Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого посилався на ту обставину, що сторони перебувають у шлюбі з 10.03.2015 року, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №283. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, втратили почуття любові та взаємоповаги. Два роки разом не проживають. Тому, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позову та просила розгляд справи провести без її участі. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе за результатами підготовчого засідання ухвалити рішення, у відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 10.03.2015 року, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №283 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно від 14.12.2018 року). Від шлюбу подружжя спільних дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, а також враховуючи що надії на збереження сім`ї немає, причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу обґрунтовані, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, зважаючи також на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.105,112,114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved