Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та призначення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 19.11.2016 року, який зареєстрований Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 255. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з відповідачем. Спору про його виховання у сторін не має. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, так як стало нестерпним в розумінні ставлення матері дитини до її батька. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та небажання чути одне одного, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. На даний час, вихованням їх сина займається відповідачка, а у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Просить суд шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 255, розірвати та призначити позивачу [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно на рахунок відповідачки на утримання малолітнього сина [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. У позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подала. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.11.2016 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ,\~ актовий запис № 255, видане Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Закарпатській області. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позовну вимогу в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Сім`я розпалася та існує лише формально. При таких обставинах позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч.1-3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений ч. 2 цієї статті. На думку суду позивач [PERSON] , як батько дитини, не позбавлений можливості в позасудовому порядку забезпечувати утримання спільної дитини матеріальною допомогою. Бажання і дійсний намір позивача по щомісячному і повному утриманню дитини не обмежено законодавством. Неповнолітня дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] - відповідачем по справі, якою не заявлялось вимог щодо порушеного свого права в частині стягнення аліментів. Обрання способу стягнення аліментів у судовому порядку здійснюється саме за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У разі, якщо домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто, відповідачка [PERSON] вправі звернутись до суду за захистом своїх прав. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дитини, необхідно враховувати, що таке право батьків виникає за умови наявності у них потреби у матеріальній допомозі. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина не підлягають до задоволення. Питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивачем не ставилося, а отже такі слід віднести за його рахунок.

Outcome: partial