Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Кредитної спілки „Єднання про визнання недійсним договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26.06.2019 року по справі № 335/4101/19 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя прийнято заочне рішення про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки „Єднання заборгованості за договором соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року в сумі 71140 грн. Про вказане рішення суду позивачу стало відомо наприкінці січня 2020 року. За результатами ознайомлення з матеріалами справи, було встановлено, що рішення суду ґрунтується на нібито підписаних позивачем документах, які слугували підставою виникнення правовідносин між ним та Кредитною спілкою „Єднання, зокрема: договором соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, договором поруки № 111н від 14.09.2018 року, заявою-анкетою на отримання кредиту від 14.09.2018 року, видатковим касовим ордером № 85 від 14.09.2018 року. Вказує, що жодних документів, в тому числі договір соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, договір поруки № 111н від 14.09.2018 року, заяву-анкету на отримання кредиту від 14.09.2018 року, видатковий касовий ордер № 85 від 14.09.2018 рокувін не підписував та грошових коштів від Кредитної спілки „Єднання не отримував. Підписи, які виконані від його імені у вищевказаних документах позивачу не належать. Крім того, позивач звертає увагу суду на порушення Кредитною спілкою „Єднання при укладанні оспорюваного договору вимог ст.ст. 9, 12 Закону України „Про споживче кредитування, які на думку позивача обмежують права споживача, є несправедливими, та такими, що всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що в свою чергу відповідно до вимог ст.ст. 18, 21 Закону України „Про захист прав споживача є підставою для визнання недійсними умов договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, оскільки обмежують права споживача. Посилаючись на положення вимог ч. 3, 4 ст. 203, ст. 215, ст. 207 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, укладений між Кредитною спілкою „Єднання та [PERSON] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2020 року позовну заяву [PERSON] до Кредитної спілки „Єднання про визнання недійсним договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 89). 23.04.2020 року відповідачем надано відзив на позов, відповідно до якого відповідач вважає безпідставними позовні вимоги, просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 97). 04.05.2020 року відповідачем надано доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що оспорюваний позивачем договір відповідає вимогам Закону України „Про захист прав споживачів, особисто підписаний позивачем, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання його недійсним (а.с. 123-124). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2020 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено, призначена у справі судова почеркознавча експертиза. Провадження у справ на час проведення експертизи зупинено (а.с. 131-133). 23.07.2020\~року до\~суду надійшов\~висновок експерта\~Запорізького науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~України від 15.07.2020 року № 4-53. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2020 року поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 194). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В. від 16.09.2020 року згідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін (а.с.202). В судові засідання позивач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, через канцелярію суду надав клопотання про залучення додаткових матеріалів до справи, також просив винести об`єктивне та законне рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволені позову. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, та перевіривши їх доказами, у тому числі об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.09.2018 року між Кредитною спілкою „Єднання та членом спілки [PERSON] , укладено договір соціального кредиту № 111н, відповідно до умов якого останній отримав цільовий соціальний кредит у розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, та зобов`язався повернути його КС «Єднання» відповідно до умов, передбачених цим договором (а.с. 100). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером № 85 від 14.09.2018 року (а.с. 101). 14.09.2018 року між Кредитною спілкою „Єднання та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки, за умовами п.п. 1.3 п. 1 яких поручитель взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що випливають з договору кредиту № 111н від 14.09.2018 року. Рішенням Орджонікідевського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2020 року позовну заяву Кредитної спілки „Єднання до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено (справа № 335/4101/19 провадження № 2/335/1336/2020). Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь Кредитної спілки „Єднання заборгованість за договором соціального кредиту № 111 н від 14.09.2018 року у розмірі 71 140,04 грн. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь Кредитної спілки „Єднання судовий збір у розмірі по 1921, 00 грн. Вказане судове рішення відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 26.07.2019 року набрало законної сили. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Запорізького науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~України від 15.07.2020 року № 4-53 підпис у графі „Позичальник після слів „ [PERSON] договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року виконаний [PERSON] ; підпис у графі „Боржник перед словами „ [PERSON] договору поруки № 111н від 14.09.2018 року, укладеного між Кредитною спілкою „Єднання та [PERSON] виконаний [PERSON] ; підпис у графі „(підпис) перед словами „ [PERSON] Заяви-Анкети на отримання кредиту від 14.09.2018 року виконаний [PERSON] ; підпис у графі „Підпис одержувача видаткового касового ордеру № 85 від 14.09.2018 року на суму 10000 грн. виконаний [PERSON] (а.с. 183-191). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а\~\~у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у\~\~строк та в порядку, що передбачені договором. Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права). Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Факт волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи Запорізького науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~України від 15.07.2020 року № 4-53, відповідно до якого підписи у договорі соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року виконані [PERSON] . Доводи позивача проте, що ним не підписувався оспорюваний договір спростовано висновком судової почеркознавчої експертизи Запорізького науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~України від 15.07.2020 року № 4-53, який в силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України є належним та допустимим доказом у справі, узгоджується з іншими письмовими доказами по справі. Окрім того, отримання грошових коштів на підставі договору\~соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, встановлено судовими рішеннями у справі № 335/4101/19 провадження № 2/335/1336/2020, і ця обставина не підлягає доказуванню в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України. Тобто даним рішенням встановлено дійсність боргового зобов`язання, що виникло між сторонами. Встановивши невиконання відповідачами умов договору щодо повернення грошових коштів, суд вважав наявними правові підстави для настання цивільно-правової відповідальності боржників. Договором\~соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року передбачено, що спілка надає позичальнику [PERSON] грошові кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером № 85 від 14.09.2018 року та його підписом у ньому. Договір поруки № 111н від 14.09.2018 року, Заява-анкета на отримання кредитних коштів, також підписані позичальником [PERSON] . За умовами п.п.2.1 п.2, п.5 договору, згідно з графіком щомісячних платежів, термін повернення кредитних коштів складає 12 місяців, тобто з 14.09.2018 року по 14.09.2019 року. Відповідно до п.п.2.2 п.2 договору, договір діє до повного погашення кредиту. Згідно п.п.4.1, 4.3 п.4 договору, плата за користування кредитом становить 0,1041% від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом згідно графіку повернення кредиту; при затримці позичальником сплати сум кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з графіком погашення, плата за користування кредитом збільшується у два рази і становить 0,2082% та 1% пені за кожен день від загальної суми заборгованості по кредиту за весь період користування кредитом до погашення заборгованості по кредиту, при цьому спілка самостійно проводить перерахунок сплати. Отже, узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів позивачем підтверджується змістом договору соціального кредиту № 111н від 14.09.2018 року, який підписаний [PERSON] , та змістом Заяви-Анкети на отримання кредиту від 14.09.2018 року, видатковим касовим ордером № 85 від 14.09.2018 року на суму 10000 грн., підписаних позивачем. Позивачем не надано доказів та не доведено те, що його волевиявлення на укладення оспорюваного правочину було відсутнє, а також те, що правочин був вчинений з порушенням вимог Закону України „Про споживче кредитування, Закону України „Про захист прав споживачів. За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків\~(частина перша, друга\~статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд\~надає оцінку як зібраним у справі доказам в\~цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про те, що на порушення вимог статті 81 ЦПК України, позивач не надав суду будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, які відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 18, 21 Закону України „Про захист прав споживачів є підставою для визнання правочину недійсним, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

Outcome: dismissed