Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою він перебував з 24 грудня 1994 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин син [PERSON] за їх спільною згодою залишився проживати з відповідачкою. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року (цивільна справа № 205/8932/19) з нього стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь відповідачки щомісячно, починаючи з 15.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття, зазначений судовий наказ знаходиться на виконанні у Новокодацькому ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 3 01 грудня 2019 року син - [PERSON] проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року визначене місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом із батьком, тобто із ним за вищевказаною адресою та знаходиться на повному його утриманні. За період з 01 грудня 2019 року, тобто з моменту, коли син [PERSON] проживає із ним, державним виконавцем нараховувались йому до сплати щомісяця аліменти, які утримувались з нього на користь відповідачки. На 01 серпня 2020 року його заборгованість зі сплати аліментів складає 12852 грн. 85 коп. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання сина не надає та відмовляється добровільно звернутися до державного виконавця із заявою про припинення стягнення аліментів на її користь, він змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина, що стягуються з нього на користь відповідача у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу) за судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року з 01 грудня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), та відкладено підготовче засідання. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій вона визнала позовні вимоги, просила позов задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи до суду подав відзив, в якому просив прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів і матеріалів відповідно до вимог та положень чинного законодавства, а також просив розглянути вищезазначену справу без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24 грудня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис № 1384 (а. с. 11). Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1054 (а. с. 14). Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року, яке набрало законної сили 26 червня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 12-13). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/8932/19 від 18 жовтня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 15 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 15). На виконання вказаного судового наказу 21 листопада 2019 року виконавчою службою відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження (а. с. 22). [PERSON] , [INFO] , з 01 грудня 2019 року фактично проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , та братом [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 108 від 17 серпня 2020 року (а. с. 16). [PERSON] , [INFO] , з 26.06.2013 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 109 від 17 серпня 2020 року (а. с. 17). Згідно з довідкою про доходи № КО000000016 від 18 серпня 2020 року дохід позивача за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року складає 205 608 грн. 01 коп. (а. с. 23). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сидоріною Д.М., заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.08.2020 року становить 12852 грн. 85 коп. (а. с. 24). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-19). Отже, на цей час [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із ч. 2 ст.\~181\~СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст.\~197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.\~273\~СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Стягнення на цей час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, яка проживає з ним. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на цей час неповнолітня дитина перестала проживати з матір`ю, а стала проживати з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає можливим захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані по справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, суд також приймає визнання позовних вимог відповідачем, а відтак позовна заява підлягає задоволенню з ухваленням судового рішення в підготовчому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Outcome: approved