Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнив та просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 14 січня 2011 року до цього часу, визнати за ним право спільної сумісної власності на 31/200 частину житлового будинку по вул. Шевченка,75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області, що складається з літ. «А» приміщення № 7 житлова, № 8 житлова, № 9 прихожа, № 10 санвузол, № 22 житлова кімната, № 23 житлова кімната, № 24 санвузол, № 25 сходова клітина, № 26 приміщення, літ. «Г» - сарай, 1/3 частина надвірних споруд, посилаючись на те, що з 2005 року він та [PERSON] почали проживати як чоловік та дружина, однак обидва перебували в інших зареєстрованих шлюбах. В 2009 році [PERSON] розірвала шлюб зі своїм чоловіком, а 14 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб. З 2010 року вони з [PERSON] почали вкладати спільні кошти в будівництво будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Гроші на будівництво вони віддавали [PERSON], будинок будувався на земельній ділянці, що належала [PERSON] Загальна сума переданих коштів склала 38000 доларів США. Приблизно у 2011 році вони перейшли жити до побудованого будинку, та він проживає там до цього часу. Документи на будинок не переоформлювались з невідомих йому причин, [PERSON] пояснювала, що після оформлення всіх необхідних документів [PERSON] має відчужити на його та [PERSON] користь частину побудованого житлового будинку, яка складалася з окремої квартири. З початку 2013 року його стосунки з [PERSON] погіршилися, в 2014 році він дізнався про наявність договору дарування від 18 липня 2013 року, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] 31/100 частину житлового будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Вважає, що за ним може бути визнане право спільної сумісної власності на 31/200 частину даного житлового будинку, оскільки під час його будівництва вони з [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та він також вкладав гроші у будівництво даного будинку, що підтверджується розпискою [PERSON] від 18 червня 2011 року, накладними та поясненнями свідків. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, надала до суду свої заперечення на позов, відповідно до яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що з позивачем [PERSON] однією сімю в цивільному шлюбі вони ніколи не проживали, вони лише зустрічалися, однак ніколи не мали одного місця проживання, єдиного бюджету, будь-яких спільних зобовязань одне перед одним, не вели спільного господарства, не мали спільних коштів, [PERSON] не брав участі у будівництві спірного будинку. До того ж частина житлового будинку належить їй на підставі договору дарування, а тому й не може бути спільною сумісною власністю з [PERSON] Копія розписки, яка була надана [PERSON] на підтвердження передачі ним грошових коштів в сумі 20000 доларів США, не може бути належним доказом, оскільки у [PERSON] немає оригіналу даної розписки, а в копіях накладних не зазначено, кому вони були видані та немає підпису отримувача. Також не надано доказів того, що між нею, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] існували будь-які домовленості щодо будинку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просять у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за її відсутності, оскільки в неї з позивачем ніколи не було правовідносин, на підставі яких в них могло б виникнути право спільної сумісної власності, вона майнових прав позивача не порушувала та позивач особисто до неї ніяких позовних вимог не висуває. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, свідків, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування житлового будинку від 18 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2559, [PERSON] подарувала [PERSON] 32/100 частини, [PERSON] 31/100 частину, [PERSON] 37/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Шевченка,75/1 в м. Ізмаїлі Одеської області. До матеріалів справи позивачем на підтвердження того, що він брав фінансову участь у будівництві будинку, було надано копії накладних на придбання будівельних матеріалів, однак в більшості накладних не зазначено отримувача будівельних матеріалів та немає його підпису про отримання. В матеріалах справи є висновок за результатами розгляду заяви [PERSON] від 13 січня 2013 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не вважають себе подружжям. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», оскільки згідно ЗК України земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку і господарських будівель громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок крім випадків, коли це передбачено законом; таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок в звязку з цим є спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2011 року до січня 2013 року мали намір створити сімю, однак в січні 2013 року [PERSON] неодноразово зверталася до міліції з приводу того, що у неї з [PERSON] склалися складні відносини, та за результатами розгляду даних заяв було відмовлено в притягненні [PERSON] до відповідальності, оскільки вони не вважали себе подружжям. В судовому засіданні встановлено, що будівництво будинку здійснювала [PERSON], яка в липні 2013 року подарувала частки даного житлового будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Договір про спільне будівництво будинку та створення спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] відсутній. Надані [PERSON] накладні на будівельні матеріали за 2011-2013 роки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в них відсутній підпис отримувача, та в судовому засіданні [PERSON] не було доведено, що саме він купував ці будівельні матеріали та що вони були використані на будівництво будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Що стосується розписки про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів на будівництво будинку та що вони згодом були витрачені на будівництво даного будинку, позивачем в судовому засіданні це доведено не було. Окрім того, 31/100 частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, а п.2 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що майно, набуте на підставі договору дарування, є особистою власністю чоловіка або дружини. Оцінюючи показання свідків в судовому засіданні, суд вважає, що на підставі лише пояснень свідків не може бути встановлено факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання за ним права власності на частину спірного будинку без будь-яких суттєвих письмових доказів. Враховуючи все вищезазначене, у суду немає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed