Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який було неодноразово уточнено. 21.11.2013 року [PERSON] уточнив і доповнив позов, позовні вимоги, та надав до суду заяву від 25.11.2014 року, якою просив розглянути справу з урахуванням письмових пояснень. Згідно останніх уточнень, позивач просив суд: 1.Визнати договір дарування 420/699 частини земельної ділянки, що розташована в м. Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га від 10 грудня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2679 таким, що вчинений під впливом обману з боку ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту та [PERSON]. 2.Визнати Додаткову угоду № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року, укладену 10.12.2009 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON] такою, що вчинена під впливом обману з боку ТОВ «Берег-Будгруп, в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту та [PERSON]. 3.Визнати Додаткову угоду № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року, укладену 10.12.2009 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON], такою, що вчинена під впливом обману з боку ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту та [PERSON]. 4.Визнати недійсним Договір дарування від 10 грудня 2009 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2679 в частині передачі у дар [PERSON] 420/699 частин земельної ділянки [PERSON], що розташована в м. Одесі по [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га, в момент його вчинення. 5.Визнати Додаткову угоду № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту та [PERSON], [PERSON], недійсною в момент її вчинення. 6.Визнати Додаткову угоду № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON], недійсною в момент її вчинення. 7.Застосувати до Додаткової угоди № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 21.04.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], наслідки недійсності в момент її вчинення Додаткової угоди № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON]. 8.Визнати Додаткову угоду № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 21.04.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], недійсною. 9.Застосувати до Додаткової угоди № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 17.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] наслідки недійсності в момент її вчинення Додаткової угоди № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON] та наслідки недійсності Додаткової угоди № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 21.04.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON]. 10.Визнати Додаткову угоду № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 17.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], недійсною. 11.Визнати Договір № 326 «Про дольову участь у будівництві житла», укладений 09.01.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER], який прийняв участь у фінансуванні будівництва 3-х кімнатної квартири під [ADDRESS] в м. Одесі, дійсним. 12.Визнати Договір № 4 «про дольову участь у будівництві паркінгу», укладений 09.01.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565) та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який прийняв участь у фінансуванні будівництва паркінгу, а саме машино - місця [ADDRESS], дійсним. 13.Визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER] майнові права на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. 14.Визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], майнові права на машино - місце [ADDRESS]. 15.Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, 7, кв. №? 1, на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію державною приймальною комісією, передати [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS] у м. Одесі. 16.Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію державною приймальною комісією, передати [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], машино - місце [ADDRESS] 17.Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565) та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], солідарно сплатити [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER], місце мешкання: [ADDRESS]), збитки у розмірі 3.660.553,51 грн., що за курсом Національного Банку України станом на 25.11.2014 року еквівалентно 244.576,6 доларам США, виходячи з курсу валют 14,9669 гривень за 1 долар США. 18.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565) та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], солідарно на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER], місце мешкання: [ADDRESS]), збитки у розмірі 3.660.553,51 грн., що за курсом Національного Банку України станом на 25.11.2014 року еквівалентно 244.576,6 доларам США, виходячи з курсу валют 14,9669 гривень за 1 долар США. 19.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER], місце мешкання: [ADDRESS]) моральну шкоду у розмірі 880.000,00 гривень. 20. Стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 01.2006 року між ним та ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565) був укладений договір № 326 про дольову участь у будівництві житла, згідно якого, він прийняв дольову участь у будівництві житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], а ТОВ «Берег-Будгруп» зобов'язується виконати будівництво житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] секція «Г» та після здачі вказаного житлового будинку в експлуатацію передати йому, як пайщику 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] 09.01.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565) був укладений договір № 4 про дольову участь в будівництві паркінга на машинне-місце [ADDRESS] Із договорів вбачається, що будівництво здійснюється підприємством, як за свій рахунок, так і з залученням кредитних та інших грошових коштів, а також з залученням грошових коштів юридичних та фізичних осіб, які приймають участь у дольовій участі будівництва житла (п.п. 1.2 договорів). Позивач виконав свої зобов'язання та здійснив в повному обсязі пайові внески в грошовій формі за договорами № 326 та № 4 про дольову участь у будівництві квартири та паркінгу та сплатив 102.388,3 доларів США за договором № 326, та 19.900,00 доларів США за договором № 4, укладених 09. 01. 2006 року, загальна сума - 122 288,3 доларів США. Згідно п. 6.1 договору № 326 та п. 5.1 договору № 4 про дольову участь у будівництві квартири та паркінгу, запланований строк закінчення будівництва за адресою: [ADDRESS] і пред'явлення його Державній приймальній комісії для введення в експлуатацію 1-й квартал 2008 року. Відповідач ТОВ «Берег-Будгруп» не виконав своїх зобов'язань за договорами № 326 та № 4 про дольову участь у будівництві та житловий будинок не зданий в експлуатацію. Після того, як ТОВ «Берег-Будгруп» не виконав своїх зобов'язань за зазначеними договорами, позивач звернувся до нього в особі директора [PERSON]. ([ADDRESS]) з вимогою щодо виконання ними умов за договорами, або повернути грошові кошти, які були ним внесені, а саме: 122.288,3 доларів США. Через деякий час, позивачу з боку відповідачів ТОВ «Берег-Будгруп» та [PERSON] надійшла пропозиція про те, що у зв'язку з тим, що умови договору у строк не виконанні [PERSON] може укласти договір дарування на частку земельної ділянки, а [PERSON] в свою чергу, передасть йому свої майнові права за договорами. Відповідачі наполягали на тому, щоб угода про передачу майнових прав відбулась не пізніше 10 грудня 2009 року, та пояснили, що після зазначеної дати земельна ділянка буде передана іншої особі, якій також зроблена така пропозиція, у разі, якщо позивач відмовиться. 10.12.2009 року між [PERSON], ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]. та [PERSON] була укладена додаткова угода № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року, відповідно до п. 1 якого позивач передав належні йому за договором № 326 від 09.01.2006 року, права та обов'язки інвестора гр. [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданим Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 09 червня 1998 року. Згідно п. 7 Договору, [PERSON], замість отриманих майнових прав на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] дев'ятий поверх, передав у дар гр. [PERSON] 420/699 частин земельної ділянки [ADDRESS], шляхом підписання договору дарування земельної ділянки від 10.12.2009 року, затвердженого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 2679. 10.12.2009 року між [PERSON], ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]. та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року, відповідно до п. 1 якої, [PERSON] передав належні йому за договором № 4 від 09.01.2006 року права та обов'язки інвестора гр. [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданим Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 09 червня 1998 року. Згідно п. 7, [PERSON], замість отриманих майнових прав на машино-місце № [NUMBER] передав [PERSON] частину земельної ділянки [ADDRESS], шляхом підписання договору дарування земельної ділянки від 10.12.2009 року затвердженого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 2679. Відповідачі ТОВ «Берег-Будгруп», [PERSON] та [PERSON] на день укладення додаткової угоди № 3 та додаткової угоди № 1 від 10.12.2009 року несуть відповідальність у солідарну порядку. [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі. 10 грудня 2009 року був укладений договір дарування земельної ділянки, згідно пункту 1 якого «[PERSON] передав безкоштовно у дар, а [PERSON] прийняла у дар 279/699 частин, [PERSON] прийняв у дар 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в місті Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник». Згідно п. 4 договору дарування земельної ділянки зазначено, що «Дарувальник гарантує, що зазначена земельна ділянка не містить недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечним для життя, здоров'я, майна обдарованих або інших осіб; від обдарованих не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору земельна ділянка іншим особам не відчужена; земельна ділянка під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі податковій заставі не перебуває; державна реєстрація прав земельних сервітутів та обмежень на земельну ділянку відсутня; земельна ділянка, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана; щодо земельної ділянки відсутні судові спори; внаслідок дарування земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких дарувальник зобов'язаний утримувати за законом чи договором; земельна ділянка не надана в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо земельної ділянки немає, договір не укладається під впливом тяжкої для дарувальника обставини; земельна ділянка знаходиться у стані повністю придатному для використання її за цільовим призначенням; укладання цього договору не пов'язане із виконанням обдарованими будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому.» 15.10.2012 року [PERSON] стало відомо, що 21.07.2009 року заступник прокурора м. Одеси звернувся до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-4911/06 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (територія культурно-оздоровчого центру дозвілля та сім'ї «Вогник»). Із апеляційної скарги вбачається, що вказана земельна ділянка перебувала у комунальній власності Одеської міської ради та заступник прокурора м. Одеси виступає в інтересах держави, так як були порушені права держави. В день укладення додаткових угод № № 3, 1 від 10.12.2009 року до договорів № № 326, 4 про дольову участь у будівництві житла та паркінга від 09.01.2006 року, відповідачі приховали від [PERSON] та не довели до відома про те, що земельна ділянка, що розташована в місті Одесі, по [ADDRESS] в м. Одесі, частка якої була передана йому у дар, та є предметом судового спору на день укладення додаткових угод та договору дарування, в якому [PERSON] та [PERSON]., які підписали вказані додаткові угоди, є сторонами по цивільній справі № 2-4911/06, яка згідно відповіді від 23.10.2012 року направлена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та до районного суду не поверталась. 10 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області (справа № 22ц-15482/2010) розглянула заяву заступника прокурора м. Одеси, який діє в інтересах держави, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою та постановив ухвалу, з якої вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року визнано порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі та виділено у користування земельні ділянки: [PERSON] земельну ділянку площею 699 кв.м., розташовану в м. Одесі по [ADDRESS], [PERSON] земельну ділянку площею 705 кв.м., розташовану в м. Одесі по [ADDRESS]. 22 липня 2009 року заступник прокурора м. Одеси звернувся в суд із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення посилаючись на те, що строк пропущений з поважних причин також надавши апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2009 року заяву заступника прокурора м . Одеси про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року відхилено, апеляційну скаргу залишено без розгляду. Тобто, під час укладення додаткових угод і договору дарування земельної ділянки в судді слухалась справа, предметом розглядом якої була подарована позивачу земельна ділянка. Не погоджуючись з вказаною ухвалою Апеляційного суду Одеської області, заступник прокурора м. Одеси 02 лютого 2010 року подав касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду України від 09 червня 2010 року касаційну скаргу задоволено, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2009 року скасовано та справу направлено на новий апеляційний розгляд. Позивачу стало відомо, що рішення Київського районного суду від 17 жовтня 2006 року по справі за № 2-4911/06 скасовано, а справа перебуває у касаційній інстанції Таким чином, на день укладення додаткових угод від 10.12.2009 року за №№ 3, 4 до договорів за №№ 326, 4 про дольову участь у будівництві квартири та паркінга від 09.01.2006 року земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Одесі, яка була передана [PERSON] у дар, була предметом судового розгляду, а дарувальник [PERSON] брав участь у справі в якості відповідача. Крім того, те, що земельна ділянка була предметом судового розгляду (предметом судового спору) під час укладення додаткових угод №№ 3, 1 від 10.12.2009 року до договорів №№ 326, 4 про дольову участь у будівництві житла та паркінга від 09.01.2006 року між [PERSON], ТОВ «Берег-Будгруп» та [PERSON] знав сам генеральний директор ТОВ «Берег-Будгруп» [PERSON] та [PERSON], так як вони є відповідачами по цивільній справі, яка слухалась апеляційним судом на день укладення договорів. Однак, відповідачі, генеральний директор ТОВ «Берег-Будгруп» [PERSON]. та [PERSON] умисно приховали від позивача те, що в Апеляційному суді Одеської області слухається цивільна справа предметом якої є земельна ділянка (земельна ділянка [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] в м. Одесі. Таким чином, відповідачі ввели [PERSON] в обману, стверджуючи, що він може продати вказану земельну ділянку та таким шляхом повернути собі кошти, або збудувати на ній житловий будинок. Вказане не відповідало дійсності, так як відповідачі вже знали, що рішення суду щодо земельної ділянки вже оскаржено прокуратурою, і прокуратура зазначила, що земельна ділянка є власністю Одеської міської ради. Викладені обставини підтверджуються наступним. 06 лютого 2013 року Приморський районний суд м. Одеси задовольнив заяву [PERSON] про забезпечення доказів та постановив ухвалу, якою витребував з Київського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи за № 2-4911/06 за позовом [PERSON] до [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за позовом [PERSON] до [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою та інших. 30.05.2013 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла вищевказана цивільна справа, з якої вбачається наступне. На аркуші справи №4 Том №1 міститься ухвала Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2006 року про об'єднання цивільних справ в одне провадження серед яких позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] в м. Одесі (справа № 2-4584/06), позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] в м. Одесі (справа № 2-4568/06) та позови інших осіб. На аркуші справи №87 Том №5 міститься рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року, яким позовні вимоги позивачів було задоволено та встановлений порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] у м. Одесі між позивачами. На а.с. 93-97 міститься апеляційна скарга прокуратури м. Одеси від 22.07.2009 року на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року. На аркушах справи 116-117, 151, 157 містяться поштові повідомлення, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON]. належним чином сповіщені про час та день розгляду справи. 11.12.2009 року Апеляційний суд Одеської області розглянув справу, про що постановив ухвалу. Прокуратура Одеської області оскаржила ухвалу апеляційної інстанції до Верховного суду України (том №5 а.с. 164-169), крім того, касаційну скаргу було подано Одеською міською радою. Касаційні скарги прокуратури та Одеської міської ради були задоволені, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2009 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду (а.с. 192). На а.с. 284 міститься копія державного акту на земельну ділянку [ADDRESS] в м. Одесі, який виданий на ім'я [PERSON]. Цивільна справа неодноразово переглядалась апеляційною та касаційною інстанціями. 26 червня 2012 року Апеляційний суд Одеської області постановив рішення (том №6 а.с. 145-156), яким апеляційну скаргу прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему в Одеській області - задовольнив. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року - скасував. В позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] в м. Одесі, [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] в м. Одесі та позовах інших осіб - відмовив. Таким чином, позивач вважає, що додаткова угода № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року, яка була укладена між [PERSON] та ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON] та [PERSON], відповідно якої [PERSON] передав належні йому за договором № 326 від 09.01.2006 року права та обов'язки інвестора гр. [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданим Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 09 червня 1998 року на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] дев'ятий поверх, а [PERSON] взамін передав [PERSON] частину земельної ділянки [ADDRESS], шляхом підписання договору дарування та на таких же самих умовах підписану додаткову угоду № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року є недійсними в момент їх підписання, так як під впливом обману з боку відповідачів і приховування від [PERSON] того факту, що на день укладання угод, земельна ділянка була предметом судового розгляду, про що відповідачі завідомо були належним чином сповіщенні. Договір дарування від 10 грудня 2009 року укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині передання у дар та прийняття [PERSON] 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в м. Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га є недійсним в момент його укладення, з тих підстав, що земельна ділянка на день укладення вказаного договору була предметом судового спору, всупереч п. 4 договору дарування, відповідно до якого, дарувальник гарантував, що від обдарованого не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо земельної ділянки відсутні судові спори, внаслідок дарування земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також були сторонами по цивільній справі № 2-4911/06 та належним чином сповіщалися про розгляд справи в апеляційний інстанції. Відповідач ТОВ «Берег-Будгруп» надав суду копію Додаткової угоди під № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 21.04.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] передав права та зобов'язання інвестора по договору № 326 від 09.01.2006 року [PERSON] та копію Додаткової угоди № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 17.10.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON]. згідно якого [PERSON] передав права та зобов'язання інвестора по договору №326 від 09.01.2006 року [PERSON]. За наслідками того, що додаткова угода № 3 від 10.12.2009 року, яка була укладена між [PERSON], ТОВ «Берег-Будгруп» та [PERSON] є недійсною в момент її підписання, позивач вважає, що наслідки недійсності мають застосовуватися також до всіх угод, які були укладені щодо передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS], а також додаткових угод до основного договору № 326 від 09.01.2006 року. Таким чином, недійсними є Додаткова угода № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 21.04.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] та Додаткова угода № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 17.10.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що відповідачі порушили його законні права та інтереси, що було вчинено під впливом обману з їх боку. Той факт, що у подальшому відповідачі укладали додаткові угоди до основного договору і саме [PERSON] за останньою додатковою угодою володіє майновими правами на квартиру, говорить про заплановану схему, відповідно до якої земельна ділянка повертається у комунальну власність, [PERSON] отримує квартиру, а позивач - ошукани. Відповідачі ввели [PERSON] в обману, факт обману позивач вважає ним повністю доведеним з наданням письмових доказів. Відповідно до ст. 230 ЦК України, сторона правочину, яка застосувала обман зобов'язана відшкодувати моральну шкоду та збитки у подвійному розмірі. Рішеннями різних суддів України, що вступили в законну силу було визначено, що культурно-оздоровчий центр дозвілля і сім'ї «Вогник» і земельна ділянка, на якому він розташований за адресою: [ADDRESS] є державною власністю, та угоди які укладались стосовно вказаного об'єкта є нікчемними. Таким чином, сам Договір дарування земельної ділянки під [ADDRESS] у м. Одесі від 10.12.2009 року є нікчемним. Так як обман був з боку відповідачів ТОВ «Берег-Будгруп, [PERSON], які скрили та замовчували, що земельна ділянка на день укладення додаткової угоди та договору дарування була предметом судового розгляду, про що вони були сповіщанні належним чином, відповідачі відповідають перед позивачем у солідарному порядку щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору і вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог -у відповідності зі звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться, до ч. 1 ст. 530 Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату) та ст. 629 Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність», суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора. Статтею 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Таким чином, [PERSON] є інвестором будівництва вказаної у позові нерухомості на підставі укладених угод. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки договір є видом правочину, для його чинності необхідно дотримуватися всіх тих вимог, які визначені у статті 203 ЦК України, для всякого правочину, згідно яких, п. 1 цієї статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в обману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Таким чином, на підставі зазначеної норми, відповідачі солідарно зобов'язані відшкодувати [PERSON] збитки у подвійному розмірі, а саме: 244 576,6 доларів США, виходячи з курсу валют на день постановлення рішення. Збитками є грошова сума у розмірі 122.288,3 доларів США, яких позивач був позбавлений в результаті обману з боку відповідачів. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 4 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Згідно абзацу першого ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Майнове право, що є предметом договору, - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі. При цьому, перелік способів захисту не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст. 177 ЦК України вбачається, що одним із видів об'єктів цивільних прав є майнові права. Таким чином, з боку відповідачів є наявність порушення умов укладених договорів, та дії у вигляді умисного оману, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача як інвестора. З цих підстав [PERSON] вимушений звернутись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судове засідання сторони не з'явився, позивач надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, про підтримку своїх позовних вимог, їх задоволення, та постановлення рішення суду з урахування письмових пояснень приєднаних до заяви; відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, письмових заперечень проти позову не надавали; третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву якою просить суд слухати справу та постановити судове рішення за її відсутністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 09.01.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп», код ЄДРПОУ: 32432565, в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, іменуємого «Підприємство» з одного боку та [PERSON], паспорт серії [NUMBER] виданий Іллічівським РВ ОГУ УМВС України в Одеській області 02.06.1999 року, який мешкає за адресою: Україна, [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], який не є суб'єктом підприємницькою діяльністю, іменуємого у подальшому «Пайщик», був укладений договір № 326 про дольову участь у будівництві житла. Згідно п 2.1. Договору, Пайщик зобов'язується прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], секція Г[ADDRESS], а Підприємство зобов'язується вчинити будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно акту прийому-передачі, вартість якої встановлена цим Договором (п.2.2.). У п.3.1. Договору зазначається характеристика квартири, а саме: 9 поверх, житлова площа 51,86 кв.м., загальна площа 95,69 кв.м. Згідно п. 4.1 Договору, загальна вартість 95,69 кв.м. загальної площі придбаної квартири складає 517.060,92 гривень, що по курсу НБУ з 1 долар США - 5,05 грн. на момент укладення вказаного договору від 09.01.2006 року, еквівалентно 102.388,3 доларів США. Пунктом 4.2 Договору встановлено, що сума, вказана в п 4.1, ухвалюється виходячи із ціни 5.403,50 гривень за 1 кв.м. загальної проектної площі житла, що еквівалентно 1.070 доларів США (по курсу НБУ 1 долар США - 5,05 грн. на 09.01.2006 р.). Загальна вартість квартири вказана у доларах США, є остаточною та перегляду не підлягає. Пунктом 6.1. Договору встановлено, що строк завершення будівництва житла за адресою: [ADDRESS], секція Г та надання його Державній приймальної комісії для прийому в експлуатацію 1-й квартал 2008 року. Згідно п. 6.2. Підприємство зобов'язується на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію Державною приймальною комісією передати Пайщику квартиру при умовах виконання Пайщиком зобов'язань по внесенню Грошових коштів в повному обсязі. Згідно п.6.3. передача квартири Пайщику оформлюється шляхом підписання сторонами Акта прийому-передачі. 09.01.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп», в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту, з одного боку та [PERSON], паспорт серії [NUMBER] виданий Іллічівським РВ ОГУ УМВС України в Одеській області 02.06.1999 року, який мешкає за адресою: Україна, [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який не є суб'єктом підприємницькою діяльністю, був укладений договір № 4 про дольову участь в будівництві паркінгу. (а.с. 213 Том №1) Згідно п. 1.1 Договору, Підприємство здійснює згідно проекту будівництво паркінгу по [ADDRESS] у м. Одесі. Згідно п.2.1. Пайщик зобов'язується прийняти дольову участь у будівництві машино-місці в паркінгу, а Підприємство здійснює його будівництво. Машино-місце у паркінгу після здачі в експлуатацію передається Пайщику згідно акту прийому-передачі. У п. 2.3. зазначені характеристики машино-місця у паркінгу, а саме: ширина - 3,6 кв.м., довжина - 7,2 кв.м., висота 2,5 кв.м., за номером [NUMBER]. Згідно п.3.1. загальна вартість придбаного машино-місця складає 100.495 гривень (по курсу НБУ за 1 долар США - 5,05 грн. на момент укладення цього договору), що еквівалентно 19.900 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот) доларів США. У п.3.2. зазначено, що загальна вартість машино-місця у паркінгу, зазначена у доларах США, є остаточною та перегляду не підлягає. Згідно п. 5.1. Договору, строк завершення будівництва паркінгу за адресою: [ADDRESS] та надання його Державній приймальної комісії для прийому в експлуатацію 1-й квартал 2008 року. Згідно п.5.2.Підприємство зобов'язується на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію Державною приймальною комісією передати Пайщику машино-місце при умовах виконання Пайщиком зобов'язань по внесенню Грошових коштів в повному обсязі. [PERSON] виконав свої зобов'язання та сплатив на користь ТОВ «Берег-Будгруп» за договорами за №326 та № 4 про дольову участь у будівництві житла та паркінгу відповідні грошові суми, про що свідчать надані суду Картка по контрагенту [PERSON]./дол..участь/ від 01.01.2004 року-31.03.2013 з якої вбачається приход у сумі 100.495,00 гривень та 517.060,92 гривень, що сплачені 28.07.2006 року та 18.08.2006 року за договорами. (а.с. 238-241). 10.12.2009 року ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON]., діючого на підставі Статуту і [PERSON], [PERSON] була укладена додаткова угода № 3 до договору № 326 «Про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін. (а.с. 17 Том №1) Згідно п. 1 Додаткової угоди, [PERSON] передав належні йому на підставі договору № 326 від 09.01.2006 року права та зобов'язання інвестора в повному обсязі [PERSON]. Відповідно до п.2 змінена преамбула основного договору. У п.5 зазначено, що всі грошові кошти, в розмірі 517.060,92 гривні, які внесені [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Берег-Будгруп» в рахунок інвестування трьохкімнатної квартири [ADDRESS] дев'ятий поверх (згідно договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09 січня 2006 року), вважати як внесені [PERSON]. Згідно п. 7 [PERSON] взамін отриманих майнових прав на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] дев'ятий поверх, передає [PERSON] частину земельної ділянки [ADDRESS] шляхом підписання договору дарування земельної ділянки від 10.12.2009 року, посвідченого [PERSON], приватнім нотаріусом Одеського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі під № 2679. 10.12.2009 року ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до договору № 4 «Про дольову участь будівництва паркінгу» від 09.01.2006 року про внесення змін. (а.с. 18 том №1). Згідно п. 1 Додаткової угоди, [PERSON] передав належні йому на підставі договору № 4 від 09.01.2006 року права та зобов'язання інвестора в повному обсязі [PERSON]. У п.5 зазначено, що всі грошові кошти, в розмірі 100.495,00 гривень, які внесені [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Берег-Будгруп» в рахунок інвестування машино-місця № [NUMBER] , (згідно договору № 4 «Про дольову участь будівництва паркінга» від 09 січня 2006 року), розташованого у паркінгу за адресою: Україна, [ADDRESS], вважати як внесені [PERSON]. Згідно п. 7 [PERSON] взамін отриманих майнових прав на машино-місце № [NUMBER], передає [PERSON] частину земельної ділянки [ADDRESS] шляхом підписання договору дарування земельної ділянки від 10.12.2009 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі під № 2679. 10 грудня 2009 року був укладений договір дарування земельної ділянки, між [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], в подальшому іменований «Дарувальник», з однієї сторони, та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], в подальшому іменовані «Обдаровані», який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2679. Згідно пункту 1 Договору дарування, [PERSON] передав безкоштовно у дар, а [PERSON] прийняла у дар 279/699, [PERSON] прийняв у дар 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в місті Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник». Згідно п. 4 договору дарування земельної ділянки зазначено, що «Дарувальник гарантує, що зазначена земельна ділянка не містить недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечним для життя, здоров'я, майна обдарованих або інших осіб; від обдарованих не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору земельна ділянка іншим особам не відчужена; земельна ділянка під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі податковій заставі не перебуває; державна реєстрація прав земельних сервітутів та обмежень на земельну ділянку відсутня; земельна ділянка, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана; щодо земельної ділянки відсутні судові спори; внаслідок дарування земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких дарувальник зобов'язаний утримувати за законом чи договором; земельна ділянка не надана в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо земельної ділянки немає, договір не укладається під впливом тяжкої для дарувальника обставини; земельна ділянка знаходиться у стані повністю придатному для використання її за цільовим призначенням; укладання цього договору не пов'язане із виконанням обдарованими будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому.» 21.04.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, якою згідно п.1 [PERSON] передає належні йому за договором № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року права та обов'язки інвестора в повному обсязі на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] дев'ятий поверх - [PERSON] (а.с. 33 том 2). 17.10.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора [PERSON] діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, згідно якої [PERSON] передає належні йому за договором № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року права та обов'язки інвестора в повному обсязі на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] дев'ятий поверх - [PERSON] (а.с.34 том 2). Ухвалою суду від 16.04.2013 року, за клопотанням позивача, було витребувано з Київського районного суду м. Одеси цивільну справу за № 2-4911/06 за позовом [PERSON] та інших до [PERSON]. та інших про визначення порядку користування земельною ділянкою для огляду. 30.05.2013 року зазначена цивільна справа надійшла до суду, з якої вбачається наступне. 27 липня 2006 року Київський районний суд м. Одеси постановив ухвалу по цивільній справі за позовом [PERSON] та інших до [PERSON]. та інших про визначення порядку користування земельною ділянкою якою об'єднав в одне провадження цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою,[PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою,[PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, об'єднаній справі присвоєно № 2-4911/06. 17 жовтня 2006 року Київський районний суд м. Одеси постановив по вищевказаній справі рішення, яким встановив порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі та виділив у користування земельні ділянки: [PERSON] земельну ділянку площею 716 кв.м. розташовану в [ADDRESS] із зазначенням меж земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 904 кв.м. розташовану в [ADDRESS] із зазначенням меж земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 699 кв.м. розташовану в [ADDRESS] із зазначенням меж земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 699 кв.м. розташовану в [ADDRESS] із зазначенням меж земельної ділянки та іншим. 22.07.2009 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла апеляційна скарга заступника прокурора м. Одеси, в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему у Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси по справі за № 2-4911/06, в якій прокурор просив поновити строк на оскарження рішення, а саме рішення - скасувати, в позові відмовити. Апеляційний суд Одеської області призначив розгляд справи на 06 листопада 2009 року о 9.30 годин. Про розгляд справи в апеляційному суді були належним чином сповіщені [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] про що свідчать поштові повідомлення, які містяться на а.с. 107, 113, 116, 122 тому № 5 цивільної справи № 2-4911/06. 06.11.2009 року Апеляційний суд Одеської області у судовому засіданні постановив ухвалу про відкладення розгляду цивільної на 11.12.2009 року о 09.30 годин. На а.с. 150, 151, 157, 158 тому 5 цивільної справи № 2-4911/06 містяться поштові повідомлення про особисте отримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судового виклику до Апеляційного суду Одеської області у судове засідання 11 грудня 2009 року о 09.30 хвилин для розгляду питання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги заступнику прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2006 року. 11 грудня 2009 року апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу про залишення без розгляду заяви заступника прокурора м. Одеси про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2006 року. Заступник прокурора Одеської області оскаржив ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.12.2009 року до Верховного Суду України. 15 квітня 2010 року Верховний Суд України постановив ухвалу про скасування ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2009 року та справу передав до апеляційного суду для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційний суд Одеської області призначив справи до розгляду на 04 серпня 2010 року о 09.30 годин. Всі сторони належним чином про час та місце слухання були сповіщені. 04 серпня 2010 року Апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.11.2010 року. Всі сторони належним чином про час та місце слухання справи були сповіщені. 10.11.2010 року Апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу та заяву заступника прокурора м. Одеси відхилив, апеляційну скаргу залишив без розгляду. 23 листопада 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами розгляду касаційної скарги заступника прокурора Одеської області на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2010 року ухвалив - ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2010 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про поновлення строку. 13 березня 2012 року Апеляційний суд Одеської області постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження, якою поновлює строк апеляційного оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року та призначає справу до розгляду на 20 березня 2012 року о 14.00 годин. Всі сторони належним чином про час та місце слухання справи були сповіщені. 24.05.2012 року апеляційний суд відкладає розгляд справи на 26 червня 2012 року о 14.00 годин. 26 червня 2012 року Апеляційний суд Одеської області постановляє рішення, яким апеляційну скаргу заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему в Одеській області було задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року скасовано. В задоволені об'єднаних позовів [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про встановлення порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою,[PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою,[PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання порядку користування земельною ділянкою, відмовити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач з приводу того, що з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON]. мало місце застосування обману в момент укладення договору дарування земельної ділянки від 10 грудня 2009 року, додаткової угоди №3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року та додаткової угоди № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року, укладену 10.12.2009 року, так як відповідачі замовчували про існування обставин, які мали та мають істотне значення, а саме, ті обставини, що земельна ділянка, що розташована в місті Одесі, [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник» була, на день укладення угод, предметом судового розгляду в Апеляційному суді Одеської області за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року по справі № 2-4911/06, відповідачами по якій є [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] і твердження позивача про те, що він ніколи б не погодився на укладення додаткових угод та договору дарування земельної ділянки, яка є предметом судового розгляду, знаходять своє підтвердження. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Окрім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їхнє існування. Отже, для визнання правочину недійсним байдуже, чи здійснюються обманні дії в активній формі (повідомлення неправдивих відомостей) або ж виражаються у бездіяльності (навмисне замовчування обставин, знання яких може перешкодити здійсненню правочину). Обман має місце і тоді, коли неправильні відомості про обставини, що мають значення для укладення правочину, повідомляються третіми особами з відома або на прохання сторони правочину. Основними наслідками правочину, визнаного недійсним внаслідок обману, є двостороння реституція: сторони поновлюється у попередньому становищі (див. коментар до ст. 216 ЦК). Як вбачається з п.4 договору дарування земельної ділянки від 10.12.2009 року, [PERSON] який є дарувальником за договором, гарантував, що від обдарованих не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо земельної ділянки відсутні судові спори, внаслідок дарування земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Викладене спростовується встановленими судом фактами, що підтверджуються письмовими доказами, які містяться на а.с.107, 113 тому №2, які в свою чергу свідчать про те, що відповідач [PERSON] був повідомлений 14.10.2009 року та 17.11.2009 року про розгляд Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року по справі № 2-4911/06, предметом судового розгляду є земельна ділянка яка розташована в місті Одесі, [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник», про що свідчать оглянути судом поштові повідомлення з матеріалів цивільної справи № 2-4911/06. Крім того, вбачається, що будь-які угоди стосовно земельної ділянки порушують інтереси держави. Тому суд приходить до висновку, що договір дарування в частині дарування 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в м. Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га від 10 грудня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2679 є недійсним. Також, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсними Додаткову угоду № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року та Додаткову угоду № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON], так як за умовами угод, пунктами 7, [PERSON] взамін отриманих майнових прав, що належали [PERSON], передав частку земельної ділянки за договором дарування від 10.12.2009 року. Крім того, [PERSON]., який діяв в особі генерального директора ТОВ «Берег-Будгруп», також був повідомлений про те, що на момент підписання зазначених додаткових угод, земельна ділянка була предметом судового розгляду. Вказаний факт підтверджується письмовими доказами, які містяться на а.с. 105, 112 тому №2, які в свою чергу свідчать про те, що відповідач [PERSON]. був повідомлений 09 жовтня 2009 року та 14.11.2009 року про розгляд Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року по справі № 2-4911/06, предметом судового розгляду є земельна ділянка, яка розташована в місті Одесі, [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник», про що свідчать оглянути судом поштові повідомлення з матеріалів цивільної справи № 2-4911/06. Однак, в момент укладання додаткових угод за №№ 3, 1, відповідач [PERSON]. приховав від позивача [PERSON], що земельна ділянка є предметом судового розгляду. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд вважає доцільним задовольнити вимоги позивача про визнання недійсними Додаткову угоду № 4 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 21.04.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та Додаткову угоду № 5 до договору № 326 «про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 року про внесення змін, яка була укладена 17.10.2011 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], [PERSON] і [PERSON], застосувавши до цих угод наслідки недійсності правочину. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання дійсними договору № 326 «Про дольову участь у будівництві житла», укладеного 09.01.2006 року та договору № 4 про дольову участь у будівництві паркінгу, укладеного 09.01.2006 року, визнання за позивачем майнових прав на трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS] в м. Одесі та визнання майнових прав на машино - міста № [NUMBER] розташованого за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Суд також виходить з того, що до спірних відносин слід застосувати Закон України «Про інвестиційну діяльність» з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закону) ,інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч.1 ст. 5 Закону, суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону, основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Майнове право, що є предметом договору, - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. Судом встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов'язання за договорами, повністю оплативши вартість об'єкта, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для набуття майнових прав на квартиру, а також машино-місце в паркінгу. Із змісту договорів від 2006 року випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах пайщика (замовника). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону, об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Відповідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статей 509, 526, 629 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; договір є обов'язковим для виконання сторонами. З огляду на суб'єктивний склад договорів та зміст зобов'язань, укладений між сторонами, договори від 09.01.2006 року про дольову участь будівництва житла, мають інвестиційний характер. Відповідно до вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухвалені рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Тому суд, також звертає увагу на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07 березня 2013 року по справі за № 15-2/145-08-3033 за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі фонду державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Міністерства охорони здоров'я України до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Малого приватного підприємства «Картас», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Інститутаналізу права», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу від 17.12.1998 року цілісного майнового комплексу курортно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», розташованого на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: [ADDRESS] - недійсним. Вказаною постановою Одеський апеляційний господарський суд визнав недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник» від 17 грудня 1998 року, розташованого на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: [ADDRESS], укладеного між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в особі Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та Малим приватним підприємством «Картас». 02.07.2013 року Вищий господарський суд України залишив без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2013 року у справі № 15-2/145-08-3033 господарського суду Одеської області за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ «Інститут аналізу права» та малого приватного підприємства «Картас» на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2013 року. Судовими рішеннями встановлено, що цілісний майновий комплекс культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», який розташований на земельній ділянці площею 1,9 га по [ADDRESS] у м. Одесі є державною власністю та відноситься до Фонду державного майна України, а Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в особі Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не мала права розпоряджатись цим майном та укладати договір пов'язаний з продажем цілісного майнового комплексу без згоди Фонду державного майна України. 09.12.2009 року ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.12.2009 року до участі у справі за № 15-2/145-08-3033, були залучені в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші. Однак, відповідачі не повідомили позивача, після того, як їм стало відомо про розгляд Господарським судом Одеської області позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Міністерства охорони здоров'я України до ОДП ЗАТ «Укрпрофоздоровниця та малого підприємства «Картас» про визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник» від 17 грудня 1998 року, розташованого на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: [ADDRESS], яка розглядалась судом з 17.07.2008 року по 02.07.2013 року. Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2009 року по справі № 48/202-20/191 встановлено, що майно, яке передавалось до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», є державною власністю, і така передача його до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не потягнула за собою зміни його форм власності, а отже, і порушення економічних інтересів держави. З ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2005 року вбачається, що між МП «Картас» та ПКФ «АЛЕЯ», правонаступником якого є ТОВ «Інститут аналізу права» 12.08.1999 року був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», який розташований на земельній ділянці площею 1,9 га по [ADDRESS] у м. Одесі. (а.с. 108-109 том 1). В свою чергу, 01 червня 2006 року ТОВ «Інститут аналізу права» продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] купили в рівних часках кожний нежилі будівлі та споруди культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», які знаходяться в м. Одесі, по [ADDRESS], загальною площею 1.848,9 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 19.145 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. (а.с. 105 том 1). 05 червня 2007 року Київський районний суд м. Одеси по справі за № 2-3012/07 визнав право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 699 кв.м., розташовану в м. Одесі по [ADDRESS] із постановленням додаткового рішення по справі від 14 червня 2007 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 699 кв.м., для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», що знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із зазначенням меж земельної ділянки. Визнаючи право власності за [PERSON], суд обґрунтовував своє рішення посилаючись на договір купівлі - продажу від 01 червня 2006 року згідно якого [PERSON] спільно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], належить на праві власності нежилі будівлі-споруди культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник» загальною площею 1.848,9 кв.м., розташовані в м. Одесі по [ADDRESS], на земельній ділянці площею 19.145 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Також, суд посилався на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року, яким між співвласниками, відповідно до вказаного договору був визнаний порядок користування земельною ділянкою, згідно з яким [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 699 кв.