Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності\~ на спадкове майно, мотивує тим, що 06.01.2014 р. помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] (колишня Дніпропетровське шосе) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та автомобіля [NUMBER], 2011 року випуску. На час смерті батька він знаходився в місцях позбавлення волі. Його дружина, відповідачка [PERSON] звернулася до суду з позовом щодо позбавлення його права на спадкування, однак рішенням суду від 28 липня 2015 р., яке набрало законної сили, їй відмовлено у задоволенні позову. Однак у неї знаходяться правовстановлюючі документи на квартиру та автомобіль. При зверненні його до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом він отримав відмову державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори від 29.12.2015 р. в звязку з відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявністю суперечки між спадкоємцями. В звязку з тим, що врегулювати мирним шляхом спір неможливо через відмову відповідачки надати відповідні документи, просить суд визнати за ним, спадкоємцем першої черги за законом, право власності на спадкове майно, а саме: ? частку квартири [ADDRESS] (колишня Дніпропетровське шосе) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та на ? частки автомобіля [NUMBER], 2011 року випуску. Стягнути з відповідачки судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 06.06.2016 р., заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 13.11.2015 р., в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, крім того, чомусь позивач не заявляє своїх прав на грошовий вклад. Зауважив, що у [PERSON] фактично відсутній юридичний інтерес щодо спадкового майна, оскільки, як він вважає, все майно йому в подальшому не дістанеться. Більш того, у сторін взагалі відсутній будь-який спір про право, права позивача порушені не відповідачем, про що він і вказує в своєму позові. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] про слухання справи за її відсутності, позов не визнає (т. 1 а.с. 110). Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] [INFO], є рідним сином [PERSON] (т. 1, а.с. 6 копія свідоцтва про народження). 06 березня 2009 р. [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 137421 (т. 1, а.с.11). 06 січня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 548136 (том 1, а.с.12). За життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2010 року, [PERSON] належала квартирі [ADDRESS] (т. 1, а.с.8 копія свідоцтва, а.с. 10 копія витягу), що є його особистою приватною власністю у відповідності до п.2 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України та не заперечувалось по суті сторонами. Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] був власником автомобіля «ВАЗ 217230» ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В 2010 року випуску державний номерний знак [NUMBER] (а.с.9 копія свідоцтва). Однак суд зазначає, що оскільки право власності на вказаний транспортний засіб він набув за час шлюбу, відповідно до ст.70 СК України презюмується його право на 1/2 частку на даний автомобіль і саме вказана частка підлягає спадкуванню після його смерті, оскільки інша 1/2 частка на автомобіль «ВАЗ 217230» ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В 2010 року випуску державний номерний знак [NUMBER], належить [PERSON], як дружині при можливому поділі майна подружжя. Також, відповідно до копії спадкової справи №98/2014, заведеної після смерті [PERSON], який помер 16.01.2014 року, на ім'я [PERSON] маються вклади. Таким чином, судом встановлено, що до спадкової маси після смерті [PERSON] входить: квартира [ADDRESS]; 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ модель 217230, колір темно-сірий, номер шасі VIN-XTA217230B0131566, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, грошові вклади, що підтверджується матеріалами спадкової справи №98/2014 (т.1 а.с.39-100) Згідно зі ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 1 статті 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ч. 1 ст. 1261 ЦК України). В матеріалах спадкової справи №98/2014 міститься власноручно написана заява [PERSON] від 10.04.2014 р. про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер 06.01.2014 року. (т.1 а.с.53). Дана обставина підтверджує добровільне волевиявлення позивача на спадкування після смерті його батька із розумінням юридичних наслідків такого волевиявлення. Крім того, в матеріалах спадкової справи №98/2014 міститься заява від 01.03.2014 р. [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 06.01.2014 року. (т.1 а.с.40) Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, постановою державного нотаруса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 29 грудня 2015 р. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну частину спадкового майна, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 217230, реєстраційний номер [NUMBER], після смерті 06 січня 2014 року [PERSON] у звязку з наявністю суперечки між спадкоємцями та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлого, оскільки вони (зі слів [PERSON]В.) знаходяться у [PERSON] (т. 1, а.с.16 копія постанови). Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно розяснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане підтверджується також розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, при наявності спору між спадкоємцями та через відсутність правовстановлюючих документів, нотаріус правомірно та у відповідності до вимог діючого законодавства України відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а отже позивачем вибраний вірний спосіб захисту, оскільки дійсно існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому суд вважає, що відповідачем у справі позивачем вірно зазначено [PERSON], яка також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки саме між ними існував та існує спір про право на спадкуванням після смерті [PERSON] Так, державний нотаріус Четвертої криворізької державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину в тому числі і через виниклу суперечку між [PERSON] та іншою спадкоємицею за законом, дружиною, [PERSON], щодо розподілу спадщини після смерті [PERSON]. З цього приводу суд вважає за необхідне зауважити, що дана підстава є такою, що перестала існувати, оскільки спір було вирішено по суті із постановленням рішення у справі. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 р., відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Четверта Криворізька нотаріальна контора про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та усунення від спадкування (том 1, а.с. 14-15 копія ухвали). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2015 року було відмовлено представнику [PERSON] - [PERSON] у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Четверта Криворізька нотаріальна контора про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та усунення від спадкування (т.1 а.с.131-133). Вказаним суд вважає підтвердженим право [PERSON] на спадкування за законом після смерті його батька на рівні із дружиною померлого - [PERSON], не зважаючи на заперечення цього факту представником відповідача. Також суд, зважаючи на заперечення представника відповідача, звертає увагу на те, що питання про спадкування грошових вкладів, відкритих на ім'я [PERSON], не є спірним, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] саме на автомобіль та квартиру, що належали померлому, оскільки існувала суперечка та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 560,00 грн. (т.1, а.с.1). та 970,00 грн. (т.1 а.с.241). Виходячи з зазначеного суд вважає, що сума в розмірі 1530,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.ст. 321, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.41 Конституції України,

Outcome: approved