Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві зазначив, що [INFO] в с. Олексіївка Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема входить житловий будинок, розташований в [ADDRESS], земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8097 га. і 5,8124 га. та автомобіль «Жигулі». Позивач та відповідач звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу. Позивачу стало відомо, що спадкодавцем [PERSON] 11.10.1999 року було складено заповіт за яким спадкоємцями були визначені його брати тобто відповідач [PERSON] та [PERSON] котрий помер [INFO]. Заповіт від 11.10.1999 року вважає недійсним, оскільки не відповідає вимогам чинного на момент його складання законодавства, а саме: не зазначено час складання заповіту, дату народження, місце народження, адресу та місце проживання спадкодавця; не зазначено адресу спадкового житлового будинку; не зазначено місце розташування та цільове призначення земельних ділянок; відсутні дані щодо марки, моделі, номерів агрегатів та державних номерів автомобіля; в тексті заповіту як спадкове майно вказано сертифікат на право на земельну частку (пай) без зазначення реквізитів документу. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON], складеного 11 жовтня 1999 року, посвідченого секретарем Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Бойчук О.Я., зареєстрований в реєстрі № 77. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, з тих же підстав, вважають, що заповіт матері позивача [PERSON], недісний, складений 11 жовтня 1999 року та посвідчений секретарем Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Бойчук О.Я., оскільки не відповідає вимогам чинного на момент його складання законодавства. Крім того [PERSON] на момент складання заповіту мала тяжке захворювання зору, що є підставою для визнання заповіту не дійсним. Просять позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовну вимогу не визнали, вважають її необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню, оскільки заповіт був складений у письмовій формі, посвідчений секретарем Ставківської сільської ради у встановленому на той час його складання порядку, без порушення вимог чинного законодавства, яке діяло на час його складання та посвідчення, а також спадкодавець [PERSON] на момент складання заповіту мала зір та волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її волі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявленої вимоги та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.12. 2012 року в с. Олексіївка Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області померла матір позивача [PERSON], смерть якої було зареєстровано Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 24, про що було видано 10 грудня 2012 року свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с. 6/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло спадкове майно: житловий будинок, сертифікат на право на земельну частку (пай) та автомобіль «Жигулі». За життя [PERSON] склала заповіт, який зареєстрований Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за № 77, відповідно до якого спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] котрий помер [INFO]. /а.с.-8-9/. 19.04.2013 року нотаріусом заведено спадкову справу за номером 46/2013./ а.с.7/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому, в даному випадку застосуванню підлягає Цивільний Кодекс України 1963 року. При цьому, підставою недійсності заповіту, або такого заповіту, що не відповідає вимогам закону відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року), є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 541 ЦК України (1963 року), а саме: заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно з п. 33 Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5 (в редакції, що діяла на час складання заповіту, та далі по тексту Інструкція), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). Крім того, п. 34 зазначеної Інструкції встановлено, що при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. З дослідженого в судовому засіданні заповіту [PERSON] від 11.10.1999 року вбачається, що він складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його складення, тобто - с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області, одинадцятого жовтня тисяча дев'ятсот дев'яносто дев`ятого року), підписаний особисто заповідачем. З огляду на вказані вище правові норми ст. 541 ЦК України (1963 року) та вимог Інструкції, суд вважає, що відсутність в тексті заповіту таких написів, як - зазначення, в якому районні знаходиться спадковий житловий будинок, місця розташування та цільове призначення земельної ділянки, даних щодо марки, моделі, номерів агрегатів та державних номерів автомобіля, не може бути істотною умовою для визнання заповіту недійсним в цілому та не впливає на зміст заповіту і волю заповідача. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Твердження позивача про те, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту мала тяжке захворювання зору, що не уможливлювало здійснити підпис в заповіті не знайшло свого підтвердження, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження цієї обставини. Крім того суд пропонував сторонам проведення відповідної експертизи, оскільки для доведення вказаних обставин необхідні спеціальні знання, але з боку позивача клопотання про проведення експертизи не надходило. Таким чином відмова від проведення експертизи не надає суду можливість перевірити обґрунтованість доводів позивача [PERSON], а тому суд розцінює їх такими, що не підтверджені допустимими та достовірними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed