Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути із останнього на його користь 3 443 724 (три мільйони чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 копійок заборгованості, 119 822 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дві ) грн. 72 коп. пені, 29 085 (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн. 14 коп. 3% -річних, 79 653 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 34 коп. інфляційних витрат, а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 350 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 01 січня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у загальному розмірі 122 400, 00 доларів США, та зобов`язався їх повернути у строк до 20 та 25 грудня 2020 року відповідно, підтвердженням чого є відповідні боргові розписки. Зазначає, що станом на час звернення із даним позовом до суду, відповідач, у порушення норм чинного цивільного законодавства України, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення у строк 20 та 25 грудня 2020 року суми грошових коштів у розмірі 122 400, 00 доларів США. Відомості про офіційний курс Національного банку України, котрі взяті з офіційного сайту (порталу) Національного банку України щодо дати 20 грудня 2020 року - 27,82 грн./дол.США; щодо дати 25 грудня 2020 року - 28,45 грн./дол. США. Як наслідок, станом на 07 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за отримані в борг та не повернуті грошові кошти становить 3 443 724 (три мільйони чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп., як еквівалент долару США у гривні по курсу НБУ на 20.12.2020 року та 25.12.2020 року - дата повернення коштів (61 200, 00 дол. США х27,82 грн/дол США= 1 702 584, 00 грн.; 61200, 00 дол.США х28,45 грн./дол.США=1 741 140, 00 грн.). Крім того, наголосив у позовній заяві на тому, що у борговій розписці, відповідач взяв на себе зобов`язання, у разі прострочення повернення коштів, сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Сума нарахованої пені за період прострочення становить 119 822 грн. 72 коп. (78 120,64 грн. та 41 702,08 грн.). При цьому, позивач у позові просив врахувати правову позицію, яку наведено у постанові ВС від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, постанові ВС від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові ВС від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, постанові ВС від 08.08.2018 у справі №908/1843/17. Сума нарахованих 3%-річних становить 29 085 грн.14 коп. Сума нарахованих інфляційних втрат становить 79653 грн.34 коп. (44 768,41 грн. та 34 884, 92 грн.). При цьому, позивач зазначає та просить врахувати, що при нарахуванні інфляційних втрат на прострочений розмір грошового зобов`язання враховано правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19. З урахуванням викладеного, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 08.06.2021 року за вх.№5237 від відповідача судом зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просив визнати поважними причини неподання у встановлений законом строк відзиву на позов, прийняти до матеріалів справи відзив та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позов безпідставним, а відомості викладені в розписках від 01.01.2020 такими, що не відповідають дійсності з огляду на таке. Відповідач у відзиві стверджує, що він грошові кошти, які зазначені в чотирьох розписках від 01.01.2020 року на загальну суму 122 400 доларів США від позивача по справі не отримував. Зазначив, що між ним та позивачем по справі до 01.01.2020 року були правовідносини щодо позики грошей на суму 90 000 доларів США, які були оформлені розпискою та повернуті у строк. До 01.01.2020він погасив розмір основного боргу 90 000 доларів США , та в нього перед позивачем залишилася лише заборгованість з оплати відсотків за користування грошовими коштами на суму 122 400 доларів США. Однак, позивач по справі минулі розписки, де він сплатив основний борг знищив у його присутності за запропонував укласти нові розписки, які підтверджують суми відсотків за користування богу, який погашено. Тобто, позивач по справі не позичав йому грошові кошти, які зазначені у чотирьох розписках. Передачі грошових коштів не було. Укладення вищевказаних розписок було поза його волею, на невигідних для нього умовах. Позивач скористався його необізнаністю та фактично ввів його в оману, оскільки грошові кошти на суму 122 400 доларів США він в реальності не отримував. Щодо розрахунку сум 3% річних, інфляційних витрат. Вказав, що при розрахунку 3% річних повинна братися валюта визначена у договорі або рішенні суду, а не її еквівалент у національній валюті України - гривні. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року. Однак, позивач розраховує розмір 3% річних з еквіваленту гривні, а не валюти, яка вказана в розписках. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу в розмірі 61 200 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році, тобто, - 61200,00 доларів США х 103 день х3/100/365=518,10 доларів США; -61 200,00 доларів СШАх108х3/100/365=543,25 доларів США. Зазначив, що за договором позики згідно статті 1048 ЦК України можна нараховувати лише у випадку, якщо позика видана у національній валюті гривні. Таким чином, якщо позика була видана у доларах США, то позикодавець не має права нараховувати ставку НБУ на суму виданих коштів. Крім того, зазначив, що так як позика була видана в іноземній валюті, то інфляційні не нараховуються, як індексації підлягає лише українська валюта- гривня. Такий висновок був зазначений у постанові Касаційного цивільного суду від 09.08.2019 року, справа № 756/3128/16-ц. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 10.06.2021 року за вх. №5327 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить його позовні вимоги до [PERSON] задовольнити. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву не надав жодного належного та допустимого доказу, які б надавали можливість стверджувати те, що позовні вимоги є безпідставними. Доводи відповідача щодо повернення коштів отриманих в якості позики від позивача не відповідає дійсності та суперечить положення статей 207, 545, 1046, 1047 ЦК України. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (постанова Верховного суду України від 25 квітня 2012 року по справі №6-24ц12). Крім того, зазначив, що відповідач [PERSON] у даній справі, безпідставно вдався до застосування «правового пуризму», надмірної процесуальної формальності, залишивши поза увагою факт виникнення та існування невиконаних грошових зобов`язань, погодження із його істотними умовами, об`ємами та розмірами отриманих коштів в борг, датами настання їх повернення, наявністю порушення строків повернення, передбаченої можливості нарахування відповідних сум як за користування коштами, так і внаслідок прострочення їх повернення. Крім того, вказав, що процесуальна позиція відповідача, що викладена у відзиві на позов, свідчить про недобросовісність, необґрунтованість та суперечливість, що суперечить також правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17. Також зазначив, що з урахуванням приписів ст.ст. 524, 533 ЦК України, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а тому станом на 07 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за отриманні в борг та не повернуті грошові кошти становить 3 443 724 грн. 00 коп., як еквівалент долару США у гривні по курсу НБУ станом на 20.12.2020 року та 25.12.2020 року - дата повернення коштів. Вважає, що позивачем правомірно та обґрунтовано визначено за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання суму нарахованих 3% річних та інфляційних витрат на прострочений розмір грошового зобов`язання, при цьому просив врахувати чинні положення ст. 625 ЦК України, правові висновки Верховного суду , в тому числі Великої Палати та Об`єднаної Палати. Більше того, у борговій розписці відповідач взяв на себе зобов`язання, у разі прострочення повернення коштів, сплатити пеню в розмірі оди відсоток від суми боргу за кожен день прострочення, а тому, відповідно до його розрахунків сума нарахованої пені за період прострочення становить 119 822 грн. 72 коп. Вказує, що відповідачем не було враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та його доводи є надуманими, безпідставними та необґрунтованими, адже спростовуються матеріалами справи. Просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 14.06.2021 року відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву у справі №392/594/21 визнано таким, що поданий у строк встановлений судом та прийнято до матеріалів справи. Ухвалою суду від 15.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.10.2021 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2021 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Сьори О.М., надано можливість ознайомитися з матеріалами справи, розгляд справи відкладено на 29.10.2021 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2021 року заяву відповідача про забезпечення доказів залишено без розгляду. Позивач в судове засідання, призначене на 18.11.2021 року не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник позивача адвокат - Бонтлаб В.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у підготовче судове засідання, що призначалося на 18.05.2021, 13.06.2021, 15.07.2021, 28.07.2021 та 10.08.2021, не з`являвся, повідомлявся належним чином про час та місце проведення підготовчого засідання, при цьому неодноразово звертався до суду клопотаннями про відкладення, які судом задовольнялися, крім того, у судові засідання 07.10.2021, 20.10.2021, 29.10.2021 року та 18.11.2021 року не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судове засідання призначене на 18.11.2021 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, яке зареєстроване судом 18.11.2021 року за вх.№10628, в якому зазначив, що бажає особисто приймати участь під час розгляду даної справи та надати суду пояснення, які суттєво вплинуть на винесення рішення по справі, але в даний час вимушений лікуватися на стаціонарі, на підтвердження надав копію електронного направлення №5102-89007202-831 від 17.11.2021 року, з якого вбачається, дата виписування направлення 17.11.2021 року дійсне до 17.11.2022 року, пріоритет направлення - планове. Вирішуючи вказану заяву відповідача та відмовляючи у її задоволенні, судом враховано, що відповідач жодного разу не з`явився в судові засідання, як у підготовчі , так і під час розгляду справи по суті. Крім того, судом неодноразово задовольнялися клопотання відповідача та його представника про відкладення підготовчого та судового розгляду. Також судом враховано, що відповідач у клопотанні не повідомив суду, з приводу яких саме обставин хоче надавати пояснення, як і в судовому засіданні не було повідомлено його представником, більше того, електронне направлення, що видане відповідачу напередодні судового засідання, термін дії якого до 17.12.2022 року , не підтверджує перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, та не можливість його з`явитися до суду, як і в судовому засіданні не надано таких доказів представником відповідача. Судом також враховувалося, що відповідач має як процесуальні права, так і має дотримуватися процесуальних обов`язків. А тому вказана процесуальна поведінка відповідача протягом всього розгляду справи розціюється судом як така, що спрямована на затягування розгляду справи та містить ознаки зловживання процесуальними правами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В зв`язку з чим, зважаючи на процесуальну поведінку відповідача протягом всього розгляду справи, розгляд справи проведено за його відсутності, проте за участі його представника - адвоката Сьори О.М. Представник відповідача адвокат Сьора О.М. просила у задоволенні позову відмовити, в повному обсязі, при цьому посилалася на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представників сторін, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив, заперечення у відзиві, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, та приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 01 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , склав розписку про отримання грошей у борг (боргову розписку), відповідно до змісту якої підтвердив, що о 10.00 год. 1 січня 2020 року ним було отримано грошові кошти готівкою в сумі сорок п`ять тисяч (доларів США). Дані кошти він отримав від [PERSON] , [INFO] . Дана позика на платній основі. За користування коштами зобов`язався виплатити три % (3%) на місяць від суми боргу. Зобов`язався повернути позику вчасно, а саме до 2020 року 25 грудня. У разі прострочення зобов`язався виплатити пеню, в розмірі один відсоток від суми боргу за кожен день прострочення (том №1, а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що 01 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , склав розписку про отримання грошей у борг (боргову розписку), відповідно до змісту якої підтвердив, що о 10.00 год. 1 січня 2020 року ним було отримано грошові кошти готівкою в сумі шістнадцять тисяч двісті (доларів США). Дані кошти він отримав від [PERSON] , [INFO] . Дана позика на платній основі. За користування коштами зобов`язався виплатити три % (3%) на місяць від суми боргу. Зобов`язався повернути позику вчасно, а саме до 2020 року 20 грудня. У разі прострочення зобов`язався виплатити пеню, в розмірі один відсоток від суми боргу за кожен день прострочення (том №1, а.с. 9). Крім того, судом встановлено, що 01 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , склав розписку про отримання грошей у борг (боргову розписку), відповідно до змісту якої підтвердив, що о 10.00 год. 1 січня 2020 року ним було отримано грошові кошти готівкою в сумі шістнадцять тисяч двісті ( 16 200 доларів США). Дані кошти він отримав від [PERSON] , [INFO] . Дана позика на платній основі. За користування коштами зобов`язався виплатити три % (3%) на місяць від суми боргу. Зобов`язався повернути позику вчасно, а саме до 2020 року 25 грудня. У разі прострочення зобов`язався виплатити пеню, в розмірі один відсоток від суми боргу за кожен день прострочення (том №1, а.с. 10). Крім того, судом встановлено, що 01 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серії № [NUMBER] , виданий Маловисківським РВ УМВС 11 листопада 2010 році, склав розписку про отримання грошей у борг (боргову розписку), відповідно до змісту якої підтвердив, що о 10.00 год. 1 січня 2020 року ним було отримано грошові кошти готівкою в сумі сорок п`ять тисяч (доларів США). Дані кошти він отримав від [PERSON] , [INFO] . Дана позика на платній основі. За користування коштами зобов`язався виплатити три % (3%) на місяць від суми боргу. Зобов`язався повернути позику вчасно, а саме до 2020 року 20 грудня. У разі прострочення зобов`язався виплатити пеню, в розмірі один відсоток від суми боргу за кожен день прострочення (том №1, а.с. 11). Відтак, суд приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц. Факт отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується наявною у позивача оригіналом розписки відповідача. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останніх у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання відповідачем не виконані. Отже, факт укладення між сторонами договорів позики грошових коштів підтверджується, оглянутими в судовому засіданні 29.10.2021 року, оригіналами розписок про отримання грошей у борг [PERSON] у [PERSON] на загальну суму 122 400 доларів США, які були заповнені та підписані відповідачем, та зберігаються у позивача, а також їх копіями, що маються в матеріалах справи (а.с. 8,9,10,11). Вказані розписки є борговим документом, що підтверджує укладення договорів позики (ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Оцінюючи зміст зазначених розписок, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договорами позики, відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 61 200 доларів США до 20 грудня 2020 року та 61 200 доларів США до 25 грудня 2020 року. Суд враховує також ту обставину, що відповідач не заперечив у відзиві на позов, що зазначені розписки про отримання грошей у борг від 01 січня 2020 року ним підписані власноручно, як і не заперечувала в судовому засіданні вказану обставину представник відповідача. Щодо заперечень відповідача відносно дійсної природи складення розписок від 01 січня 2020 року, які він обґрунтовував тим, що між ним та позивачем у справі до 01.01.2020 року були правовідносини щодо грошей на суму 90 000 доларів США, які були оформлені розпискою та повернуті у визначений строк, та залишилася заборгованість з оплати відсотків за користування грошовими коштами на суму 122 400 доларів США, та не позичав йому грошових коштів, визначених у розписках, передачі грошових коштів не було, а укладення таких розписок було поза його волею на невигідних для нього умовах, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства України відповідачем та його представником не надано доказів того, що між сторонами виникли інші договірні зобов`язання, ніж передбачені змістом розписок від 01 січня 2020 року, і була домовленість про новацію. Також відповідачем не доведено, що розписки про отримання грошей у борг підписано поза його волею чи під тиском, оскільки відомостей про звернення до правоохоронних органів з вказаного приводу суду не надав, так і не надав відомостей про оскарження вказаних договорів в судовому порядку з підстав недійсності/неукладеності, із зустрічним позовом у даній справі до позивача не звертався, чи інших належних та допустимих доказів, які змогли б підтвердити, викладені ним заперечення та спростувати обставини, що викладені у позові, та що підтверджуються доданими доказами, не надав. Звертався до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи, яка ухвалою суду від 29.10.2021 року залишена без розгляду на підставі ч.2 ст.222 ЦПК України. Отже, судом установлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми основної заборгованості за договорами позики в розмірі 3 443 724 (три мільйони чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. Задовольняючи позовну вимогу про стягнення суми основної заборгованості, суд враховує, що позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20 грудня 2020 року, що становив 27,82 грн./дол.США та станом на 25 грудня 2020 року - 28,45 грн./дол.США., та прийняв в цій частині позовних вимог, розрахунок, зазначений позивачем у позовній заяві: 61 200 доларів США х 27,82 грн./до.США=1 702 584, 00 грн.; 61 200 доларів США х 28,45 грн./до.США=1 741 140, 00 грн.; А всього разом: 1 702 584, 00 грн. + 1 741 140, 00 грн.=3 443 724 (три мільйони чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. Щодо позовних вимоги про стягнення з відповідача суми нарахованих 3-% річних в розмірі 29 085 грн. 14 коп. та інфляційних втрат в розмірі 79 653 грн. 34 коп., суд відзначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у Постановах Верховного суду. Суд, враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суд, котра викладена у постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, відповідно до якої згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У постанові Великою Палатою Верховного Суду (ВП/ВС у справі №340/385/17, від 27.11.19) зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Також даним рішенням визначено, що позичальник який скористався правом на стягнення боргу у гривні, має право на стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Так, як встановлено під час розгляду справи, станом на 20.12.2020 року та 25.12.2020 року на виконання свого обов`язку відповідач позичені грошові суми не повернув позивачу та продовжує ними безпідставно користуватися до теперішнього часу. Інший розмір процентів у випадку прострочення грошового зобов`язання сторонами у договорі позики (розписці) не визначено, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. Тому, 3%-річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Саме така правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Загальна сума заборгованості становить 3 443 724,00 грн. Як вбачається, із розрахунку в частині нарахування 3%-річних, наданого позивачем у позовній заяві, останній зазначає суму заборгованості 3 443 724,00 грн. та вказує кількість днів простроченого платежу - 103, із 26.12.2020 року по 07.04.2021 року, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому судом береться до уваги зазначена кількість днів простроченого платежу саме з 26.12.2020 року на загальну суму заборгованості - 3 443 724,00 грн. Та повертаючись до формули, щодо нарахування 3-% річних суд зазначає такий розрахунок: 3 443 724,00 грн. (загальна сума заборгованості) Х 103 (кількість днів простроченого платежу) Х 3/100/365= 29 153, 71 грн. Отже, сума, яка підлягає стягненню з відповідача щодо нарахованих 3%-річних становить 29 153 грн. 71 коп., при цьому суд вважає, що позивач при розрахунку допустив арифметичну помилку, зазначаючи, що сума 3-%річних становить - 29 085 грн. 14 коп. Суд відхиляє твердження сторони відповідача на безпідставність нарахування позивачем інфляційних нарахувань на суму боргу з наступних підстав. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) вказано, що: «При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним». Варто звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду не відступала ні від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, ні від раніше висловлених висновків Верховного Суду України у постановах від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16; від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16; від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. Таким чином, беручи до уваги, що позивач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20.12.2020 року та 25.12.2020 року, а відтак з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним. Суд приймає розрахунок позивача у позовній заяві щодо суми нарахованих інфляційних втрат, що становить 79 653 грн. 34 коп.: Січень 2021 року/заборгованість на кінець місяця 3 443 724, 00 грн./індекс інфляції, % 101,3/сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3488 492,41 грн = різниця за даний місяць 44 768,41 грн.; Лютий 2021 року/заборгованість на кінець місяця 3488 492,41 грн./індекс інфляції, % 101,0/сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3 523 377,34 грн = різниця за даний місяць 34 884,92 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені суд враховує таке. Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. У розписках від 01 січня 2020 року відповідач взяв на себе зобов`язання, у разі прострочення повернення коштів, сплатити пеню в розмірі один відсоток від суми боргу за кожен день прострочення. Отже, договірні правовідносини щодо відповідальності у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», та враховуючи розмір пені зазначений у боргових розписках, та її розмір не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період існування простроченого платежу. Суд приймає розрахунок позивача в цій частині позовних вимог та погоджується з ним, а тому сума нарахованої пені за період прострочення становить 119 822 грн.72 коп.: 3 443 724,00 грн. х12%(подвійна облікова ставка НБУ) х 69 днів (із 26.12.2020р по 04.03.2021 р.)/365=78 120 грн. 64 коп; 3 443 724,00 грн. х13%(подвійна облікова ставка НБУ) х 34 дні (із 05.03.2021р по 07.04.2021 р.)/365=41 702 грн. 08 коп. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої пені за період прострочення в розмірі 119 822 грн.72 коп. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договорів позики, станом на день розгляду справи в суді, ним не сплачено в строк заборгованість, та в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики в розмірі 3 672 353 (три мільйони шістсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят три) грн. 77 коп., з яких: - 3 443 724 (три мільйони чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. - отримані в борг та не повернуті грошові кошти; - 29 153 (двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 71 коп. - 3-% річних; - 79 653 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят три ) грн. 34 коп. - інфляційних втрат; - 119 822 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 72 коп. -пені. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved