Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить вселити його у квартиру за адресою: [ADDRESS], зобовязавши відповідача [PERSON] не чинити йому перепони у користуванні жилим приміщенням, стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. На обґрунтування позову зазначив, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2009 року до 10 серпня 2015 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За відповідачкою, на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2005 року, зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана за кредитні кошти. Він, проживаючи з 2007 року однією сімєю з відповідачкою, спільно з нею сплачував внески за позику. Спірна квартира складається із двох житлових кімнат, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м. Він був тимчасово зареєстрований у спірній квартирі з 12 листопада 2007 року, а з 27 квітня 2010 року зареєстрований за вказаною адресою постійно. З січня 2015 року відповідачка почала чинити йому перешкоди в проживанні в квартирі, посилаючись на те, що він не має ніякого права на проживання в ній, замінила вхідні двері та замки в них. Він звертався до поліції та виконкому [PERSON] районної у м. Дніпродзержинську ради з приводу перешкод з боку відповідачки в проживанні в квартирі. В теперішній час він змушений орендувати житло, в той час як відповідачка мешкає у двокімнатній квартирі, веде вільний спосіб життя і не бажає вирішувати житлові проблеми сімї. Все це є стресом для нього, всі його сподівання вирішити питання мирним шляхом не дали позитивного результату. Протиправними діями [PERSON] йому спричинена моральна шкода. Відсутність постійного місця проживання не дозволяє йому вести звичайний активний спосіб життя. Через відсутність роботи та брак коштів він був вимушений тимчасово проживати у друзів. Діями відповідачки йому завдана моральна шкода. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в подальшому уточнивши позов, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]; зобовязати Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона Сервіс 3» зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS], яка була придбана нею на підставі договору купівлі продажу від 09 грудня 2005 року. Вона зареєстрована у вказаній квартирі. Крім неї, у цій квартирі зареєстровані та проживають: її син [PERSON], її мати [PERSON], брат [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]. З відповідачем вона стала разом проживати з кінця 2007 року. З її згоди він був тимчасово з 02 листопада 2007 року зареєстрованій у належній їй квартирі. 03 вересня 2008 року в них народився син [PERSON]. 14 березня 2009 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. 27 квітня 2010 року [PERSON] був постійно зареєстрований у квартирі. 10 серпня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З кінця 2007 року по квітень 2014 року вони з відповідачем фактично проживали у квартирі за адресою: м. Камянське, вул. Франка Івана (проспект [PERSON])[ADDRESS], яка належала на праві власності її матері [PERSON], а не за місцем реєстрації, що підтверджується актом про проживання. У квітні 2014 року [PERSON] залишив її та сина та перестав проживати з нею однією сімєю. Після припинення сімейного життя вона разом із сином повернулася проживати у належну їй квартиру [ADDRESS], а відповідач став проживати в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Проте відповідач залишив в себе ключі від квартири [ADDRESS], а потім замінив замки на вхідних дверях вказаної квартири, щоб не пустити до цієї квартири ні її, ні власника квартири [PERSON] З цього приводу її мати зверталася до [PERSON] Оскільки з 2010 року [PERSON] не проживав в належній їй квартирі [ADDRESS], відповідно до ст. 71 ЖК України він не має права на збереження за ним житлового приміщення, як за тимчасово відсутнім громадянином. Починаючи з березня 2015 року, відповідач при зустрічах в громадських місцях та коли приходить до неї додому, постійно провокує її в присутності їх сина, ображає її нецензурно, застосовує фізичне насилля, спричиняє їй тілесні ушкодження, що виключає можливість подальшого спільного проживання з ним та негативно впливає на психологічний стан дитини. Оскільки відповідач не проживає в її квартирі більше одного року, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради голова адміністрації Дніпровського району [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник ТОВ «Крона Сервіс 3» в судове засідання не зявився, директор ТОВ «Крона Сервіс 3» надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представників третіх осіб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримував, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Також пояснив суду, що розірвання шлюбу з відповідачкою та припинення шлюбних відносин між ними не є підставою для виселення його із квартири, яка є його постійним зареєстрованим місцем проживання. Відповідач та її родичі вигнали його з квартири, не віддають речі, не дозволяють зустрічатися з сином, провокують його. В квартирі про [ADDRESS] він проживав разом з відповідачкою з 2007 року. Вони з дружиною проживали одночасно в спірній квартирі та в квартирі [ADDRESS], яка належала матері дружини [PERSON] До виникнення спірних відносин в спірній квартирі були зареєстровані: він, відповідачка та їх син. Після виникнення конфлікту, в 2015 році в квартирі [ADDRESS] зареєструвалися мати відповідача - [PERSON] та її брат [PERSON] В цій квартирі він не проживає з січня 2015 року, так як відповідачка перешкоджає проживати в квартирі, замінила вхідні двері та замки. Він з березня 2016 року орендує квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримувала свій зустрічний позов, просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Первісний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що після того, як вони з відповідачем стали спільно проживати в [INFO], вона спочатку тимчасово зареєструвала відповідача у належній їй квартирі [ADDRESS] для того, щоб він зміг працевлаштуватися. Фактично вона та відповідач з 2007 року по квітень 2014 року проживали в квартирі її матері [ADDRESS], а мати з братом проживали у належній їй квартирі [ADDRESS]. Процес щодо розірвання шлюбу між нею та [PERSON] розпочався 2013 році, в жовтні 2015 року рішенням суду шлюб між ними було розрізано. З квітня 2014 року відповідач став проживати в квартирі, розташованій по проспекту Наддніпрянському (50 років СРСР)[ADDRESS]. В належній їй квартирі [ADDRESS] відповідач не проживав жодного дня. Замки в спірній квартирі ніколи не змінювалися. Це відповідач замінив замки на вхідних дверях до квартири [ADDRESS], яка належала її матері. Відповідач поводиться агресивно, нападає на неї при зустрічах, побив її матір - [PERSON] Влітку 2015 року мати продала свою квартиру [ADDRESS], і вони з братом зареєструвалися у належній їй квартирі [ADDRESS]. Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] вважав, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримувала зустрічний позов [PERSON], просила його задовольнити. Пояснила суду, що вона разом із дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживала в квартирі, розташованій [ADDRESS]. В 2005 році померли її батьки, після яких залишився житловий будинок. Вона продала цей будинок, який отримала як спадщину після батьків, та купила у кредит для дочки квартиру [ADDRESS]. Дочка залишилася жити у квартирі [ADDRESS], а вона разом із сином [PERSON] переселилися у квартиру дочки. Потім дочка познайомилася з [PERSON], якого вселила у квартиру [ADDRESS], і стала з ним проживати однією сімєю. Життя між дочкою та [PERSON] не склалося, між ними постійно виникали сварки, відповідач зраджував дочці. Він залишив дочку та сина, забрав всі свої речі та переселився до квартири, розташованій по проспекту 50 років СРСР, але не віддав ключі від квартири по проспекту Карла Маркса, де проживав разом із дочкою. Потім змінив замки на вхідних дверях до цієї квартири і вона була вимушена з цього приводу звертатися до міліції та прокуратури. В спірній квартирі [PERSON] ніколи не проживав. Квартиру по проспекту Карла Маркса вона продала влітку 2015 року для того, щоб погасити кредит за квартиру [ADDRESS]. Відповідач поводиться по відношенню до них агресивно, нападає на неї та дочку, при зустрічах на вулиці - вдарить та тікає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримував зустрічний позов, просив його задовольнити. Пояснив суду, що він та його мати з моменту купівлі квартири [ADDRESS] проживали в цій квартирі, яка була куплена на імя сестри [PERSON]. Спірна квартира була придбана в кредит, він був поручителем за кредитним договором. Кредит виплачували всі разом: він, мати та сестра. [PERSON] в спірній квартирі ніколи не проживав, а проживав його сестрою у квартирі [ADDRESS]. Відповідач залишив квартиру по проспекту Карла Маркса та забрав з неї свої речі після того, як мати звернулася до прокуратури щоб прийняли міри до відповідача. 28 серпня 2015 року він зареєструвався у квартирі [ADDRESS], в якій постійно проживають та зареєстровані: він, його мати [PERSON], сестра [PERSON] та її малолітній син [PERSON]. Відповідач [PERSON] в спірній квартирі ніколи не проживав і в ній ніколи не було його речей. Вислухавши сторони, представника відповідачки за первісним позовом, третіх осіб за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майка від 09 грудня 2005 року (а.с. 42), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 44). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, вказана вище квартира складається із двох житлових кімнат, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м. 12 листопада 2007 року [PERSON], який є громадянином [PERSON], зі згоди власника квартири - відповідачки [PERSON], яка на той час мала прізвище [PERSON], був тимчасово зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується вкладними талонами до паспортного документу (а.с. 19). 03 вересня 2008 року [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). 14 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, і після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). 27 квітня 2010 року позивач [PERSON], як член сімї власника житла, був постійно зареєстрований у [INFO], зі згоди власника житла [PERSON], що підтверджується її нотаріально посвідченою 21 вересня 2009 року заявою (а.с. 18), посвідкою на постійне проживання [PERSON] (а.с 4). Згідно вказаної вище нотаріально посвідченої заяви [PERSON], вона давала згоду на реєстрацію та не заперечувала проти постійного проживання [PERSON] в належній їй квартирі [ADDRESS]. Це свідчить про те, що позивач набув право проживання в спірній квартирі, тобто набув права та обовязки члена сімї власника квартири. У вказаній квартирі позивач залишається зареєстрованим до теперішнього часу, що підтверджується довідкою про склад сімї власника житла від 28 березня 2016 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно частини 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7-9). Позивачка [PERSON] зверталася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON], треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона», про захист права власності та усунення перешкод в користуванні власністю, в якому просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення - квартирою № 65 в будинку № 6 по проспекту Перемоги у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області; усунути перешкоди в користуванні квартирою № 65 в будинку № 6 по пр. Перемоги у м. Дніпродзержинську прийнявши рішення про зняття з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS].\~\~Обставини того позову були аналогічні обставинам позову, який розглядається у цій цивільній справі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року у цивільній справі №209/417/15, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона» про захист права власності та усунення перешкод в користуванні власністю (а.с. 86-89). У вказаному вище рішенні суду було зазначено, що позиваем не доведено непроживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, а тому необхідно відмовити в задоволенні позову в частині визнання його таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, суд фактично визнавав за ним право користування спірною квартирою. Зазначене вище рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська хвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року залишено без змін. Згідно с.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із викладеного вище суд робить висновок, що на час набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року у цивільній справі №209/417/15, тобто на 04 квітня 2016 року, за [PERSON] зберігалося право користування квартирою № 65 в будинку № 6 по проспекту Перемоги у м. Дніпродзержинську. 12 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про вселення його у спірну квартиру, а 06.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання. З часу набрання рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року у цивільній справі №209/417/15, тобто на 04 квітня 2016 року, до звернення до суду [PERSON] з первісним позовом та [PERSON] з зустрічним позовом пройшов період часу менший ніж один рік, а тому [PERSON] не може бути визнаним таким, що втратив право користування квартирою № 65 в будинку № 6 по проспекту Перемоги у м. Дніпродзержинську, з підстав передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України, як про це заявлено в позові. З урахуванням зазначеного вище рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року, суд при вирішенні цієї справи не приймає до уваги надані [PERSON] докази відносно непроживання [PERSON] в належній їй квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В зв'язку з тим, що [PERSON] не визнаний таким, що втратив право користування квартирою № 65 в будинку № 6 по проспекту Перемоги у м. Дніпродзержинську, то він не підлягає зняттю з реєстраційного обліку за цією адресою. З урахуванням викладеного вище, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки, [PERSON] не визнаний судом таким, що втратив право користування квартирою, то його первісний позов про вселення в квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що між сторонами існують цивільно-правові відносини щодо користування позивачем [PERSON] квартирою, яка належить відповідачу [PERSON] Відповідач [PERSON] не вчиняла будь-яких правопорушень відносно позивача [PERSON]. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено, що через винні дії відповідача [PERSON] йому заподіяно душевних страждань. З урахуванням зазначеного више, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем за первісним позовом сплачено 551,20 грн. судового збору у справі, який належить стягнути з відповідачки [PERSON] та користь позивача.

Outcome: approved