Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок № 15, який розташований по вулиці Центральна (колишня назва Леніна) в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області. За зазначеною адресою зареєстрований його син, відповідач по справі,\~ [PERSON], який з серпня 2012 року по теперішній час не проживає з ним у звязку з переїздом до м. Керч АР Крим. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за вищевказаною адресою. Позивач у судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. З позовом згоден. У звязку з цим, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 15, який розташований по вулиці Центральна (колишня назва Леніна) в смт Тарутине Одеської області (а.с. 8), в якому зареєстрований відповідач (а.с. 9-11, 13), який фактично не мешкає за вказаною адресою з серпня 2012 року. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі\~ «Гіллоу проти Сполученого Королівства» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник,\~ який\~ має\~ підстави\~ передбачати\~ можливість порушення свого права власності іншою особою,\~ може звернутися\~ до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,\~ які можуть порушити його право,\~ або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 15, який розташований в смт Тарутине, вул. Центральна (Леніна), Тарутинського району Одеської області, оскільки достовірно встановлено, що він понад один рік відсутній за місцем своєї реєстрації. Враховуючи викладене,\~

Outcome: approved