Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходяться у будинку під [ADDRESS], укладений 22.07.2011 року між позивачем та [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що набув право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 34,0 кв.м, що знаходяться у будинку під [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1361, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 22 липня 2011 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 15 серпня 2011 року, а також стверджує, що останнім часом, представники Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради всіляко перешкоджають йому у здійсненні права власності на вказане нежитлове приміщення. В свою чергу, 08.07.2013 року, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та виселення. Крім того, 11.11.2013 року Одеська міська рада звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна. Ухвалою від 19.03.2013 року, вказані вище позови були об'єднані в одне провадження з позовом [PERSON], справа № 522/3240Ї14-ц. Свої вимоги позивачі Департамент комунальної власності Одеської міської ради та Одеська міська рада обґрунтовують однаково, а саме: зазначають, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 34,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25 листопада 1991 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» та рішення Сталінського виконкому районної ради депутатів трудящих від 07 серпня 1948 р. за № 1511. У позовних заявах Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради зазначається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2007 р. по справі № 2-7003/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано право власності на підсобні приміщення за [PERSON] та усунено перешкоди у користуванні власністю. Згідно з договором купівлі-продажу від 11 лютого 2008 р. (зареєстрований у реєстрі за № 3-649), [PERSON] продала, а [PERSON] купив нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 34,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS]. 23.02.2008 року був укладений договір купівлі-продажу (зареєстрований у реєстрі за № 1-581), згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 34,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2008 р. по справі № 2-7003/07, рішення від 02 серпня 2007 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на підсобні приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю було скасовано. Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2008 р. по справі № 2-7003/07, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на підсобні приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю - залишено без розгляду. 22 липня 2011 року був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 34,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS]. На думку Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради, відповідачі заволоділи спірним майном незаконним шляхом, договір купівлі-продажу від 11 лютого 2008 року є недійсним, а спірне нежитлове приміщення повинне бути витребуване у добросовісного набувача. Посилаючись на викладене, Департамент комунальної власності Одеської міської ради та Одеська міська рада просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 лютого 2008 року, витребувати приміщення загальною площею 34,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], з незаконного володіння, усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення відповідача [PERSON] з спірного приміщення. Представник [PERSON], [PERSON], у судове засідання з'явилася, проти задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та позову Одеської міської ради заперечувала, посилаючись на підстави, викладені у наданих до суду запереченнях, представники Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради просили суд їх позовні вимоги задовольнити, [PERSON] у позові відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду повторно не з'явилися без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позови до суду не надали. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позови не підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. 08 липня 2013 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради до Приморського районного суду м. Одеси був поданий позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із зазначеними вище вимогами. 11 листопада 2013 року Одеською міською радою до Приморського районного суду м. Одеси був поданий позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із зазначеними вище вимогами. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно положень до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У запереченнях проти позову наданих до суду [PERSON] містилось прохання про застосування строків позовної давності до позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2007 року було зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 01 лютого 2008 року. Договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна був укладений 11 лютого 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної конторі Арабаджи К.Г., зареєстрований в реєстрі за № 3-649 та зареєстрований в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 12 лютого 2008 року, номер запису: 423 в книзі: 73 неж.-194. У відповідності із п. 1.3., п. 3.2.1 Статуту комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», що затверджений рішенням Одеської міської ради від 25.12.2008 року № 3807-V, засновником комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» та відповідно органом його управління є Одеська міська рада. Оскільки Департамент комунальної власності Одеської міської ради є представником Одеської міської ради, при розгляді цієї цивільної справи він обмежений в своїх повноваженнях, відповідно до правил ч. 1 ст. 46 ЦПК України, правами та обов'язками Одеської міської ради. Таким чином, суд робить висновок, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради при подачі позовної заяви мав керуватися правилами позовної давності і діяти в межах строків, що існують і для Одеської міської ради. З наявної у матеріалах справи копії ухвали апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2010 року вбачається, що 01 жовтня 2009 року Одеська міська рада подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2007 року по справі №2-7003/07. Тобто, представникам Одеської міської ради у жовтні 2009 року було відомо, що право власності на спірне нежитлове приміщення зареєстровано за іншими особами. З огляду на наведене, суд не бере до уваги, в якості обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності, твердження, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради дізнався про порушене право власності Одеської міської ради лише з листа комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 13 квітня 2013 року. Отже, Департамент комунальної власності Одеської міської ради та Одеська міська рада знехтували вимогами діючого законодавства щодо строків позовної давності, не надали до суду клопотання про його поновлення, не вказали поважні причини його пропуску, що згідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Пунктом 10 «Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна» встановлюється, що рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлювальними документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Представниками Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради не надані до судового засідання належним чином оформлені правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності Одеської міської ради на спірне нежитлове приміщення. Відносно посилання представників Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради на рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР № 266-ХХІ від 25.11.1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», як на підставу виникнення у Одеської міської ради права власності на спірне нежитлове приміщення, суд вважає, що зазначене рішення Одеської обласної ради народних депутатів, на підставі якого житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів переданий у власність місць обласного підпорядкування, не може підтверджувати право власності Одеської міської ради на спірне приміщення, оскільки воно суперечить Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який, починаючи за 22 липня 1992 року врегулював порядок передачі допоміжних приміщень будинку у власність громадян, у зв'язку із чим цей порядок розповсюджується і на спірне нежитлове приміщення Відносно позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу від 11 лютого 2008 року недійсним як такого, що порушує вимоги закону, суд зазначає наступне. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2007 року за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на нежиле приміщення площею 34,0 кв.м, що знаходяться у будинку під [ADDRESS]. 11 лютого 2008 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] став власником спірного нежитлового приміщення. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 лютого 2008 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив спірне нежитлове приміщення. Оскільки оспорюваний договір був укладений 11 лютого 2008 року, а ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2008 року рішення від 02 серпня 2007 року було скасовано та 22 квітня 2008 року провадження по справі за позовом [PERSON] залишено без розгляду, суд робить висновок про законність відчуження [PERSON] нежилого приміщення площею 34,0 кв.м, що знаходяться у будинку під [ADDRESS]. Право власності відповідачів, набуте на підставі зазначених договорів, було у встановленому законом порядку зареєстровано в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Крім того, відсутні і правові підстави для витребування у [PERSON] спірного приміщення підвалу, а також усунення перешкод у користуванні шляхом його виселення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ґрунтуючись на матеріалах справи, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірного майна. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: - було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; - вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Однак, право власності відповідача [PERSON], набуте на підставі рішення суду від 02 серпня 2007 року та право власності відповідача [PERSON], набуте на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2008 року, були зареєстровані комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», тобто, з відома Одеської міської ради. Тому, твердження про те, що Одеська міська рада (а відповідно і Департамент комунальної власності Одеської міської ради) втратила майно не зі своєї волі спростовується матеріалами справи. Щодо позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, суд вважає, що вони не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів при наявності в об'єднаній справі по суті зустрічних позовних про визнання договору недійсними. Згідно положень ч.ч. 1, 2 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положень статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація прав є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. [PERSON] являється законним власником нежитлового приміщення, загальною площею 34,0 кв.м., що знаходяться у будинку під [ADDRESS], на підставі дійсного договору купівлі-продажу нерухомого майна(зареєстрований у реєстрі за № 1361), укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 22.07.2011 року, зареєстрованого у встановленому законом порядку комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 15 серпня 2011 року, реєстраційний номер: 21975239, номер запису: 423 в книзі: 107неж-15. Таким чином, право власності [PERSON] на вказане нежитлового приміщення додаткового визнання судом не потребує. На підставі ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed