Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері. Мотивує вимоги свого позову тим, що 18.03.2011 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. 21.11.2015 року відповідач залишила сім»ю, з цього часу за місцем проживання не з»являлася. Наприкінці 2015 року вона декілька разів вийшла на зв»язок шляхом використання програмного забезпечення Інтернет - телефонної лінії Скайп, під час якого відмовилася повідомити про своє місцезнаходження. Він припускає, що вона може перебувати на території Російської Федерації, оскільки є громадянкою даної держави. Їх син за результатами обстеження психофізичного стану дитини має низький рівень активності мовлення, певні труднощі щодо орієнтації у просторових та часових уявленнях, у складанні серії сюжетних малюнків, у знанні кольорів (основних), диференціації кількісних та якісних уявленнях тощо, логопедом - дефектологом рекомендовано відповідні зайняття та консультація невролога. 15 лютого 2016 року лікарем стаціонару денного перебування Мовного Центру КМПЛ №2 була надано направлення на стаціонарне лікування, проте через відсутність згоди матері їм було відмовлено в оформленні дитини на лікування. За змістом медичного висновку Державного закладу «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров»я України» від 24.02.2016 року їх син страждає на легку когнітивну недостатність, недорозвинення мови 1-2 рівня. Зі слів лікарів затримка у лікуванні дитини є невиправданою та може привести до невідворотних наслідків. Відповідачу відомо про стан здоров»я сина та про необхідність його лікування, проте вона дитиною не цікавиться, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не спілкується з дитиною. Позивач не має змоги отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки вони не спілкуються, тому він був вимушений звернутися з позовною заявою до суду, просив суд надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзного документа для виїзду за кордон [PERSON], [INFO] без згоди матері [PERSON]; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в його супроводі, як батька до Італії, Чорногорії, Туреччини у період з 15.05.2017 року по 30.06.2017 року та з 15.08.2017 року по 30.09.2017 року. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову та просива суд про їх задоволення. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити позовні вимоги її довірителя. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в позові. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в своїй письмовій заяві просив суд про прийняття рішення з урахуванням інтересів дитини та розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] - відповідач по справі, та [PERSON] - позивач по справі, відповідно до свідоцтва про його народження (а.с.9). Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 18.03.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с. 8). Як встановлено судом, дитина постійно проживає з позивачем, який піклується про сина, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ним, займається його вихованням та здоров»ям. В судовому засіданні судом було встановлено, що за результатами обстеження психофізичного стану дитина має низький рівень активності мовлення, певні труднощі щодо орієнтації у просторових та часових уявленнях, у складанні серії сюжетних малюнків, у знанні кольорів (основних), диференціації кількісних та якісних уявленнях тощо, логопедом - дефектологом рекомендовано відповідні зайняття та консультація невролога. (а.с. 18). 15 лютого 2016 року лікарем стаціонару денного перебування Мовного Центру КМПЛ №2 була надано направлення на стаціонарне лікування (а.с. 21), проте через відсутність згоди матері їм було відмовлено в оформленні дитини на лікування. За змістом медичного висновку Державного закладу «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров»я України» від 24.02.2016 року син позивача та відповідача по справі страждає на легку когнітивну недостатність, недорозвинення мови 1-2 рівня. Зі слів лікарів затримка у лікуванні дитини є невиправданою та може привести до невідворотних наслідків. Відповідачу відомо про стан здоров»я сина та про необхідність його лікування, проте вона дитиною не цікавиться, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не спілкується з дитиною. Перевіркою проведеною по заяві позивача службовими особами Управління поліції було встановлено, що відповідач [PERSON] залишила сім»ю в м. Києві, поїхала невідомо куди, до сина не навідується і не цікавиться його життям, вихованням не займається (а.с. 15). Відповідно до актів обстеження житлово - побутових умов, що були складені уповноваженими особами Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві, дитина проживає з батьком, для дитини створені всі належні умови для проживання та розвитку, вихованням сина займається батько, матір дитини не проживає з сім»єю і не займається вихованням сина (а.с. 16-17). Відповідно до висновку Деснянської РДА в м. Києві від 22.04.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 23). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком, усунуто перешкоди [PERSON] - матері дитини у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2017 року рішення першої інстанції в частині задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо усунення їй перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані піклуватися про здоров′я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачений обов′язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час у позивача виникло питання стосовно виїзду дитини за межі України, оскільки він бажає вивозити дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення. Оскільки він не має можливості отримати дозвіл матері у передбаченому законом порядку через те, що вона проживає в Росії, добровільно не бажає надавати такий дозвіл, а для виїзду сина за межі України потрібна нотаріально посвідчена згода матері, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. (зі змінами та доповненнями), оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 3 п.2.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995р.(зі змінами та доповненнями), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 визначено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто виїзд за межі України громадян,які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне надати дозвіл позивачу на виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу та супроводу його матері, оскільки як було встановлено в судовому засіданні на неодноразові звернення позивача щодо надання нотаріальної згоди про виїзд дитини за кордон відповідачем було проігноровано. На підставі викладеного та

Outcome: approved