Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.04.2013 року помер його батько [PERSON]. За своє життя [PERSON] мав на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 50,0 га на території [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області. Покійний [PERSON] заснував селянське (фермерське) господарство «Фіволта». Після смерті батька позивача залишилися спадкоємці першої черги, а саме: позивач, мати позивача [PERSON], та дві сестри позивача, [PERSON], [PERSON], які являються третіми особами у справі та відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, про щоє завірені належним чином заяви. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою, але отримав відмову нотаріуса від 10.09.2016 року, оскільки земельна ділянка належала [PERSON] на праві постійного користування, а не на праві власності. Просила суд визнати заним, як за спадкоємцем, право постійного користування на зазначену земельну ділянку. У судове засідання позивач не з»явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області до суду не з»явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON], який був батьком позивача [PERSON] помер 05.04.2013 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ОК №277632 видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області 08.04.2013 року. Спадкодавець [PERSON], відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Фіволта» був засновником селянського (фермерського господарства «Фіволта», головою даного господарства є позивач [PERSON], копія стату знаходиться в матеріалах справи.. Для ведення селянського (фермерського) господарства [PERSON]Ф для постійного користування була надана земельна ділянка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії КВ виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року № 12-02-22\~\~площею 50,0 га. Дана земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області. Позивач [PERSON] звернувся до Сквирської ДНК з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, згідно Державного акту на право постійного користування землею та згідно листа № 1017/01-16 від 10.09.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду\~, оскільки вище вказана земельна ділянка належить померлому на праві постійного користування, а не на праві власності . Після смерті засновника ФГ «Фівота» - [PERSON], дане фермерське господарство не реорганізовано та не ліквідовано, продовжує здійснювати свою статутну діяльність. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні. Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи вбачається, що селянське (фермерське) господарство «Фіволта» серії А00 № 481959 господарство зареєстроване та діюче. Статтями\~7,\~17,\~19,\~23,\~50,\~51,\~52 ЗК України від 18 грудня 1990 року\~(із змінами), який був чинний на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства, було передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам України відповідними радами у власність або постійне чи тимчасове користування. Таке право посвідчувалося державним актом на право постійного користування землею, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель. Згідно ч.ч. 2, 4\~ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство»\~членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). \~\~\~\~\~\~ Громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років. \~\~\~\~\~ \~Надання громадянам земель державної або комунальної власності у постійне користування для ведення фермерського господарства, ні нормами\~Закону України «Про фермерське господарство», ні\~ЗК України\~(2001 року), не передбачено. \~\~\~\~\~\~ У зв'язку з цим не переоформлення права особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки до 1 січня 2008 року не має негативних правових наслідків для таких осіб, тобто їх право не припиняється. \~\~\~ \~Таким чином, не зважаючи на зміну земельного законодавства, та законодавства про фермерські господарства, належне право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства не припинилося. \~\~\~\~ Вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою встановлений\~ст. 141 ЗК України\~(2001 року). Смерть особи - користувача земельною ділянкою не є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Не передбачалася ця обставина і\~ст. 27 ЗК\~(1990 року). Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 1\~ст. 92 ЗК України\~право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно правил\~ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство»\~успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а відповідно до\~ст. 19 цього Закону\~до складу майна фермерського господарства входить у тому числі і право користування землею. Згідно ч. 2\~ст. 407 ЦК України\~та ч. 2\~ст. 102-1 ЗК України\~право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. За таких підстав, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню , оскільки право постійного користування земельною ділянкою у спадкодавця виникло у 1994 р., тобто до набрання чинності\~ЗК України\~з 01.01.2002 р.,\~рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005\~визнано неконституційним положення п. 6\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України\~щодо зобов'язання громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди на них. Згідно п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. 23\~Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоєців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач надала суду достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, а відсутність\~\~свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, відповідно до\~ст. 1296 ч.3 ЦК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved