Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 січня 2008 року, посвідченого 15.01.2008 року приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу, та зареєстрованого у реєстрі за № 68, він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська буд.№86. За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з березня 2008 року відповідач [PERSON], яка є його донькою. В березні 2008 року його дочка [PERSON] забрала свої речі та виїхала з будинку і на теперішній час місце її проживання невідомо. Реєстрація відповідача у будинку носить лише формальний характер. Крім того, відповідач [PERSON] не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Всі зазначені витрати несе він, як власник цього житла. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у вище вказаному будинку з березня 2008 року, вона може бути визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, в зв»язку з чим він вимушений звернуться до суду та просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 86, що розташований по вулиці Софіївській в м. Запоріжжі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та просив визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №86, що розташований по вул. Софіївській у м. Запоріжжі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач [PERSON] була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в звязку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Представник 3-ої особи - Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, покладаються на розсуд суду(а.с.33). Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідків та дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 15 січня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за №68, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Софіївська, буд. 86(а.с.5,7). Відповідно до інформації адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 22.02.2016 року, відповідач [PERSON] з 2008 року значиться зареєстрованою за адресою: [INFO](а.с.18). Згідно довідки №19 від 09.02.2016 року, виданої керівником органу самоорганізації населення №56, позивач [PERSON] значиться зареєстрованим та проживає за адресою: [INFO]. Разом з ним за вищевказаною адресою значаться зареєстрованими: дочкаЧижма Н.М., [INFO], онука [PERSON] [INFO], праонук [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], яка за зазначеною адресою не проживає.(а.с.9). З акту від 11.02.2016 року, складеного головою квартального комітету №56у присутності [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] з березня 2008 року по теперішній час(а.с.12). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та підтримує з ним та його дочкою [PERSON] сусідські відносини. Відповідач [PERSON] в будинку позивача не проживає і взагалі вона її не бачить. Всі витрати по утриманню будинку несе позивач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її батьком, з яким вона проживає разом з будинку № 86 по вул. Софіївській м. Запоріжжя. Відповідач [PERSON] є її сестрою, яка разом з ними не проживає з 2008 року, а лише значиться зареєстрованою за цією адресою. Фактичне місце проживання відповідача їй невідомо.Особистих речей відповідача в будинку немає, ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає. Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, відповідно до якої, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не є ані власником, ані співвласником спірного житлового будинку, договір найму житла з нею не укладався і вона, в розумінні ст.64, 156 ч.4 ЖК України, є лише членом сімї власника спірного будинку [PERSON], як його дочка, і саме з цих підстав вона була зареєстрована в спірному житловому будинку. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійснені позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок, шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач не проживає без поважних причин у спірномубудинку з березня 2008 року, не бере участі у витратах, повязаних з ремонтними роботами та утриманням житла, що свідчить про те, що відповідач не ставиться до цього житла, як до свого постійного міста проживання та втратила до нього будь-який інтерес. При цьому суд також враховує, що відповідач в судове засідання не з»явилась, не скористалася своїми процесуальними правами сторони у процесі і не надала суду жодного з доказів в обґрунтування своїх заперечень і таких, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved