Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Головного управління державної казначейської служби в Тернопільській області, Чортківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу досудового розслідування. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 13.03.2015 року він звернувся до Чортківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння його транспортним засобом марки «Subaru», модель «Impreza 1.6 LX», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску та того ж дня вищевказані відомості внесено до ЄРДР, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015210000126. 24 березня 2015 року слідчим СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчуком Р., проведено огляд місця події по вул. Микулинецька, 46 в м. Тернополі Тернопільської області, в ході якого було вилучено автомобіль належний позивачу [PERSON] та поміщено його на територію Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області. Постановою слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчука Р. від 25 березня 2015 року автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року клопотання слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчука Р, погодженого прокурором прокуратури Чортківського району Тернопільської області Цаплапом Я.П., про арешт майна задоволено. Накладено арешт на автомобіль, ключі до системи запалювання двигуна та свідоцтво про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Постановою слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчука Р. від 31 липня 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У даній постанові слідчим вирішено повернути автомобіль належний на праві власності позивачу [PERSON], ключі від запалювання двигуна та свідоцтво державну реєстрацію даного транспортного засобу [PERSON], та цього ж дня дані речі передані останньому. 19 серпня 2015 року вищевказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано прокурором прокуратури Чортківського району Тернопільської області Лазенгою О. як незаконну. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року скасовано вищевказану ухвалу слідчого суді від 25 березня 2015 року про накладення арешту на майно і відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року зобов'язано слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні повернути позивачу [PERSON] автомобіль, ключі до системи запалювання двигуна автомобіля та свідоцтво про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Відповідач УМВС України в Тернопільській області не повернув позивачу [PERSON] вищевказане майно, оскільки воно ним було втрачено, шляхом передачі його [PERSON], та не відшкодував його вартості. Відтак, вказані дії та рішення відповідача УМВС України в Тернопільській стали наслідком втрати автомобіля як речового доказу у кримінальному провадженні, чим завдали матеріальної шкоди позивачу [PERSON], яка підлягає відшкодуванню останньому за рахунок коштів з Державного бюджету України. Крім того, вказує, що йому завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях внаслідок втрати належного йому на праві власності його майна, інших втратах немайнового характеру, порушенні життєвих зв'язків з близьким для нього особами, оскільки він є активною людиною, в побуті використовував постійно автомобіль для задоволення своїх повсякденних потреб, а через його відсутність відбулись зміни в його життєвих стосунках з близькими для нього особами, він не зміг продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, що погіршило його життєвий стан, для відновлення якого необхідно буде докласти значних зусиль. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку на користь позивача грошових коштів в сумі 220570 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним рішенням та діями органу досудового розслідування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить стягнути з відповідача заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду у розмірах, вказаних у позовній заяві. Представник відповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській областіСліворський О.Ю. проти позову заперечив та подав суду письмові заперечення, з яких слідує, що Чортківське РВ УМВС України в Тернопільській області є окремою юридичною особою, має власний рахунок в Державній казначейській службі. З урахуванням зазначеного, УМВС України в Тернопільській області, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області не можуть виступати по даній справі відповідачами. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби в Тернопільській області Вуїв С.В. проти позову заперечила та подала суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що з позову не вбачається, що майно, яке є предметом спору, було втрачене органом розслідування, оскільки, на момент передачі майна, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2015 року [PERSON], майно не перебувало під арештом, відповідно до ухвали слідчого судді Чортківського районного суду від 17.06.2015 року № 608/1153/15-к. Також, позивачем не надав жодного доказу та не довів, що існує причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями та діями відповідача, не доведено, що саме дії відповідачів призвели до заподіяння моральних страждань позивача. Представник відповідача що Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області є Савчук Р.В. проти позову заперечив та суду пояснив, що позивачем не доведено підстав для відшкодування шкоди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що автомобіль марки «Subaru», модель «Impreza 1.6 LX», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску був вилучений під час огляду місця події в м. Тернополі та слідчий Чортківського РВ УМВСУ в Тернопільській області Савчук Р.В. повернув йому транспортний засіб після закриття кримінального провадження. Також, вказав, що автомобіль йому належить на підставі генеральної довіреності, яку йому надав [PERSON]. Він вважає, що він придбав цей транспортний засіб та не знав, що його потрібно перереєстровувати в органах ДАІ МРЕВ. На даний час вказаний транспортний засіб знаходиться у нього вдома у розкомплектованому стані, оскільки він його розібрав на запчастини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що автомобіль він придбав у [PERSON] на підставі довіреності та потім продав [PERSON] за довіреністю. Автомобіль в органах ДАІ він на своє ім'я він не перереєстровував, оскільки він не знав про такі вимоги закону. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що автомобіль [PERSON] придбав у [PERSON] та потім продав [PERSON], на підставі яких саме документів було здійснено договір купівлі-продажу ім невідомо. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 24 березня 2015 року слідчим СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчуком Р.В. було вилучено автомобіль марки «Subaru», модель «Impreza 1.6 LX», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, належний [PERSON] та поміщено його на територію Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області, про що вказано у протоколі огляду місця події. 25 березня 2015 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчука Р.В. 25 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області накладено арешт на автомобіль марки «Subaru», модель «Impreza 1.6 LX», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, ключі до системи запалювання двигуна та свідоцтво про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Відповідно до постанови слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області Савчука Р.В. від 31 липня 2015 року кримінальне провадження № 12015210190000126 від 13.03.2015 року за ч. 1 ст. 190 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У даній постанові слідчим вирішено повернути належний на праві власності позивачу [PERSON] автомобіль, ключі від запалювання двигуна та свідоцтво державну реєстрацію даного транспортного засобу [PERSON] Згідно розписки [PERSON], наданої слідчому Чортківського РВ УМВСУ в Тернопільській області, йому передано даний транспортний засіб, ключі від запалювання двигуна та свідоцтво державну реєстрацію даного транспортного засобу. Проте, дана розписка не містить дати її написання. 19 серпня 2015 року вищевказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано прокурором прокуратури Чортківського району Тернопільської області Лазенгою О. як незаконну, як вбачається з постанови про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 19.08.2015 року. Згідно ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року, ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду від 25.03.2015 року про накладення арешту на майно - скасовано. Відповідно до ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року було зобов'язано слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні повернути позивачу [PERSON] автомобіль, ключі до системи запалювання двигуна автомобіля та свідоцтво про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Згідно постанови старшого слідчого СВ Чортківського РВ УМВС України у Тернопільській області Яриш М.І. від 05.11.2015 року, [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання про відшкодування втрачених у кримінальному провадженні речових доказів з тих мотивів, що із заявою про відшкодування шкоди слід звертатись в суд. Як вбачається з висновку експерта № 117/16-22 від 12.02.2016 року, середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Subaro», модель «Impreza 1.6 LX», 2003 року випуску складає 183501,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 даної статті право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно ч.7 даної статті порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 даної статті). В силу п. 1-1) ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У відповідності до ст. 3 у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норми якої є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як було встановлено в судовому засіданні, після закриття кримінального провадження вилучений органом досудового розслідування транспортний засіб марки «Subaru», модель «Impreza 1.6 LX», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, був повернутий [PERSON], який не є власником цього транспортного засобу. На виконання ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області 12 жовтня 2015 року даний транспортний засіб не був повернутий [PERSON] Крім того, встановлено, та підтверджено поясненнями свідка [PERSON], що належне позивачу на праві власності майно не може бути повернуте в натурі, оскільки є знищеним шляхом розкомплектування, тобто доведене до повної непридатності щодо його цільового призначення та втратило свою цінність. На підставі п. 2) ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. Так, згідно ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язаний роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Передбачений вказаною нормою закону обов'язок такого роз'яснення у відношенні позивача не виконаний. Також щодо позивача не виконано вимог п.11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 4 березня 1996 року, стосовно направлення йому відповідного повідомлення про можливість звернення протягом шести місяців з моменту отримання останнього до відповідних органів з метою відшкодування шкоди. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, незаконними діями органу досудового розслідування, що полягають у неповерненні позивачу належного позивачу [PERSON] на праві власності майна, що було вилучене органами досудового розслідування, та неможливості повернення даного майна в натурі позивачу було завдано матеріальної шкоди, яка відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету. За вищенаведених обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення на суму вартості автомобіля на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди, а саме на суму 183501 грн. 00 коп. Суд вважає, що представниками відповідачів не надано належних та допустимих доказів, що органом досудового розслідування не завдано позивачу матеріальної шкоди внаслідок неповернення належного позивачу на праві власності майна та порушення його права власності. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У частині 5 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.2 ст.13 вищевказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з пунктом 10-1 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Суд вважає, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування відносно позивача [PERSON] було порушено права власності позивача, чим завдано моральної шкоди, що полягає у втратах психологічного характеру, що полягають у душевних стражданнях внаслідок втрати належного йому майна та неможливості подальшого користування транспортним засобом, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, щота на думку суду, дії органу досудового розслідування перебувають у причинному зв'язку із завданням моральної шкоди позивачу. Вирішуючи питання про розмір шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат внаслідок неможливості відновлення порушеного права власності, виходить вимог розумності і справедливості та приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині відшкодування моральної шкоди в користь позивачана суму 20000 грн. 00 коп. Інших належних та допустимих доказів на спростування заподіяння моральної шкоди позивачу та розміру завданої шкоди сторонами в судове засіданні подано не було та судом не здобуто. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачами, які підлягають захисту, а позов до задоволення, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 183501 (сто вісімдесят три тисячі п'ятсот одну) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Судові витрати віднести в рахунок держави.

Outcome: partial