Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 11 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначений шлюб, згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року розірвано. В період шлюбу було придбано наступне майно: легковий автомобіль марки AUDI A4 випуску 2008 року, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , квартиру [ADDRESS] , житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м., придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. 12.06.2007, за реєстровим № 4634. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 04\~березня 2019\~року відкритоспрощене позовне провадження у даній справі. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 20 березня 2019 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме від визнання права спільної сумісної власності позивача та відповідача автомобіля марки AUDI A4 випуску 2008 року, реєстраційний № [NUMBER] , залишивши право власності за відповідачем [PERSON] , та щодо визнання за позивачем права часткової власності на Ѕ частину автомобіля. 07 червня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання позовних вимог позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, з урахуванням відмови позивача від частини позовних вимог, а також, в подальшому, визнання відповідачем позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини: 11 листопада 2005 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 16 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 9). 11 січня 2019 року шлюб між подружжям розірвано, про що постановлено рішення Червонозаводським районним судом міста Харкова. Під час перебування у шлюбі було придбано наступне майно: - легковий автомобіль марки AUDI A4 випуску 2008 року, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , Вартість автомобіля згідно звіту про оцінку майна від 24.01.2019 складає 359 500,00 (триста п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень та квартиру [ADDRESS] , житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м., згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. 12.06.2007, за реєстровим № 4634, зареєстрована за [PERSON] . Вартість квартири згідно звіту про оцінку майна від 24.01.2019 складає 552 100,00 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сто) гривень (а.с. 17). Проте, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог від 20.03.2019, позивач враховуючи інтереси спільної з відповідачем малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , відмовився на користь відповідача від позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідача легкового автомобіля марки AUDI A4 випуску 2008 року, реєстраційний № [NUMBER] , та позовної вимоги щодо визнання за позивачем права спільної часткової власності на 1/2 частину цього ж автомобіля, залишивши право власності за відповідачем [PERSON] . Разом з\~тим,\~підтримав позовні\~вимоги про\~визнання права спільної часткової власності на 1/2 частини сумісно нажитої за час шлюбу квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд не вбачає порушення інтересів позивача у відмові від частини позовних вимог до відповідача та вважає за можливе прийняти відмову від позову у цій частині позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. За таких обставин провадження у справі в частині зазначених вище позовних вимог до відповідача закрито, згідно ухвали Червонозаводського районного суду від 16.07.2019 року. Відповідач [PERSON] , з урахуванням заяви позивача про відмову на її користь від частини вимог, повністю визнала заявлені позивачем вимоги та не заперечувала проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, про що подала до суду відповідну заяву від 07.06.2019. Відповідно до ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.\~69\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2,3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), не залежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно ч. 1 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст.\~370\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Зазначене узгоджується з положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, враховуючи відмову від частини позовних вимог позивача, а також заяву про визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про те, що розглянуті судом позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved