Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Великомихайлівського районного суду з позовом до [PERSON] про повернення вартості безпідставно набутого майна, втрат від інфляції та процентів за користування коштами. Мотивуючи заявлені вимоги тим, що в червні 2011 року він домовився із [PERSON] про обмін автомобілями. Він передав йому власний автомобіль САЗ 3507 державний номер [NUMBER], 1985 року випуску, який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 13.12.1995 року., з умовою, що [PERSON] передасть йому автомобіль ВАЗ, який він ремонтував. В подальшому обмін автомобілями не відбувся, так як ВАЗ його не влаштував, а його автомобіль САЗ 3507 [PERSON] розібрав на запасні частини і їх реалізував. В зв'язку з неможливістю повернення автомобіля 27 грудня 2011 року відповідач надав розписку, що компенсує йому збитки в сумі 8000 гривень як еквівалент вартості його автомобіля, згідно до їх домовленості і розрахунок мав бути здійснений до кінця лютого 2012 року. По закінченню зазначеного строку відповідач не розрахувався, а лише 12 червня 2012 року відповідач надав другу розписку в якій зобов'язувався повернути збитки до 01 січня 2013 року. В подальшому відповідач збитки не компенсував, уникає будь-якої розмови про розрахунок на його неодноразові вимоги. Він змушений був звернутися до органів внутрішніх справ з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за шахрайство, але слідчим органом В.Михайлівського РВ ГУМВС України в Одеській області в цьому було відмовлено. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, тобто він визнав, що заволодів та розпорядився майном позивача визнав основний борг частково, що стосується суми боргу та не визнав суму інфляційних збитків та процентної ставки за користування чужими коштами. Вислухав сторони, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. На підставі ст..ст. 10,11,209, 212, 214, 215,218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved