Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно він є власником будинку [ADDRESS] . В будинку, крім позивача, зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ЦНАП. Зазначає, що фактично в будинку проживає лише він, а відповідач не проживає за вищевказаною адресою з 27.12.2017 року; фактичне місце проживання відповідача не відоме. [PERSON] житло залишив добровільно, витрат на утримання будинку та сплату за житлово-комунальні послуги не несе, його особисті речі у будинку відсутні. Це створює певні незручності, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отримання субсидії. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом: будинком [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні пояснив, що його знайомий [PERSON] в 2017 році попросив зареєструвати його тимчасово у будинку позивача за адресою у [ADDRESS] . Проте, відповідач жодного дня у будинку не проживав та до цього часу не реагує на прохання позивача знятись добровільно з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення\~\~оголошення\~про його виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. \~ \~ \~ \~Судом в порядку ст.ст.\~90,\~230\~ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що проживають по сусідству з позивачем, який є власником будинку [ADDRESS] . Зазначають, що відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає та ніколи не проживав. \~ \~ \~ \~ Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2005 року (а.с.6). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2013 було зареєстровано право власності [PERSON] на вищевказане житло (а.с.7). У вказаному будинку, окрім позивача, на даний час зареєстрований [PERSON] (а.с.8), який з дати реєстрації - 27.12. 2017 року в ньому не проживає (а.с.9). Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача, не є колишнім власником спірного житлового будинку. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). \~ \~ \~ \~Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач у спірному приміщенні не проживає, витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг не несе, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2\~ст.406 ЦК. Таким чином, оскільки реєстрація відповідача заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. \~

Outcome: approved