Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. На даний час в цій квартирі зареєстровано 2 особи: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] - син позивачки. Зазначає, що у 2003 році вона разом з сином, який на той час був неповнолітнім, виїхала на заробітки до Італії. Коли сину виповнилось 18 років, вона повернулася до України, а син залишився в Італії, де і зараз проживає, але точної адреси його поживання їй не відомо. Відповідач в спірній квартирі не проживає, членом сім`ї не являється, бо проживає в Італії в цивільному шлюбі з жінкою. Будь яких речей та особистого майна відповідача в квартині не має. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює їй перешкоди в здійсненні розпорядження цією квартирою. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у вказаній справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання 22 квітня 2019 року о 14 год. 00 хв. 22 квітня 2019 року розгляд справи відкладено на 16 липня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, та відсутністю відомостей про її належне повідомлення про час і місце судового розгляду, та його викликом в наступне судове засідання шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми. В дане судове засідання позивач не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Зі згоди позивача, викладеної в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів позивачу [PERSON] на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7-9). Згідно довідки ЦНАП СМР від 25 січня 2019 року, у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (заявник), [INFO] та [PERSON] , [INFO] (син) (а.с.10). У судовому засіданні 22 квітня 2019 року були допитані заявлені свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою вони подруги, разом навчались в Політехнічному інституті з 1987 р. по 1992 р., дружили сім`ями. Коли у позивачки народився син, вона виїхала з ним на заробітки, а повернулася сама. Не бачила сина позивачки більше 10 років, спілкувалась з ним востаннє, коли йому було 10-12 років. Останній раз була в квартирі в лютому місяці, речей відповідача не помітила. Свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою вони сусіди, мешкає вона в квартирі [ADDRESS] . З моменту заселення, років 30 тому, познайомилась з позивачкою, спілкуються. Відповідача не бачила вже давно, останній раз коли йому було десь 10 років. Про конфліктні ситуації між позивачем та відповідачем вона не чула. Свідок [PERSON] пояснила, вона є матір`ю а позивача, а відповідач доводиться її онуком. З відповідачем вона не спілкується, телефонує він їй 2 рази на рік поздоровити з днем народження. Коли відповідач народився, то жив у квартирі з ними, донька поїхала за кордон на заробітки, а коли йому було 10 років, вона забрала його в Італію і більше він не повертався. Донька повернулась з закордону близько 5-6 років тому назад. Відповідач в Україні не проживає близько 10 років, намірів вселитися в квартиру він не проявляє. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Відповідач не проживає у вказаному житлі протягом тривалого часу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач близько 10 років не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку не проживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за нею права користування житлом, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved