Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], яка являється його колишньою дружиною, зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично не проживає у квартирі з 2014 року. Факт реєстрації відповідачки за зазначеною адресою створює для позивача ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи\~ повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.11.1997 року № 20454 (а.с. 6). Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1999 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2014 року шлюб було розірвано (а.с. 7). Згідно акту про фактично проживаючих осіб від 25.06.2018 року, що складений КП БМР ЖЕК №6 відповідачка з 2014 року по даний час не проживає в зазначеному житловому приміщенні (а.с. 9). За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], оскільки не проживає у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved