Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про стягнення суми. Відповідач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з зустрічним позовом до [PERSON], про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 6 000 грн. та понесені судові витрати по справі. Щодо задоволення зустрічного позову покладався на розсуд суду. Представник відповідач у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності та винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 71/100 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні позову [PERSON] просила суд відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, та задовольнити у повному обсязі зустрічну позову заяву [PERSON] з наступних підстав. Так, відповідно до акту МБТІ від 19.12.1985 р. проведено обстеження домоволодіння по [ADDRESS] на предмет поділу його на два самостійних домоволодіння. На земельній ділянці розташовані три житлових будинки, один з яких А-1, що належить [PERSON] згідно договору про продаж від 12.01.1956р. Житловий будинок Б-1 належить [PERSON] згідно рішення народного суду від 02.06.1965р. Житловий будинок Д-1 самовільно переобладнаний у 1979 р. з літньої кухні Д-1 сином [PERSON] - [PERSON]. Даним актом встановлена - можливість поділу домоволодіння на два самостійних. Рішенням виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів поділено домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двора наступним чином: за житловими будинками, позначеними на генплані під літ. «Б-1» та «Д», належними [PERSON] та [PERSON] закріпити земельну ділянка площею 833 кв.м., присвоївши [ADDRESS]. Відповідно до Розрахунку часток у спільній власності на домоволодіння, розташоване за адресою - [ADDRESS]: за [PERSON] у фактичному користуванні перебуває: житловий будинок літ.А-1 поз.1-1, --1-7, загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м.; гараж літ.Г; майстерня літ.Д; навіси літ.М, Л; споруди №1, №2, №5, ? частка споруд №4, №6, І, що складає 71/100 частки домоволодіння. Також, відповідно до технічного паспорту на домоволодіння від 05.11.2014 р. у користуванні [PERSON] знаходиться: житловий будинок літ. А-1 з мансардою, загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., балкон, гараж літ. Г, майстерні літ. Д, навісів (тимчасові) літ. М, Л, споруд № 1, 2, 5, 1/2 частки споруд № 4, 6, І. Згідно ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.2 ст.319 ЦК України встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.1ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 01.07.2014р. між мною та [PERSON] був укладений договір оренди №01 на житлове приміщення, оскільки [PERSON] не визнається право власності [PERSON] на орендоване ним приміщення, останній змушений звернутися з зустрічним позовом до суду. Частиною 5, ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що підставою реєстрації прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не надано жодного доказу та підтвердження оплати позивачем орендної плати, не надано Акта-приймання передачі майна, адже відповідно до п. 4.1. Договору оренди на житлове приміщення №01 від 01 липня 2014 року, строк оренди становить з дати приймання об'єкту за Актом приймання-передачі. Таким чином, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, атому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір у сумі 700 грн.

Outcome: approved