Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 50 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач [PERSON] з 09 червня 2017 року працював водієм в підприємстві ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», директором якого він являється. 16 лютого 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 50 000 грн., який посвідчено борговою розпискою. Відповідно до змісту зазначеного договору відповідач отримав зазначену в ньому суму коштів, які зобов`язувався повернути за першою вимогою. 31 липня 2018 року відповідачу було направлено лист-вимога з прохання повернути кошти у строк до 31 серпня 2018 року. Однак, як у визначений в листі строк так і на момент розгляду справи кошти відповідачем не повернуто, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Каланчацького районного суду від 23.12.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.06.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності, оскільки в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між 16 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 50 000 грн., який оформлений у виді боргової розписки. За змістом ст.1046 ЦК України одна сторона позикодавець передає у власність іншій стороні позичальникові гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або речей, визначених родовими ознаками. Згідно розписки позивач надав відповідачу кошти в сумі 50 000 грн., а відповідач зобов`язувався повертати гроші на першу вимогу позивача. За змістом ч.1, 2 ст. 207 та ч. 2 ст. 1047ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, у відповідності до статей 1046,1047ЦК України належить встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. 31 липня 2018 року позивачем відповідачу було направлено лист-вимога з прохання повернути кошти у строк до 31 серпня 2018 року. На даний час строк повернення коштів сплив, однак відповідач кошти не повернула та ухиляється від виконання свого обов`язку. Згідно положень ч. 1ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В ході судового розгляду відповідач ніяким чином не спростовував факт отримання від позивача зазначеної у договорі суми позики, а також не спростовував факт порушення боргового зобов`язання, та факт того, що сума у вказаний строк повернута, а тому наявні передбачені ст. 1050 ЦК України підстав для її стягнення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved