Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що шлюбні відносини припинені з 2013 року по причині різних поглядів на сімейне життя, у зв`язку із чим виникали непорозуміння та сварки, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги, спільне господарство не ведуть, він тривалий час перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, тому шлюб з відповідачем носить формальний характер та його збереження неможливе та буде суперечити їхнім інтересам. Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрите провадження у справі. 31.05.2019 року і 20.06.2019 року відповідач надала до суду заяви, в яких просила надати строк для примирення. 07.08.2019 року представник позивача надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явилась, про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2013 року. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2013 року по причині різних поглядів на сімейне життя, у зв`язку із чим виникали непорозуміння та сварки, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги, спільне господарство не ведуть, позивач тривалий час перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки шлюбні стосунки подружжям припинені та подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення.

Outcome: approved