Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Глухівського міськрайсуду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2005 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб Виконкомом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області (актовий запис № 05). Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. Причиною розпаду їх сім'ї стала психологічна несумісність між ним та відповідачкою, різні погляди на питання сімейного життя, виховання дитини, ведення спільного домашнього господарства та інші важливі питання сімейного життя і побуту, в результаті чого між ними часто виникали суперечки та сварки, які і привели до недоброзичливих стосунків, при яких продовження шлюбних відносин стало неможливим. З серпня 2014 року проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Поновлювати шлюбні відносини не має наміру, вважає, що їх сім'я з відповідачкою розпалась остаточно, а тому просить суд розірвати їх шлюб. Крім того, просить суд після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити на виховання йому. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі і просить суд розглянути справу без її участі. Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахування зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності позивача. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 05 березня 2005 року виконкомом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області (актовий запис № 05), і прізвище дружини після одруження [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого виконкомом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 05 березня 2005 року (а.с.3). Також судом встановлено, що сторони з серпня 2014 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків, почуття любові та поваги у них втрачені, спору з приводу спільного майна та сплати аліментів не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З матеріалів справи вбачається, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 44), виданого Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 12 жовтня 2005 року (а.с.5). Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, які виразились в тому, що сімейні стосунки у сторін не склалися через несумісні характери, сім'я фактично розпалась, вважає, що немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, негативно впливати на розвиток дитини, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення заявлених вимог про розірвання шлюбу. У відповідності з частиною 1 статті 160, частиною 1 статті 161 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що місцем проживання дитини сторін, за їх обопільною згодою, є місце проживання позивача [PERSON]: [ADDRESS]. Враховуючи встановлені факти, а також позицію відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і в частині визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved