Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], та [PERSON], про визнання їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: м. Славутич Київської області Чернігівський кв-л б.№7 кв.№2, на підставі ст.ст.391,405 ЦК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 листопада 2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 1888, ним було придбано в особисту приватну власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Славутич, Київської області, Чернігівський квартал буд.№7 кв.№2. 08 листопада 2014 року його право особистої приватної власності на вищевказане житлове приміщення було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з реєстру за індексним номером 29210005. Після отримання в особисту приватну власність даного житлового приміщення він уклав з КП «ЖКЦ» договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» договір на постачання електроенергії. По сьогоднішній день у його квартирі залишилися зареєстрованими його молодший син [PERSON], відповідач у справі, його дружина [PERSON], відповідачка у справі та їх дочка, його онука, [PERSON] Відповідачі виїхали до Російської Федерації так і не знявшись з реєстрації по квартирі, не повідомивши навіть адреси свого місця знаходження. Спочатку у жовтні 2014 року виїхав відповідач [PERSON], а в грудні 2014 року і його дружина [PERSON] З його сторони відповідачам ніколи не чинилося ніяких перешкод у проживанні та користуванні цією квартирою. З 2014 року відповідачі більше ніколи в ній не проживали і не з'являлися, ніяких претензій до неї не мають. Підтвердженням цих обставин є акти про їх не проживання. Реєстрація відповідачів у його квартирі створює для нього перепони у здійсненні ним, як власником цього майна, всіх прав по його користуванню та розпорядженню за власним розсудом. Враховуючи порушення його прав як власника нерухомого майна, його право на захист порушених інтересів та відсутність відповідачів у його житловому приміщенні, він просить усунути перешкоди у здійсненні його прав як власника жилого приміщення, розташованого за адресою: м. Славутич Київської області Чернігівський кв-л б.№7 кв.№2, по розпорядженню та користуванню ним, визнати [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, в суді дали покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Письмових заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши позивача і його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 08 листопада 2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 1888, позивачем було придбано в особисту приватну власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 08 листопада 2014 року право особистої приватної власності позивача на вищевказане жиле приміщення було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 29210005, виданим КП АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації. Відповідно наданих документів позивач є єдиним та законним власником даної квартири. З наданих документів вбачається, що позивачем як особою, відповідальною за утримання житлового приміщення, було укладено з КП «ЖКЦ» договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» договір на постачання електроенергії. З наданого особового рахунку вбачається, що позивач самостійно несе всі витрати по утриманню квартири. Згідно довідки з місця реєстрації, позивач не зареєстрований у даній квартирі. З 03.04.2001 року у квартирі зареєстровані відповідач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх дочка [PERSON] . З довідок Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» за № 110 від 19.01.2016 року та Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУ Національної поліції у Київській області за № 162 від 18.01.2016 року вбачається, що ніяких заяв від відповідачів, що їм чинять перепони в користуванні даним житлом не надходило. Відсутність [PERSON], та [PERSON], у квартирі, та їх не проживання у ній з 2014 року і по даний час, тобто значно більше одного року без поважних причин, в суді підтвердили свідки [PERSON], та [PERSON], які суду повідомили, що в даному житловому приміщенні проживає позивач, особистих речей відповідачів немає, перепони у користуванні даним житловим приміщенням їм ніхто не чинить, з грудня 2014 року відповідачі виїхали до Російської Федерації на постійне місце проживання. Крім того відсутність відповідачів [PERSON], та [PERSON], у вказаному житловому приміщенні, належному на праві власності позивачу з 2014 року по даний час також підтверджується актами про їх не проживання від 20.02.2015 року; 21.10.2015 року та від 18.01.2016 року. Вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для визнання [PERSON], та [PERSON], особами, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Славутич Київської області Чернігівський кв-л б.№7 кв.№2, оскільки за вимогами ст.ст.383, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про законність і обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки у відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України, доказування обставин, на які сторони посилаються в підтвердження чи спростування позовних вимог, покладається на них. Суд вважає, що позивач довів в судовому засіданні переконливими доказами, що відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні більше одного року без поважних причин. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім,ї власника житла, а також інші особи, втрачають право на користування цим житлом у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Outcome: approved