Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «AICE України» (надалі - Товариство «AICE України») про стягнення коштів. В обгрунтування позову зазначив, що 25 травня 2005 року між ним та відповідачем було укладено Угоду №93882 про надання послуг, спрямованих на придбання ним автомобіля через систему Автоплан (надалі - Угода). За період дії Угоди він сплатив відповідачу 23 554,03 гривень. Відповідно до ст.ст.12,14 Угоди, він звернувся з письмовою заявою до Відповідача про дострокове розірвання угоди. Відповідач погодився з цим, про що повідомив його листом від 12.06.2009 р. Положення ст.14 п.14.2 Угоди передбачали, що фірма здійснює повернення сплачених внесків учаснику, який розірвав угоду, тільки по закінченні Графіка внесків групи, до якої він належав. Графіком внесків було передбачено 84 внеску, тобто графік внесків, на його думку, закінчився 25.05.2012 р. Але суму внесків йому відповідач, станом на 25.05.2012 року і по теперішній час, не повернув. Також зазначив, що період прострочки з повернення йому грошових коштів становить 1090 днів, отже відповідно до ст.625 ЦК України, відповідач повинен сплати йому 2114,60 грн. Крім того зазначив, що вимоги п.14.2 ст.14 Угоди, щодо утримання штрафу у вигляді 2 цілих чистих внесків у разі розірвання договору, не відповідають вимогам ст.549 ЦК України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів у розмірі 25 668,63 грн. На розгляд справи до суду позивач [PERSON] не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Представник відповідача - товариства «AICE України» на розгляд справи до суду не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 травня 2005 року між сторонами укладено Угоду № 93882 про надання послуг, спрямованих на придбання позивачем [PERSON] автомобіля через систему Автоплан, опис діяльності якої відображено у Правилах діяльності системи Автоплан (Додаток № 2 до Угоди). Відповідно до ст.4 Угоди учасник системи зобов'язується одноразово сплатити вступний внесок та плату за право на отримання автомобіля у розмірі, передбаченому у Додатку № 1 до Угоди відсотку від ціни автомобіля, який підлягає сплаті під час підписання Угоди. Крім того, учасник зобов'язується щомісячно сплачувати повні внески, включаючи чисті внески (частина повного внеску, за рахунок якого фірма здійснює оплату ціни автомобіля, та розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначену у графі внесків), а також інші внески, передбачені Угодою. Згідно зі ст.14 додатка № 2 до Угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, може розірвати угоду, про що повинен повідомити у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання Угоди та повернення сплачених внесків, у відповідь на яку отримав листа про те, що повернення сплачених Чистих внесків буде здійснено згідно з п.14.2 ст.14 Правил діяльності Автоплану, по закінченні графіків внесків групи, до якої належить позивач. Суму чистих внесків, яка підлягатиме поверненню, буде розраховано відповідно до актуальної ціни автомобіля, що діятиме на момент завершення графіку внесків. Так, відповідно до п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди відповідач може здійснити повернення сплачених чистих внесків учаснику, що розірвав угоду, тільки по закінченні графіка внесків групи, до якої він належав. У цьому випадку здійснюється повернення тільки чистих внесків, сплачених учасником, що розірвав Угоду, у відповідності до ціни автомобіля, що діяла в останньому місяці існування відповідної групи, за такою процедурою: а) для розрахунку суми, що підлягає поверненню учаснику системи, кількість сплачених Учасником системи внесків помножується на розмір чистого внеску, що діяв в останньому місяці існування відповідної групи; б) з суми, отриманої в результаті описаного вище розрахунку, утримуються у вигляді штрафу 2 (два) цілих чистих внески. Відповідно до Розділу 1 Додатку № 2 до Угоди кожен щомісячний повний внесок містив складові, визначені у Додатку № 1 до Угоди, а саме: щомісячний чистий внесок у розмірі 1,1905% від ціни автомобіля у поточному місяці; щомісячні адміністративні витрати у розмірі 0,35 % від ціни автомобіля у поточному місяці плюс ПДВ, що є платою за послуги Фірми (ПрАТ «АІСЕ Україна»); щомісячний страховий внесок у розмірі 0,065 % від ціни автомобіля, що є внесками за договором страхування учасника системи. Встановивши, що конкретної дати закінчення графіку внесків групи, до якої належав позивач, Угода та додатки до неї не містять, проте наказом голови Правління ПрАТ «АІСЕ Україна» від 31 січня 2015 року закрита група №342, до якої належав позивач, і відповідно закінчений графік внесків позивача, однак належних та допустимих доказів підтвердження ціни автомобіля, яка діяла в останньому місяці існування групи, до якої належав позивач [PERSON] суду не надано, у зв'язку з чим визначити суму повернення чистих внесків неможливо, суд приходить до висновку про відсутність обов'язку виплати належних позивачу коштів, починаючи з 01 лютого 2015 року. Окрім цього, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача на його користь 21 086 гривень 79 копійок та трьох процентів річних у розмірі 188 гривень 91 копійку, позивач [PERSON] відповідно до ст.60 ЦПК України не надав суду розрахунку, з якого він виходив, визначаючи суму чистих внесків, яка підлягає поверненню йому відповідно до п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до Додатку № 2 до Угоди всі розрахунки між сторонами Угоди здійснюються у безготівковій формі, у зв'язку з чим перед закриттям (закінченням) групи № 342 позивачу було направлено лист з проханням надати банківські реквізити, на які відповідачем буде перерахована сума чистих внесків, однак як свідчать матеріали справи, позивачем такі банківські реквізити відповідачеві не надані. Доказів на спростування цих фактів позивачем [PERSON] суду не надано. В зв»язку з відмовою в задоволенні позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed