Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , співвласником якого також являється його дружина (третя особа по справі) - [PERSON] . Відповідач [PERSON] являється колишньою дружиною його сина, тобто доводилась йому невісткою, а тому була зареєстрована за його ж адресою. З 2014 року відповідач поїхала на роботу у м. Київ і по теперішній час про місце перебування останньої нічого не відомо. Відповідач ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останній у вказаному будинку немає, перешкод у проживанні в ньому відповідачу ніхто не чинив. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. А тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останню особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. У судовому засіданні 23.07.2020р., позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні, дав свою згоду на заочний розгляд справи. Крім цього, просив судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову залишити за ним. Після оголошення перерви в судовому засіданні на 16 год. 20 хв. цього ж дня, позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою (вх. № 3175 від 23.07.2020 року) про закінчення судового розгляду справи в його відсутність, свідчення дані ним у судовому засіданні підтримує повністю та наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. Дає свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] , двічі будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 5630100302847 на 03.07.2020р., № 5630100311331 на 23.07.2020р., які повернуті з відміткою поштового відділення «про відсутність адресата», а також через опублікування двічі оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутність чи відкладення та відзив на позовну заяву не надала. У судовому засіданні 23.07.2020р., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Після оголошення перерви в судовому засіданні на 16 год. 20 хв. цього ж дня, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] звернулась до суду з заявою (вх. № 3176 від 23.07.2020 року) про закінчення судового розгляду справи в її відсутність, свідчення дані нею у судовому засіданні підтримує повністю та не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: -позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , співвласником якого також являється дружина позивача (третя особа по справі) - [PERSON] (договір купівлі-продажу від 22.06.1988 року, показання позивача [PERSON] в якості свідка, показання третьої особи [PERSON] в якості свідка); -відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , як колишня невістка позивача, з 2014 року не проживає по місцю реєстрації, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у вказаному будинку немає, позивач та третя особа перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням не чинили (довідка № 6611 від 10.12.2019 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, акт обстеження місця проживання мешканців вищевказаного житлового будинку від 11.12.2019 року, показання позивача [PERSON] в якості свідка, показання третьої особи [PERSON] в якості свідка); -неповнолітні діти відповідача (онуки позивача та третьої особи) - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають разом з батьком (сином позивача та третьої особи) - [PERSON] по [ADDRESS] , відповідач [PERSON] покинула родину, з дітьми разом не проживає, не займається їх вихованням та не турбується за їхнє здоров`я, допомогу у вихованні дітей надають позивач (дідусь) [PERSON] та третя особа (бабуся) [PERSON] (акт обстеження житлово-побутових умов, довідка № 6611 від 10.12.2019 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, показання позивача [PERSON] в якості свідка, показання третьої особи [PERSON] в якості свідка); -рішенням сесії від 01.10.1987 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області проведено пере нумерацію вищевказаного будинку з № [NUMBER] на [ADDRESS] та рішенням сесії № 21 від 29.01.2016 року назву вулиці Куйбишева перейменовано на Радісна (довідка Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 3485 від 07.08.2019 року, показання позивача [PERSON] в якості свідка, показання третьої особи [PERSON] в якості свідка). В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутня там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином, порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та клопотання позивача, судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved