Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 квітня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 445. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, у них протилежні погляди на сімейне життя. Шлюбно-сімейні відносини припинені з листопада 2015 року, з того ж часу сторони не ведуть спільне господарство, сумісне проживання припинено, відповідачка мешкає за іншою адресою. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення не згоден. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надав суду заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилась, повідомлена про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, при цьому зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, також просить після розірвання шлюбу залишити прізвище «Дикань». Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 квітня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 445 (свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 152556 від 06 квітня 2002 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 219375 від 02.08.2002 р.), батьками якого є сторони по справі. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з листопада 2015 року, з того ж часу сторони не ведуть спільне господарство, сумісне проживання припинено, відповідачка мешкає за іншою адресою. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення він не згоден. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони тривалий час не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Суд, зясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. За письмовою заявою відповідачки, суд зазначає про вибір прізвища відповідачем, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Дикань». Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved