Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де третьою особою виступає приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до відповідачів АТ «Перший Український Міжнародний Банк», приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Юхименко Ольги Леонідівни. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з невідомих причин йому був зменшений розмір пенсійного забезпечення, однак звернутися в пенсійний фонд та в банк він не міг, так як в той час в нього в силу похилого віку був поганий стан здоров`я. В подальшому, у зв`язку з початком карантину позивач нікуди не виходив з дому, щоб не захворіти. Разом з тим, наприкінці червня 2020 року до позивача прийшло повідомлення про відкриття відносно нього виконавчого провадження за номером №60056003 приватним виконавцем Юхименко Ольгою Леонідівною , від 16.09.2019 pоку, по стягненню з нього на користь АТ «Першого Українського Міжнародного банку» грошей в сумі 13084,66 грн. Вказане провадження було відкрито на підставі виконавчого напису за номером 19982 виданого 03.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. Після чого позивач звернувся в банк з приводу стягнення з нього грошових коштів, де йому повідомили, що 14.09.2014 року на його ім`я була відкрита дебетова картка з кредитним оборотом 3590,50 грн. На прохання отримати довідку по руху коштів по вказаній картці позивачу було відмовлено, так як вказана послуга платна та її вартість за вказаний період складає 420 грн., що для позивача являється значною сумою, так як розмір його пенсії складає 2400 грн., з яких 470 грн. знімають за кредит який, як він стверджує, він не отримував. На думку позивача вказаний виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки він кредитних карток з 2014 року по теперішній час у AT «Перший Український Міжнародний Банк» не отримував. А також, письмову вимогу від банку про виконання зобов`язань він також не отримував, крім того нотаріус не повідомляла [PERSON] про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог до позивача [PERSON] . На основі викладеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною і зареєстрований в реєстрі за №19982 про звернення стягнення з [PERSON] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак представник позивача спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від них до суду не надходив. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду письмовий відзив на позов, згідно якого просить справу розглянути у її відсутність. Також, посилається на відсутність її процесуальної заінтересованості в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Вказує, що належним відповідачем по даній справі є саме АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Просить суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа по справі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи та письмові пояснення на позов від неї до суду не надходили. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 16.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження ВП №60056003 з виконання виконавчого напису №19982, виданого 03.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., що підтверджується копією постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с.12-13). Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом нотаріуса, вчиненим 03.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною і зареєстрованим в реєстрі за №19982 про звернення стягнення з [PERSON] (а.с.50). Також, ухвалою суду від 14 вересня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого 03.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною і зареєстрований в реєстрі за №19982 про звернення стягнення з [PERSON] , а також документи і матеріали, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 03.09.2019 року №19982 (а.с.52). 19.10.2020 року від приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. на виконання вимог ухвали суду від 14.09.2020 року про зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса до суду надійшла постанова про зупинення вчинення виконавчих дій по оскаржуваному виконавчому напису нотаріуса (а.с.70-71). 01.12.2020 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. на адресу суду надійшли витребувані згідно ухвали суду від 14.09.2020 року документи (а.с.111-127). Так, як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівнавчинила виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти позивача у розмірі 13084,66 грн. (а.с.112). Згідно вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», настав, строк, за яким має провадитись стягнення: з 21.08.2018 року по 21.08.2019 року. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 зазначеного Порядку Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 3.1 п. 3 глави 16 вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт можуть бути оскаржені до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача права на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №61-154 св18. Так, слід зазначити, що стороною відповідача (АТ «Перший Український Міжнародний Банк») не надано жодних доказів того, що вони зверталась до позивача з приводу існування вказаної заборгованості, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім цього, в матеріалах справи та в матеріалах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 03.09.2019 року №19982, наданих суду третьою особою, відсутні будь-які відомості на підтвердження факту набуття АТ «Перший Український Міжнародний Банк» прав вимоги за кредитними договорами АТ «Банк Ренесанс Капітал», а також відсутнє обов`язкове у випадку заміни кредитора письмове повідомлення боржника про таку заміну з підтвердженням про вручення поштового відправлення (а.с.127). Разом з тим, у матеріалах справи та в матеріалах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 03.09.2019 року №19982, наданих суду третьою особою, відсутнібудь-які докази на підтвердження того, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було узгоджено зміну рахунку позивача (зазначену у виписці по його рахунку) чи зміну форми розрахунку між сторонами (а.с.125). Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Стосовно тверджень відповідача по справі - приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. про те, що остання є неналежним відповідачем по даній справі, суд зазначає наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Разом з тим, позивачем та його представником клопотання у порядку та строки, визначені ст.51 ЦПК України, з цього приводу не заявлялися, а нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснювати заміну відповідача. Таким чином, твердження приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. в цій частині судом до уваги не приймаються. При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених позовних вимог. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», справи про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні розглядаються в порядку цивільного судочинства. Розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і, крім того, відповідає конституційному положенню про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). Таким чином, суд також не приймає до уваги твердження приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Юхименко О.Л. про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач, на думку приватного виконавця, неправильно обрав спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no.4241/03, в якому вказується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові №519/77/18 від 14.08.2019 року, «ухвалюючи оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог до приватного нотаріуса та стягнення з останнього суми судового збору, суди не взяли до уваги, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про помилковість покладення на нотаріуса зобов`язань зі сплати судового збору. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути сплачену позивачем суму судового збору саме з відповідача по справі - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», як особи, яка зверталась за виконавчим написом.

Outcome: approved