Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив: зобовязати відповідача приймати участь у виконанні умов кредитного договору №6138551 від 21.02.2008 року, який було укладено між ним ([PERSON]А.) та ЗАТ «ПУМБ», зі здійсненням щомісячної виплати банку суми в розмірі 181 долар США, що складає половину зазначеної в договорі суми на рахунки Банку, спрямовані на погашення заборгованості; встановити дольову відповідальність позивача та відповідача перед третьою особою по сплаті щомісячних платежів в погашення заборгованості по сумі кредиту та процентам по кредиту в розмірі 1/2 частини щомісячного платежу кожному в погашення суми кредиту та процентів за кредитом в порядку виконання умов кредитного договору №6138551 від 21.02.2008 року станом на час винесення рішення за позовом в сумі 47 457, 94 долари США; визнати відповідача позичальником на суму кредиту та сплаті відсотків по кредиту в загальній сумі 23 728,97 доларів США по кредитному договору №6138551 від 21.02.2008 року, який було укладено між ним ([PERSON]А.) та ЗАТ «ПУМБ», та розповсюдити на відповідача всі умови кредитного договору; стягнути з відповідача на його (позивача) користь 1/2 частину від щомісячних платежів Банку за період з 2012 року по 2014 рік включно в загальній сумі 5 216, 50 доларів США, що становить суму 109 546, 50 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 19 жовтня 2002 року, ним, в інтересах сімї і для спільного проживання, за кредитним договором №6138551 від 21 лютого 2008року було отримано в Банку кредит в розмірі 30 000 доларів США для придбання жилого будинку в м.Кіровограді, по пров.Красіна, 9, який в подальшому було передано в іпотеку Банку на підставі іпотечного договору №6138638 від 21 лютого 2008 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31.08.2012 року шлюб було розірвано. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11.09.2013 року за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину вищезазначеного жилого будинку №9 по пров.Красіна у м.Кіровограді. Позивач також зазначив, що, оскільки відповідач є власником 1/2 частини будинку, то вона повинна сплачувати Банку 1/2 частину щомісячних платежів в погашення заборгованості за кредитом та процентами. Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, який є невідємною частиною кредитного договору, щомісячний платіж Банку становить 362 долари США, тобто, відповідач повинна сплачувати Банку щомісячно, починаючи з моменту укладення кредитного договору 21.02.2008 року суму в розмірі 181 долар США, що є 1/2 частиною від щомісячного платежу в розмірі 362 долари США. Крім того, зазначив, що виключно він сплачував щомісячні платежі банку в погашення суми кредиту та процентів по кредиту, та за період 2012-2014 років ним було сплачено Банку 10433 долари США, з якої відповідач повинна в судовому порядку відшкодувати йому витрати в сумі 5 216 доларів США 50 центів, що є 1/2 частиною платежів, які ним були здійснені Банку. Ухвалою суду від 28.07.2015 року на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення дольової відповідальності позивача та відповідача перед третьою особою по сплаті щомісячних платежів в погашення заборгованості по сумі кредиту та процентам по кредиту в розмірі 1/2 частини щомісячного платежу кожному в погашення суми кредиту та процентів за кредитом в порядку виконання умов кредитного договору №6138551 від 21.02.2008 року станом на час винесення рішення за позовом в сумі 47 457, 94 долари США; а також в частині визнання відповідача позичальником на суму кредиту та сплаті відсотків по кредиту в загальній сумі 23 728,97 доларів США по кредитному договору №6138551 від 21.02.2008 року, який було укладено між ним ([PERSON]А.) та ЗАТ «ПУМБ», з розповсюдженням на відповідача всіх умов кредитного договору. Позивач, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, та в його інтересах представник під час судового розгляду справи в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України позовні вимоги неодноразово змінювали та уточнювали в частині стягнення з відповідача грошових коштів, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 120 669, 50 грн., яка становить половину від суми, сплаченої ним в порядку погашення третій особі (Банку) суми кредиту та процентів по кредиту за період 2012-2014 років; стягнути з відповідача на його користь щомісячний платіж в гривнях в сумі, еквівалентній 182 доларам США, починаючи щомісячне стягнення із дати винесення судом рішення по справі до повного погашення суми кредиту та процентів по кредиту, встановлених кредитним договором №6138551 від 21.02.2008 року, укладеного між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк» та ним. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити позивачу в його задоволенні. На обґрунтування заперечень зазначила, що вона не є стороною ні кредитного, ні іпотечного договору, з їх умовами не ознайомлена, і саме позивач [PERSON] взяв на себе зобовязання за кредитним договором повернути Банку кошти в термін до 2028 року. Крім того, зазначила, що з позивачем припинили спільне проживання в другій половині липня, 2012 року, до цього часу в будинку проживали разом. Після липня, 2012 року в будинку вона не проживає, та ним не користується, її речі в будинку відсутні, натомість в будинку проживає позивач, проживають квартиронаймачі, будинком в повному обсязі користується саме позивач. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Перший Український [PERSON]» в судове засідання не зявився, в заяві, адресованій на адресу суду, третя особа заперечила щодо позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] не дає своєї згоди на зміну умов кредитного договору №6138551 від 21.02.2008 року, який було укладено між Банком та позичальником [PERSON] та за яким (кредит) надавався для придбання нерухомості будинку №9 по пров.Красіна у м.Кіровограді. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення проти позову відповідача по справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2002 року. За час перебування сторін у шлюбі, 21 лютого 2008 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір №6138551, за умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США строком до 21.02.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,49% відсотків річних, в обмін на зобовязання позичальника використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та строки, обумовлені Договором. Цільове призначення кредиту: кредит надається позичальнику для придбання нерухомості: будинку №9 по вул.Красіна у м.Кіровограді, загальною площею 54,3 кв.м. Забезпеченням виконання зобовязань позичальника за цим договором є іпотека обєкту нерухомості, який належить позичальнику на праві власності (іпотечний договір №6138638 від 21.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №627), при цьому, зазначений іпотечний договір було посвідчено за письмовою згодою дружини іпотекодавця [PERSON], підпис на заяві якої нотаріально посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 21 лютого 2008 року по р.№625 і яка залишається у справах нотаріуса. Судом також встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31 серпня 2012 року шлюб, зареєстрований 19 жовтня 2002 року у Миколо-Бабанській сільській раді Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис за №4, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11.09.2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №9 по провулку Красіна у м.Кіровограді. Зазначені судові рішення набрали законної сили та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обовязковими для виконання на всій території України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] 03.10.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище після державної реєстрації шлюбу з «Харчевна» на «Чернолєс», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ОЛ №080398. Як на підстави позовних вимог про стягнення з відповідача 1/2 частини від суми, сплаченої ним (позивачем) в порядку погашення третій особі (Банку) кредиту та процентів по кредиту за період 2012-2014 років останній посилався на те, що борг за кредитним договором був боргом в інтересах сімї, не зважаючи на те, що стороною кредитного договору виступив він як позичальник, жилий будинок №9 по пров.Красіна у м.Кіровограді, який був придбаний за кредитні кошти, був придбаний в інтересах сімї для спільного проживання в будинку, та увійшов до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, більш того, судовим рішенням визначено частки сторін у спільній сумісній власності подружжя, а саме по 1/2 частині. Крім того, зазначив, що на виконання умов кредитного договору, укладеного в інтересах сімї, за період з січня 2012 по листопад 2014 років він сплатив Банку 10 433 долари США, 1/2 частина від зазначеної суми становить 5 216 доларів США 50 центів. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Все те, що одержане одним з подружжя в інтересах сімї, стає спільною власністю подружжя (ч.3 ст.61 СК України). Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Крім того, як розяснено в п.24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). З наданих позивачем квитанцій за період з січня, 2012 року по листопад, 2014 року встановлено, що останнім за вказаний період на виконання умов кредитного договору №6138551 від 21.02.2008 року сплачено Банку грошові кошти розмірі 10 433 долари США, зокрема, за період з січня, 2012 року по серпень, 2012 року в розмірі по 400 доларів США щомісячно, в вересні, 2012 року 310 доларів США, за жовтень, 2012 року по січень, 2014 року в розмірі по 300 доларів США щомісячно, лютий, 2014 року 206 доларів США, березень, 2014 року 250 доларів США, квітень, 2014 року на суму 46 та 300 доларів США, травень, 2014 року 290 доларів США, липень, 2014 року 295 та 296 доларів США, серпень, 2014 року 297 доларів США, жовтень, 2014 року 93 долари США та листопад, 2014 року 50 доларів США, половину від зазначеної суми за вказаний період, що становить 5 216, 50 доларів США, позивач просив стягнути з відповідача, враховуючи гривневий еквівалент, який станом на 15.06.2015 року становить 23 грн. 00 коп. за один долар США, що складає 120 669 грн. 50 коп. Відповідачем зазначений факт щодо сплати позивачем одноособово коштів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом не заперечується. Разом з тим, з наданих сторонами пояснень, судом встановлено, що останні припинили спільне проживання в будинку по пров.Красіна, 9 у м.Кіровограді в другій половині липня 2012 року, у звязку з чим та виходячи з положень ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що стягнення 1/2 частини від суми, сплаченої позивачем в порядку погашення третій особі (Банку) кредиту та процентів по кредиту з відповідача слід відраховувати з серпня, 2012 року (після припинення в липні, 2012 року спільного проживання позивача з відповідачем) по листопад, 2014 року. При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що вона в будинку №9 по пров.Красіна у м.Кіровограді не проживає та ним не користується, з тих підстав, що за відповідачем на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11.09.2013 року визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №9 по провулку Красіна у м.Кіровограді, та, відповідно до ч.1 ст.316, ст.317, ч.4 ст.319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власність зобов'язує. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. З огляду на зазначене, враховуючи, що у випадку укладення одним з подружжя кредитного договору в інтересах сімї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, тому один з подружжя, який виконав зобовязання, яке виникло з кредитного договору, має право предявити до іншого вимогу про відшкодування 1/2 частини сплачених за кредитним договором коштів, на підставі чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини від суми, сплаченої ним в порядку погашення третій особі (Банку) суми кредиту та процентів по кредиту за період серпня, 2012 року по листопад, 2014 року на підставі ст.60, ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, яка становить 3 816 доларів США 50 центів. При цьому, судом враховуються розяснення, зазначені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, за якими згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні, при стягненніперіодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Сума до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01 серпня, 2012 року по 30 листопада, 2014 року становить 3 816 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 28 липня 2015 року становить 84 200 грн. 68 коп.( Повідомлення Національного Банку України «Про офіційні курси гривні щодо іноземної валюти» від 28 липня 2015 року, - 100 доларів США = 2206, 2278 грн.). Позивачем предявлено також вимоги до позивача про стягнення з відповідача на його користь щомісячний платіж в гривнях в сумі, еквівалентній 182 доларам США, починаючи щомісячне стягнення із дати винесення судом рішення по справі до повного погашення суми кредиту та процентів по кредиту, встановлених кредитним договором №6138551 від 21.02.2008 року, укладеного між ним (позивачем) та ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Більш того, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого не відомо, чи буде воно порушено чи ні. Отже, звернення до суду обумовлено наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається позивач, у звязку з чим позовні вимоги про захист ще непорушеного права у майбутньому є незаконними, оскільки законодавством не надано позивачу права вимагати захисту своїх прав на майбутнє. Крім того, судом відзначається, що способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ст.16 ЦК Україхни, та які (способи захисту прав) мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором, при цьому можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою, при цьому також варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. В свою чергу положеннями цивільного процесуального Закону України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). З огляду на зазначене, судом відзначається, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь щомісячного платежу в гривнях в сумі, еквівалентній 182 доларам США, починаючи щомісячне стягнення із дати винесення судом рішення по справі до повного погашення суми кредиту та процентів по кредиту, встановлених кредитним договором №6138551 від 21.02.2008 року, укладеного між ним (позивачем) та ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеним законом чи договором, окрім того, вказують на відсутність у позивача субєктивного права, про захист якого ним подано позов, тобто, позовні вимоги спрямовані на захист неіснуючого субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві, - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, на підставі чого, враховуючи, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів задоволено частково на суму 84 200 грн. 68 коп., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 842 грн. 01 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial