Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просив звільнити його від заборгованості по аліментах в розмірі 20 749,60 гривень, що стягується на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов та пояснили, що між позивачем і відповідачем існувала усна домовленість про добровільну сплату аліментів. З 2001 року і до досягнення дитиною 16 років [PERSON] надавав грошові кошти [PERSON], а після, і до повноліття дитини - самому [PERSON] З жовтня 2011 року по березень 2014 року позивач сплачував по 450 гривень на місяць. Платив позивач біля 10 разів на рік. Останній раз передав грошові кошти 18 березня 2014 року в сумі 2000 гривень - 1 000 гривень аліментів за 3 місяця, та 1 000 гривень подарунок сину на день народження. Передавав грошові кошти сину поблизу зупинок транспорту «Осіпенківська», «Мак Дональдс», а також у себе вдома, куди до нього приходив [PERSON] Представник відповідача і третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, та пояснила, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів та від виконання свого обов'язку по утриманню дитини [PERSON] При цьому, відповідно до пояснень її довірителів, останні не отримували аліментів від позивача. Виконавчий лист про стягнення аліментів [PERSON] після 2001 року повторно не подавала до виконання, оскільки вона знала, що [PERSON] не працевлаштований, і не хотіла притягати батька своєї дитини до кримінальної відповідальності. Дублікат виконавчого листа вона подала до виконання відразу, коли дізналась, що [PERSON] офіційно працевлаштувався. Також представник зазначила, що у справі відсутні правові підстави для задоволення позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що останні три роки працює разом із позивачем. При цьому він був свідком того, як 11 разів кожного року [PERSON] передавав по 450-500 гривень аліментів [PERSON] Гроші передавались на вулиці Діагональній та біля зупинки транспорту «Металургів». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом із позивачем з 2000 року по листопад 2012 року займалась ремонтними роботами. З 2010 року особисто бачила, як чотири рази [PERSON] біля дев'ятої лікарні передавав грошові кошти жінці у білому халаті, про яку позивач казав, що то його минула дружина [PERSON] З пояснень позивача знає, що таким чином він сплачував аліменти. При цьому, сума аліментів кожного разу була не менше 1 000 гривень. Заслухавши пояснення сторін та представників, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 10,ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Відповідно до повторно копії свідоцтва про народження (а.с.8), [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] і [PERSON]. До повноліття [PERSON] проживав з матір'ю, перебував на її утриманні і вихованні (а.с.51, 52, 53, 54, 55, 56, 57), та мав певні проблеми із здоров'ям (а.с.42-43, 44, 72-80, 84-87). Постановою Заводського народного районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 1997 року у справі №2-1450/1997р. (а.с.5) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 1997 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист за вищевказаною постановою перебував на виконанні за місцем роботи позивача до 2000 року (а.с. 47, 48, 49), але за ним утворилась заборгованість в розмірі 3056 гривень (а.с.46, 71). Відповідно до пояснень сторін, після ліквідації підприємства, оригінал виконавчого листа було втрачено. 05 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №41066088 (а.с.6) за дублікатом виконавчого листа №2-1450/1997р. (а.с.45), виданим 05 листопада 2013 року Заводським районним судом міста Запоріжжя. Відповідно до довідки-розрахунку від 27 травня 2014 року №144/4 (а.с.7), заборгованість [PERSON] у виконавчому провадження за виконавчим листом №2-1450/1997р. станом на 01 травня 2014 року складає 20 749,60 гривень. Зазначений розрахунок в частині визначення розміру заборгованості за аліментами позивачем фактично не оспорюється. Згідно ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. В судовому засіданні встановлено, що позивач є здоровою працездатною людиною, працевлаштований та отримує стабільну заробітну плату (а.с.9, 10, 11), з моменту стягнення аліментів стан його здоров'я не погіршився, аліменти на користь третіх осіб не сплачує. З позовною заявою про зміну розміру стягуваних аліментів в порядку ст. 192 СК України з урахуванням змін сімейного стану (а.с.8, 12) та здоров'я батьків (а.с.13, 14-16) [PERSON] не звертався. Наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення, в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, судом у справі встановлено не було. Доводи позивача та його представника з приводу того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася саме через непред'явлення відповідачкою виконавчого листа до виконання без поважної причини, не ґрунтуються на нормах права з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Суд критично ставиться до показань свідків в частині тверджень, що позивач фактично сплачував за спірний період суму аліментів. Пояснення свідків протиречать один-одному, матеріалам справи, а також поясненням самого позивача. Так свідки вказують що суми аліментів, які сплачував [PERSON] складали по 450-500 гривень, а також по 1000 гривень у період 2010-2012 років, при цьому сам позивач зазначає, що з 2010 року він платив тільки по 450 гривень. Також у зазначений період свідки бачили більшу кількість передачі грошових коштів, ніж ті, на які посилається [PERSON] Крім того свідок [PERSON] вказує на передачу грошей [PERSON], в тому числі, в ранковий час, коли останній мав перебувати у школі. Крім того, свідок [PERSON] вказує, що займалась разом з позивачем ремонтами приміщень до листопада 2012 року, при тому, що з 07 жовтня 2010 року [PERSON] працевлаштований водієм автотранспортних засобів в Запорізькому КП «Водоканал» (а.с.10), та також вказала, що грошові кошти позивач передавав колишній дружині біля дев'ятої міської лікарні, при тому, що [PERSON] працевлаштована у п'ятій дитячій лікарні (а.с.130-132), і повинна була у робочий час перебувати у іншій частині міста. Таким чином, з урахуванням ряду розбіжностей і суперечностей у поясненнях свідків, та їх невідповідність іншим обставинам справи, суду належним чином не доведено, та крім того, допустимими доказами не підтверджено добровільне виконання [PERSON] обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини, в тому числі у період, починаючи з грудня 2010 року. Крім того стаття 180 Сімейного Кодексу України, зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed