Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказував, що він являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку з 2002 року зареєстрована відповідач [PERSON] , його колишня дружина, шлюб з якою був розірваний 10 лютого 2009 року. Але фактично відповідач [PERSON] не мешкає в будинку з 2012 року. Тому відповідач, на думку позивача, втратила право на проживання у житловому будинку, так як відсутня в ньому понад один рік. Постійна відсутність відповідача в житловому будинку створює для нього, позивача, труднощі в утриманні будинку на оформлені субсидії. Ухвалою від 10 квітня 2019 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач [PERSON] отримала засобами пошитого зв`язку 13 квітня 2019 року. У визначений судом строк відповідач [PERSON] відзив на позов не подала та про існування поважних причин, які перешкодили їй у поданні такої письмової заяви по суті справи. Тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В доповнення до обставин, викладених в позові, [PERSON] пояснив суду, що після розлучення він розпочав проживати з іншою жінкою, у них виникли сімейні відносини та народилась дитина. А колишня дружина, [PERSON] , продовжувала проживати в будинку. Але коли вона привела в будинок свого нового чоловіка, він, [PERSON] , з цим не погодився та запропонував, аби той піклувався про [PERSON] у власному будинку. До того ж, він, [PERSON] , на той час планував проживати в цьому будинку зі своєю новою родиною. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась та усно заперечила проти позову, пояснивши наступне. У спірному будинку вона зареєстрована з 2002 року та постійно проживала в ньому до 03 липня 2013 року. Того дня вона прийшла з роботи та побачила колишнього чоловіка, [PERSON] , який висловив вимогу полишити будинок, бо він бажає проживати в ньому зі своєю новою сім`єю. Вона змушена була піти з будинку та орендувати інше житло, бо фактично [PERSON] її вигнав з речами. З цього приводу вона скаржилась до правоохоронних органів, але безрезультатно. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 18 січня 2019 року приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л., житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , позивачу по даній справі. Спадщина у виді спірного житлового будинку відкрилась [INFO], коли померла [PERSON] , попередній власник цього будинку, для якої [PERSON] був онуком. Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.». Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] , який у належний спосіб прийняв спадщину після смерті [PERSON] , набув право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок [ADDRESS] , ще у 2014 році. Відповідно до записів будинкової книги у вказаному житловому будинку з 02 березня 2002 року зареєстрована [PERSON] Проте, як зазначено в акті, виданому комісією ОСН № 7 від 20 березня 2019 року, [PERSON] фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 20 липня 2012 року. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] отримала право на проживання у житловому будинку, що знаходиться за [ADDRESS] , за життя попереднього власника, але вона втратила це право, оскільки не проживає в ньому більше одного року. Відповідач [PERSON] наголошувала на тому, що змушена була під тиском колишнього чоловіка залишити житловий будинок та мешкати в іншому житлі. Але належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідач суду не подала. Тому, виходячи з наявних матеріалів та встановлених обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловою площею у вказаному будинку, оскільки не проживає в ньому без поважних причин більше одного року. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved