Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що [INFO] померла його матір [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS]. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 1,10 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, яке належало померлій [PERSON] на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання від 29.03.2001 року. Він є спадкоємцем згідно заповіту, складеного [PERSON] 06.03.2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вірстою Н.Д., 06.03.2012 року по реєстру №12, вчасно у встановлений законодавством термін подав заяву про прийняття спадщини [PERSON] Заповіт не змінювався та не скасовувався. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 6710,28 грн. У жовтні 2015 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, в зв'язку з тим, що у виданому спадкодавцю державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] немає відомостей про державний земельний кадастр. Просить визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, земельну ділянку площею 1,10 га в межах згідно з планом, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 6710,28 грн., розташована на території Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] від 22.01.2002 року, виданого на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області від 29.03.2001 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача Чорногузівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Чорногузівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають, просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, заслухавши позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER], виданого 01.10.2014 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №27, копією свідоцтва про народження. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,10 га в межах згідно з планом, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] від 22.01.2002 року, виданого на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області від 29.03.2001 року. Згідно Витягу з документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №34-28-99.2-253/26-15 від 11.11.2015 року вбачається, що вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], площею 11000 кв.м, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, яка належить померлій [PERSON] становить 6710,28 грн. За життя, а саме 06.03.2012 року, секретарем виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №12, згідно якого [PERSON] здійснила заповітне розпорядження, а саме: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла своєму сину - [PERSON], що підтверджується копією заповіту. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні та осіб які прийняли спадщину немає, що підтверджується копією спадкової справи №2/2015 року. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори 16.07.2015 року було видано [PERSON] чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме, на житловий будинок в [ADDRESS] та три земельні ділянки. Також постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 1,10 га, розташованої на території Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, у зв'язку з тим, що ним не було надано належним чином оформлені документи (в тому числі витяг з державного земельного кадастру), на земельну ділянку, оскільки вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру та без зазначення кадастрового номера в свідоцтві про право на спадщину, суперечить чинному законодавству, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1094/02-31 від 29.10.2015 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на [PERSON] було видано державний акт на її ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за заповітом, тобто [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з державного акту Серія [NUMBER] від 22.01.2002 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Згідно вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 22.01.2002 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved