Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов\~обґрунтовує \~тим,\~що йому\~та його\~матері -\~ [PERSON] на\~праві спільної\~часткової власності\~належить квартира\~ [ADDRESS] з\~розподілом часток:\~ѕ та\~ј відповідно.\~В даній\~квартирі він\~проживає разом\~з батьками\~- [PERSON] та [PERSON] . Крім них, в даному приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON] (рідна сестра його батька). Вказує, що дана особа ніколи постійно в квартирі не проживала, в 2010 році з власної волі виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, в оплаті комунальних послуг та утриманні будинку участі не бере. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з не проживанням у ній понад рік. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в письмових заявах просять розгляд справи провести у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та його матері - [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] з розподілом часток: ѕ та ј відповідно. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло, виданим 10.01.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) № 47-р комітету по майну комунальної власності Луцької міської Ради народних депутатів (а.с.10), договором дарування, посвідченим 08.11.2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 2757 (а.с.11-12), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144772556 від 09.11.2018 року (а.с. 13). Згідно відомостей\~будинкової книги\~для приписки\~громадян,\~проживаючих в\~будинку [ADDRESS] ,\~довідки про\~склад зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні/будинку\~осіб №\~1382\~від 16.02.2021\~року,\~крім позивача [PERSON] , його батьків: [PERSON] , [PERSON] , в даному приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON] (тітка позивача), а.с.6-8. З доводів\~позивача,\~відповідач не\~проживає у\~спірному будинку\~з 2010\~року, з власної волі виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Дану обставина підтверджується, також, повідомленням Луцького МВ УМВС України у Волинській області № 3/9531 від 22.05.2015 року (а.с. 14). Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , слід задовольнити.

Outcome: approved