Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про поділ житлового будинку [ADDRESS], який належить сторонам на праві спільної сумісної власності згідно з рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 18.07.2007 року. Позивач просить провести поділ будинку в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не змогли дійти згоди щодо спільного користування будинком у добровільному порядку. Сторони у судове засідання не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, у якій одночасно зазначив, що проти заочного розгляду справи позивач не заперечує, позовні вимоги підтримує повністю та просить провести розподіл спірного будинку згідно варіанту поділу №1 з висновку експерта №765/12.17 від 18.12.2017 року. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що її влаштовує варіанту поділу будинку №1, що зазначений зеленим кольором, з висновку експерта №765/12.17 від 18.12.2017 року. На підставі статей 211, 223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але при цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наявних у матеріалах справи документів сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/2 частині кожному належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 316 - 319, 321 ЦК України визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. При поділі майна суд виходить із того, що діюче законодавство передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. При цьому суд також може брати до уваги інтереси спільних неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу, та при вирішенні спору щодо розподілу майна за певних обставин суд може відступити від принципу рівності частин подружжя. Згідно п.п. 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним із подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Відповідно частин 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до висновку експерта №765/12.17 від 18.12.2017 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи даний будинок може бути поділений між сторонами та експертом визначено чотири можливі варіанти розподілу садиби. Сторони у поданих до суду заявах обрали варіант поділу №1 згідно вказаного висновку експерта. Однак, як позивач, так і відповідач просили суд визнати за ними право власності на ту частину приміщень, які у висновку експерта виділені зеленим кольором (варіант поділу №1, а.с. 37). При вирішенні питання про обрання варіанту поділу між сторонами нерухомого майна суд виходить з того, що позивач за станом здоров'я є інвалідом І групи, тому йому слід виділити частину будинку, у якій вже облаштовано вхід. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу для виділення саме їй цієї частини будинку. Тому суд обирає варіант поділу домоволодіння між сторонами, який у висновку експерта №765/12.17 від 18.12.2017 року зазначений під номером №2 (а.с. 35, 38). Разом з тим, для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями будинку, суд зобов'язує сторони виконати необхідні ремонтно-будівельні роботи згідно з рекомендаціями експерта (висновок №765/12.17 від 18.12.2017 року (а.с. 35). Отже, позивачу [PERSON] слід виділити в натурі коридор І площею 7,1 м.кв., коридор 1-1 площею 5,2 м.кв., житлову кімнату 1-4 площею 13,3 м.кв., житлову кімнату 1-5 площею 8,9 м.кв., кухню-їдальню 1-6 площею 8,0 м.кв., ганок, гараж Б-1 площею 21,7 м.кв., погріб Б-1 площею 14,1 м.кв., що загалом становить 50/100 частин домоволодіння. В такому випадку відповідачу [PERSON] слід виділити у власність кухню ІІ площею 12,0 м.кв., житлову кімнату 1-2 площею 18,7 м.кв., житлову кімнату 1-3 площею 9,9 м.кв., сарай Б-1 площею 29,2 м.кв., літню кухню Б-1 площею 20,9 м.кв., убиральню Г, що загалом становить 50/100 частин домоволодіння. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved