Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Дергачівська міська рада Дергачівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06. 2005, наданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) в цілому зареєстровано на праві приватної власності за ним, [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2005, серії САА № 411437 на підставі рішення виконкому Дергачівської міської ради. Відповідач по справі [PERSON] [INFO] , його син, який з 22.03.2012 і до теперішнього часу зареєстрований за його адресою: [ADDRESS] ). Відповідач з 2017 року, тобто майже два роки в належному йому будинку за вищезазначеною адресою: [ADDRESS] не проживає, особистих речей його за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на його ім`я за вказаною адресою не надходить. Той факт, що відповідач у вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області від 26 червня 2019 року. У зв`язку з тим. що відповідач по справі у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації по вищевказаній адресі, він вважає, що його права, як власника порушені, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Оскільки, на протязі більш ніж шість місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно ст.ст.71,72 ЖК України він втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS] . 02 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30 серпня 2019 року на 09 годин 00 хвилин. 05 листопада 2019 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 05 грудня 2019 року на 11 годин 00 хвилин. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та справу розглядати по суті без його участі з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, про що є повідомлення, з заявами про відкладення справи в суд не звертався, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача. Третя особа представник Дергачівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглядати по суті за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2005, серії САА № 411437 на підставі рішення виконкому Дергачівської міської ради від 15.03.2005. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 02.06.2005 Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» зареєстровано за позивачем право власності за реєстровим № 10971174 в реєстрову книгу №1, номер запису 87. Відповідач у справі [PERSON] - син позивача, якого він зареєстрував за своєю адресою з 22 березня 2012 року. Відповідач був прописаний у вказаний вище житловий будинок зі згоди позивача, але з 2017 року відповідач в належному позивачу будинку не проживає, особистих речей його за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на його ім`я за вищевказаною адресою не надходить. Той факт, що відповідач у вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Харківської. Тобто, відповідач в належному позивачу на праві приватної власності будинку не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в ньому не має, кореспонденція та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок він не має, однак залишається бути прописаним в ньому. Відповідно до відомостей за обліковими даними діючої картотеки від 31.07.2019 за № 1637/02-19, Дергачівська міська рада повідомляє, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.03.2012. Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України він втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок він не має, однак залишається бути зареєстрованим в алежному позивачу будинку. Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, ласувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання пре право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше шести місяців, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72,107,116,150, 156 ЖК України,

Outcome: approved