Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 38 659,74 гривень; середнього заробітку за час простою за періоди з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 та грудень 2014 у розмірі 2/3 його тарифної ставки (окладу) в сумі 34450,08 гривень; компенсацію втрати частки заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати в розмірі 44603,19 гривень; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 січня 2011 року на підставі наказу № 8к він був прийнятий на роботу на посаду начальника підземної дільниці Структурного підрозділу «Шахта імені Карла Маркса» Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» (без статусу юридичної особи), правонаступником якого є відповідач. Відповідно до довідки від 28 липня 2016 року № 455, виданою Структурним підрозділом «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», підписаною директором та головним бухгалтером, відповідач не виплатив йому заробітну плату в сумі 38659,74 гривень, з яких: серпень 2014 - 5521,82 гривень; вересень 2014 - 16208,83 гривень; жовтень 2014 - 9469,72 гривень; листопад 2014 - 6459,37 гривень. З вказаної вище довідки по заробітній платі про нараховану, але не виплачену заробітну плату, вбачається, що відповідач неналежним чином виплачував йому заробітну плату, тому і виникла заборгованість по виплаті заробітної плати. Окрім цього, в період січня-липня місяців 2014 року та грудня 2014 року на підприємстві значився простій не з його вини. Причиною простою підприємства було озброєне захоплення, так званими бойовиками ДНР, міста Єнакієве Донецької області, на якому працював він. Таким чином, в разі вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час простою не з його вини, на його користь у примусовому порядку необхідно стягнути його середній заробіток за періоди з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року та грудень 2014 року у розмірі 2/3 його тарифної ставки (окладу) в сумі 34450,08 гривень ((6459,37 грн.: 3) х 2 = 4306,26 грн. х на 8 місяців простою). Крім того, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у відповідача виник обов'язок виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. На його користь належить до стягнення компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 44603,19 гривень. (38659,74 гривень х 100,2% х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 103,0% (індекс споживчих цін за січень-липень 2014 та грудень 2014). Тому, для відновлення порушеного права, з відповідача на його користь слід примусово стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 38659,74 гривень; середній заробіток за час простою за періоди з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року та грудень 2014 року у розмірі 2/3 його тарифної ставки (окладу) в розмірі 34450,08 гривень; компенсацію втрати частки заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати в розмірі 44603,19 гривень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати за його відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та представника відповідача, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну7 плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з відомостей трудової книжки позивача, останній з 17 січня 2011 року був призначений на посаду начальника підземної дільниці Структурного підрозділу «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Ордженікідзевугілля» (наказ № 8к від 17 січня 2011 року (а.с.16). Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з положенням ч.2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до довідки № 455 від 28 липня 2016 року, видана Структурним підрозділом «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Ордженікідзевугілля», заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 38 659 гривень 74 копійки, з яких: за серпень 2014 року - 6521 гривень 82 копійки; вересень 2014 року - 16 208 гривень 83 копійки; жовтень 2014 року - 9469 гривень 72 копійки; листопад 2014 року - 6459 гривень 37 копійок (а.с.18). Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що відповідачем були порушені трудові права позивача в частині виплати останньому заробітної плати за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року, у зв'язку з чим утворилася заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 38 659 гривень 74 копійки, які підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 113 Кодексу законів про працю України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Як встановлено судом, під час січня-липня 2014 року на структурному підрозділі «Шахта імені Карла Маркса» значився простой не з вини позивача, причиною якого було озброєне захоплення міста Єнакієве Донецької області, де територіально знаходиться вказаний структурний підрозділ. З огляду на вищевикладене, враховуючи вищевикладені обставини, з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення його середній заробіток за періоди з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року та грудень 2014 року у розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) позивача у розмірі 34 450 гривень 08 копійок (6459,37 гривень : 3) * 2 = 4 306,26 гривень * на 8 місяців простою). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з п.2 та п.3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20 грудня 1997 року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Проаналізувавши наведені норми закону, суд приходить до висновку, що компенсація втрати частини заробітку, розрахованої відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, розраховується, виходячи з розміру заробітної плати після утримання податків і платежів, а також виходячи з розміру заробітної плати без врахування будь-яких доплат, надбавок, гарантійних чи компенсаційні виплат. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-43цс14 у постанові суду від 21 травня 2014 року, відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Так, позивачем розраховано до сплати відповідачу сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 44603,19 гривень. (38659,74 гривень х 100,2% х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 103,0% (індекс споживчих цін за січень-липень 2014 року та грудень 2014 року), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час простою, компенсації втрати частки заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь держави судовий збір у розмірі 1 177 гривень 13 копійок, від сплати якого був звільнений позивач при звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved