Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» (надалі ДУ «ДІП СЕД») , яку в ході судового розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі - 51050грн.10коп., заборгованість по авансовим звітам у розмірі - 17583грн.56коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 481774грн.56коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.04.2008року він був призначений на посаду директора ДУ «ДІП СЕД». 17.12.2013року був звільнений з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпПУ. На день звільнення сума заборгованості по заробітній платі склала 51050грн.10коп., сума заборгованості по авансовим звітам склала 17583грн.66коп. Відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпПУ розрахунок з ним не провів. Згідно ст.117 КЗпПУ та відповідно до вимог ст. 8 Постанови від 08.02.1995року за №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2013року по 31.01.2017року у розмірі -481774грн.56коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вказавши, що відповідач не визнає надану [PERSON] довідку №237/01 від 17.11.2015року про заборгованість по заробітній платі та авансовим звітам, та зазначивши, що для встановлення усіх фактичних обставин, що мають значення для повного та всебічного розгляду справи необхідно дослідити питання матеріального забезпечення [PERSON], яке повинно було здійснюватись у відповідності до контракту №3-17 від 11.04.2008року, який позивачем не був переданий відповідачу при звільненні. Позивач працюючи директором в ДУ «ДІП СЕД» мав вплив на бухгалтера, яка могла написати йому будь-яку заборгованість з заробітної плати, тому відповідач не довіряє довідці, яку позивач надав як доказ до матеріалів справи. Крім того посилались на те, що з 18.10.2014року по 17.11.2015року позивач працював на посаді директора ДУ «ДІП СЕД». Згідно Статуту ДУ «ДІП СЕД» саме директор несе персональну відповідальність за стан, діяльність та виконання фінансових планів Установи. Просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не зявились, надіслали до суду письмові пояснення, в яких просили у позові [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що 11.04.2008року між Мінпромполітики (Мінекономрозвитку правонаступник на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.03.2014року №408 «Про деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі обєктами державної власності») та [PERSON] було укладено контракт №3-17, згідно якого [PERSON] було призначено на посаду директора ДУ «ДІП СЕД». Додатковою угодою від 05.03.2009року №41 до даного контракту були внесені зміни в частині матеріального забезпечення керівника, за рахунок частки доходу, одержаного підприємством, а саме: визначено розмір посадового окладу, який складав 3\~450грн.; встановлено доплату за вчене звання старшого наукового співробітника у розмірі 25% до посадового окладу, якщо підприємство здійснює таку діяльність; передбачено виплату грошової допомоги у розмірі шести посадових окладів у разі виходу керівника не пенсію; визначено показники та розмірі матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном на 2009рік. 17.11.2014року між Мінекономризвитку та [PERSON] було укладено новий контракт №17, який припинив свою дію 17.11.2015року у звязку з закінченням строку дії. Тобто, трудові відносини органів управління з [PERSON] урегульовані строковим трудовим договором. Виходячи із розмірів зазначеної позивачем заборгованості її було розраховано на підставі наказу ДУ «ДІП СЕД» від 23.03.2009року №22, яким передбачено, зокрема: виплату керівнику премії у розмірі 100% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом; доплату за науковий ступінь кандидата економічних наук у розмірі 15% до посадового окладу; надбавку за інтенсивність та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу; премію у розмірі 7 посадових окладів відповідно до додатку 3 контракту, яким визначено показники ефективності управління державним майном на 2009рік. При цьому відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору» від 19.03.1993року №203 оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті. Крім того згідно п.18 постанови Кабінету Міністрів України «Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» премії керівнику державного підприємства нараховуються за рішенням органу управління. Нарахування заробітної плати [PERSON] на підставі наказу ДУ «ДІП СЕД» від 23.03.2009року №22, що не передбачено контрактом чи додатковою угодою до нього є незаконним. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] згідно наказу №48-Д від 11.04.2008року був призначений на посаду директора Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень м.Харків на умовах укладеного контракту від 11.04.2008року №3-17, а згідно наказу Мінпромполітики України №2-Д від 17.12.2013року звільнений з посади директора ДУ «ДІП СЕД» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. (а.с.6,75). З наданої до справи довідки, виданої [PERSON], який займає посаду директора ДУ «ДІП СЕД» від 17.11.2015року за №237/01 вбачається, що він має заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 51050,10грн. та заборгованість по авансовим звітам у розмірі - 17583,56грн., а всього 68633,33грн. по стану на 17.12.2013року /а.с.4/. За клопотанням відповідача приймались заходи, щодо встановлення правильності нарахування й виплати заробітної плати [PERSON] Так ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.08.2016року було призначено по даній справі судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса. 22.12.2016року до суду надійшло повідомлення від експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку судової економічної експертизи №9140 за матеріалами цивільної справи №643/4807/16-ц, оскільки не надані необхідні для проведення експертизи матеріали та клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи відповідачем не виконане. Представником відповідача не надано, всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог [PERSON] зокрема, щодо відсутності заборгованості у підприємства перед позивачем по виплаті зарплати та авансових звітів або наявності такої заборгованості у іншому, ніж зазначено позивачем, розмірі, хоча обовязок доведення перед судом безпідставності позовних вимог останнього несе саме відповідач. Крім того, посилання третьої особи на незаконність довідки за №237/01 від 17.11.2015року, виданої [PERSON] щодо сум вказаних в ній, з тих підстав що нарахування заробітної плати [PERSON] на підставі наказу ДУ «ДІП СЕД» від 23.03.2009року №22, не передбачено контрактом чи додатковою угодою, суд не приймає до уваги, оскільки суду не надано доказів на спростування вказаних сум. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі та авансовим звітам підприємства перед позивачем, суд приймає до уваги надану позивачем довідку від 17.11.2015року і у відповідності до ст.116 КЗпП України стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі - 51050грн.10коп., заборгованість по авансовим звітам у розмірі - 17583грн.56коп. Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то суд їх вважає такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] після звільнення 17.12.2013року з посади директора ДУ «ДІП СЕД», наступного дня 18.12.2013року згідно Наказу №75 від 18.12.2013року був прийнятий на посаду заступника директора з наукової роботи /а.с.76/. 18.10.2014року, згідно Наказу №79-п від 16.10.2014року Мінекономрозвитку України на [PERSON] покладено виконання обовязків директора інституту з наукової роботи до призначення керівника /а.с.77/. 18.10.2014року, Наказ №78, [PERSON] приступив до виконання обовязків директора інституту /а.с.78/. 17.11.2014року, згідно Наказу №99-п Мінекономрозвитку України від 17.11.2014року [PERSON] призначено директором інституту на термін та на умовах визначених контрактом /а.с.79/. 17.11.2015року, згідно Наказу №172-п, [PERSON] звільнено з посади директора ДУ «ДІП СЕД» у звязку з закінченням строку дії трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України /а.с.80/. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що після звільнення [PERSON] 17.12.2013року, останній знову виконував обовязки директора ДУ «ДІП СЕД» до 17.11.2015року, на якого було покладено обовязок недопущення заборгованості з виплати заробітної плати та саме з вини [PERSON] як уповноваженої особи не була виплачена останньому заборгованість по заробітній платі. У звязку з чим суд вважає, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні слід рахувати з 18.11.2015року. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Як вбачається з довідки, розмір нарахованої заробітної плати позивачу у жовтні 2013 року становив 15096,25грн., у листопаді 2013 року 12011,18грн. З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у жовтні 2013 року - 23 робочих днів, у листопаді 2013 року - 21 робочих днів (загалом - 44 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період з жовтня 2013 року по листопад 2013 року - (15096,25грн.+12011,18грн.), середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата становить - 616,08грн. (15096,25грн.+12011,18грн.) (44 робочих днів). При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 18.11.2015 року по 31.01.2017року включно (згідно вимог позивача), тобто загалом 441 днів. Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки становить 271691грн.28коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial