Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.10.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 25.10.2003 року складено відповідний актовий запис №130. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, тому позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом, в якому просив шлюб між ним та відповідачем розірвати, передати малолітніх дітей сторін позивачу для подальшого проживання, виховання та розвитку. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти задоволення останніх, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що 25.10.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 25.10.2003 року складено відповідний актовий запис №130, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області 02.10.2019 року (а.с.14). Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 03.07.2007 року (а.с.8), та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 21.05.2010 року (а.с.9). З пояснень сторін вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Строк, наданий судом для примирення, сторони не використали. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу - « [PERSON] ». Що ж стосується позовних вимог позивача про передачу йому малолітніх дітей для подальшого проживання, виховання та розвитку, то позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки дане питання вирішується в окремому судовому порядку із обов`язковим залученням органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позову. Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягав останній. На підставі викладеного,

Outcome: partial