Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому, згодом уточнивши свої вимоги, просить суд визнати майно, нажите сторонами під час шлюбу, а саме сім квартира, розташованих в м. Куп`янську, Харківської області, за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , а також в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та розділити вищевказане майно, виділивши позивачу дві квартири за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , а відповідачці інші п`ять квартир. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998, мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . У шлюбі разом з відповідачкою було придбано сім квартир за вищевказаними адресами. Наразі, зараз шлюбні сімейні відносини між сторонами припинені та у суді на розгляді знаходяться позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу. На теперішній час позивач бажає поділити спільне майно, тому звернувся до суду з даним позовом. Даних про звернення позивача до суду з аналогічними вимогами немає. Ухвалою суду від 04.11.2021 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження. 24.11.2021 сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Крім того, у заявах, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, а відповідачка проти позову не заперечувала. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з наданням відповідачкою заяви зі згодою на поділ спільного сумісного майна подружжя, у відповідності до вимог ст. ст. 200, 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення по наявним доказам про задоволення даного позову у підготовчому засіданні, оскільки для цього існують відповідні підстави та це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси учасників справи та інших осіб. Оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1998 року, який був розірваний по рішенню Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2021. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно копій договору купівлі-продажу приватизованої квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. 11.07.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 3123 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп`янського БТІ № 1367349 від 01.09.2003, [PERSON] має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. 03.10.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 2623 та Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45039301 від 03.10.2015, [PERSON] має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 25.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1312 та Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 88037041 від 25.05.2017, [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 07.06.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 1453 та Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126769409 від 07.06.2018, [PERSON] має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 27.09.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 2389 та Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 225810997 від 28.09.2020, [PERSON] має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . З копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Бугайовою Л.Я. 31.05.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1432 та Витягу з Держаного реєстру правочинів та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп`янського БТІ № 19410238 від 04.07.2008, [PERSON] має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 04.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 396 та Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 243449125 від 08.02.2021, [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Оціночна вартість квартир за адресами: [ADDRESS] , складає 87035,37 грн, [ADDRESS] , складає 80405,73 грн, що підтверджується довідками від 09.10.2021 ТОВ «ЕКСПЕРТУС» (а.с. 27-30). За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що на час придбання спірного нерухомого майна, сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, займались спільним побутом та вкладали спільні кошти. Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Таким чином, оскільки спірні квартири були придбані сторонами у період зареєстрованого шлюбу, то це майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачкою уточненого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем було сплачено судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1674,42 грн (а.с.1), а тому 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу відповідно до вказаної норми.

Outcome: approved