Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 551 гривню 21 копійку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 серпня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. До реєстрації шлюбу він та відповідач перебували тривалий час у цивільному шлюбі від якого [INFO] року народилася донька - [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони намагалися всіма силами зберегти сім'ю, але переконалися, що є зовсім різними людьми і тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам малолітньої дитини. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть, відсутній спільний бюджет. Втрачено духовний та фізичний зв'язки між ними. Таким чином, подальше спільне життя є неможливим. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що до реєстрації шлюбу позивач намагався всіляко догодити відповідачу та уклав із нею шлюб. Сторони почали окремо проживати з народження дитини [INFO] року, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільна дитина проживає разом з відповідачем. Позивач намагався зберегти шлюб, телефонував відповідачу, намагався зустрітися, поспілкуватися, але відповідач не реагує. Позивач не заперечує проти утримання власної дитини, але у нього немає такої змоги. Щодо нанесення позивачем відповідачі тілесних ушкоджень, їй нічого не відомо. Представник відповідача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, проте не погоджується з мотивами розірвання шлюбу, наведеними позивачем у позовній заяві. Подала до суду письмові пояснення відповідача. Додатково пояснила суду, що відповідач сама хотіла розлучитися з позивачем, але завагітніла від нього та вирішила почекати. З позивачем відповідач вступила у другий шлюб, перший раз вони перебували у шлюбі з 25 травня 2010 року по 13 серпня 2013 року. Згодом, відповідач завагітніла та повірила обіцянкам позивача про чудове життя. Після реєстрації шлюбу вона дізналася, що позивач має багато інших жінок, був судимий, хворий на гепатит В та С. Вказані відомості він приховував від неї. Вона ж має трьох дітей, одна дитина є їх з позивачем спільною, тому саме вона попросила позивача виїхати з квартири, де вони разом проживали, щоб не ставити під загрозу здоров'я дітей. В січні 2016 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини та навіть не спілкуються. Загалом сторони фактично навіть не поживали разом, не мали спільного бюджету. Позивач не працював, не відомо за які кошти він жив, проте він дуже привабливий чоловік і тому відповідачу було важко встояти. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи поданих сторонами заяв, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 28 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 2128 (а.с.5). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, переконані, що примирення не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких сторони наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 275 гривні 60 копійок.

Outcome: approved