Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, що був уточнений, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 695(шістсот девяносто пять)грн. 95 коп..; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 8000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що 25.03.2013 року [PERSON], при виконанні своїх службових обовязків, а саме при переоформленні пенсійної картки шляхом обману та без відома позивача, оформила на його імя кредитну картку за № 5211537340221543. На руки позивач цю картку не отримував та про її існування навіть не здогадувався. З метою заволодіння та з корисливих мотивів, без відома позивача, на робочому місці вона проводила по цій картці (№ 5211537340221543) фінансові операції та шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 3332(три тисячі триста тридцять дві) грн., які використала у власних цілях. У відношенні [PERSON], було відкрите кримінальне провадження за ознаками злочинів передбаченими ч.І, 2 ст. 190, ч. 1ст. 191 КК України. 15 квітня 2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області був винесений вирок, яким було визнано [PERSON] (працівника Регіонального відділення Південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт «Лиманське») винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.І,2 ст. 190ч. Іст.191 КК України. По даній справі позивач був визнаний потерпілим внаслідок шахрайських дій працівника банку [PERSON] На виконання правочину (договір № SАМDN52000077625309 від 13.03.2013р оку), укладеного шляхом обману(шахрайства) після винесення рішення суду по кримінальній справі № 511/2828/15-к відповідач списав кошти з пенсійної банківської картки позивача № 4149497827511124 у розмірі 1068,14грн., то відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України позивач вважає, що відповідач повинен повернути 2\~136,28 гривень. Враховуючи, що банк в процесі розгляду справи повернув позивачу суму у розмірі 1440,33 грн. залишок складає: 2136,28 - 1440,33 = 695,95(шістсот девяносто пять)грн. 95 коп. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 8\~000,00 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. У судовому засіданні встановлено, що 25.03.2013 року [PERSON], при виконанні своїх службових обовязків, а саме при переоформленні пенсійної картки шляхом обману та без відома позивача, оформила на його імя кредитну картку за № 5211537340221543. На руки позивач цю картку не отримував та про її існування навіть не здогадувався. З метою заволодіння та з корисливих мотивів, без відома позивача, на робочому місці вона проводила по цій картці (№ 5211537340221543) фінансові операції та шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 3332(три тисячі триста тридцять дві) грн., які використала у власних цілях. У відношенні [PERSON], було відкрите кримінальне провадження за ознаками злочинів передбаченими ч.1, 2 ст. 190, ч. 1ст. 191 КК України. 15 квітня 2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області був винесений вирок, яким було визнано [PERSON] (працівника Регіонального відділення Південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт «Лиманське») винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 190, ч. 1 ст.191 КК України. По даній справі позивач був визнаний потерпілим внаслідок шахрайських дій працівника банку [PERSON] На виконання правочину (договір № SАМDN52000077625309 від 13.03.2013року), укладеного шляхом обману(шахрайства) після винесення рішення суду по кримінальній справі № 511/2828/15-к відповідач списав кошти з пенсійної банківської картки позивача № 4149497827511124 у розмірі 1068,14грн. ПАТ КБ «Приватбанк» в процесі розгляду справи повернув позивачу суму у розмірі 1440,33 грн. Що стосується посилання позивача на те, що під час укладення договорів відповідач ввів позивача в оману, а тому до даних правовідносин, крім іншого, повинні бути застосовані вимоги ч. 2 ст. 230 ЦК України, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У судовому засіданні було встановлено, що договір № SАМDN52000077625309 від 13.03.2013року між позивачем та відповідачем не укладався. Він був укладений внаслідок шахрайських дій [PERSON] Частиною 2 ст.230 ЦК України передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно вимог ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Така правова позиція міститься в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року. Проте у даному випадку [PERSON] не укладав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір № SАМDN52000077625309 від 13.03.2013року, а тому він не міг бути введений в оману. Таким чином, положення ч. 2 ст. 230 ЦК України до даних правовідносин не можуть бути застосовані. А тому не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення 695,92 грн. Відповідно до частини1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вищенаведені обставини справи та норми закону дають підстави суду вважати, що внаслідок неправомірних дій відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» мається прямий причинний звязок з отриманням позивачем [PERSON] моральних страждань, які проявилися, що банк нараховував позивачу відсотки на неіснуючий борг, надсилав погрози, не реагував на звернення усні та письмові, що пригнічувало його моральний стан; в додаткових зусиллях позивача для організації свого життя, що проявилося в необхідності доказування, в тому числі і в судовому порядку, відсутності заборгованості перед відповідачем. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру компенсації нанесеної відповідачем немайнової шкоди суд враховує характер шкоди, тривалість дій відповідача, душевні страждання позивача, доходить висновку про необхідність стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 1 000,00 гривень, вважаючи такий розмір достатнім. Крім того, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial