Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» у якому просить стягнути з останнього 2670,18 грн недоплачену частину заробітної плати за роботу із шкідливими умовами праці та 38633,69 грн компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та судові витрати покласти на відповідача; здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, однак 06.05.2017 звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників. Рішенням суду стягнуто невиплачену заробітну плату. У зв'язку із шкідливими умовами праці у відповідача встановлювалась підвищена оплата праці, що становила у розмірі 12 відсотків тарифної ставки відповідно до умов колективного договору. Однак, із розрахункових листів про виплату заробітної плати позивача доплата за шкідливі умови праці встановлювалась у розмірі 8 відсотків посадового окладу. Таким чином, оскільки порушено норми трудового законодавства та умов колективного договору щодо розміру доплати за шкідливі умови праці, просить стягнути з відповідача таку невиплачену доплату в спірному розмірі. Разом із тим, компенсація втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати на час виплати основної частини заробітної плати не була виплачена, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, враховуючи наведене та у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», умов колективного договору, просить позов задовольнити повністю. У вступному слові сторона позивача надала усні пояснення, які аналогічні змісту письмових що викладені у заяві по суті та відповіді на відзив. Разом із тим просить вирішити питання судових витрат, які складаються із витрат на правничу допомогу. 13 листопада 2018 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив, який містить заперечення проти позову. Покликається на те, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» регулює питання виплати такої компенсації у разі, якщо вона не має разового характеру. Тобто індексації підлягають виключно кошти, які були нараховані та не виплачені у встановлені терміни. Попри те, покликається на докази відсутності заборгованості перед працівниками із заробітної плати та виплатах із соціального страхування. У зв'язку із наведеним, вважає що відсутні підстави для застосування вказаного Закону до спірних правовідносин. Попри те. Покликається, що розрахунок позовних вимог здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. У вступному слові представник відповідача надав усні пояснення, які аналогічні змісту письмових що викладену у відзиві на позов. 30 листопада 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив у яких викладено пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Відтак, щодо індексації коштів, які були нараховані та не виплачені у встановлені терміни та обґрунтування цієї обставини звітом з праці ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 1-ПВ, жодним чином не спростовує обставин, що наведені позивачем у позовній заяві. Факт порушення строків виплати заробітної плати встановлений рішенням суду від 04.06.2018. Вказує, що відповідач невірно тлумачить норми права, що містяться у Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати». Розрахунок проведено з дотримання норм законодавства. Виплата додаткової заробітної плати за шкідливі умови праці не була здійснена. У зв'язку із цим, просить позов задовольнити повністю. 10 жовтня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судовому засідання позивач підтримав позов та просить такий задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та 06 червня 2015 року звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки позивача /арк. спр. 22/. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року № 464/3079/16-ц, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по травень 2015 року у розмірі 41200,59 грн та витрати на правову допомогу у сумі 2020,14 грн. Рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року. Рішення набрало законної сили. Суд відмічає спільну позицію сторін, що зазначене рішення суду було виконано відповідачем. Разом із тим, відповідачем не здійснено доплату за шкідливі умови праці у належному розмірі та виплату компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відтак, між сторонами виникли спірні правовідносини з питання виплати доплати за шкідливі умови праці та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, що регулюється Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кодексом законів про працю України та умовами колективного договору. Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Частиною 2 цієї статті визначено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 2ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Згідно з п. 17.6 колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Відповідно до пункту 17.8 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 рр. за роботу у важких і шкідливих умовах праці визначено доплату в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). В пункті 17.6 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рік теж визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що з розрахункових листків за період з січня 2010 року по травень 2015 року, доплата за шкідливі умови праці відповідачем встановлена у розмірі 8 % від посадового окладу позивача / арк. спр.9-11/. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, сума недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці з січня 2010 року по травень 2015 року становить 2670,18 грн, з яких: за 2010 рік - 442,95 грн, за 2011 рік - 499,75 грн, за 2012 року - 612,26 грн, за 2013 року - 547,18 грн, за 2014 рік - 481,79 грн, за січень-травень 2015 рік - 86,26. Зазначений розрахунок не оскаржувався та є чинним, а відтак приймається судом до уваги. Враховуючи наведене, суд прийшов висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 2670,18 грн. недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що під час роботи у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість із виплати заробітної плати, яка на момент звільнення [PERSON] не була виплачена та стягнута у подальшому у судовому порядку, відповідно до рішення суду від 31.10.2016 та виплачена на момент ухвалення цього рішення. Отже, в даному випадку позивач має право на отримання від ЛМКП «Львівтеплоенерго» компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з січня 2010 року по березень 2017 року, адже власником було порушено законодавчо встановлені строки виплати заробітної плати незалежно від того, що така виплата була здійснена на виконання судового рішення. Таким чином, суд приймає аргументи позивача з цього питання, адже такі обґрунтовано нормами права та доказами, що містяться у матеріалах справи та з тих же підстав відхиляє аргументи відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відтак, суд повертається до встановленого факту, що виплата заборгованості по заробітній платі здійснена. Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з січня 2010 року по березень 2017 року становить 35706,57 грн, додаткова виплата за роботу у шкідливих умовах праці, яка залишається невиплаченою до серпня 2018 року (виходячи з індексу інфляції станом на серпень 2018 року, який опубліковано) та становить у сумі 2927,12 грн. Такий розрахунок проведено з дотриманням законодавчо встановлених вимог, тобто проведений правильно, перевірений судом, заперечення із сторони відповідача щодо неправильності його здійснення було містить лише покликання на правові норми без проведення будь-якого свого розрахунку, а відтак приймається судом до уваги. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення спірних сум знайшли своє підтвердження, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути невиплачену частину заробітної плати за роботу із шкідливими умовами праці за період з січня 2010 року по травень 2015 року у розмірі 2670,18 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, а саме: за період з січня 2010 року по березень 2017 року у розмірі 35706,57 грн, доплату за роботу у шкідливих умовах праці за період з січня 2010 року по серпень 2018 року у розмірі 2927,12 грн, а позов задовольнити повністю. Суд приймає аргументи позивача, адже такі підтверджені доказами та з тих же підстав відкидає аргументи відповідача. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ. Таким чином, з відповідача в доход держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що між адвокатом Богдановим О.В. та позивачем [PERSON] 08 серпня 2018 року укладено договір про надання правової допомоги у межах справи № 464/5627/18. Згідно з п. 3.2 Розділу 3 клієнт зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити адвокату плату визначену у Розділі 4 цього договору. Так, п. 4.1. Розділу 4 за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату згідно з акта виконаних робіт. Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві просить здійснити розподіл судових витрат та надає попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Згідно з акту виконаних робіт з надання правової допомоги у справі № 464/5627/18 підтверджено виконання робіт за період з 08.08.2018 по 13.12.2018 у розмірі 3500.00 грн та відповідні витрати підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 79 від 06.11.2018. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Outcome: approved