Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу , пені , індексу інфляції та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2011р. була затверджена мирова угода по цивільній справі № 2-53/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири сумістною власністю подружжя і визнання права власності на ? частину квартири» , в якій: визнано право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 000 гривен, ухвала набрала чинності 16 березня 2011 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача, щодо належного виконання зобов'язання вказаного в мировій угоді по сплаті грошових коштів, але відповідач ухиляється від виконання зобовязання, посилаючись на те, що не настав строк виконання. Позивач посилається на те, що невиконання відповідачем грошового зобовязання в розмірі 40000 гривен сприяло утворенню заборгованості у розмірі 32680,65 гривен, яка складається з : інфляційних витрат в розмірі 19780,65 гривен, 3% річних в розмірі 3600 гривен, пені в розмірі 9300 гривен, які позивач просить стягнути з відповідача , винести окрему ухвалу ,щодо недійсності мирової угоди , в звязку з введенням суду в оману та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та таким ,що не підлягає задоволенню. Суд, вислухав представника позивача , представника відповідача , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають на підставі наступного. Судом встановлено , що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2011 року була затверджена мирова угода по цивільній справі № 2-53/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири сумістною власністю подружжя і визнання права власності на ? частину квартири» , в якій: визнано право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 000 грн. ухвала набрала чинності 16 березня 2011 року. Позивач [PERSON] 02.02.2015 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вимогами про стягнення суми боргу , пені , індексу інфляції та 3% річних . Судом встановлено, що правові відносини між позивачем і відповідачем ґрунтуються ухвалою суду 10.03.2011 року про затвердження мирової угоди, яка набрала чинності 16 березня 2011 року,однак ні в мировій угоді, ні в ухвалі суду строк виконання зобов'язань не визначений. В цьому випадку кретитор має право вимоги в будь-який час (ч. 2 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу' про виконання зобов'язання. Право вимоги у позивача виникло 16.03.2011 року після набрання чинності ухвали суду від 10.03.2011 року. Положенням ст. 257 ЦК встановлено: загальна позовна давність встановлються тривалістю у три роки. Положенням ч. З ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином ,судом встановлено, що строк позовної давності починає відлік з 16.03.2011 року , отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимог позивача сплив 16.03.2014 року, а позовна заява була складена 02.02.2015 року, після спливу 3 років 10 місяців 15 днів , у звязку з чим позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed