Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради та просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] , посилаючись на втрату правовстановлюючих документів на будинок та відсутність дублікатів в Державному нотаріальному архіві. В обґрунтування позову зазначив, що на теперішній час у нього виникла необхідність відчуження зазначеного домоволодіння, однак правовстановлюючі документи - договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, який було посвідчено Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, та акт прийняття в експлуатацію індивідуального володіння, який затверджено рішенням виконкому Довгинцівської районної в місті ради № 238 від 12.07.1985 р., було втрачено. Тому з метою реалізації прав володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо вимог позивача не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 20.06.1972 р. Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2471, акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затверджений рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної ради народних депутатів № 238 від 12.07.1985 р., належить на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 16.08.2019 р. (а.с. 6 - копія довідки) та реєстраційним посвідченням (а.с. 8 - копія посвідчення). Земельна ділянка за вказаною адресою належить позивачу на підставі Державного акут на право приватної власності на землю, виданого 10 серпня 1999 р. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства (а.с. 7 - копія акту). Відповідно до відповіді Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 21.08.2019 р., Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою згідно акту приймання-передавання документів з 1953-1987 р., наряд «Договори про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлових будинків» за 1972 р. до Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області не передавався, тобто не зберігся (а.с. 5 - копія інформації). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved