Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус [PERSON] та Лутугинське РКП «БТІ», про визнання угод недійсними, посилаючись на наступне. 22 жовтня 1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і проживала з ним до моменту його смерті [INFO]. Практично весь період спільного проживання [PERSON] знущався з [PERSON], принижував її, залякував, застосовував заходи фізичного впливу з метою беззаперечного підпорядкування його волі й виконання різних його вимог. Побоюючись його неадекватної поведінки та психічної неврівноваженості [PERSON] боялася розірвати цей шлюб і вимагати виселення [PERSON] з будинку, оскільки родичів, які могли б її захистити і які проживали поруч із нею, у неї немає, а позивач - її спадкоємець, проживав на відстані більш ніж 400 км. Скориставшись викладеними вище обставинами, здійснюючи на [PERSON] тривалий час психічний і фізичний тиск, погрожуючи застосуванням фізичної сили, [PERSON] зажадав від неї передачі йому права власності на половину будинку з земельною ділянкою. Побоюючись за своє життя й здоров'я, оскільки [PERSON] знала про реальність виконання висловлюваних погроз, вона змушена була оформити на [PERSON] ? частину належного їй домобудівництва, не маючи до цього намірів здійснення такої угоди, оскільки у зведенні будинку і його утримуванні він ніякої участі не приймав і претендувати на частину власності не міг. Одночасно з договором дарування ? частини будинку від 12 травня 1997 року був оформлений договір дарування ? частини земельної ділянки, на якій розташований будинок, а саме за адресою: [ADDRESS]. Вважаючи ці угоди неправомірними й такими, що підлягали визнанню судом недійсними, як укладеними під впливом насильства, [PERSON] звернулася до суду, але до ухвалення рішення судом, [INFO] померла, у зв'язку з чим провадження у цивільній справі №2-8-2012р. було закрите ухвалою суду від 17.05.2012р. у зв'язку зі смертю позивача. Позивач, як єдиний спадкоємець [PERSON] за заповітом та, оскільки зачіпаються його права на спадкове майно, звернувся до суду з даним позовом про визнання даних угод недійсними, оскільки вони були укладені [PERSON] з [PERSON] під впливом фізичного й психічного тиску з його боку, саме до [PERSON] в зв'язку з тим, що у цей час право власності на частину будинку, раніше передану [PERSON] за договором дарування, перейшло за договором довічного утримання до доньки [PERSON] - [PERSON]( відповідача по справі). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили визнати недійними договори дарування ? частини житлового домобудівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS], та ? частини земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, укладені між [PERSON] й [PERSON] 12.05.1997 року, оскільки вони були укладені під впливом фізичного й психічного тиску; також в судовому засіданні пояснили, що обставини, викладені в позові, стали відомі з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угод недійсними, а також з бесід зі спадкодавцем після смерті [PERSON], бесід зі своєю сестрою (нині померла), яка приїздила до спадкодавця, та з сусідами - свідками по даній і попередній справі. Посилались на те, що оскільки пред'явлено позов про визнання угод недійсними, а не про розірвання договорів дарування в порядку ст. 728 ЦК України, на цей спір розповсюджується строк загальної позовної давності, а не спеціальної, у зв'язку з чим строк звернення до суду вважають не пропущеним. Відповідач [PERSON] позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що її батько [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], жили однією сім'єю, будинок в них був оформлений на двох, усі витрати були на двох. Просила відповідно до ст. 258 ЦК України застосувати в цивільній справі строк позовної давності в один рік, який починає відлік з моменту укладення договорів дарування, тобто з 12 травня 1997р. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні у зв'язку з відсутністю обставин, які б обґрунтовували вимоги позивача; пояснила, що у 1997 році [PERSON] звернулася до неї за роз'ясненням її прав та обов'язків щодо розпорядження нею її нерухомим майном - житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; вона надала консультацію, роз'яснила їй щодо земельної ділянки, яка на той момент була не приватизована, надала перелік документів, які необхідні для подальшого укладання угод. Приватний нотаріус зазначила, що під час нотаріального процесу, щодо посвідчення договорів дарування, зовнішній вираз волі [PERSON] відповідав внутрішньому і співпадав з часом добрих подружніх стосунків. У момент вчинення правочинів вона чітко керувала своїми діями і розуміла природу зазначених правочинів. Грамотно поставлені нею питання, її поведінка в момент надання консультацій та в момент посвідчення договорів підтверджували її рішучість, прагматичність, вміння зважувати ситуації, розуміння змісту нормативно-правових актів. Протягом нотаріального процесу, який тривав приблизно 1,5-2,5 години а ні з боку дарувальника, ні з боку обдаровуваного не виникнули заперечення щодо посвідчення договорів. Зазначила, що нею були посвідчені нотаріальні дії (договори) згідно діючого на той час законодавства, волевиявлення у сторін було вільним, справжнім та ніякого впливу на [PERSON] з боку [PERSON] ні фізичного ні психічного вона не помітила. Представник третьої особи - Лутугинського РКП «БТІ» в судовому засіданні пояснила, що в 1997 році [PERSON] зверталася до БТІ за довідкою-характеристикою на нерухоме майно; щодо укладання договорів дарування пояснити нічого не може, тому при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 жовтня 1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], актовий запис №122, що підтверджується довідкою відділу РАЦС Лутугинського районного управління юстиції №3.69/421 від 12.08.2008р. (а.с.10) 12 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування ? частини житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №609. (а.с. 6-7) 12 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування ? частини земельної ділянки, площею 0,1003 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №611. (а.с. 8-9) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. (а.с.85) [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. (а.с.11) За життя 30.04.2010р. [PERSON] склала заповіт та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом мала право, заповіла племіннику [PERSON]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Лутугинської державної нотаріальної контори Луганської області Науменко Л.С., зареєстровано в реєстрі за №1-538. (а.с.12) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки Лутугинської державної нотаріальної контори №831/01-16 від 05.06.2012р. (а.с.13) позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, але як встановлено в судовому засіданні, свої спадкові права не оформив, оскільки вважає, що його права порушені, тому звернувся до суду з даним позовом про визнання договорів дарування ? частин житлового домобудівництва та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], недійсними на підставі того, що вони були укладені під впливом фізичного й психічного тиску з боку [PERSON], посилаючись на те, що після смерті [PERSON] йому стало відомо з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання угод недійсними, а також з бесід зі спадкодавцем, бесід зі своєю нині покійною сестрою, та з сусідами - свідками по справі про те, що в період шлюбу [PERSON] знущався з [PERSON], принижував її, тривалий час здійснював на неї психічний і фізичний тиск, погрожуючи застосуванням фізичної сили, змусив її передати йому право власності на половину будинку та земельної ділянки за вказаною вище адресою. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р., Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання угод недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Із змісту ст. 57 ЦК УРСР, яка діяла на час укладення угод, вбачається, що угода, укладена внаслідок насильства, погрози може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання угод недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Але в позовній заяві та в судовому засіданні позивач не довів той факт, що договори дарування ? частини житлового будинку та ? частини земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], від 12.05.1997р. між [PERSON] й [PERSON] були укладені внаслідок насильства та погрози, під впливом фізичного й психічного тиску з боку [PERSON]. Посилання позивача на пояснення свідків як на докази обґрунтування своїх вимог суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтвердили факт укладення спірних угод внаслідок насильства та погрози. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що чоловік [PERSON] - [PERSON] ображав її та займався рукоприкладством; коли вона ходила робить їй уколи, вона бачила у неї синці на грудній клітині; про договори дарування вона нічого не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли [PERSON] жила з [PERSON], в них постійно були крики, скандали, він її кривдив; колись її оглядав лікар і помітив синець на груді, чоловік пояснив, що вона впала; про переоформлення документів на будинок вона нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] була з 1996 року; навесні 1997 року [PERSON] їй розповідала, що [PERSON] їй погрожує, що вона його боїться, що він її вб'є, викликати дільничного інспектора міліції вона боялась; пояснила, що вона чула, як [PERSON] їй говорив, що підписуй, а то я тебе вб'ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дату вона не пам'ятає, але знаходячись на городі почула нецензурну лайку у сусідів; їй сусідка розповідала, що підписала документи на ? частину будинку; потім [PERSON] затягнув дружину на веранду та почав її бити; їй відомо, що [PERSON] також виганяв її на вулицю; після побиття вона почувала себе недобре. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона [PERSON] знає з дитинства; коли вона вийшла заміж за [PERSON], дома в них вона не була, сусіди розповідали, що він грубіян та скандаліст; [PERSON] їй розповідала, що [PERSON] в її адресу висловлював погрози. Коли вона була депутатом міської ради, вона пропонувала викликати [PERSON] на комісію, але [PERSON] заборонила їй це робити. Таким чином, з пояснень свідків вбачається лише той факт, що подружні стосунки [PERSON] та [PERSON] не були доброзичливими, але про підстави та обставини укладення спірних договорів дарування частин житлового домобудівництва та земельної ділянки свідки в судовому засіданні пояснень не надали. Інших доказів обґрунтування своїх вимог позивач під час розгляду справи не навів, тому суд при постановленні даного рішення ґрунтується на доказах, встановлених на підставі пояснень, наданих в судовому засіданні третьою особою - приватним нотаріусом [PERSON], та приходить до висновку, що в період нотаріального процесу, який як встановлено в судовому засіданні тривав приблизно 1,5-2,5 години, а ні з боку дарувальника, ні з боку обдаровуваного не виникнули заперечення щодо посвідчення договорів, волевиявлення у сторін було вільним, справжнім та наявність впливу на [PERSON] з боку [PERSON] ні фізичного ні психічного під час укладення договорів дарування судом не встановлено, спірні угоди не були укладені внаслідок насильства та погрози. На підставі наведеного, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позову [PERSON] про визнання договорів дарування ? частини житлового домобудівництва та ? частини земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], укладених 12.05.1997р. між [PERSON] та [PERSON], недійсними за недоведеністю. Суд не погоджується з вимогою відповідача щодо застосування відповідно до ст. 258 ЦК України спеціальної позовної давності в один рік, який починає відлік з моменту укладення договорів дарування, тобто з 12 травня 1997р., оскільки дана норма застосовується до вимог про розірвання договору дарування, а позивач такі вимоги в даній справі не заявляє. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed