Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 09.10.2018 року в сумі 172900 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 09.10.2018 року відповідач позичив у нього кошти в 172900 грн. 00 коп. на строк до 10.12.2018 року. Однак, ні в зазначений у розписці строк, ні на даний час, відповідач боргу не повернув. Його неодноразові усні звернення з вимогою про повернення суми позики, відповідач ігнорує, тому просить стягнути вищевказану суму боргу з відповідача [PERSON] на його користь а також просить покласти на відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1729 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення відповідно до положень с. 280 ЦПК України, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розписки, написаної та підписаної [PERSON], останній 09 жовтня 2018 року позичив у [PERSON] кошти в сумі 172900 грн., які зобов'язався повернути до 10.12.2018 року. Вказана розписка також засвідчена підписом свідка [PERSON] Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 172900 грн. 10 грудня 2018 року настав строк виконання [PERSON] зобов'язання з повернення [PERSON] позики. Однак, в зазначений у розписці строк, ні станом на день ухвалення даного рішення суду, відповідач боргу позивачу не повернув. Наявний в позивача оригінал розписки відповідача підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09 жовтня 2018 року в сумі 172900 (сто сімдесят тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 1729 грн. 00 коп. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved