Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що сторони перебували в шлюбі з 29.04.2011 року. Шлюбні стосунки між Позивачем та Відповідачем фактично припиненні у кінці 2013 року. В період перебування у шлюбі сторонами по справі було набуте спільне майно, а саме квартира [ADDRESS] вартістю 727090,00 грн. Позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте сторонами під час шлюбу визнавши за позивачем та відповідачем по 1 /2 частині спірної квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні визнав право спільної сумісної власності Позивача на спірне майно, але просив поділити спільне майно подружжя з відступом від засади рівності часток подружжя та визнати за Відповідачем [PERSON] право власності на 3/ 4 частини квартири [ADDRESS] та відповідно визнати за Позивачем [PERSON] право власності на 1 /4 частини зазначеної квартири, обґрунтовуючи тим, що Відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних відносин самостійно веде домашнє господарство, виховує неповнолітнього сина та спільну з Позивачем малолітню доньку, сплачує комунальні послуги. Зазначив, про те що аліментів, які сплачує Позивач на користь Відповідача по справі на утримання доньки у розмірі 2000 грн. не достатньо для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним контрактом. В судовому засіданні встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року (а.с. 8) Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 30 жовтня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2035, відповідач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] вартістю 727090,00 грн (а.с. 9). У судовому засіданні представник Відповідача визнав право спільної сумісної власності Позивача на спірне майно, не заперечував стосовно зазначеної вартості нерухомого майна у розмірі 727090,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що зазначено майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, їх частки відповідно до ч.1 ст. 70 СК України є рівними. Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні не надано доказів у підтвердження того, що Позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, що він приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його не в інтересах сім'ї, чи будь яким іншим способом діяв не в інтересах сім'ї, тому суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін. Посилання представника Відповідача на те, що з Відповідачем залишились проживати неповнолітній син та малолітня дочка, яких вона утримує, а Позивач не достатньо надає коштів на утримання доньки, не знайшло свого підтвердження. У судовому засіданні встановлено, та про що не заперечував представник Відповідача, що відповідно до рішення суду з Позивача стягуються аліменти на користь Відповідача на утримання доньки у розмірі 2000 грн. на місяць. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б стали підставою для відступу від рівності часток при поділі майна сторін, та які б стали підставою для збільшення частки Відповідачки у спільному майні. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що в період шлюбу придбана відповідачем квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з виділенням позивачу 1 /2 частини зазначеної квартири та одночасним визнанням за ним права власності на вказану частку квартири. До того ж суд не вбачає підстав для звільнення Відповідача від сплати судового збору, так як належних доказів про незадовільний майновій стан Відповідача суду надано не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved