Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому зазначає, що 06.11.2016 року близько 00 год.50 хв. належний на праві приватної власності відповідачу [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], рухаючись по вулиці Запорізькій в с. Новоіванівка, Оріхівського району Запорізької області, не впоравшись з керуванням, здійснив виїзд на протилежну сторону руху та здійснив зіткнення з належним йому праві приватної власності автомобілем марки ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням онука позивача [PERSON], в результаті чого вказані автомобілі було пошкоджено, а [PERSON] отримав тілесні ушкодженні. За фактом ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого винним у настанні зазначеної ДТП було визнано [PERSON], водія транспортного засобу ВАЗ-2108, державний номер [NUMBER]. 06 листопада 2016 року Оріхівським відділенням поліції Пологівського відділу поліції було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та постановою від 20 грудня 2016 року провадження було закрито. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2017 року [PERSON] визнано винним за ст..124, ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Дана постанова відповідачем не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно звіту № 569 від 21.12.2016 року, виконаного спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON], розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, як власнику автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, складає 63080,27 грн. також експертні послуги склали 1200,00грн, тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 64280,27 грн. та сплачений ним судовий збір в розмірі 643,00грн. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягає, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнає. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. У задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 06.11.2016 року о 01 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Запорізькій в с. Новоіванівка Оріхівського району Запорізької області не втримав безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку. Автомобілі отримали механічні ушкодження. За даним фактом, 06 листопада 2016 року Оріхівським відділенням поліції Пологівського відділу поліції було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, матеріали досудового розслідування якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016080310001263 від 06 листопада 2016 року. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 20 грудня 2016 року, слідчим СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON], вищевказане кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.01.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00грн. на користь держави, з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк один рік. Дана постанова оскаржена не була та набрала законної сили. Згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу САА 159727, виданого Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, автомобіль [NUMBER] належить [PERSON]. Згідно звіту № 569 від 21.12.2016 року виконаного спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON], розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, як власнику автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, складає 63080,27грн. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача, щодо нечинності звіту № 569 від 21.12.2016 року на дату предявлення позову виходячи з наступного. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому. Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року за № 1440, на які посилається представник відповідача містить вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна, зокрема: звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об'єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об'єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином, строк дії звіту та висновку про вартість майна не є обовязковою вимогою до змісту звіту, а оскільки в звіті № 569 від 21.12.2016 року виконаного спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON] не вказано строк дії, то він є дійсним на дату предявлення позову. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У пункті 2\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6\~судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Як вказано в\~ст.1166 ЦК України, майнова шкода, скоєна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою , яка його скоїла. Відповідно до ч.2 ст. ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ч.6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже висновки, викладені у постанові Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.01.2017 року, якими встановлено протиправність дій [PERSON], що призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди, є обов'язковими для суду, що розглядає цивільну справу та не підлягають доказуванню. Таким чином матеріальна шкода, завдана позивачу, як володільцю автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті ДТП підлягає відшкодуванню [PERSON], оскільки саме він керував автомобілем [NUMBER] під час скоєння ДТП. З наданих доказів, судом встановлено, що позивачем повністю підтверджено наданими доказами спричинення йому матеріальної шкоди в сумі 63080,27 грн. неправомірними діями [PERSON] Що стосується вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем на плату послуг оцінювача у сумі 1200,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку за замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. До суду позивач не надав жодного доказу понесення ним витрат на оплату послуг оцінювача. Таким чином, в частині позовних вимог стосовно стягнення, витрат понесених позивачем на плату послуг оцінювача у сумі 1200,00 грн. слід відмовити. Також, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума сплаченого судового збору в розмірі 643,00 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial