Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON]Ю, про стягнення боргу. В якому прохав : стягнути всього. 41 633,42 грн., в тому числі борг у сумі 40000 грн., 3% річних в сумі 233,42 грн., інфляційні в сумі 1400 грн.; стягнути судовий збір та витрати на послуги адвоката 3000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 10 березня 2016 року за усним договором позики він передав [PERSON] грошову суму у розмірі 40 000 грн., а відповідач зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 20 березня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики та умов відповідач видав розписку. Відповідач обіцяв повернути кошти, а останнім часом ухиляється від зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, тому звертається до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Прохав проводити судове засідання без технічної фіксації судового процесу. (а.с.33) Відповідач [PERSON] до суду 13 липня 2016 року та 15 вересня 2016 року не з»явився, будучи повідомлений на останню відому судові адресу, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України) (а.с.22-23, 27-28). Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що 10 березня 2016 року [PERSON] позичив [PERSON] кошти в розмірі 40 000 гривень, зобовязувався повернути вказану суму до 20 березня 2016 року, про що написав розписку 10 березня 2016 року (а.с.7, 32). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] укладено 10 березня 2016 року договір позики, що підтверджується оригіналом розписки, котра надана суду [PERSON] Взяті на себе зобов'язання [PERSON] виконав передавши кошти [PERSON], що що підтверджується наявністю у позивача зазначеної розписки (а.с.7, 32). Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав не повернувши 20 березня 2016 року кошти на вимогу [PERSON] з різних причин, що підтверджується наявністю у позивача зазначеної розписки (а.с.7, 32). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Виходячи із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. З 21 березня 2016 року по 30 травня 2016 року 71 день розмір 3% річних становить 233,42 грн. (40000грн.х3%х71/365). Індекс інфляції у квітні 2016 року склав 103,5%; 103,5:100=3,5; 1,035х40000,0=41400,0грн. 41400 грн.-40000=1400 грн. Таким чином борг за договором позики становить (40000+233,42+1400) 41633,42 грн., який складається: 40000 грн. сума основного боргу; 233,42 грн. - 3% річних.; інфляційні нарахування 1400 грн. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають : 551 грн. 20 коп судового збору; 3000 грн. правова допомога, (а.с.1, 8). Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути з [PERSON]судові витрати сплачені позивачем.

Outcome: approved