Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає понад один рік, не здійснює оплату комунальних послуг, його особистих речей у квартирі немає. У зв`язку із цим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановленою 01 листопада 2021 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10 грудня 1996 року виданого на підставі розпорядження міської Ради народних депутатів №1029 від 27.11.1996, реєстровий напис на документі про право приватної власності за номером 27320. Згідно з довідкою №210 виданою Дочірнім підприємством 2 ЖЕК 13 ЖБК від 26.08.2021 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до актів обстеження житлових умов про фактичне проживання осіб від 06 квітня 2017 року, 03 серпня 2020 року, 20 серпня 2021 року складених у складі майстрів дільниці ДП-2 ЖЕК-13 ЖБК, в ході обстеження квартири [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає за даною адресою, про що розписалися сусіди. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. З урахуванням того, що позивач - власник квартири, а відповідач його син, який зареєстрований у спірній квартирі, слід застосувати положення ст.405 ЦК України. Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , понад один рік не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин стороною відповідача суду не надано. У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved