Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно судового наказу Таращанського районного суду Київської області по справі № 379/1292/18 від 02 листопада 2018 року з відповідачки [PERSON] на його користь стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 10.10.2018. Судовий наказ перебуває на виконанні у Таращанському районному відділі ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) області. Протягом тривалого часу, всупереч вимог ст. 180 СК України відповідачка ухиляється від сплати аліментів і станом на 01.05.2021 утворилася заборгованість по їх сплаті відповідно до довідки державного виконавця Таращанського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) у розмірі 50102,00 грн. А тому, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку за прострочення сплати аліментів, яка утворилась за період з 10.10.2018 по 30.04.2021 у розмірі 50102,00 грн. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24, 25). В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 40); надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.42). Відповідачка [PERSON] у судове засідання двічі - 29.06.2021 та 16.07.2021 - не з`явилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно та завчасно відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК 29.06.2021 на веб порталі судової влади України були опубліковані оголошення про виклик відповідачки [PERSON] у судове засідання на 10-00 год. 29.06.2021 (а.с.31) та на 10-00 год 16.07.2021 (а.с.37). Крім цього, в матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення з відмітками про відсутність [PERSON] за адресою останнього місця її проживання (а.с.33, 41). До суду не надходило від відповідача відзиву, заяв чи клопотань у даній справі. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлена відповідачка [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду згідно вимог чинного законодавства; не повідомила суду про поважність причини своєї неявки в судове засідання; відзив не надала; водночас, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, - суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 02.11.2018 з відповідачки [PERSON] було стягнуто на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 10.10.2018, що вбачається з копії судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року по справі ЄУН 379/1292/18 провадження 2-н/379/71/18 (а.с.10). Головним державним виконавцем Таращанського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гунченко І. складено розрахунок заборгованості нарахованих, але не сплачених відповідачкою [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що утворилася за період з 10.10.2018 по 30.04.2021 у розмірі 50102,00 гривень, що вбачається з копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 14.05.2021 за № 5914/18.16-28 (а.с.12). Суд вважає, що така заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою зазначеного рішення суду, доказів того, що вона виникла не з її вини, останньою суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Суд також враховує Постанову ВП ВС від 03.04.2019 № 333/6020/16 (14-616цс18), за якою розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що він проведений вірно, загальний розмір неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, склав 207789,48 грн. Водночас, за положенням ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що може бути стягнутий за рішенням суду, не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, а тому заявлений позивачем до стягнення розмір пені, що дорівнює сумі заборгованості по аліментам за вказаний період у розмірі 50102 грн, є законним і обґрунтованим. Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відповідно до положень ч.3 ст. 2 ЦПК України є змагальність сторін, що полягає рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч.1 ст. 81 ЦПК України. Частинами 5,7 даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із викладеного, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків матері і батька щодо дитини, закріплений у статті 141 СК України, а також враховуючи матеріальний стан осіб, їх стан здоров`я, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки підлягає до стягнення на користь держави судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті станом на момент подачі даного позову до суду, становив 908 грн 00 коп. На підставі положень статей 141, 155, 180, 185, 196 СК України,

Outcome: approved