Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 12 січня 2018 року позичила відповідачу 300000 грн. на пів року, а саме до 13 липня 2018 року, і згідно якої відповідач мала би сплачувати їй, починаючи з 13 липня 2018 року, щомісячно 30000 грн., а отже до 13 травня 2019 року мала сплатити вся гроші, однак, у зазначений термін відповідач позичені гроші не повернула та ухиляється від виконання свого зобов`язання. А тому, просить стягнути з відповідача 300000 грн. боргу за договором позики від 12 січня 2018 року, 12300 грн. нарахованого індексу інфляції за період з червня 2019 року по листопад 2020 року, 14572, 60 грн., що складає три проценти річних від суми боргу за період з 13 травня 2019 року по 23 грудня 2020 року, а також 3268, 73 грн. сплаченого нею судового збору. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи, відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримала 25 лютого 2021 року, однак станом на дату розгляду справи, відзив на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подала. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що слідує з письмової розписки, складеної 12 січня 2018 року та долученої до матеріалів справи, відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] на пів року 300000 грн., які зобов`язалася повернути позивачу шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 30000 грн., починаючи з 18 липня 2018 року. З огляду на що, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики. Згідно ст.ст.1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як передбачено ст. 545 ЦК України, прийнявши зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики перед позивачем [PERSON] не виконала і в строк, який зазначений у розписці, борг не повернула, про що свідчить розписка, яка знаходилася у позивача як кредитора. Позивач просить стягнути з відповідача 300000 грн. боргу за договором позики від 12 січня 2018 року, 12300 грн. нарахованого індексу інфляції за період з червня 2019 року по листопад 2020 року, 14572, 60 грн., що складає три проценти річних від суми боргу за період з 13 травня 2019 року по 23 грудня 2020 року, а також 3268, 73 грн. сплаченого нею судового збору. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1ст. 625 ЦК України). Крім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищевикладене, з врахуванням того, що відповідачем не надано суду доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за договором позики, суд вважає, що позивачем підставно заявлено вимоги про стягнення 300000 грн. за договором позики від 12 січня 2018 року; 12300 грн. нарахованого індексу інфляції за період з червня 2019 року по листопад 2020 року; 14572, 60 грн., - 3 % річних від суми боргу за період з 13 травня 2019 року по 23 грудня 2020 року. Проведені позивачем [PERSON] розрахунки інфляційних, 3% річних є вірними, їх розмір відповідає вимогам чинного законодавства України. У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 3268, 73 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved