Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наявність договору позики від 12.11.2015 року , оформлений розпискою за підписами відповідача та свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт отримання відповідачем коштів в сумі 11000 грн. від позикодавця та засвідчили умови договору з поверненням коштів до 12 квітня 2016 року. На неодноразові звернення відповідач кошти не повернув позивачу. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 11000 грн., сума боргу та 3 % річних від простроченої суми за весь період прострочення в сумі 162 грн.74 коп., судові витрати та послуги адвоката. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю та пояснив, що з відповідачем [PERSON], вони знайомі, так як відповідач працював у нього по укладці плитки. Відповідач 12.11.2015 року в присутності свідків написав розписку для отримання коштів в сумі 11 000 грн. для купівлі віброплити по укладці плитки. Представник позивача [PERSON],позовні вимоги та думку свого довірителя підтримав в повному обсязі, та просив позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він працював у позивача [PERSON] по укладці тротуарної плитки. 12.11.2015 року відповідач звернувся з проханням до позивача [PERSON] придбати віброплиту для укладки плитки. Відповідач в присутності свідків, які зазначені в розписці під диктовку позивача написав розписку. Кошти в сумі 11000 тисяч гривень відповідач на руки не отримував. За ці кошти [PERSON] придбав віброплиту та надав її відповідачу. [PERSON] пояснив, що за час роботи він повернув [PERSON] 11 000 тисяч гривень, витрачених ним для придбання віброплити. На звернення повернути розписку [PERSON] відмовив. Крім повернутих коштів, віброплита також залишилась у [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому, у ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що між ним та відповідачем виникли договірні правовідносини на підставі договору позики та на підтвердження своїх вимог надав суду розписку і відповідно просив суд стягнути з відповідача суму неповернутого боргу за договором позики, 3 % річних. Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається із положень вищевказаних норм матеріального права, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При цьому, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Таким чином, документом, що підтверджує укладення договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів. Як вбачається з наданої « розписки » видно, що [PERSON] в присутності свідків [PERSON]В, [PERSON], отримав кошти для купівлі віброплити від позивача [PERSON]. в сумі 11 000 грн. Те, що відповідач повернув кошти позивачу відповідно розписки підтверджується поясненнями свідків та аудіо записом, який знаходиться в матеріалах справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне: приїхав позивач [PERSON], каже я дав інструмент, а ви потім мені виплатите гроші. [PERSON]В був бригадиром і з нього вимагали розписку за придбання інструментів, де [PERSON] позичає гроші на віброплиту , а потім [PERSON] повертає йому кошти. При написанні розписки кошти на руки [PERSON] не отримав. В офісі бачив бумаги про вирахування коштів, але [PERSON] не хотів віддавати цієї розписки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне, був складений список інструментів за які [PERSON] мав виплатити кошти, коли [PERSON] виплачував кошти то він розписувався в даній відомості. [PERSON] працював у мене у відділі, в звязку з тим, що [PERSON] уповноважував збирати ці кошти і віддавати їх йому. Документів про передачу коштів від [PERSON] не отримував ніяких, ці кошти не міг привласнити бо кошти віддавав йому після кожного закінченого об»єкта. Шість тисяч гривень, було передано [PERSON], особисто мною. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про виділення суми на інструменти, яку він потім повинен був повернути. При мені [PERSON] передав Кисляку 5000 грн. для передачі [PERSON] та 6000 грн. [PERSON]М . Таким чином, з огляду на те, що розписка може замінювати собою договір позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані найменування та відомості позикодавця та позичальника, їх паспортні дані, сума позики, строк та порядок повернення позики, а також підписи сторін, в даній розписці відсутні паспортні дані позивача його підпис, позивачем даний документ розцінюється як розписка в розумінні положень не підтверджує ст. ст.1046,1047 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами договору позики. За таких обставин, вирішуючи питання про наявність між сторонами правовідносин, які виникають із договору позики й відповідно зобов'язання відповідача повернути грошові кошти, суд приймає до уваги доводи відповідача на підтвердження яких може бути розписка з підстав невідповідності її вимогам закону та відсутності у ній усіх притаманних для договору позики даних. Так, відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України обов'язок доказування у цивільному процесі покладається на сторін, разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в судовому засіданні не здобуто доказів, які б вказували на існування між сторонами договірних правовідносин, які випливають із договору позики. Згідно ч.ч. 1-3ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких підстав, суд оцінивши докази в їх сукупності та ураховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку, що позивачем [PERSON], не надано суду належний договір позики укладений між ним та відповідачем [PERSON], який би був укладений відповідно до вказаних вимог закону й відповідно вважає, що між сторонами відсутній договір позики, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed