Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» про стягнення заробітної плати та середньої заробітної плати за період затримки виплати боргу, який в процесі розгляду справи був уточнений представником позивача [PERSON] [PERSON] Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він працював охоронцем на підприємстві ТОВ «ПРОСКО РЕСУРСИ», яке було перейменовано 30.04.2016 року в ТОВ «ПРОСКО». 01.05.2016 року позивач був прийнятий по переводу в ТОВ «ПРОСКО» в службу охорони. Розрахункові кошти та борг по зарплаті, які були на ТОВ «ПРОСКО РЕСУРСИ» не видавались в день звільнення, а значить, згідно чинного законодавства, вони погашаються на ТОВ «ПРОСКО». 07.12.2016 року позивач звільнився з ТОВ «ПРОСКО» за ст.36 КЗпПУ та отримав трудову книжку, однак, борг по зарплаті був виплачений позивачу лише в квітні 2017 року, а розрахункові кошти виплачені так і не були. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зобовязати керівництво ТОВ «ПРОСКО» нарахувати йому середню заробітну плату за період затримки виплати боргу по зарплаті з 07.12.2016 року по 10.05.2017 року та виплатити [PERSON] у відповідності до ст.117 КЗпПУ, а саме: нарахувати [PERSON] 15470,20 грн. разом з податками, на які сума буде зменшена під час виплати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просить суд позов задовольнити. Справу розглянуто у відсутності представника відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО», який надіслав до суду довідку щодо невиплаченої суми заборгованості заробітної плати по підприємству [PERSON] Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, статтею 11 ЦПК України \~визначено принцип диспозитивності \~цивільного судочинства, відповідно до якого суд \~розглядає цивільні \~справи не інакше як за зверненням фізичних \~чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~\~Цивільно процесуального кодексу України, в межах \~заявлених вимог і на підставі доказів \~сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі \~ст.214 ЦПК України \~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими \~обґрунтовуються \~вимоги і заперечення, та якими доказами вони \~підтверджуються; які \~правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом достовірно встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON] 01.05.2017 року був прийнятий по переводу з ТОВ «ПРОСКО РЕСУРСИ» в службу охорони. 07.12.2016 року звільнений на підставі ст.36 КЗпПУ (а.с.2). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, вказані вимоги закону відповідачем належним чином виконані не були, суми, належні позивачу при звільненні, у повному обсязі сплачені не були. Позивач звертався до відповідача із проханням про проведення перерахунку та виплати йому заробітної плати при звільненні у повному обсязі. Проте, до цього часу його законні вимоги позивача відповідачем не задоволені, належні йому до сплати суми відповідачем не виплачені. Згідно з вимогами\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі\~ст. 238 КЗпП України\~при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно з п.20 ППВСУ від 24.12.1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, суд вважає, що так як [PERSON], який звільнений 07.12.2016 року, не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, повного розрахунку проведено не було, суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступного: за грудень місяць позивачем було фактично відпрацьовано 23 години до дати звільнення, тож середня зарплата повинна бути нарахована за 153 години (176-23). Грудень 2016 року: 16,93 грн. х 153 = 2590,29 грн.; січень 2017 року - 2979,68 грн.; лютий 2017 року 2979,68 грн.; березень 2017 року 2979,68 грн.; квітень 2017 року 2979,68 грн.; травень 2017 року - 2979,68 грн. : 31 день х 10 = 961,19 грн. Таким чином, з грудня 2016 року по 10 травня 2017 року включно сума боргу за час затримки розрахунку при звільненні становить 15470,20 грн. та підлягає стягненню з ТОВ «ПРОСКО» на користь [PERSON] Крім того, згідно з ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Таким чином, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 640 грн. судового збору в прибуток держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved