Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в загальному розмірі 21867.23 грн. посилаючись на те, що 17.01.2013р. відповідачка [PERSON] власноручно написала розписку про те, що взяла в борг 16180 грн. із зобов'язанням повернути його до 27.02.2013р. У визначений термін, борг відповідачка не повернула. Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання позивач вважає, що вона повинна виплатити 3% річних від простроченої суми, що складає 425.55 грн. Крім того, 04.03.2013р. відповідачка власноручно написала розписку про те, що працюючи в кафетерії у позивача [PERSON] вона зробила недостачу у сумі 5000грн, яку вона визнала як борг та зобов'язалася виплатити до 01.12.2013р. У зазначений термін борг відповідачка не повернула. Оскільки [PERSON] прострочила виконання грошового зобов'язання, вона повинна виплатити позивачу 3% річних від простроченої суми, що складає 18.08 грн. Позивач вважає, що відповідно до вимог цивільного законодавства відповідачка зобов'язана виконати боргові зобов'язання , а тому звернувся до суду з даним позовом. В процесі розгляду даної справи позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачки загальну суму боргу в розмірі 31608.70 грн., враховуючи боргові розписки на суми 16180 грн., 5000 грн. та 9351 грн., а також відсотки за прострочку виконання грошових зобов'язань. Однак в заключному судовому засіданні, представник позивача [PERSON] зменшив суму боргу і просив стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу в загальному розмірі 21867.23 грн., яка складається із сум боргу в розмірі 16180 грн., 5000 грн. та відсотків за прострочку виконання грошових зобов'язань в сумі 443.63 грн. та судового збору в сумі 243.60 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково і пояснила, що сторони по справі знаходилися в трудових відносинах і тому стягнення суми боргу необхідно розглядати по трудовому законодавству. Так як, перша розписка на суму 16180 грн. була написана [PERSON] ще в 2012р., то строки позовної давності для розгляду даного боргу минули. Іншу суму боргу в розмірі 5000 грн., зазначену в розписці, представник відповідача визнає і не заперечує проти її відшкодування. Вислухавши пояснення сторін, свідків допитаних в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі виникли грошові зобов'язання, які регулюються цивільним законодавством. Відповідно до ст..ст.11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 17.01.2013р. відповідачка [PERSON] написала розписку про те, що взяла в борг із каси кафетерія в с.Суха Балка, який належить [PERSON] гроші в сумі 16180 грн. із зобов'язанням повернути їх до 27.02.2013р. У визначений в розписці строк, борг відповідачка не повернула, про що вона підтвердила в судовому засіданні. 04.03.2013р. [PERSON] написала розписку про те, що працюючи продавцем в кафетерії с.Суха Балка, яке належить [PERSON], вона спричинила недостачу в розмірі 5000 грн, які визнає і зобов'язується сплатити до 01.12.2013р. В судовому засіданні відповідачка підтвердила даний факт. Згідно ч 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч 2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімума доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми (ч1ст.1047 ЦК України). Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Досліджуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що між сторонами були укладені договори позики, які мали письмову форму та складені в формі розписок від 17.01.2013р. та 04.03.2013р. Відповідачка не заперечує, що розписки писала власноручно та суми боргу визнала. Даний факт підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON], працюючи продавцем в кафетерії с.Суха Балка визнала суми боргу, про що написала розписки. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України, тобто виконати грошове зобов*язання з виплатою відсотків від простроченої суми, передбачених кредитним договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка [PERSON] прострочила виконання грошового зобов'язання про повернення боргу в сумі 16180 грн, тому повинна сплатити позивачу три відсотка річних від даної суми, що складає 425.55 грн. Крім того, [PERSON] не виконала і грошове зобов'язання по сплаті боргу в сумі 5000грн. в строк визначений в розписці, тому повинна виплатити три відсотка річних від зазначеної суми, що складає 18.08грн. Таким чином, загальний розмір боргу складає 21623.63 грн. ( 16180 грн.+5000грн.+ 425.55грн.+18.08 грн.), якій підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі. Представник відповідача вважає, що даний спір витікає із трудових правовідносин, а тому необхідно застосувати строк позовної давності до розписки, складеної 17.01.2013р., так як фактично борг виник в грудні 2012р., про що свідчить досліджена в судовому засіданні розписка. Відповідно до ст..16 ЦК України позивач, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту грошові зобов'язання, позивач довів суду, що відповідачка власноручно написала розписки про повернення грошових коштів, визнавши суму боргу. Беручи до уваги, що між сторонами виникли грошові зобов'язання, відповідно до ст..257,258 ЦК України суд застосовує загальну позовну давність встановлену тривалістю у три роки до основної суми боргу та спеціальну позовну давність в один рік до стягнення неустойки у виді процентів за порушення строків виконання грошових зобов'язань. Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати, документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача. Згідно досліджених судом квитанцій сума судових витрат склада.243.60 коп, які підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved