медичними документами (а.с.9-13), наявність у позивача 40% втрати професійної працездатності, встановлення 27.06.2017 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, глибину фізичних та моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 26 000 гривень. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку з ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 261,76 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (37,14% від 704,80 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial