Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] року, у якій зазначає, що відповідач є його колишньою дружиною, від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. У2013 році відповідач покинула позивача та виїхала до м. Запоріжжя, залишивши йому неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через три роки після розірвання шлюбу на початку 2016, відповідач [PERSON] забрала до себе неповнолітнього сина, [PERSON], до міста Запоріжжя, і пояснила, що хоче, що б він проживав з нею, позивач не заперечував. 15 квітня 2016 року відповідач [PERSON] звернулась із позовною заявою про стягнення аліментів на дитину і 8 червня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було постановлене рішення. 22.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист за номером №334/2654//16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. У січні 2017 року позивач [PERSON], поїхав до м. Запоріжжя і забрав сина на зимові канікули, домовившись із відповідачкою [PERSON], що вона приїде та забере дитину, але [PERSON] так і не приїхала. З січня 2017 року одержувач аліментів, відповідач [PERSON], матеріально не утримує свого неповнолітнього сина, [PERSON], не займається його вихованням, а стягнуті кошти використовує не за призначенням. З січня 2017 року, відповідач займається вихованням свого неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]; дитина повністю перебуває із батьком та знаходиться на його утриманні; з народження і теперішній час дитина зареєстрований за адресою позивача: [ADDRESS] Позивач просить суд, звільнити його [PERSON],[INFO], ІНН [NUMBER], від сплати аліментів, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8.06.2016 року по справі №334/2654//16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та зобов'язати Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції районний припинити сплату аліментів та відкликати із бухгалтерії Харківського Національного університету повітряних силі мені Івана Кожедуба, виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а судові витрати покласти на позивача. Позивач в судове засідання подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував, судові витрати із відповідача не стягувати. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутність суду не надавала. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280-282 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та представлені докази приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 287, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER]. У 2013 році відповідач [PERSON] виїхала до м. Запоріжжя, залишивши на утримання та виховання позивачу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 16 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про розірвання шлюбу позивачем та відповідачем, що підтверджується рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу. На початку 2016, відповідач забрала до себе неповнолітнього [PERSON], до міста Запоріжжя, і деякий час неповнолітній [PERSON] проживав з відповідачем, позивач не заперечував. 15 квітня 2016 року відповідач [PERSON] звернулась із позовною заявою про стягнення аліментів на дитину і 8 червня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було стягнуто аліменти на користь відповідача. 22.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист за номером №334/2654//16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Даний виконавчий документ було пред'явлено на виконання до Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 9.08.2016 року Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 5.09.2016 року постанову про звернення стягнення з заробітної плати відповідно до якої щомісячно з заробітної плати позивача відраховуються кошти в розмірі 1/5 частини на користь [PERSON] поштовим переказом за адресою: [ADDRESS]. Деякий період, неповнолітній [PERSON], дійсно тимчасово проживав з матір'ю [PERSON] у м. Запоріжжя. У січні 2017 року позивач [PERSON], поїхав до м. Запоріжжя і забрав сина на зимові канікули до себе, домовившись із відповідачкою [PERSON], що вона приїде та забере дитину, але [PERSON] так і не приїхала. З січня 2017 року, позивач повністю займається вихованням свого неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]; він повністю перебуває та знаходиться на його утриманні; з народження і теперішній час зареєстрований зі позивачем за адресою: [ADDRESS] - ця обставина підтверджена довідкою про реєстрацію; фактично проживає разом із позивачем та його матір'ю (бабою), [PERSON], за адресою: [ADDRESS], ця обставина підтверджена довідкою, щодо фактичного місця проживання дитини № 127 та актом обстеження умов проживання дитини; навчається у Дворічанській загально освітній школі I-III ступенів, ця обставина підтверджена довідкою Дворічанської загально освітньої школи з місця навчання дитини та про виконання батьком своїх обов'язків та характеристикою з місця навчання дитини; знаходиться на обліку у КЗОЗ Центрі педіатричної медико-санаторної допомоги Дворічанського району Харківської області - ця обставина підтверджена довідкою КЗОЗ Центру педіатричної медико-санаторної допомоги Дворічанського району Харківської області та копією медичної картки дитини. Позивач за місцем роботи характеризується позитивно, має постійний дохід, за станом здоров'я може здійснювати батьківські обов'язки, що підтверджується: довідкою, щодо проходження медичного огляду позивачем, службовою характеристикою; довідкою про доходи позивача; сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 19.02.2018 року, висновком №21 про проходження психіатричного огляду від 16.02.2018 року. Відповідач [PERSON], матеріально не утримує свого неповнолітнього сина, [PERSON], не займається його вихованням, а стягнуті кошти використовує не за призначенням. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок утримувати дитину законом покладено на її батьків, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України (надалі СК України), за рішенням суду особа може бути звільнена від даного обов'язку (ч. 2 ст. 188 СК України). Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням в інтересах дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року та набула чинності в Україні 27.09.1991 року «Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частина 3 ст. 12 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності . На підставі ст..ст. ст. 7, 141, 179, 180 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12,13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 280-283, ЦПК України, ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року та набула чинності в Україні 27.09.1991 року,

Outcome: approved