Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веселодолинської сільської ради про встановлення факту батьківства. Свої вимоги мотивує тим, що його мати [PERSON] у період часу з 1984 року по 1991 рік підтримувала близькі інтимні зв'язки з [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейний союз між його батьками не був зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану, відомості про батька в його свідоцтві про народження були записані у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] за життя визнавав його своїм сином , підтримував матеріально. За життя [PERSON] хотів зареєструвати себе батьком позивача, однак не встиг. У зв'язку з вище викладеним, позивач просить в судовому порядку встановити факт батьківства, а саме що він, [PERSON] є сином [PERSON], померлого [INFO] року та внести зміни до книги записів реєстрації актів цивільного стану про народження. Позивач в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність (а.с. 79). Представник відповідача - голова Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області у судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі (а.с. 59). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність (а.с. 80). В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано виконавчим комітетом Веселодолинської сільської ради Тартуинського району Одеської області, актовий запис № 11 від 13 липня 1989 року (а.с.7). Державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України . [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тартуинського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 33 від 12 лютого 2013 року (а.с.36). Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року по справі було призначено судово-медичну генетично-ідентифікаційну експертизу (а.с.64-65). Відповідно до висновку експерта № 81 від 28 лютого 2014 року : молекулярно -генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO] з ймовірністю 99,9999 %, таким чином батьківство практично доведене (а.с.71-77). Згідно із ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батка дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивача правомірні, відповідають нормам ст.ст. 128, 130 Сімейного Кодексу України, які регулюють дані правовідносини. Доводи позовних вимог, на які посилався позивач, найшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved