Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Герцускі-Торжаш В.Л. про виділення (визначення) часток у складі спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23 грудня 1999 року, доньці позивача - [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,02 га за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, земельна ділянка була приватизована всіма членами сім'ї, в тому числі і позивачем. Згодом, Рішенням Виконавчого комітету Мукачівської міської ради №78 від 30 березня 2000 року, дозволили зареєструвати земельну ділянку в межах фактичного користування по вищевказаній адресі, загальною площею 1 675 м.кв. Одночасно, дозволили провести розподіл земельної ділянки між співвласниками будинковолодіння у відповідності до вимог ст.42 Земельного кодексу України. В подальшому, 14 вересня 2007 року, усім власникам квартир в будинку [ADDRESS], видали Державний акт на землю серії [NUMBER], відповідно до якого співвласниками даної земельної ділянки (0,1613 га) є 10 осіб (відповідно до списку в Державному акті). 13 травня 2008 року між співвласниками земельної ділянки було укладено Договір про розподіл (виділ в натурі) часток земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Мангур В.В., зареєстрованого в реєстрі за №761. Відповідно до умов вищевказаного договору позивачу, її покійному чоловіку та відповідачам по справі перейшла у володіння, розпорядження та користування земельна ділянка площею 0,0149 га (відповідно до плану розподілу). Земельну ділянку площею 0,0841 га залишили у спільному володінні та користуванні всіх співвласників. [INFO] року, чоловік позивача - [PERSON] помер. На момент смерті позивач проживала разом з ним, а отже, фактично вступила в спадкові права, але документально їх не оформила. Звернувшись до приватного нотаріуса Мукачівського МНО Герцускі-Торжаш В.Л. із заявою про прийняття спадщини, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка мотивована тим, що відсутній виділ частки в праві спільної сумісної власності на землю, що унеможливлює оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, Договір про поділ майна щодо землі укласти неможливо, так як один із співвласників помер. У зв'язку з тим, що покійний чоловік позивача, позивач та відповідачі по справі є співвласниками земельної ділянки площею 0,0149 га по [ADDRESS], але їх частки не визначені, а тому неможливо оформити її спадкові права, то позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що згідно копії Витягу з Рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області №302 від 23 грудня 1999 року «Про затвердження матеріалів встановлення меж підприємствам м.Мукачева, передачу земельних ділянок у приватну власність, розподіл ділянок спільного користування, внесення змін та доповнень», передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), садівництва громадян м.Мукачева згідно з Додатком 1. Для будівництва та обслуговування житлових будинків передано земельну ділянку у приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] - площею 0,02 га (а.с.11). -2- Відповідно до копії Витягу з рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області №78 від 30 березня 2000 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян міста Мукачева» виконком міської ради вирішив: у відповідності із ст. 19 Земельного кодексу України на підставі матеріалів інвентаризації земельних ділянок, зареєструвати земельні ділянки в межах фактичного користування: по [ADDRESS], загальною площею 1675 м.кв. Розподіл земельної ділянки між співвласниками будинковолодіння провести у відповідності з вимогами ст. 42 Земельного кодексу України (а.с.13). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 14 вересня 2007 року, співвласниками земельної ділянки площею 0,1613 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Між вищевказаними співвласниками, 13 травня 2008 року було укладено Договір про розподіл (виділ в натурі) часток земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Мангур В.В., зареєстрований в реєстрі за №761. Згідно пункту 2 вказаного Договору, у володіння, розпорядження та користування громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (квартира №2) переходить земельна ділянка площею 0,0149 га.. Один із співвласників, [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від [INFO] року (а.с.9). У зв'язку зі смертю чоловіка, [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS]. Однак, Постановою приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. №57/02-31 від 14 лютого 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року - [PERSON], у зв'язку з відсутністю виділу частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка належала померлому та неможливістю укладення відповідного договору про поділ майна (а.с.5). Відповідно до положень статті 368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у -3- користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Так, відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Нормами частин 1 та 2 статті 370 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За таких умов, суд приходить до висновку щодо підставності задоволення вимог [PERSON] про виділення (визначення) часток у складі спільної сумісної власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягнути судовий збір з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON].

Outcome: approved