Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, посилаючись на те, що 28 серпня 2016 року він передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 30000 гривень, що еквівалентно 1200 доларів США, строком до 31.08.2016 року, на підтвердження чого надав відповідну розписку. Однак в порушення умов діючого законодавства та договору позики до теперішнього часу [PERSON] суму боргу не повернув, недивлячись на неодноразові усні звернення до нього з проханням борг. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 51321,30 гривень, яка складається з наступного: 30000 гривень - сума боргу за договором позики від 28 серпня 2016 року; 3678,90 гривень - 3% річних; 11250 гривень - інфляційні витрати; 6392,40 гривень пенята. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 28 серпня 2016 року відповідач [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 гривень, що еквівалентно 1200 доларів США, в строк до 31 серпня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній форміможе бути підтвердженорозпискою позичальника. Судом встановлено, що зазначена форма договору, відповідно до закону, дотримана. Частиною 1 статті 1050 ЦК України установлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд вважає доведеним, що [PERSON] не виконав умови договору позики і не повернув позивачу у визначений у розписці строк грошові кошти в розмірі 30000 гривень до 31 серпня 2016 року. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем [PERSON] 3 % річних складає 3678,90 гривень, інфляційні нарахування за період прострочення з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2020 року складають 11250 гривень. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд виходить з наступного. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 549 ЦК України установлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617цього Кодексу). Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення незаборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 552 ЦК України). З поданого позивачем розрахунку пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором позики, з яким суд погоджується, в межах заявлених позивачем вимог, вбачається, що прострочення виникло за період з 01 жовтня 2019 року по 01 жовтня 2020 року від дня виконання зобов`язань за договором позики 28 серпня 2016 року, та розраховується за формулою (неповернута сума боргу) х %) х дні прострочення виконання зобов`язань, що становить 6392,40 гривень. Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до статей 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 840,80 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved