Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 130070,40 грн., з яких борг за договором позики 40800 грн., 0,2% за кожний день прострочення заборгованості в розмірі 89270,40 грн. та стягти судовий збір у розмірі 1300,71 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 10.09.2013 р. він уклав з відповідачем договір позики у формі розписки. У відповідності до цього договору позивач передав відповідачеві грошову позику в розмірі 30000 грн., які останній повинен був повернути до 10.09.2014 р. Також, відповідач зобовязався сплачувати 3% від основного боргу щомісяця. За кожний прострочений день відповідач зобов'язався сплачувати пеню в розмірі 0,2% від суми боргу до повного його повернення. Увесь час з моменту встановлення даних правовідносин і до моменту звернення в суд, позивач нагадував відповідачу про його обов'язок, неодноразово вмовляв сплатити борг проте, до цього часу борг не повернутий. У судовому засіданні представник позивача частково підтримав позовні вимоги, а саме не заперечував проти стягнення суми боргу 30 000 грн, 3% від суми основного боргу щомісячно та пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення за останній рік перед зверненням до суду. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, мотивуючи тим, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за розпискою в сумі 30 000 грн, але погашав заборгованість шляхом передачі позивачу будівельних матеріалів та готівкових коштів, тому його заборгованість перед позивачем згідно його контррозрахунку складає 3463,24 грн. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.09.2013 р [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 грн, які зобов'язався повернути в строк до 10.09.2014 р, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON], оригінал якої долучений до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що згідно видаткових накладних ним було здійснено погашення боргу перед позивачем на суму 30 200,17 грн шляхом відпуску товарів в магазині відповідача. Факт передачі будівельних матеріалів позивачу та його сину підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які здійснювали відпуск та доставку товарів. Однак, зазначені свідки не змогли надати пояснення в рахунок погашення якої заборгованості проводилася передача товарів. Судом також не може бути прийнято в якості належного доказу розрахунок заборгованості, який згідно пояснень відповідача виконаний позивачем [PERSON], оскільки він не містить будь-яких посилань на виконання зобов'язань згідно розписки від 10.09.2013 року. Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене та наявність оригінала боргової розписки саме у позивача, відсутність в тексті розписки будь-яких посилань на погашення боргу відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність факту погашення заборгованості [PERSON] Відповідно до розрахунку позивача, з яким суд погоджується, нарахована сума відсотків за користування коштами за один рік склала 10 800 грн. Оскільки за договором позики від 10.09.2013 р [PERSON] зобов'язався за кожен прострочений день виплачувати пеню 0,2% від суми боргу до повного повернення боргу, тобто 60 грн за день, враховуючи, що кількість прострочених днів становить 365 днів, то загальний розмір пені складає 21900 грн. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд також частково задовольняє вимогу позивача про стягнення з [PERSON] судових витрат, які були понесені позивачем, в розмірі 624,34 грн.

Outcome: partial