м., розташована по [ADDRESS] у м. Одесі із зазначенням меж земельної ділянки. Визнаючи недійним договір дарування від 10 грудня 2009 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині передання у дар та прийняття [PERSON] 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в м. Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га, суд також посилається на його нікчемність, так як укладення такого договору порушує інтереси держави. Суд приходить до такого висновку, так як первісний договір купівлі - продажу від 17 грудня 1998 року цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», розташованого на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: [ADDRESS] укладеного між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в особі Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та Малим приватним підприємством «Картас» визнаний недійсним постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07 березня 2013 року по справі № 15-2/145-08-3033, так як зазначене майно є державною власністю. В свою чергу, 12.08.1999 року між МП «Картас» та ПКФ «АЛЕЯ», правонаступником якого є ТОВ «Інститут аналізу права» був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», який розташований на земельній ділянці площею 1,9 га по [ADDRESS] у м. Одесі. 01 червня 2006 року між ТОВ «Інститут аналізу права», [PERSON] та іншими був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», який розташований на земельній ділянці площею 1,9 га по [ADDRESS] у м. Одесі. Так як судом визнаний недійсним первісний договір купівлі-продажу від 17 грудня 1998 року цілісного майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім'ї «Вогник», який розташований на земельній ділянці площею 1,9 га по [ADDRESS] у м. Одесі, то слід зазначити, що договори купівлі-продажу від 12.08.1999 року та 01 червня 2006 року є нікчемними. Крім того, рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року, яким між співвласниками, відповідно до вказаного договору був визнаний порядок користування земельною ділянкою, згідно з яким [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 699 кв.м., розташована по [ADDRESS] у м. Одесі із зазначенням меж земельної ділянки, на яке посилався Київський районний суд м. Одеси 05 червня 2007 року, скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2012 року. Судом, встановлено, що на день укладання [PERSON] договору дарування земельної ділянки, та підписання додаткових угод за № № 3, 1 про дольову участь у будівництві житла та паркінгу, на підставі яких [PERSON] були передані [PERSON] права інвестора на квартиру та паркінгу взамін на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] у м. Одесі, рішеннями різних судів України, що вступили в законну силу, як до укладання угод, так і після, було встановлено, що культурно-оздоровчий центр дозвілля і сімї «Вогник» так і земельна ділянка, які розташовані по [ADDRESS] у м. Одесі є державною власністю, що також є підставами для визнання договору дарування недійсним, визнання недійсними додаткових угод під номерами 3, 1 від 10.12.2009 року та застосування до додаткових угод під № 4 від 21.04.2011 року та № 5 від 17.10 2011 року і визнання їх недійсними. За таких обставин, суд вважає, що порушені права та інтереси позивача підлягають судовому захисту, та вважає за необхідне визнати за позивачем майнові права на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] в м. Одесі та майнові права на машино - міста № [NUMBER] розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги щодо зобов'язання ТОВ «Берег-Будгруп», код ЄДРПОУ 32432565, на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію державною приймальною комісією, передати [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], трьохкімнатну квартиру під № 113, загальною площею 95,69 кв.м., житловою площею 51,86 кв.м., розташованої на 9-му поверсі будинку під [ADDRESS] в м. Одесі та машино - міста № [NUMBER] розташованого за адресою: [ADDRESS], такими, що підлягають задоволенню, так як зазначене є обов'язком відповідача за договорами. Позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідачів сплатити на його користь збитки та стягнути такі збитки з підстав визначених ст. 230 ЦК України підлягають задоволенню із зазначенням наступного. Подвійний розмір збитків складає 244.576,6 доларів США, що станом на 25.11.2014 року за курсам валют НБУ (14,9669 гривень за 1 долар США) становить 3.660.553,51 грн. Позивач заявив вимоги про визнання договору дарування 420/699 частин земельної ділянки, що розташована в м. Одесі, [ADDRESS], загальною площею 0,0699 га від 10 грудня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2679; визнання Додаткової угоди № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 року укладену 10.12.2009 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON]; визнання Додаткової угоди № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 року про внесення змін, укладену 10.12.2009 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ: 32432565), в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту, [PERSON] та [PERSON], такими, що вчинені під впливом обману з боку ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту та [PERSON]. Судом встановленні факти та обставини, які суд зазначив у рішенні, якими було встановлено, що мав місце обман позивача з боку відповідачів ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора [PERSON], діючого на підставі Статуту та [PERSON], та зазначене відображене в описової та мотивувальної частині рішення із зазначенням встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, тому відображати ці обставини у резолютивній частині суд не вважає необхідним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору і вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог -у відповідності зі звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться, до ч. 1 ст. 530 Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату) та ст. 629 Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 627 ЦК України відповідально до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки договір є видом правочину, для його чинності необхідно дотримуватися всіх тих вимог, які визначені у статті 203 ЦК України, для всякого правочину, згідно яких, п. 1 цієї статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зі змісту ст. 177 ЦК України вбачається, що одним із видів об'єктів цивільних прав є майнові права. Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р., пункт 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до п. 9 Постанови, розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх характеру і тривалості, стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Позивачем не було доведено які саме моральні та фізичні страждання йому було спричинено діями відповідачів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що розмір судового збору за позовну заву майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (на час подання позову, 2012 рік, мінімальна заробітна плата складала 1073,0 грн.). Отже, з відповідачів про справі солідарно підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 321 (триста двадцять одна) гривня 90 (дев'яносто) копійок, сплата кого підтверджена квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: partial