Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.08.2016 р. відповідачем була надана власноруч написана розписка відповідно до якої відповідач отримав 1350 доларів США без строку повернення. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав позивачу письмову розписку та зобов'язався повернути борг. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання грошових коштів в повному обсязі. 20.09.2017 року зі слів відповідача, позивач зрозумів, що відповідач не має наміру повертати їй кошти. 26.092017 р. позивач направив вимогу-заяву про повернення грошових коштів. Відповідач отримав заяву вимогу 29.09.2017 року. Грошові кошти у розмірі 150 доларів США, які повинен був отримати позивач від відповідача за розпискою від 29.08.2016 року не були отримані, а тому мають бути стягнуті на користь позивача. Так, 1350 доларів США в еквіваленті станом на 07.11.2017 року відповідно до листа Національного Банку України становить 36247 грн. 50 коп. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 07.11.2017 р. становить 36247 грн. 50 коп. В позовній заяві просить суд на підставі ст.ст. 11, 509, 526, 527 ЦК України стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за письмовою розпискою, який складає 1350 доларів США в еквіваленті 36 247 грн. 50 коп. Суми основного зобов'язання, а також стягнути з відповідача витрати по судові справі 640,00 грн. судового збору, 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦПК в ухвалі про відкриття провадження у справі від 17.01.2017 року, суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем [PERSON] та її представником адвокатом [PERSON] 20.03.2018 року було подано клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України. Клопотання судом було задоволено, призначено судове засідання на 26.04.2018 року з викликом сторін. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України, на подання до суду відзиву у встановлений законом строк. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 29.08.2016 року грошові кошти у позивача за зазначеною розпискою не отримувала, договору позики не укладала, та відповідно не надавала зобов'язання щодо повернення грошових коштів, оскільки між сторонами будь-які договірні відносини не виникали. Сторони по справі знайомі вже не один рік, оскільки 23.11.2015 року, відповідачка звернулася до позивача за отриманням грошових коштів, та отримувала у його доньки [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 2600,00 доларів США, які зобов'язувалася повернути 23.06.2016 року. Після повернення боргу 23.06.2016 року [PERSON] було повернуто оригінал розписки (копія додається), наявність оригіналу розписки у відповідачки свідчить про повне погашення зазначеного зобов'язання. . З того часу [PERSON] у борг у позивача чи будь кого іншого його родича жодних грошові кошти не брала. Відповідач вважає, що розписка надана позивачем про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення. Крім того, договір позики не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справі підписаний лише однією стороною - відповідачкою, і не підписаний позикодавцем (позивачем). Таким чином розписка надана позивачем про отримання грошових коштів не містить ознак договору позики, як і будь-якого іншого цивільно-правового договору, встановити дійсну правову природу договірного зобов'язання за цією розпискою не можливо. Вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів протилежного, як і доказів на підтвердження своїх позовних вимог. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, підтримали раніше наданий письмовий відзив, в якому посилались на необґрунтованість позовних вимог, на відсутність договірних зобов'язань між сторонами, у зв`язку з чим просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З оглянутого у судовому засіданні оригіналу розписки від 29.08.2016р. вбачається, що [PERSON] взяла у [PERSON] одну тисячу триста п'ятдесят доларів США. Проте, дана розписка не містить зобов'язання про їх повернення . Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка не містить зобов'язання про їх повернення. Згідно Постанови ВСУ від 13.05.2015 року, зазначено, що підтвердженням договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг і містить умови їх повернення. Відповідно до вищевказаної розписки зазначено про отримання коштів в сумі одна тисяча триста п'ятдесят доларів США, але не зазначено, що саме ці кошти передано в борг. Окрім того, у розписці повинна бути вказана прописом дата (число, місяць і рік) складання розписки і місце (місто, селище і т.д.) її складання. Зазначені реквізити дозволять, при необхідності, чітко відновити події, при яких відбувалося складання розписки і не дозволять фальсифікувати зазначені записи (якщо вони не були внесені або дата була внесена цифрами). У написаній розписці вказана лише дата її складання. Необхідно чітко прописувати прізвище, ім'я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), їх дати народження та паспортні дані. В кінці розписки позичальник повинен поставити свій підпис і його розшифрування, вказавши повністю своє прізвище, ім'я та по батькові. Дана вимога до складання розписки, дотримана частково, а саме в розписці зазначені лише повні прізвища, ім'я та по батькові позичальника і кредитора ( позикодавця). Решта пунктів вимоги до складання розписки не вказані в ній. Таким чином суд встановив, що розписка не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справі підписаний лише однією стороною відповідачем по справі [PERSON] і не підписаний позивачем [PERSON] Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторонами не було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка не свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Таким чином розписка надана позивачем про отримання грошових коштів не містить ознак договору позики, як і будь-якого іншого цивільно-правового договору, встановити дійсну правову природу договірного зобов'язання за цією розпискою не можливо Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено, що розписка про отримання грошових коштів не містить ознак договору позики, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь судового збору та судових витрат, на підставі положень ст. 141 ЦПК України також не підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 15, 16, 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed