Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, вказавши, що 05 липня 2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі крім матері також зареєстрований його брат [PERSON], який фактично не проживав в квартирі матері та відмовився приймати спадщину після смерті матері, заяви до нотаріуса не подавав. Після смерті матері він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, тому просить суд визнати, що за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень щодо вимог позивача за відсутності інших спадкоємців не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Кредитної спілки «Криворізька ощадна кредитна спілка» надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти вимог заперечень не мають. Третя особа [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти вимог позову не має, оскільки ще за життя матері існувала домовленість про залишення квартири його брату. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, за життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 квітня 2008 р. належала квартира [ADDRESS] (а.с. 8,9 копії договору, витягу). 05 липня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 686283 (а.с. 11 ). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії І-КИ № 397504. Згідно даних [PERSON] Довгинцівської районної в місті ради від 27.07.2016 р., на дату смерті [PERSON]Д, за адресою її проживання був та залишається зареєстрований [PERSON] (а.с.12 копія відомостей). Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частина 1 статті 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Так, згідно матеріалів спадкової справи, надісланої нотаріусом на запит суду, позивач [PERSON] звернувся 14 липня 2016 року до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 05 липня 2016 року, однак свідоцтво про право на спадщину за законом йому не видано, матеріали спадкової справи не містять причин такої відмови, однак як вбачається з наданих матеріалів, відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно розяснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане підтверджується також розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Оскільки в звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, враховуючи відсутність заперечень з боку учасників справи, суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки заявлені в позові обставини підтверджені матеріалами справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved