Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів, посилаючись на те, що з 25.10.2003 року по 28.09.2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Поділу майна подружжя між позивачем та відповідачем після розірвання шлюбу не було. Перебуваючи на той час в шлюбі з відповідачем, позивач уклав 14.03.2006 року з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір №014/2325/82/218 та отримав кошти в сумі 35000 грн. строком на 84 місяці. Об`єктом забезпечення кредиту була житлова нерухомість його батьків, що розташована в [ADDRESS] . Факт отримання позивачем кредитних коштів від банку готівкою, свідчить заява на видачу готівки №SLA/335-12 від 14 березня 2006 року. Отримані кредитні кошти були використані на потреби сім`ї, а саме: на купівлю легкового автомобіля ДЕО-ЛАНОС для відповідача, придбання побутової техніки для сім`ї. Всі виплати по кредитку здійснювалися позивачем самостійно, оскільки відповідач перебувала у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Після розлучення, позивач самостійно виплачував кредит, оскільки відповідач відмовилася від сплати своєї частки. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» листом - повідомлення вих. №24/28-1315 від 13 серпня 2010 року повідомив позивача про наявну заборгованість у розмірі 16310,32 грн., та подав позов до суду. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2011 року, суд зобов`язав позивача сплатити заборгованість по кредиту у розмірі 29045,22 гривен (двадцять дев`ять тисяч 45 гривень 22 копійки), на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». На підставі рішення суду було відкрито виконавче провадження ВП № 2828631 Відділом державній виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції ГУЮ в Хмельницькій області від 25.08.2011 року. 13 грудня 2017 року позивач остаточно сплатив : відповідно до квитанції №1С241513174084 - прострочене тіло кредиту; відповідно до квитанції №10241513174087 - заборгованість за відсотками. Відповідно листа - повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вих. Д1-В48/62-578 від 23 березня 2018 року, повідомив мене про анулювання заборгованості за пенею в розмірі 47850,72 за кредитним договором Хе 014/2325/82/218 від 14.03.2006 року. 17 квітня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» видав позивачеві довідку вих. №Д1- В48/62-778 про відсутність заборгованості за кредитним договором. 4 липня 2018 року на підставі листа повідомлення №Д5-В47/6288 від 27.06.2018 року банк припинив обтяження за договором іпотеки від 14 березня 2006 року №820, а саме на житлову нерухомість за адресою: [ADDRESS] , про що було внесено запис державним реєстратором 02 липня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, про що свідчить витяг. Вказував, що оскільки в разі розлучення спільне майно поділяється порівно, то при цьому борги також визнаються загальними. Прохав стягнути з відповідача на свою користь Ѕ частину сплаченої заборгованості за кредитним договором №014/2325/82/218 від 14 березня 2006 року, коштів по основній заборгованості у розмірі 14522,61 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 14.03.2006 ним було отримано кредит в сумі 35000 грн. і за ці кошти ним було придбано автомобіль та побутову техніку для сім`ї. Вказав, що оформив кредит при обставинах вказаних в позові при цьому відповідачка не їздила з ним для оформлення кредиту в м.Славуту , Хмельницької області де він оформляв кредит але остання заповнювала анкету на оформлення кредиту в м.Кобеляки. Прохав позов задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галушко С.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що позивачем не надані докази того, що ним укладено кредитний договір в інтересах сім`ї та що отримані ним кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї, а відповідач не знала про існування цього кредиту та згоди на його отримання не надавала. Крім того зазначив, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Однак прохав суд відмовити у задоволенні позову саме за його недоведеністю. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та подала відзив на позов, в якому зазначила, що не була обізнана з діями позивача щодо отримання ним даного кредиту та про його витрачання на потреби сім`ї. Згоди на укладення кредитного договору на отримання позики в розмірі, що виходить за межі дрібного побутового, вона не надавала. Згідно п.2.1. даного кредитного договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі, а не на придбання автомобіля чи побутової техніки. Легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS нею був придбаний за рахунок отриманого від ТОВ Банк «Фінанси та кредит» кредиту в сумі 46 500 грн., відповідно до кредитного договору №1633 від 4 травня 2006 року. Дані кредитні кошти мали цільове використання придбання даного транспортного засобу (п.2.3. Договору). Даний кредит сплачений нею особисто. Ніяку побутову техніку вони з відповідачем спільно не придбавали, тим більше за рахунок кредитних коштів. Прохала відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.10.2003 року по 02.02.2010 року (а.с. 9-10). Під час перебування в шлюбі 14 березня 2006 року позивачем було укладено з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір №014/2325/82/218 та отримано грошові кошти в сумі 35000 грн. строком на 84 місяці, з 14 березня 2006 року по 14 березня 2013 року. Місце укладення договору - м. Славута. З п.2.1. цього договору вбачається, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі. (а.с. 11) Об`єктом забезпечення кредиту був житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що належить батькам позивача. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2011 року рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2011 року змінено, зменшено суму стягнутої [PERSON] на користь ПАТ «Райфайзен банк «Аваль» заборгованості з до 36544 грн77 коп. до 29045 грн 25 коп, а суму судових витрат з 485 грн 44 коп до 410 грн 45 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. (а.с. 16-17) Згідно довідки ПАТ «Райфайзен банк «Авваль» від 17.04.2018 року заборгованість за кредитним договором № 014/2325/82/218 від 14.03.2006 відсутня (а.с. 21, 22). З кредитного договору №1633 від 04.05.2006 року, укладеного відповідачем [PERSON] з ТОВ Банк «Фінанси та кредит» вбачається, що нею отримано кредитні кошти в сумі 46 500 грн. Дані кредитні кошти отримані позичальником використовуються за цільовим призначенням: для придбання автомобіля марки DAEWOO LANOSTF69Y, згідно листа від 11.04.2006 року (п.2 Договору). (а.с. 91-92) Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4\~ст. 65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч. 2\~ст. 73 СК України\~стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби. Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постановах від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 та від 27 грудня 2019 року у справі №641/6191/17. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кошти в розмірі 35000 грн., одержані позивачем [PERSON] за кредитним договором № 014/2325/82/218 від 14.03.2006 року, використані ним в інтересах сім`ї, а саме для придбання легкового автомобіля ДЕО ЛАНОС та придбання побутової техніки, а також те, що відповідач [PERSON] давала згоду на укладення такого договору. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. З наданого позивачем кредитного договору не вбачається, що придбання автомобіля було здійснено саме за ці кредитні кошти, а навпаки, він видавався саме на споживчі цілі. Автомобіль ДЕО ЛАНОС було придбано за іншим кредитним договором, укладений відповідачем з ТОВ «Фінанси та кредит». На підставі належної оцінки наданих сторонами доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати [PERSON] , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним [PERSON] кредитним договором № 014/2325/82/218 від 14.03.2006 року, оскільки згоди на його укладення [PERSON] не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується. При цьому суд відхиляє посилання позивача, що відповідач [PERSON] надала письмову згоду на укладення цього договору , оскільки її підпису кредитний договір не містить, окремої письмової згоди суду не надано та ця обставина заперечується відповідачем. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Суд вважає слушною думку представника відповідача, адвоката Галушко С.М. щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду, однак враховуючи його позицію, а саме те, що він наполягав на розгляді судом спору по суті та відмовити в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, а тому суд не бере до уваги клопотання щодо строку звернення до суду, і вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником відповідача адвокатом Галушко С.С. на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. до суду надано: копію договору на надання правничої допомоги від 20.01.2020 р. №25, Акт приймання-передачі правничих послуг від 28.05.2020 р. №1, квитанцію до прибуткового касового ордера про оплату послуг адвоката від 27.03.2020 р. №25/1 на суму 12000грн., копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на належний йому автомобіль Toyota Camry, фіскальний чек на бензин А-95 від 11.03.2020 р. та фіскальний чек на бензин А-95 від 26.05.2020 р., розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката клієнта Мороз Тетяни Миколаївни від 28.05.2020 р. Із наданих документів вбачається, що розмір підтверджених витрат відповідача на правничу допомогу адвоката склав 12\~000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2\~ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3\~ст. 141 ЦПК). Оскільки суд суд вважає такими , що підлягають відмові в задоволенні позовні вимоги [PERSON] , то з позивача на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Також при зверненні з позовом до суду позивач [PERSON] не сплатив судовий збір, вважаючи, що він звільнений від нього на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є учасником бойових дій. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Відповідний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у\~статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими [PERSON] звернувся у цій справі. Таким чином, оскільки [PERSON] \~звернувся до суду з позовом про відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів, який не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню з позивача. Тому з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved