Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON]\~\~звернувся до суду з позовом до\~\~[PERSON] в якому просить, звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 325,00 грн. щомісячно на кожну дитину, стягнутих рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2010 року по справі №2-2127/2010, визнати виконавчий лист №2-2127/10, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 27.08.2010 року, на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2010 року по справі №2-2127/2010 про стягнення з нього на користь відповідач аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], у розмірі 325,00 грн., щомісячно на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 22 липня 2010 року таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] у розмірі 1000 грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову 08 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідач [PERSON] на його користь, понесені додаткові витрати на сина [PERSON] у розмірі 750,00 грн. та доньку [PERSON] у розмірі 1100,00 грн. та стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народилось троє дітей: донька [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою. 22 липня 2010 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 325,00 грн., щомісячно на кожну дитину. Однак, з жовтня 2016 року його син [PERSON] став проживати разом з ним за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна,51/89, а з вересня 2010 року разом з ним проживає донька [PERSON] Стосунки між сином [PERSON] та його матірю [PERSON] не склалися, постійні конфлікти призвели до того, що після чергового скандалу, що стався 17 жовтня 2016 року, мати вигнала [PERSON] з дому. У звязку з цим, син почав жити з ним. З того часу, мати [PERSON] не приймає участі в його вихованні та утриманні. Аналогічна ситуація склалася між донькою [PERSON] та її матірю, постійні непорозуміння призводили до сварок та скандалів. [PERSON] перебуває у складних відносинах з матірю, черговий конфлікт між ними закінчився тим, що мати також вигнала її з дому. У звязку з цим, донька почала жити з ним. З того часу, мати [PERSON] не приймає участі у її вихованні та утриманні. Проте, незважаючи на те, що двоє дітей не проживають з матірю , з нього стягуються аліменти на їх утримання, хоча одержувач аліментів жодних витрат на цих дітей не здійснює, вони повністю знаходяться на його утриманні. Приймаючи до уваги те, що змінилися обставини, які впливають на право відповідачки отримувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, вважає, що він повинен бути звільнений від їх сплати. Також, враховуючи, що наразі діти проживають з ним, то він вимушений просити суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на їх утримання. Окрім того, враховуючи, що донька навчається у випускному класі та має бажання продовжити навчання у вищому навчальному закладі, то з метою поглиблення знань дитини та її розвитку, ним було оплачено підготовчі курси з української мови та історії України у розмірі 2200,00 грн. Також, ним були оплачені підготовчі курси сина у розмірі 1500,00 грн., для поглиблення його знань та розвитку, так як він має бажання бути програмістом. У звязку з тим, що оплата за підготовчі курси дітей, є додатковими витратами на них, тому з відповідача їх матері підлягає стягненню половина тієї суми, що він сплатив, що становить 1850,00 грн. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 30 січня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач надав відповідь на відзив в якій зазначив, що розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Той, розмір аліментів, який відповідач погодилась сплачувати є меншим встановленого законом розміру, а тому не зможе забезпечити мінімальних потреб дітей. Також, не можна погодитись з доводами відповідачки, що витрати на підготовчі курси не є додатковими витратами, оскільки дана позовна вимога не суперечить приписам Сімейного кодексу України та повністю відповідає інтересам дітей. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки діти з нею не проживають, а проживають з позивачем. Була згодна сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 750,00 грн. на кожного. В більшому розмірі вона не може сплачувати аліменти, оскільки її заробітна плата з урахуванням сплати податків складає 2624,00 грн. Після сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 2000 грн., їй на життя та молодшому сину [PERSON] залишиться лише 624,00 грн. Заперечувала проти стягнення витрат на підготовчі курси, оскільки вони не є додатковими витратами. Також, надала відзив на позовну заяву, в якому виклала аналогічні обставини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з вересня 2017 року стала проживати разом з батьком [PERSON] Матеріально її повністю забезпечує батько. Мати [PERSON] матеріально її не забезпечує та не приймає участі в її житті. Курси з покращення знань української мови оплатив батько. Кошти на її випускний, також надавав батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає у цивільному шлюбі з позивачем. Починаючи з 2016 року, спочатку з ними став проживати син позивача [PERSON], а з кінця вересня 2017 року стала вже проживати і донька [PERSON]. Дітей матеріально забезпечує лише позивач. Курси з навчання, також сплачував позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з жовтня 2016 року він став проживати разом з батьком [PERSON] До батька він переїхав, оскільки мати його вигнала з дому по причині його поганого навчання. Матеріально його повністю забезпечує батько. З матірю, він сам не бажає спілкуватися. Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 325,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 22 липня 2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З копії акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: м. Дніпро, вул. Кедрова,51/89 від 27.10.2017 року, вбачається, що діти: [PERSON] та [PERSON] проживають за цією адресою разом з батьком [PERSON] та [PERSON], з якою останній перебуває у фактичних шлюбних відносинах (а.с.15). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вимогами ч.4\~ст. 273 ЦПК України\~визначено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, аліменти у даній справі були присуджені на користь позивача у звязку з тим, що з нею після припинення шлюбних відносин з позивачем залишились проживати їх спільні діти: донька [PERSON] та син [PERSON]. Однак, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами на тепер син [PERSON] та донька [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] Таким чином, оскільки підставою для стягнення аліментів на користь відповідача на утримання сина та доньки було на той момент їх проживання з матірю, то у звязку зі зміною цієї обставини у суду є всі підстави для ухвалення судового рішення про звільнення відповідача від стягнення аліментів за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2010 року, починаючи з дати звернення ним з цим позовом до суду, тобто з 08 грудня 2017 року. Що стосується вимог про стягнення аліментів, суд дійшов до такого. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 183 СК\~України, частка\~\~заробітку\~\~(доходу)\~\~матері,\~\~батька,\~\~ яка\~\~ буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] працює у ФОП «[PERSON]В.» завідуючою аптеки та отримує заробітну плату в розмірі 2624,00 грн. (а.с.43). Також, у відповідача на утриманні знаходиться ще малолітній син [PERSON], [INFO], аліменти на утримання якого позивач сплачує на користь відповідача у розмірі 300,00 грн. на місяць, що підтверджується квитанціями про перекази грошових коштів. Позивач є приватним підприємцем та його дохід за 2017 рік склав 54580,00 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця. Отже, виходячи з викладеного та з урахуванням того, що батьки в рівній мірі несуть обов'язок по утриманню своїх дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 50% на кожну дитину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення кожним із дітей повноліття. Приходячи до такого висновку, суд врахував обставини, передбачені ст. 182 СК України та виходив з того, що відповідач отримує заробітну плату в мінімальному розмірі, тому стягнення з неї аліментів у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину є непосильним фінансовим тягарем. Однак, стягнення з неї аліментів у розмірі по 750,00 грн. на кожну дитину, суперечить чинному законодавству, оскільки такий розмір є меншим за той мінімум, який визначений законом. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Таким чином, для стягнення додаткових витрат потрібні виняткові обставини, які мають бути підтвердженими належними та допустимими доказами. В матеріалах справи міститься дублікат квитанції №0.0.865579207.1 від 08.10.2017 року про сплату [PERSON] за підготовчі курси [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000,00 грн. (а.с.20) та дублікат квитанції №0.0.889935962.1 від 10.11.2017 року про сплату [PERSON] за підготовчі курси з української мови та історії [PERSON] у розмірі 2200,00 грн. (а.с.21). Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так на думку суду витрати, які поніс [PERSON] на оплату підготовчих курсів , не є додатковими витратами на утримання дітей, тому що ці витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, її хворобами, каліцтвом тощо), а відносяться до витрат по утриманню дітей та входять до складової частини аліментів, у зв'язку з чим, позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Також, не підлягає задоволенню вимога про визнання виконавчого листа №2-2127/10, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 27 серпня 2010 року на підставі рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], таким, що не підлягає до виконання, виходячи з такого. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це не що інше як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.\~\~ Так, в діючому Цивільно-процесуальному кодексі наявний розділ VI «Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб», який містить ст.432 ЦПК України. Частина 1 ст.432 ЦПК передбачає, що суд який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає до виконання. Отже, з викладеного слідує, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не є способом захисту права в порядку позовного провадження, а є окремим процесуальним питанням, повязаним з виконанням рішення суду, яке повинно вирішуватись в межах справи за яким воно ухвалювалось. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору.

Outcome: partial