Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому, просить зобов`язати відповідачку усунути йому перешкоди в користуванні спільною квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із він відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Сторонам, на праві спільної часткової власності, належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS] . У нього із відповідачем склалися неприязні відносини. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, неодноразово змінювала замок у дверях квартири, забирала ключі від вхідних дверей, внаслідок чого він не має можливості потрапити у квартиру та вільно користуватися житлом та речами, які там знаходяться. На прохання позивача впустити його у квартиру, [PERSON] відповідала відмовою, яка супроводжувалась сварками та суперечками. Події зазвичай відбувались в нічний час, що ще більше створювало незручностей позивачеві у пошуку місця для ночівлі. З приводу цього, [PERSON] неодноразово звертався за допомогою до працівників поліції. Судом, на підставі ст. 53 ЦПК України, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, співвласника спірної квартири, сина сторін у справі - [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце та час розгляду справи, письмових пояснень щодо позову не подавав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав №194871, виданого 31 жовтня 2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 06.09.2012 року Міським бюро технічної інвентаризації м. Тернополя згідно розпорядження органу приватизації №44763 від 06.09.2012 р., на праві спільної часткової власності зареєстровано по 1/3 частині квартири [ADDRESS] . Як вбачається із Довідки про реєстрацію місця проживання особи №35022/28-03, виданої 29 березня 2019 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.07.2018 р. Пенсійним фондом України в Тернопільській області, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ-ї групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності. 23.02.2019 р., 27.03.2019 р. та 20.10.2019 р. [PERSON] звертався у Тернопільський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області з приводу того, що колишня його дружина не впускає у квартиру (інформація зазначена у відповіді Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області №Г-111 від 24.10.2019 р., адресованому [PERSON] ). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, може бути припинення дії, яка порушує право (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи те, що сторони у справі є співвласниками спірної квартири, з боку відповідача чиняться перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, шляхом обмеження його у доступі до спірного житла, суд приходить до висновку про задоволення позову, шляхом усунення [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , через надання йому [PERSON] екземпляру ключів від вхідних дверей зазначеної квартири, а у випадку їх відсутності, можливості зробити копії, зобов`язавши відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою. На підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ-ї групи, із відповідача слід стягнути в користь держави 840, 80 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved