Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який неодноразово уточнював та в останній редакції уточненого позову просить суд усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності згідно договору дарування, укладеного 23 вересня 1994 року між ним та [PERSON] і [PERSON] (раніше [PERSON]) Г.В., квартирою №16, розташованою в будинку №5 на вул. Бикова в м. Кривому Розі, зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні зазначеною квартирою та зобовязати відділ реєстрації фізичних осіб та міграції населення Саксаганського району м. Кривого Рогу зняти [PERSON] з реєстрації із зазначеної квартири, в обґрунтування якого послався на те, що остання не є членом його сім'ї, не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує за комунальні послуги, але є в ній зареєстрованою, що створює йому перешкоди в користуванні квартирою. Більш того, [PERSON] має інше жиле приміщення, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, м-р Ювілейний, 8/94, в якому постійно проживає, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації із його квартири не бажає. [PERSON], в свою чергу, звернулась до суду з позовом до [PERSON], який неодноразово уточнювала та в останній редакції уточненого позову просить суд визнати вищевказаний договір дарування спірної квартири угодою купівлі-продажу цієї квартири, в обґрунтування якого послалась на те, що зазначений договір дарування є удаваним правочином, оскільки за спірну квартиру нею та [PERSON] було сплачено відчужувачам 11000 доларів США, а також, що вона постійно проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги та має право користуватися нею. Представники сторін надали в судове засідання письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як видно із матеріалів справи, квартира №16, яка розташована в будинку №5 на вул. Бикова в м. Кривому Розі (далі по тексту Спірна квартира) на підставі договору дарування, укладеного 23 вересня 1994 року між [PERSON], відповідачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належить останньому на праві власності (т.1, а.с.6,7). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.1986 року по 08.07.2003 року (т.3, а.с.69). [PERSON] зареєстрована в Спірній квартирі з 14 жовтня 1999 року і по цей час (т.3, а.с.75). Отже, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування Спірною квартирою, суд зазначає наступне. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не є членом його сім'ї, і хоча є зареєстрованою в Спірній квартирі, однак в ній не проживає та не сплачує за комунальні послуги. Однак суд не бере до уваги цих доводів, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що [PERSON] була зареєстрована в Спірній квартирі за заявою самого [PERSON], і хоча з 08.07.2003 року вона перестала бути членом його сім'ї, однак не тільки продовжує постійно проживати в Спірній квартирі, а й постійно сплачує за комунальні послуги та з нею укладений відповідний договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території (т.3, а.с.53-63, 68, 70-85, 89). За таких обставин [PERSON] має право користування Спірною квартирою, що передбачено ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, тому суд уважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Більш того, на безпідставність позовних вимог [PERSON] указує наступне. Так, обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про визнання договору дарування Спірної квартири угодою купівлі-продажу цієї квартири, [PERSON] посилається на те, що зазначений договір дарування є удаваним правочином, оскільки за спірну квартиру нею та [PERSON] було сплачено відчужувачам [PERSON], який є померлим, [PERSON] та [PERSON] 11000 доларів США. Зазначені [PERSON] обставини підтверджуються як нотаріально завіреними поясненнями [PERSON] та [PERSON], згідно яких сторонами було вчинено вищевказаний договір дарування Спірної квартири з метою приховання угоди купівлі-продажу цієї квартири для уникнення зайвих витрат, так і копіями розписок з боку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.2, а.с.146-148, 162-163, т.3, а.с.96-98). Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який необхідно встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в своїй\~постанові п. 25 №9 від 06.11.2009 року «Про практику\~\~розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,\~\~за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваними правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~ст. 235 ЦК України\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Судом під час розгляду справи встановлено факт укладення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договору дарування Спірної квартири з метою приховати угоду купівлі-продажу цієї квартири, а відтак зустрічні уточнені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] та про задоволення уточнених зустрічних позовних вимог [PERSON] У відповідності до положень ст. 75 ЦПК України (в редакції 1963 року) з [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню несплачене [PERSON] державне мито в розмірі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved