Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-розрахунковий центр, третя особа: публічне акціонерне товариство Банк Михайлівський про захист прав споживача шляхом стягнення суми заборгованості та відсотків. Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що між ним та відповідачем по справі ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 29 січня 2016 року укладено договір №980-021-000183488 щодо розміщення грошового вкладу в національній валюті на банківському рахунку відповідача, з оплатою процентів у розмірі 32.92% річних, що складає 26.5% річних після утримання податку з таких процентів. Позивач на виконання умов вказаного договору 29.01.2016 року вніс на депозитний рахунок відповідача свої кошти в розмірі 30000,0 грн. Відповідно до умов договору від 29.01.2016 року строк користування коштами становить 182 календарних днів, по завершенню яких грошові кошти, разом із нарахованими відсотками за користування вказаними коштами повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський». За повідомленням посадових осіб відповідача вказана фінансово-кредитна установа, ніби-то виконала свої договірні зобовязання та перерахувала 19.05.2016 року на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,0 грн. Однак згідно з повідомленням ліквідаційної комісії ПАТ «Банк Михайлівський» на момент проведення транзакції про перерахунку грошових коштів від відповідача на рахунок позивача в сумі 30000,0 грн. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків. За таких обставин відповідач не міг розпоряджатися грошовими коштами та здійснювати їх перерахунок. Враховуючи вказане позивач вважає, що коли наступив термін повернення грошового вкладу (позики) разом з процентами, то відповідач в порушення п. 1.2 Договору №980-021-000183488 грошові кошти в сумі 33975,0 грн. не повернув у розпорядження позивача, чим порушив взяті на себе договірні зобовязання. За таких обставин, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві та наполягали на її задоволенні. Представник відповідача по справі та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявились повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законодавством порядку. Враховуючи неодноразові неявки відповідача та третьої особи до суду, з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Згідно з п. 1.1 договору №980-021-000183488 від 29.01.2016 року позивач передає відповідачу у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а відповідач зобовязується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Як вбачається із умов вказаного договору строк користування коштами складає 182 дні, а самі кошти передаються з 29.01.2016 року по 29.07.2016 року. Суд бере до уваги, що згідно з п. 8.3 вказаного вище договору сторони підтверджують, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що повязані з наданням позики стороною 1 стороні 2 у сумі, на строк та у порядку передбаченому цим договором, в звязку з чим взаємовідносини сторін за цим договором регулюються ст. 1046-1053 ЦК України та іншими нормативно правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до\~ст.1052 ЦК України\~у випадку невиконання позичальником зобов'язань, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики і сплати процентів. Сторони підтвердили свою згоду з умовами вказаними у договорі, про що свідчать їх підписи на ньому. На виконання умов вказаного договору позивач вніс кошти на депозитний рахунок відповідача в розмірі 30000,0 грн., що стверджується відповідною квитанцією №QS725401 від 29.01.2016 року. Розмір процентів за користування коштами становить 26.5 відсотків річних, що встановлено змістом п.4) 1.2 вказаного договору. Таким чином судом вбачається, що відповідач фактично залучив від позивача кошти у строкову позику, терміном по 29.07.2016 року, з оплатою процентів у розмірі та на умовах встановлених договором. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 8) 1.3 вказаного договору від 29.01.2016 року періодичність сплати процентів - щомісячно до 15 числа місяця (починаючи з календарного місяця, наступного за місяцем підписання договору), наступного за календарним місяцем користування коштами з процентами за місяць, у якому кошти повертаються, в т.ч. при достроковому поверненні коштів - не пізніше дня повернення коштів. З метою повернення коштів за договором №980-021-000183488 позивачем також було укладено з ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», за яким було відкрито на імя позивача банківський рахунок, куди мали бути зараховані грошові кошти позики та процентів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Зі слів позивача, за повідомленням посадових осіб відповідача, вказана фінансово-кредитна установа виконала свої договірні зобовязання та перерахувала 19.05.2016 року на рахунок [PERSON] відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти саме в сумі 30000,0 грн. Як вбачається з повідомлення ліквідаційної комісії ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року вказано, що зарахування 19.05.2016 року на рахунок [PERSON] від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошових коштів в сумі 30000 грн., що відображено в інформаційній довідці, є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 ЦК України та п. 7-9 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарнтування вкладів фізичних осіб». На момент проведення транзакції про перерахунку грошових коштів від відповідача на рахунок позивача в сумі 30000 грн. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором №980-021-000183488 від 29.01.2016 року. Набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та в супереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Згідно з повідомленням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про нікчемність правочину, переказ коштів здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року в сумі 86,89 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-021-000183488 від 29.01.2016 року» та та переказ коштів в сумі 30000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-021-000183488 від 29.01.2016» на картковий рахунок №26206517959801, що належить [PERSON] є нікчемним. У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ст., ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, адже дії відповідача по даній справі не можуть бути визнані такими, які спрямовані на добросовісне та належне виконання умов договору, окрім того відсутні будь-які докази які спростовували б факти, викладені уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нікчемності фінансової операції з повернення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача грошових коштів в сумі 30000,0 грн.. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За вказаних обставин суд вважає доведеним, що відповідач належним чином умови договору не виконав та вчинив дії, які визнані чинним законодавством нікчемними, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача та позбавлення останнього можливості володіти, користуватись та розпоряджатися власними коштами, а тому відповідачу необхідно повернути позивачу 30000,0 грн. його власних коштів, а також 3975 грн., процентів за користування грошовою позикою. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,0 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved