Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.09.2015 року приватним нотаріусом ЗМНО Кукурудз Т.Ю., реєстр № 1607. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Продавцем за договором купівлі-продажу та власником нерухомого майна була відповідач [PERSON]. Крім неї в зазначеній квартирі зареєстрований її син - відповідач [PERSON], однак за місцем реєстрації на час відчуження квартири він не проживав. Згідно пункту 4.3. Договору продавець зобов'язувався у строк до шостого вересня 2015 року знятися з реєстраційного обліку, звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку та надати квартиру для безперешкодного користування покупцю. На теперішній час продавець свої зобов'язання, передбачені п. 4.3. Договору, виконав, однак позивач не може безперешкодно використовувати належну йому на праві власності квартиру, так як в ній зареєстрований відповідач [PERSON], яка не є членом родини позивача. Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу, є перешкодою у розпорядженні власністю, узв'язку з чим позивач змушений звернутися за захистом своїх законних прав до суду та просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За договором купівлі-продажу, посвідченого 02.09.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., реєстр № 1607 позивач є власником квартира [ADDRESS](а.с. 4-6). Право власності на квартиру [ADDRESS]зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом за номером 43183318 від 02.09.2015 року (а.с.6). В зазначеній квартирі [ADDRESS]зареєстровані позивач [PERSON], що підтверджується Довідкою з МКП «Основаніє» № 76 від 03.09.2015 року (а.с.8) та відповідач [PERSON], що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи УДМС України в Запорізькій області від 03.09.2015 року (а.с.8). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно практики Верховного Суду України (висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6- 55662св10), право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі зареєстрований, але не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження власністю, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення після набрання законної сили є підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved