Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Верхоянська, буд.26, та на квартиру №136, що розташована за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-3, буд. № 54, корп. №3, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з березня 2008 року він постійно проживає у квартирі № 136, корп. № 3, буд. № 54 на ж/м Тополя 3 у м. Дніпро, підтримує її в належному стані, проводить ремонтні роботи, господарює в ній, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років. Між ним, [PERSON], та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди №29/2018 від 29 січня 2018 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу у користування квартиру № 136, корп. №3, будинку № 54 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпро та домоволодіння, розташоване за адресою: м.Дніпро, вул. Верхоянська, 26. Відповідно до п.5.1.2. вказаного договору [PERSON] зобовязувався надати відповідачу [PERSON] не пізніше 5 днів з моменту передачі Об'єктів оренди - копії правовстановлюючих документів на зазначені вище Обєкти оренди. Відповідач неодноразово зверталася до позивача з вимогою надати йому копії правовстановлюючих документів, однак, у звязку з реконструкцією та капітальним ремонтом зазначених обєктів оренди позивач позбавлений можливості виконати дане зобовязання за договором. Позивач, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, від представника позивача надійшла заява в якій останній просив розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечував. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 29 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди №29/2018, відповідно до якого позивач передав відповідачу у користування квартиру № 136, корп. №3, будинку № 54 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпро та домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Верхоянська, 26. Відповідно до п.5.1.2. вказаного договору [PERSON], зобовязувався надати відповідачу [PERSON] в строк не пізніше 5 днів з моменту передачі Об'єктів оренди - копії правовстановлюючих документів на зазначені Обєкти оренди. Згідно акту про проживання від 03 квітня 2018 року, позивач з 1 березня 2008 року постійно проживає у квартирі № 136, корп. № 3, буд. № 54 на ж/м Тополя 3 у м. Дніпро. Відповідно до технічного паспорту станом на 29 червня 2017 року квартира №136, що розташована у корп. №3, будинку № 54, на ж/м Тополя-3 у м. Дніпро складається з:1 кімнати житловою площею 16,9 кв.м., кухні площею 8,8 кв.м., ванна площею 2,1 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м. Загальна площа квартири складає 36,0 кв.м. Згідно ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р.: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивністю і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. На підставі вимог статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1,3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відсутні відомості щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартиру № 136, що розташована за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя -3, буд. 54, корп. 3 загальною площею 36,0 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем права власності на квартиру №136, що розташована за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-3, буд. № 54, корп. № 3,загальною площею 36,0 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: partial