Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що він [PERSON] надав відповідачам [PERSON], [PERSON] грошові кошти в позику в розмірі 10 000000,00 грн., які зобовязалися повернути йому, про що складено було розписку. Оскільки відповідачі в строк вказаний в розписці не повернули позику, на його прохання про добровільну сплату заборгованості відповідачі не відреагували та в усній формі відмовилися сплатити заборгованість та виконати взяті на них зобовязання. Просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики 10000000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений завчасно, надавши заяву через канцелярію про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував в разі повторної неявки відповідачів справу розглянути в заочному порядку (а.с.19). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання суду не надали, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів і зі згоди позивача у наданій письмовій заяві, в заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі. Розгляд справи проведено у відповідності до ст.197 ч.2 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу технічними засобами фіксації. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 1047 ч. 2\~ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відносно цих вимог, судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] 01.12.2015 року надав відповідачам [PERSON], [PERSON] грошові кошти в позику в розмірі 10 000000,00 грн., які зобовязалися повернути кошти в строк до 01.01.2016 року, про що складено було розписку, що підтверджується письмовою розпискою за підписами відповідачів (а.с.2). Відповідачі в строк вказаний в розписці, зокрема до 01.01.2016 року не повернули позику, на прохання позивача [PERSON] про добровільну сплату заборгованості відповідачі [PERSON], [PERSON] не відреагували, до даного часу не виконали взяті на них зобовязання. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до\~ ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до\~ст. 1047 ЦК України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2\~ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Згідно ст.ст.1050\~ч.1,\~625\~ч.2\~ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 ЦК України. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved