Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «Будинкоуправління №1 10 відділення морської інженерної служби Західного морського району» (БУ №1) та уточнивши позовні вимоги просив визнати за ним право на проживання та користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], вселити його у зазначене жиле приміщення та зобов'язати Хмельницький ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зареєструвати [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі виданого 22 листопада 1963 року ордеру № 116 на право зайняття двох кімнат, площею 22,4 кв. м. в квартирі [ADDRESS], він у складі сім'ї [PERSON], батька позивача, вселився та проживав у спірному житловому приміщенні. Проте прописаний, як зазначає позивач, помилково він був в квартирі [ADDRESS]. В останні роки у спірному житловому приміщенні проживає брат позивача, [PERSON] зі свою сім'єю, внаслідок чого позивач не має доступу до спірної квартири. Посилаючись на те, що він є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], належним чином виконує обов'язки щодо її утримання, [PERSON] просить суд вселити його у спірне житлове приміщення та зобов'язати Хмельницький ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зареєструвати його за адресою спірного жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача, БУ № 1 заявлений [PERSON] позов не визнала, посилаючись на відсутність у позивача визначених законом підстав для вселення у спірне житлове приміщення, а відтак й на реєстрацію його за вказаною адресою. Представник Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], який був залучений до участі у справі за клопотанням БУ №1, заперечуючи проти позову, пояснив, що позивач [PERSON], який є його братом, тривалий час постійно проживає у [ADDRESS], власником якого він, [PERSON], є в силу набрання законної сили заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2007 року у справі № 2-5736/07. Суд, заслухавши доводи сторін та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі та в експлуатації ДП «БУ № 1 10ВМІС». Відповідно до статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер. На підставі ордеру № 116 від 22 листопада 1963 року на право зайняття двох кімнат, площею 22,4 кв.м в квартирі [ADDRESS] позивач, [PERSON] вселився в зазначене житлове приміщення, тобто скористався своїм правом на вселення у спірне жиле приміщення впродовж визначеного терміну дії ордеру. У своїх поясненнях позивач та його представник не надали суду відомостей стосовно того, коли та за яких обставин позивач вибув із спірного житлового приміщення. Проте, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2007 року у справі № 2-5736/07 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, яке набрало законної сили 19.06.2007 року та з якого вбачається, що з 15 січня 1974 року [PERSON] мешкає у будинку [ADDRESS], володіє ним відкрито, добросовісно та безперервно більш як десять років, що стало підставою для визнання за ним права власності на зазначений будинок. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. За відомостями адресно-довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області [PERSON], [INFO], з 15 січня 1974 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. При цьому, з листа в. о. начальника СГІРФО Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 29.04.2011 року № 31/18вх1087 на ім'я Комісара Міжнародного комітету захисту прав людини в Одеській області за результатами перевірки щодо видачі паспорта громадянина України взамін втраченого громадянину [PERSON] вбачається, що реєстрація за вказаною адресою була здійснена на підставі його особистої заяви. Фактично у спірній квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], його дружина, [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини визнаються самим позивачем та, крім того, встановлені судовим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2012 року у справі № 22ц - 1590/3370/2012, актами БУ № 1 від 18.11.2009 року. Відповідно до статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання в інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У відповідності з наведеною нормою, вибувши 15 січня 1974 року на інше постійне місце проживання - будинок [ADDRESS], [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, у зв'язку з чим суд критично оцінює доводи позивача щодо належного виконання ним обов'язків квартиронаймача. Аналогічна позиція викладена у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, який роз'яснює, що наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це; на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] посилалися лише на припущення відносно предмету позову та жодним чином не повідомили суду будь-які обставини, що мают значення для вирішення справи по суті. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 частини 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 6 зазначеного Закону та пунктами 2.1, 2.2 виданого в його розвиток Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2012 року № 2109/22421, обов'язок зареєструвати своє місце проживання у випадку його зміни покладено на громадян України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання з поданням при цьому визначеного переліку документів. Виходячи із змісту наведених норм та обставин справи, вимоги позивача щодо зобов'язання Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зареєструвати його за адресою розташування спірного житлового приміщення не відповідають встановленому в державі порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб, а за умови втрати позивачем права користування цим приміщенням є безпідставними. Згідно ст.,ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тобто ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач [PERSON] всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, протягом розгляду справи, не надав суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним обов'язків квартиронаймача, чи факту незаконного позбавлення його права користування спірним житлом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі вище викладеного, суд робить висновок, що обставини викладені позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, при дослідженні судом в ході судового слідства, не знайшли жодного документального підтвердження, тому не можуть бути достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed