Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 05.09.2013 року набув право спільної часткової власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частки зазначеної квартири у період часу з 13.06.2018 року по 15.01.2020 року був [PERSON] . 15.01.2020 року відповідач подарував свою частку у квартирі іншій особі. Виділення часток у натурі між ними здійснено не було, вони спільно користувалися квартирою, приміщення якої розміщені на мансардному поверсі будинку та потребували великого обсягу ремонтних робіт, оскільки останній ремонт у квартирі робився більше тридцяти років тому. Зокрема, в аварійному стані перебували водопровідні та каналізаційні мережі, у зв`язку з чим необхідно було терміново проводити їх заміну. Проте, відповідач не приймав участі у витратах на утримання квартири, не оплачував обов`язкові платежі та ремонтні роботи по утриманню нерухомого майна, незважаючи на те, що між ними існувала усна домовленість про повернення йому половини вартості від усіх виконаних ремонтних робіт. Так, здійснючи ремонт квартири, необхідно було: облаштувати утеплення тонких, дерев`яних стін, які погано зберігають тепло; замінити стару електромережу в квартирі, яка не витримувала напруги; замінити аварійну, прогнилу дерев`яну підлогу та вікно на кухні; сантехнічне обладнання та виконати багато інших робіт. Також з метою теплозбереження квартири був розроблений проект на встановлення газового котла та обігріваючих приладів у квартирі. Вказані ремонтні роботи потребували фінансових витрат, і були виконані за власний рахунок позивача. Таким чином, позивачем були оплачені наступні роботи та матеріали, що використовувалися для ремонту квартири, а саме: проект на встановлення газового котла 2750 гривень; акт на перевірку димових та вентиляційних каналів, технічні умови 1176 гривень; котел газовий, три радіатора 17658 гривень; клей, фарба та дерево захисні засоби 680 гривень; влаштування та монтаж системи вентиляції 3200 гривень; влаштування та монтаж системи опалення 4750 гривень; обладнання та матеріали, необхідні для монтажу газового котла 5322 гривень; ремонт та заміна сантехнічного обладнання лічильника на воду, змішувач та інші матеріали 2626 гривень; демонтаж старого вікна та встановлення металоплстикового вікна 2900 гривень; заміна унітаза 1700 гривень, а всього 38614 гривень. Крім того, позивачем була погашена заборгованість відповідача перед КП «Чернівціводоканал» в розмірі 1143 гривень, оскільки останній був єдиною особою, яка була зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] . Однак, [PERSON] , не відшкодувавши йому половину витрачених коштів на ремонт квартири та не повідомивши його, 15.01.2020 року подарував свою частку квартири [PERSON] . На підставі ст.151 ЖК України, ст.360 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 20450 гривень та понесені судові витрати у розмірі 10841 гривень. Представником відповідача відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 01.09.2020 року до участі у розляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог було залучено [PERSON] . Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав та підтвердив, викладені в ній обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила суду, що [PERSON] квартирою не користувався та не надав згоду на проведення у ній ремонтних робіт. Вважає, що надані [PERSON] докази є неналежними та не підтверджують факт виконання ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] . Також не погоджується із розміром заявлених до стягнення витрат на правову допомогу та вважає їх недоведеними. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності Ѕ частка квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідач [PERSON] був власником Ѕ частки зазначеної квартири у період часу з 13.06.2018 року по 15.01.2020 року. 15.01.2020 року на підставі договору дарування частки квартири [ADDRESS] [PERSON] подарував належну йому частку квартири [PERSON] . На час розгляду справи судом [PERSON] не є співвласником квартири. Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2020 року (а.с.12-14). Положеннями статті четвертої ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із змісту поданої до суду заяви, [PERSON] звернувся до суду з позовом, вважаючи, що його права були порушені колишнім співвласником квартири [PERSON] , який не відшкодував йому половину витрачених коштів на ремонт квартири та витрат на її утримання. Так, 05.08.2018 року ним було укладено договір на виконання проектних робіт №12-8 з приватним науково-технічним підприємством «Нелол» на виготовлення робочого проекту на встановлення газового котла « [INFO] » за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Вартість виконаних робіт становить 2750 гривень (а.с.16). Крім того, 07.07.2018 року за замовленням [PERSON] приватним підприємцем [PERSON] було складено акт на перевірку димових і вентиляційних каналів в квартирі [ADDRESS] . Як видно із змісту зазначеного акту до димоходу під`єднується газовий котел. Димові та вентиляційні канали в будинку [ADDRESS] відповідають технічним вимогам і придатні для відводу згорання від побутових газових приладів та вентиляції (а.с.17). За проведену перевірку технічного стану димових і вентиляційних каналів [PERSON] 30.06.2020 року було сплачено 250 гривень (а.с.17). Також, 02.08.2018 року за замовленням [PERSON] було складено акт прийому виконаних робіт №9793 по виготовленню технічних умов на реконструкцію та внутрішнє газопостачання індивідуальних житлових будинків і квартир, ціна роботи 526 грн. 22 коп. (а.с.18). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від [PERSON] на підставі договору 30/07/2018-201 було прийнято 400 гривень (а.с.18). 15.10.2018 року позивачем було придбано радіатор KERMI FKO тип 22600* 2000W02 в кількості 2 штуки, радіатор KERMI FKO тип 22600 * 1400W02; котел газовий Данко 8С димохідний одноконтурний, загальною вартістю 17658 грн. 34 коп. (а.с.19). Як вбачається з дослідженого судом товарного чеку №137 від 23.10.2018 року, [PERSON] було придбано ферозіт 100 клей для керамічних плиток; шпаклівку Knuf HP фініш; фарба інтер`єрна акрилова; дерево захисний засіб Pinotex Classic , загальною вартістю 680 грн. 00 коп. (а.с.19). У подальшому, за замовленням позивача було виконано роботи по влаштуванню та монтажу системи вентиляції з оцинкової сталі; влаштуванню та монтажу системи опалення. Зазначені обставини підтверджуються актом прийому-передачі наданих послуг №1-3 від 21.11.2018 року, вартість послуг 3200 гривень, та актом прийому-передачі виконаних послуг №1-5 від 30.11.2018 року, вартістю 4750 гривень (а.с.20). Крім того, 10.10.2018 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт №121 на виготовлення метало пластикових конструкцій, згідно специфікації №121, включно з демонтажем та монтажем. Загальна вартість контракту становить 2900 гривень (а.с.21). Однак, місце виконання таких робіт у договорі не зазначено. Також, у матеріалах справи наявна накладна №209 від 20.09.2019 року про придбання позивачем обладнання, необхідного для монтажу та роботи газового котла, вартістю 526 гривень (а.с.22), товарного чеку №117 від 07.10.2019 року, вартістю 201 гривень (а.с.23), закупівельного акту №49 від 07.10.2019 року на придбання сантехнічного обладнання, вартістю 143 грн. 50 коп. та 29 грн. 00 коп. (а.с. 23); товарного чеку від 12.08.2019 року на придбання товару, вартістю 877 грн. 00 коп. (а.с.24); товарного чеку від 20.08.2019 року на придбання товару, вартістю 429 грн. 50 коп. (а.с.24); рахунку №245 від 25.04.2019 року на придбання унітазу, вартістю 1700 гривень (а.с.25); товарного чеку від 12.09.2019 року на придбання товару, вартістю 83 грн. 00 коп. (а.с.28); товарного чеку від 22.10.2019 року на придбання товару, вартістю 340 гривень (а.с.29). Таким чином, усього [PERSON] було витрачено коштів на проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] на загальну суму у розмірі 37443 грн. 56 коп. Положеннями ст.317 ЦК України регламентовано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Згідно ст. ст.\~316,\~328 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, відповідно до ч. 1\~ст. 356 Цивільного кодексу України, є спільною частковою власністю. За змістом ст.358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.322 Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 Кодексу визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи наведені правові норми, суд зауважує, що в даному випадку маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик, без здійснення яких неможлива його експлуатація. У разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Отже, в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). При цьому, суд зауважує, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Таким чином, з урахуванням вимог ст.77 ЦПК України, до предмету доказування у справі належить встановлення факту перебування квартири [ADDRESS] в аварійному стані, тобто в стані, який унеможливлює проживання у ній та потребує негайного обов`язкового виконання ремонтних робіт. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, у даному спорі саме позивач зобов`язаний довести факт необхідності негайного обов`язкового виконання спірних ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] , а також погодження з іншим співвласником квартири виду та вартості необхідних ремонтних робіт. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] звертався до [PERSON] щодо необхідності проведення ремонту квартири [ADDRESS] та, попередньо одержавши його згоду, виконав ремонтні роботи. Посилання позивача на одержання згоди відповідача на проведення ремонтних робіт в усній формі, не підтверджені відповідними доказами, а тому не можуть прийматися до уваги судом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. На підставі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як було встановлено судом, між сторонами відсутні письмові договірні зобов`язання на виконання ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] . З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач не отримав згоди іншого співвласника на покращення спільного майна: квартири [ADDRESS] та здійснив ремонт на свій ризик. При цьому, [PERSON] не було надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що проведення ремонтних робіт у квартирі було необхідним у зв`язку з неможливістю проживання чи з метою недопущення її руйнації. Зокрема, експертного висновку щодо перебування квартири [ADDRESS] до проведення відповідних робіт в аварійному стані, тобто в стані, який унеможливлює проживання у ній та потребує негайного обов`язкового виконання ремонтних робіт, суду надано не було. З клопотанням про призначення по справі судової будівельної експертизи позивач не звертався. Окрім того, суд враховує, що [PERSON] був співвласником зазначеної квартири протягом досить не тривалого часу, лише півтора роки. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по понесеним витратам на проведення ремонтних робіт у квартирі необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Також, у поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що ним було погашено заборгованість відповідача перед КП «Чернівціводоканал» у розмірі 1143 гривень. Правовідносини, що виникають з приводу сплати житлово-комунальних послуг регулюються наступними нормами законодавства. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст.319 ЦК України\~усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав та власність зобов`язує. Згідно зі\~ст.322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Окремо суд зазначає, що норми Цивільного та\~Житлового кодексів України\~є спеціальними для даної категорії справ, а норми\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~є похідними від нормативних актів. Згідно ч.1 ст.\~66\~ЖК Української\~РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 5 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Так, згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.\~179\~ЖК Української\~РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 7,10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572\~(з\~наступними змінами\~та доповненнями)власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями. За відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Судом встановлено,\~що позивач\~та відповідач,\~як учасники\~спільної часткової\~власності володіли\~часткою в\~праві власності\~на спільне\~майно -\~квартиру [ADDRESS] ,у період часу з 13.06.2018 року по 15.01.2020 року . Ці частки є ідеальними й визначаються у дробовому виразі. На підтвердження виникнення заборгованості перед КП «Чернівціводоканал» у розмірі 1143 гривень за адресою споживання кв. [ADDRESS] позивачем було надано суду рахунки-фактури КП «Чернівціводоканал» за перід з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року та з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року (а.с.100). Таким чином, факт виникнення заборгованості перед КП «Чернівціводоканал» у розмірі 1143 гривень за адресою споживання кв. [ADDRESS] суд вважає доведеним. З метою погашення заборгованості 28.10.2019 року між КП «Чернівціводоканал» та [PERSON] було укладено договір №1538 про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення (а.с.101). Відповідно до умов договору, сума боргу станом на 31.10.2019 року становить 800 грн. 77 коп. Абонент зобов`язався сплатити основний борг у строк до 31.03.2020 року щомісячними платежами у розмірі 133 грн. 46 коп. Наявна заборгованість була погашена [PERSON] , що підтверджується наданими суду квитанціями (а.с.102). Вирішуючи виниклий спір, суд зазначає, що обов`язок відповідача щодо утримання належного йому на праві спільної часткової власності майна презюмується, а тому він повинен нести відповідні витрати по утриманню свого майна відповідно до частки у праві власності. Той факт, що відповідач не проживав у цьому будинку і не користувався комунальними послугами не звільняє власника від обов`язку утримувати своє майно у відповідності до\~ст.322 ЦК України. Враховуючи вище викладене, зокрема те, що частки сторін у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними по Ѕ частці у кожного, суд приходить до висновку, що витрати по сплаті послуг по водопостачанню та водовідведенню повинні нести обидва співвласники у рівних частках, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти у розмірі 571 грн. 50 коп. Щодо стягнення заявлених до стягнення понесених судових витрат у зв`язку одержанням правничої допомоги адвоката на користь [PERSON] у розмірі 10000 грн. 00 коп. - суд зазначає таке. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №15, акт здачі-приймання надних послуг від 01.07.2020 року, квитанцію до касового прибуткового ордеру №10, відповідно до якої позивачем було сплачено кошти у сумі 10000 грн. 00 коп. Положеннями ст.137\~ЦПК України\~регламентовано,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правової\~допомоги за\~рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ч.3\~ст.141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес;\~3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст.30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від\~05.07.2012\~року,\~гонорар є\~формою винагороди\~адвоката за\~здійснення захисту,\~представництва та\~надання інших\~видів правової\~допомоги клієнту. Порядок\~обчислення гонорару\~(фіксований\~розмір,\~погодинна оплата),\~підстави для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок його\~сплати,\~умови повернення\~тощо визначаються\~в договорі\~про надання\~правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палити Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16. Як було встановлено судом, у наданому суду акті здачі-приймання наданих послуг від 01.07.2020 року, сторони погодили, що адвокатом було надано [PERSON] послуги: 1) представництво інтересів клієнта у Першотравневого районному суді м.Чернівці; 2) ознайомлення із матеріалами та документами, наявними у клієнта; 3) підготовка позову до суду щодо стягнення заборгованості. Загальна вартість послуг визначена у розмірі 10000 гривень. (а.с. 35). Суд зауважує, що у наданому акті сторонами, не було визначено вартості кожної із наданих послуг, а також часу, який було витрачено захисником на їх надання, а тому визначена вартість послуг у розмірі 10000 гривень не є обґрунтованою. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивач приймав участь у судових засіданнях особисто без представника. Адвокат жодного разу не був присутній у судовому засіданні, а отже послуги по представництву інтересів клієнта у суді ним не надавались. З огляду на вищевикладене, з урахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат, складності справи, яка є малозначною, суд вважає, що адвокатом було надано [PERSON] послуги, загальною вартістю 5000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з роглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевказаної ціни позову у розмірі 20450 гривень, загальний розмір судового збору, який повинен був сплачений позивачем за подання до суду вказаного позову, становить 840 грн. 80 коп. Отже,\~\~з відповідача підлягають стягненні понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які становлять 2,79 % від ціни позову: судовий збір у розмірі 23 грн. 45 коп. (840,80:100х2,79=23, 45): витрати на правничу допомогу у розмірі 139 грн. 50 коп. (5000:100х2,79=139 грн.50 коп.)

Outcome: partial