Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.09.2014 року між [PERSON] та відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 223616504, на суму 3091,50 грн. Вона [PERSON] є інвалідом 2-ї групи в наслідок психічного розладу, перебуває на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з 2000 року, на даний час на час укладення даних правочинів мала психічне захворювання (шизофренія, параноїдна форма) яке позбавляло можливості усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. На підставі статті 225 ЦК України просять визнати недійсним укладений кредитний договір № 223616504 від 30.09.2014 року. Позивач [PERSON] подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити та розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Попередньо подали заперечення проти задоволення позову, обґрунтовують його тим, що позивачка усвідомлювала свої дії підписавши договір та отримавши грошові кошти. Вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, поскільки справи про визнання правочину недійсним на підставі ст.225 ЦК України вирішуються з урахуванням як висновку експертизи так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази які знаходяться в матеріалах справи, прийшов до наступного. 30.09.2014 року між [PERSON] та відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 223616504, згідно якого [PERSON] (Позичальник) отримала в ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Кредитор) кредит на суму на суму 3091,50 грн., із процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % річних строком на 10 місяців. Згідно довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією(псих.МСЕК) серії АВ №0344280 від 05.03.2015 року, [PERSON]. [INFO] є інвалідом 2-ї групи довічно причина загальне захворювання. [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з 2000 року. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, що видно із довідки № 19 від 22.01.2015 року Поліклініки Гусятинської ЦКРЛ. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 19.10.2015 року було в справі №596/1394/15-ц було призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану [PERSON]. Перед експертом ставились наступні запитання: «Чи хворіла [PERSON], [INFO], жителька с. Суходіл Гусятинського району Тернопільської області на психічну хворобу в період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року ? Чи здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними [PERSON], [INFO], жителька, с. Суходіл Гусятинського району Тернопільської області в період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року?» Як вбачається із Висновку судово-психіатричного експерта №595 від 12.11.2015 року, [PERSON] в період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року страждала на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, стабільний дефект, що досягає рівня вираженого хронічного психозу. По своєму психічному стану в період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року [PERSON] не могла керувати своїми діями і давати звіт своїм діям. В даному випадку судом встановлено, що в момент укладення спірного правочину (кредитного договору № 223616504) між сторонами по справі 30 вересня 2014 року, [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Недієздатною [PERSON] не визнано. Отже, є підстави для визнання недійсним кредитного договору № 223616504 від 30 вересня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України. Позивача звільнено від сплати судового збору так як [PERSON] в інтересах якої він діє є інвалідом 2-ї групи на підставі Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог згідно ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved