Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що 11 серпня 2014 року близько 20 години біля входу до подвір'я домоволодіння [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої, водій автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння, заподіяв водію автомобіля Citroen Jumpy р.н. [NUMBER] [PERSON] матеріальні збитки. Одразу ж після настання даної ДТП, відповідач власноруч неписав розписку про добровільне відшкодування заподіяних збитків, які сторонами було оцінено в розмірі сім тисяч грн. В підтвердження взятих на себе зобов'язань, [PERSON] добровільно передав [PERSON] документи на керований ним автомобіль та свої документи, які підтверджують його право керування транспортними засобами. Однак, своїх зобов'язань не виконав, що змусило позивача звернутися до суду з названим позовом. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] 7000 грн. заподіяних збитків, 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 2000 грн. витрат, понесених за оплату правової допомоги, 246 грн.20 коп. сплати судового збору та 96 грн. за виклик відповідача до суду, а всього 11 342 грн.20 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю пояснивши, що одразу ж після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння, почав у нього просити не викликати працівників міліції та зобов'язувався добровільно відшкодувати заподіяні збитки. При цьому, з приводу досягнутих домовленостей, відповідач у присутності свідків самостійно написав відповідну розписку, а потім передав йому її разом з документами на автомобіль. Від моменту ДТП і по теперішній час відповідач за спричинену шкоду коштів не сплатив, вперто ухиляється від спілкування з ним, зокрема на багаторазові телефонні дзвінки він не відповідає, за місцем свого проживання з будинку для спілкування з ним не виходить, з приводу повернення йому документів на автомобіль - не звертається. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про день та час розгляду справи належним чином був повідомлений. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Заслухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. За загальним правилом ст.ст.1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, п.6 Постанови № 4 від 1 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України ). Судом встановлено, що 11 серпня 2014 року близько 20 години біля входу до подвір'я домоволодіння [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої, водій автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння, заподіяв водію автомобіля Citroen Jumpy р.н. [NUMBER] [PERSON] матеріальні збитки. Юридично значущі факти правового спору встановлюються за допомогою доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Законом строго регламентована процесуальна форма, в якій ці дані можуть бути отримані. Вони встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Одразу ж після скоєної ДТП, водій автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] визнав свою провину в скоєному правопорушенні та добровільно запропонував відшкодувати заподіяну шкоду шляхом сплати позивачу [PERSON] узгоджену сторонами суму в розмірі 7000 грн. При цьому, відповідач [PERSON] в підтвердження своєї вини, у власноруч написаній розписці зазначив, що він визнає порушення ним правила дорожнього руху в зв'язку з чим, допустив зіткнення транспортних засобів та пошкодження автомобіля позивача. Окрім того, в даній розписці відповідач зазначив, що на момент ДТП він перебував в стані алкогольного сп'яніння. На підтвердження своїх намірів щодо добровільності відшкодування заподіяної шкоди, [PERSON] в присутності свідків передав [PERSON] реєстраційні документи на автомобіль та своє посвідчення на право керування транспортним засобом про отримання яких, останній написав розписку. Таким чином, в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що дії [PERSON] були направомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а тому, в нього виник обов'язок відшкодувати завдану шкоду. Встановлені судом обставини окрім розписки [PERSON] підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо підтвердили факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2014 року близько 20 години біля входу до подвір'я домоволодіння [ADDRESS] за участю автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Citroen Jumpy р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Вказаними свідками також підтверджений факт перебування водія [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, його визнання своєї провини в дорожньо-транспортній пригоді та пошкодження транспортного засобу та його добровільні наміри у відшкодуванні заподіяних збитків, які сторонами були оцінені в розмірі 7000 грн. Окрім того, встановлені судом обставини підтверджуються фототаблицями механічних ушкоджень автомобіля Citroen Jumpy р.н. [NUMBER] ( а.с.20-21 ), копією посвідчення водія виданого на ім'я [PERSON] ( а.с. 8 ) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого на ім'я [PERSON] ( а.с. 9 ). З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] 7000 грн., які сторонами були обумовлені та визначені в рахунок відшкодування заподіяної шкоди підлягають до задоволення. Вирішуючи питання відшкодування заподіяної моральної шкоди, то суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні його позовних вимог виходячи з наступного. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, а також у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. В судовому засіданні позивач [PERSON] не навів переконливих доказів заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральних страждань в зв'язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог. Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У випадку якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається із квитанції № 6 від 30.10.2014 року позивачем було сплачено 96 грн. за телефонограму послану відповідачу [PERSON] про виклик до районного суду на розгляд справи, а тому, вказана сума підлягає до відшкодування. Згідно п.5 ст.4 Закону України « Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-УІ розмір ставки судового збору визначається в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн. 60 коп. Відповідно до квитанції від 07.10.2014 року позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено 243 грн.20 коп., яка також підлягає до відшкодування.

Outcome: partial