Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня перед`явлення позову. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є пенсіонером за віком, єдиним його доходом є пенсія, але вказаних коштів не вистачає на медичне забезпечення для купівлі ліків, оскільки також є інвалідом 2 групи, у зв`язку з хворобою ноги пересувається з труднощами, а також не вистачає пенсії для сплати комунальних послуг, на оплату послуг по догляду за ним, оскільки не усі хатні роботи може роботи самостійно через хворобу, тому потребує сторонньої допомоги, а також не вистачає коштів для купівлі одягу, взуття та їжі. Відповідач є його сином, працездатний, отримує стабільних дохід від підприємницької діяльності, працює на тимчасових роботах, має у власності нерухомість, автомобілі, але матеріальної допомоги не надає. Ухвалою від 19.04.2021 відкрите провадження у справі. 26.05.2021 і 31.08.2021 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на адресу його реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив або заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією (повторне) свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 01.04.2021. Позивач [PERSON] , [INFO] є пенсіонером за віком, що підтверджується довідкою про доходи №5769911830778713 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Крім того, [PERSON] є інвалідом 2 групи з 01.04.2004 довічно, згідно посвідчення №10 та відповідно до медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, [PERSON] через відсутність кінцівок, інші вади опорно-рухового апарату, перешкоджають самообслуговуванню та частково не здатний для самообслуговування. Дружина позивача [PERSON] померла [INFO] , відповідно до довідки №049 від 26.11.1998 ЖБК «Восход». Позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання непрацездатного батька не надає. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст.172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України.При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку та інваліди I, II та III груп. Згідно статті 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Суд, враховує обставини справи, що позивач є пенсіонером за віком та інвалідом 2 групи довічно, тобто в правовому розумінні непрацездатним, отримує пенсію - з вересня по листопад включно 2020 року у розмірі 3765,63 грн., з січень-лютий 2021 року у розмірі 3769,05 грн., що підтверджується довідкою про доходи №5769911830778713 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у зв`язку з відсутністю кінцівок та інших вад опорно-рухового апарату, не здатний для самообслуговування та потребує сторонній допомозі, тому приходить до висновку, що останній потребують утримання від свого сина [PERSON] . Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі розмірі 2500 грн. підлягають задоволенню, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12.04.2021. При цьому, враховуючи вимоги ст. 201 СК України, відповідно до якої обов`язковою умовою для покладення обов`язку на дітей утримувати своїх батьків є потребування батьками матеріальної допомоги, суд стягує аліменти до зміни матеріального стану позивача. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908 грн.

Outcome: approved