Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме просив надати інформацію про наявність на території м. Генічеська вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року було визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] . Також, позивач зазначає, що такими діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданні та приниженні. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало в нього негативні емоції, погане самопочуття, пригнічений настрій, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 23615 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 16.04.2020 року [PERSON] було подано до виконавчого комітету Генічеської міської ради запит на отримання публічної інформації, а саме про наявність на території м. Генічеська вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Оскільки відповідь на вказаний запит надана не була, [PERSON] звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з метою оскарження бездіяльності Генічеської міської ради. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року було визнано протиправними дії виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит на інформацію [PERSON] та зобов`язано повторно розглянути його запит від 16.04.2020 року. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом (ч.1 ст.13 ЦПК України.) Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішеннями суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вказаним рішенням суду встановлено бездіяльність виконавчого комітету Генічеської міської ради протиправною. Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому значної моральної шкоди, яка полягає у стражданні та приниженні, пов`язаних з неотриманням запитуваної ним інформації. Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно до вимог ст. 25 Закону «Про звернення громадян», ст. 31 Закону України «Про інформацію», ст.24Закону України «Про доступ до публічної інформації» при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами. Як зазначено в ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу держаної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст.1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.3 ст 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушень, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні вимоги відшкодування, враховуються вимоги розумності та справедливості. Адекватне відшкодування, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади або органами місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен становити чи мали дії відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждань, або принижень, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміром відшкодування, спричиненим негативним наслідком, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність виконавчого комітету Генічеської міської ради, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 23615 гривень, є завищеним. Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду її звернення, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнала позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 1000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди та буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. При цьому суд вважає розрахунок розміру моральної шкоди, зроблений позивачем, є не прийнятним, значно завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial