Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики, мотивуючи дані вимоги тим , що 28.02.2016р. позивач [PERSON] позичив [PERSON] 40000грн. строком до 28.02.2017р. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] видала позивачу [PERSON] написану власноруч розписку в якій зобов'язалася повернути позичені гроші через рік. Проте, у встановлений договором строк [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернула. Відповідач [PERSON] ухиляється виконати свої зобов'язання згідно укладеного між сторонами договору, на телефонні дзвінки не відповідає, на надісланий рекомендований лист з нагадуванням про борг та пропозицією владнати справу без звернення до суду, також не відреагувала. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 40720грн. та три відсотки річних за весь час прострочення у розмірі 190,68грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , надав заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки від 28.02.2016р., [PERSON], паспорт серії [NUMBER], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000грн. та зобов'язалась повернути всю суму через рік. Таким чином, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 28.02.2016р., відповідно до якого відповідач позичила у позивача під розписку 40000грн., які зобов'язана була повернути через рік - 28.02.2017р. До теперішнього часу відповідачем відповідну суму заборгованості за договором позики повернуто не було, тому, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 40720грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 190,68грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в сумі 640грн.

Outcome: approved