Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], його вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, а саме: встановити систематичні побачення з сином щотижня, починаючи з 10-00 годин суботи та закінчується у 15-00 годин неділі, враховуючи ніч, в день народження дитини з 12.00 по 17.00 годин, а також під час свят та канікул сина в школі рівних частках із відповідачкою. В позові позивач зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2003 року з відповідачкою, який було розірвано рішенням суду від 12.06.2013 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю. Після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачкою, він проводив багато часу з дитиною, гуляли, спілкувались, син проводив у нього вдома вихідні дні, залишався на ніч. У жовтні 2014 року, відповідачка почала перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, всіляко чинить йому перешкоди, змінила місце проживання, приховуючи від нього адресу, не дає змоги бачитися з дитиною, не приймає гроші для дитини, не дозволяє навіть поговорити з сином по телефону, налаштовує дитину проти нього, при цьому жодних причин та мотивів не повідомляє, у зв'язку з чим він тривалий час не бачить сина. З цього приводу у листопаді 2015 року він звертався до служби у справах дітей адміністрації Заводського району. Періодично відвідує дитину у дошкільному навчальному закладі. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідач позовні вимоги визнав частково в частині усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком, відповідач не має наміру перешкоджати позивачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо дитини, в решті вимог не визнав та просив в їх задоволені відмовити, посилаючись на те, що з огляду на досвід у суспільстві постійне місце проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятим, природним. Відповідач проти перебування дитини вночі там де вона не може його контролювати. Відповідач забезпечує інтереси дитини, дитина відвідує секції та гуртки, уроки вивчення іноземних мов, які він відвідує протягом тижня, а також у суботу. Надмірне втручання та зміна звичайного образу та ритму життя призведе до порушення інтересів дитини. Створення примусового періоду для спілкування з батьком суперечить цілям такого спілкування, порушує в першу чергу інтереси самої дитини, позбавляє можливості додаткового її розвитку і вільного планування свого часу, тому батьку необхідно попередньої погоджувати спілкування з сином, за умови задовільного стану здоров'я дитини. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за її відсутності, просив врахувати при ухваленні судом рішення, висновок про участь батька у вихованні дитини. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч. 1 ст. 141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.2003 року, якій було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.06.2013 року. В період шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матірю, але за домовленістю між батьками дитини, позивач продовжував спілкуватися з сином, брав участь його вихованні. Починаючи з жовтня 2014 року у сторін виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та спілкуванню з нею. Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що позивач бажає приймати участь в вихованні своєї дитини та піклуватися про його здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідачки. Вказані обставини щодо перешкод з боку відповідачки [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON], підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, при цьому також показала, що відповідачка заборонила ні тільки батьку, а також усім родичам з боку позивача бачитися та спілкуватися з дитиною, при цьому, показала, що позивач ніяким чином не перешкоджає нормальному розвитку сина, а навпаки дуже любить його, завжди приймав участь та на теперішній час намагається приймати участь у вихованні та утриманні сина та має для того все необхідне. При цьому, представник відповідача стверджував в судовому засіданні, що позивач не має наміру перешкоджати спілкуванню позивача з сином, проте заперчечує проти перебування дитини вночі не вдома, також вважає необхідним попередньо погоджувати спілкування з сином, щоб не змінювати образу та ритму життя дитини, виходячи виключно з інтересів самої дитини. При цьому, посилався на соціально-психологічний висновок. Таким чином, між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дитини, у зв'язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Частинами 1 та 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, позивач є приватним підприємцем, позитивно характеризується за місцем роботи, не має судимостей, не перебуває на обілку МОПЛ та ОНД, має у власності нерухоме майно будинок №45 по ул. Чорноморська, 45 в м. Миколаєві, де створені умови для проживання та розвитку дитини, відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей адміністрації Заводського району від 22.10.2015 року №К-157 та де дитина зареєстрована до теперішнього часу. 04.11.2015 року після перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивача з дитиною, останній звернувся до служби у справах дітей щодо врегулювання своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але [PERSON] відмовилась співпрацювати щодо підготовки відповідно рішення виконкому, батькам було рекомендовано знаходити порозуміння та з повагою ставитись один до одного. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було зроблено висновок №656/02.02.01-22/22/14/16 від 21.03.2016 року щодо доцільності визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи з 14.00 до 17.00 годин. Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною перешкоджає нормальному розвитку останнього відповідачем не надано. Суд, не приймає до уваги наданий відповідачем на підставу своїх заперечень соціально-психологічний висновок №378 від 09.03.2016 року соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо визначення ставлення дитини до батька, яким визначено, що стосунки у дитини з біологічним батьком є недовірливими, емоційно дискомфортними, конфліктними, між ними відсутній будь-який емоційний зв'язок, з його боку дитина не відчуває зацікавленості його життям, захисту та любові, [PERSON] відчуває почуття остраху щодо бажання батька забрати його від сім'ї мами [PERSON] і тата Саши (співмешканця матері), оскільки вказаний висновок протирічить чинному законодавству, оскільки позивач, як батько має права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання та безперешкодне спілкування. Перевіривши твердження сторін дослідженними доказами, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною є обґрунтованим, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Отже, виходячи з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також вік дитини, стан здоров'я, психологічний стан дитини, відсутність спілкування з батьком з жовтня 2014 року, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у вихованні сина щосуботи та щонеділі з 10.00 до 17.00 годин, в період літніх канікул протягом одного місяця, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітнього [PERSON], дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, але за допомогою матері та не порушує звичайних для дитини умов життя та склавшогося розпорядку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Outcome: partial