Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Білецька Н.А. про визнання договорів недійсними,\~у якому\~проситьвизнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] [NUMBER] та договір дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) №1416, що знаходиться за даною адресою та які укладені 14 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Білецькою Н.А.. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він після смерті своєї дружини, на пропозицію своєї дочки [PERSON] по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням його будинку в належному стані, яка відвела його до нотаріуса 14 квітня 2016 року та повідомила, що позивачу необхідно підписати договори на підставі яких вона буде піклуватись та утримувати позивача, а після смерті його будинок та земельна ділянка буде належати відповідачу. У випадку, якщо позивач відмовиться підписати зазначені договори, позивач надавати допомогу йому не буде. Довіряючи своїй дочці, позивач підписав у приватного нотаріуса Білецької Н.А. спірні договори, не ознайомившись із ними належним чином. Вся процедура їх укладення проходила миттєво, оскільки його дочка поспішала. При укладенні спірних договорів, позивач бажав отримати гарантії догляду з боку доньки [PERSON] , тому хотів укласти саме договір довічного утримання, а не договір дарування. Після укладення спірних договорів, відповідач змінила ставлення до позивача та перестала про нього піклуватись та доглядати. Навідавшись до нього із своєю дочкою та внуком, вимагала його виселення із будинку, аргументуючи тим, що це її власність, чим спровокувала його на конфліктну ситуацію із своїми близькими, про що було відкрито кримінальне провадження. Під час кримінального провадження, слідчий попросив позивача принести довідку про склад сім`ї, після чого позивач дізнався, що він є лише наймачем, а не власником спірної нерухомості. Зазначив, що його під час укладення спірних договорів було введено в оману, що призвело до помилкового уявлення про те, що він може бути позбавлений своєї власності внаслідок підписання договорів. Укладаючи спірні договори дарування, він мав на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров`я потребує піклування і догляду зі сторони рідних. Зазначив, що позивач є особою похилого віку, що значно впливає на його можливість правильно сприймати певні факти та обставини, вважав, що при укладенні спірних договорів було узгоджено питання надання йому догляду та матеріальної допомоги, як особі похилого віку. Таким чином, він помилився відносно правової природи правочину. Позивач зазначає обставини, які вказують на помилку, а саме: похилий вік; стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; смерть дружини, що призвела до значних переживань; відсутність будь-якого іншого житла, крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування; продовження ним проживати у спірному будинку та сплачувати комунальні послуги після укладення договору дарування. Відповідач [PERSON] позову не визнала, подавши відзив на позов у якому вказала, що після смерті своєї матері у 2016 році, вона часто навідувала батька позивача у справі та надавала допомогу по господарству. Її батько не хворів, а рішення про укладення спірних договорів дарування було цілком усвідомленим та відповідало його волі. Ще за життя матері батьки прийняли рішення про дарування їй спірної нерухомості. За дорученням батьків, позивач займалась приватизацією будинку у 2008 році, а у 2013 році земельною ділянкою. Після смерті матері, позивач сам запропонував їй укласти спірні договори дарування, зібравши для цього усі необхідні документи, у тому числі довідку із сільської ради. Після укладення спірним правочинів, відносинами відповідача із батьком не змінилися, вона продовжувала піклуватись про батька, часто навідувала його. Після появи у батька співмешканки, відносини із відповідачем погіршились, оскільки постійні приїзди відповідача у будинок закінчувались сімейними конфліктами, під час якого позивачем було заподіяно онукові позивача [PERSON] тілесні ушкодження, що підтверджується даними кримінального провадження. Зазначила, що позивач є освідченою людиною, пройшов медичне обстеження на отримав посвідчення водія, працював на відповідальних посадах, тому знав, що він укладає спірні договори дарування та не міг помилитись у цьому. Стан його здоров`я на момент укладення правочину був задовільний, він не потребував сторонньої допомоги. Під час укладення спірних угод, у нотаріальній конторі приватний нотаріус Білецька Н.А. ознайомила позивача із вимогами та наслідками спірних угод, їх правовою природою. При цьому, позивач стверджував, що його волевиявлення подарувати відповідачу спірну нерухомість є вільним, усвідомленим та відповідає його внутрішній волі, договори не укладались під впливом помилки, насильства чи обману, були спрямовані на реальне настання правових наслідків. За кошти відповідача проводився ремонт спірного будинку, перекриття даху, заміна вікон, влаштування криниці та підведення водогону, вона несла постійні витрати за оплату комунальних послуг, як до так і після укладених договорів дарування. Також зазначила, що після укладення спірних договорів дарування, з 2016 року, будучи наймачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] отримував субсидії на комунальні послуги, для призначення якої він особисто неодноразово з 2016 року отримував в сільській раді довідки про склад сім`ї, у яких було зазначено, що він уже є наймачем спірної нерухомості. Також, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст..257 ЦК України. Крім цього, зазначила, що наміру виселяти позивача із спірного домоволодіння у неї не було. Позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що домовленості між ним та відповідачем про те, що їй залишаються зазначений житловий будинок та земельна ділянка між ними не було. Зазначив, що у нього не був відмінний стан здоров`я, оскільки він переніс втрату своєї дружини у 2016 році, а тому втратив душевний спокій. Проте, після укладення спірних правочинів, відповідач змінила своє ставлення до нього, навідавши його із своєю сестрою та внуком вимагала його виселення із житлового будинку, аргументуючи тим, що це є її власність. Зазначив, що ініціатива про укладення спірних правочинів була у відповідача, через що [PERSON] приїхав у місто Тернопіль, де зустрівшись із своєю дочкою [PERSON] пішли до нотаріуса, де уклали спірні договори дарування нерухомості. \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, які викладені у позовній заяві та просять їх задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином неодноразово повідомлялась про місце та час його розгляду, попередньо подавши відзив на позов, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю, а також заяву про застосування строку позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Тернопільської міського нотаріального округу Білецька Н.А. в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] під час укладення спірного договору було роз`яснено зміст укладених договорів дарування та їх правові наслідки, з якими [PERSON] повністю погодився. Також вказала, що укладення спірних договорів не відбувалось миттєво, вона роз`яснила позивачу зміст правочинів, їх суть та особливість. В підтвердження зазначених обставин, позивач особисто прочитав усі спірні правочини, та визнав, що вони укладаються не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини для них, укладення договору відповідало його інтересам, не приховували іншого правочину та були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Крім цього, також пояснила, що позивач тривалий час перебував у приміщенні нотаріальної контори, сам надав усі необхідні документи для укладення спірних правочинів, висловлював своє бажання, що має намір укласти саме договори дарування, а не договори довічного утримання, розумів значення своїх дій, перед підписанням спірних правочинів їх прочитав та підписав особисто. У даній справі 24 липня 2019 року проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого дану справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. \~ \~ \~ \~ \~14\~квітня2016 року між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованим в реєстрі за №1418. \~ \~ \~ \~Згідно умов даного договору, Дарувальник передав безоплатно у власність, а Обдаровувана прийняла в дарунок, належний Дарувальнику житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У пункті 6, 7 даного договору сторони відобразили, що «…Сторони заявляють та гарантують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі; договір укладається не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини для них; укладення договору відповідає їх інтересам; умови договору відповідають реальній домовленості сторін; договір не є удаваним правочином, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним; однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчить особисті підписи сторін на договорі; вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно договору і ніяких зауважень, доповнень до нього не мають; вони розуміють, що за соєю природою, договір дарування є безоплатним, а тому Дарувальник не має права вимагати від Обдаровуваної вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення даного договору і не відображені в тексі, після його підписання не матимуть правового значення…». Крім цього, цього ж дня між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованим в реєстрі за №1416. \~ \~ \~ \~Згідно умов даного договору, Дарувальник передав безоплатно у власність, а Обдаровувана прийняла в дарунок, належну Дарувальнику земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1465 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6125289200:03:001:0473. У пункті 10 зазначеного договору сторони передбачили, що «…Сторони заявляють та гарантують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі; договір укладається не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини для них; укладення договору відповідає їх інтересам; умови договору відповідають реальній домовленості сторін; договір не є удаваним правочином, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним; однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчить особисті підписи сторін на договорі; вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно договору і ніяких зауважень, доповнень до нього не мають …». Як вбачається із наданих приватним нотаріусом Білецькою Н.А. документів, які слугували підставою для укладення спірних правочинів, перед укладенням спірних правочинів, [PERSON] особисто надавав документи, що підтверджували його право власності на спірні об`єкти нерухомості, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, договір дарування 2/3 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд від 13.08.2008 року, довідку, видану Чернелево-Руцською сільською радою від 30.03.2016 року №70 про статус зазначеного домоволодіння, а також про склад його сім`ї. Крім цього, позивачем було надано також довідку, видану Чернелево-Руцською сільською радою від 30.03.2016 року №69 про відсутність заборони (арешту) на спірну земельну ділянку, рішення Чернелево-Руської сільської ради №171 від 29.03.2012 року про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки в межах населеного пункту в с.Жовтневе, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1465 га. За наслідками укладених правочинів, право власності на вказане нерухоме майно підлягало державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний запис, зазначений у спірних правочинах. Крім цього, відповідач отримала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.04.2016 року на підставі поданої нею заяви, за №57715629 на вказані об`єкти нерухомого майна. Відповідач [PERSON] , після укладених спірних правочинів вступила у його користування, та упродовж 2016-2018 років здійснювала його утримання, про що свідчить надані нею квитанції у судовому засіданні про оплату житлово-комунальних послуг. Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої Чернелево-Руською сільською радою, станом на 01 жовтня 2016 року [PERSON] , у ній зазначено що станом на 01 жовтня 2016 року [PERSON] зареєстрований як наймач у житловому будинку по [ADDRESS] . Як вбачається із довідки Тернопільського районного центру «Первинно медико-санітарної допомоги» від 29.03.2019 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби 2 ступеня, хронічний гастродуоденіт, хронічний гепатит, остеоартроз обох колінних суглобів. Будучи допитаним в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що влітку 2018 року були очевидцями сімейного конфлікту, який виник між позивачем та відповідачем, а також сином дочки позивача [PERSON] Від інших осіб у селі Соборне, вони дізнались, що дочки позивача, у тому числі [PERSON] , приїзджали з метою виселення позивача із житлового будинку, який він подарував відповідачу. Суть конфлікту та його причину, пояснити суду не змогли. Як вбачається із письмового доказу, а саме копії протоколу проведення слідчого експерименту від 28.08.2018 у кримінальному провадженні за №12018210180000392 від 01 серпня 2018 року внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , за участю [PERSON] , «…25.06.2018 року близько 19-00 год. до господарства [PERSON] приїхала його дочка [PERSON] разом із внуком [PERSON] . Після цього, перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виник словесний конфлікт. [PERSON] почав наближатись до [PERSON] . В цей момент [PERSON] підняв із землі резиновий шланг, сказав [PERSON] відійти від нього, на що останній не погодився. Тоді ж, [PERSON] тримаючи в правій руці резиновий шланг замахнувся ним та наніс [PERSON] один удар в область лівої руки..». Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що йому під час укладення 14 квітня 2016 року спірних договорів приватним нотаріусом Білецькою Н.А. не було роз`яснено зміст укладених договорів дарування, а він був впевнений, що укладає договори довічного утримання, оскільки хотів, що відповідач здійснювала догляд та піклування за ним. За приписами ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Верховний Суд України у п. 19 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. \~ \~ \~ \~Виходячи із змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Частиною 1 статті 2 ЦПК України установлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).. \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст.12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~ \~ \~ \~Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Білецька Н.А. про визнання договорів недійсними, не підлягає до задоволення. Так, спірні правочини укладені сторонами у письмовій формі та посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстровані в реєстрі за №1418 та №1416. У спірних договорах дарування дарувальник [PERSON] підтвердив, що дарування спірного майна здійснено за його доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Крім цього, сторони у ньому ствердили, що договір укладається не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини для них; укладення договору відповідає їх інтересам; умови договору відповідають реальній домовленості сторін; договір не є удаваним правочином, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним; однаково розуміли значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчить особисті підписи сторін на договорі; вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно договору. Крім цього, сторони володіли українською мовою, що дало їм можливість прочитати спірні договори та правильно зрозуміти їх сутність. Зазначені обставини підтверджено в судовому засіданні поясненням приватного нотаріуса Білецькою Н.А., а також матеріалами справи. Крім цього, суд зазначає, що відповідач зареєстрував право власності на спірне майно, про що свідчить отримана ним інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо спірних об`єктів нерухомого майна від 19.04.2016 року на підставі поданої нею заяви, за №57715629. Враховуючи наведене твердження позивача про те, що він не розумів природи укладених спірних правочинів, помилявся щодо їх обставин, які мають істотне значення, не заслуговують на увагу. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 13 лютого 2020 року у справі №756/6516/16ц. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Білецька Н.А. про визнання договорів недійсними, не підлягає до задоволення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не бере до уваги пояснення у якості свідка [PERSON] про те, що останній не розумів зміст зазначених договорів, не читав їх у зв`язку із обмеженим часом перебування його у нотаріальній конторі та був упевнений, що він укладає договір довічного утримання, укладення його під впливом тяжких обставин, оскільки такі покази спростовуються наведеними вище судом обставинами. Також, суд вважає, що конфлікт який відбувся між позивачем та відповідачем у 2018 році через відносини у сім`ї, а також смерть його дружини у березні 2016 року, не може свідчити про те, що [PERSON] неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, оскільки позивач вчинив спірні правочини у квітні 2016 року, а сімейний конфлікт між ним та відповідачем відбувся через значний проміжок часу, тобто у червні 2018 року. Також, суд відкидає твердження позивача про те, що він помилився щодо обставин правочину внаслідок свого стану здоров`я та потреби у зв`язку із чим потребував сторонньої допомоги, оскільки такі твердження не підтверджені у судовому засіданні. Наявність у позивача хронічних хвороб, а саме (гіпертонічної хвороби, хронічного гастродеуденіту в стадії ремісії, хронічного гепатиту в стадії ремісії, остеоартрозу обох колінних суглобів) не свідчить про наявність у нього тяжкого захворювання, внаслідок якого, він потребував сторонньої допомоги. Крім цього, суд зазначає, що відповідач після укладення спірних договорів вступила у володіння спірним майном, оскільки здійснювала оплату коштів за надані житлово-комунальні послуги упродовж 2017-2018 років, про що надала суду квитанції. Також, не підтверджено у судовому засіданні твердження позивача про те, що відповідач обманула його укладенням спірних правочинів, оскільки вони не передбачали обов`язку довічного утримання, оскільки доказів щодо цього суду не надано, а укладаючи їх позивач підтвердив своїм підписом про відсутність обману, що відображено у їх змісті. \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного,

Outcome: dismissed