Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи уточнив, та просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], інформацію поширену відповідачем [PERSON] під час 6 позачергової сесії Харківської міської ради 7 скликання, а саме , що позивач «...ти замовляв сюжети, що тебе показували по телебаченню за це ти платив гроші...», «...ти лузер та просто пройдисвіт...», «...ти ховаєшся за сім'ю тому, що ти не хочеш йти служити в армію..», «..бігаєш, як навозна муха…», «депутат Лесик розмішує біг-борди приблизно на суму 220-230 тисяч гривень на 9 травня…» , «...при тому, що він ніде не працює, у нього немає роботи, він без певного місця роботи...», «…він чистий нелюд у побуті та б'є свою дружину...» та зобов'язати спростувати її під час першої чергової сесії Харківської міської ради після набуття рішення суду законної сили - публічним виступом з трибуну Харківської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 травня 2016 року на VI позачерговій сесії Харківської міської ради під час розгляду другого питання порядку денного сесії «Про дострокове припинення повноважень депутата Харківської міської ради», депутат Харківської міської ради [PERSON] під час свого публічного виступу з трибуни Харківської міської ради у сесійній залі Харківської міської ради своїми висловами принизив честь та гідність позивача та завдав шкоди його діловій репутації, як депутата Харківської міської ради та представника територіальної громади м. Харкова. Так, [PERSON] у цьому виступі вказав, що позивач [PERSON] «…ти замовляв сюжети, що тебе показували по телебаченню за це ти платив гроші…», «...ти лузер та просто пройдисвіт...», «...ти ховаєшся за сім'ю тому, що ти не хочеш йти служити в армію...», «...бігаєш, як навозна муха...», «...депутат Лесик розміщує біг-борди приблизно на суму 220-230 тисяч гривень на 9 травня...», «...при тому, що він ніде не працює, у нього немає роботи, він без певного місця роботи...» «…він чистий нелюд у побуті та б'є свою дружину…». Позивач вказує, що відповідачем повідомлено про факти, які є неправдивими, з наміром принизити [PERSON], як депутата Харківської міської ради в очах виборців . Позивач вважає, що образи, грубощі та неправдиві відомості, заявлені відповідачем, принижують його честь, гідність та ділову репутацію, а розповсюджені [PERSON] відомості не відповідають дійсності, є безпідставними, голослівними та носять негативний характер, свідчить про порушення прав позивача на повагу також до гідності та честі, а також на недоторканність ділової репутації, тому [PERSON] має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої пору\-шує його особисті немайнові права. Недостовірна інформація про позивача має бути спростована у такий же спосіб у який вона була поширена, а са\-ме під час сесії Харківської міської ради - публічним виступом з трибуну Хар\-ківської міської ради. В звязку із порушенням особистих немайнових прав позивача, приниженням його честі, гідності та ділової репутації, [PERSON] відчуває сильні моральні страждання, нервовий стрес, погіршилося самопочуття, порушився нормальний хід його життя, оскільки позивачу доводиться постійно пояснювати і спростовувати неправдиві відомості перед його виборцями та іншими представниками територіаль\-ної громади м. Харкова. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись в письмових запереченнях на те, що твердження позивача про те, що вислів «...замовляв сюжети, що тебе показували по телебаченню за це ти платив гроші...» принижують честь, гідність та завдають шкоди його діловій репутації є безпідставними, оскільки [PERSON] є політичним діячем, який для реалізації своїх програмних цілей має діяти відкрито та публічно. Реалізація публічної політики можлива, окрім іншого, через розміщення рекламних сюжетів за участі певного політичного діяча. Вважає, що вищезазначений вислів не містить негативного контексту та надання ефірного часу на оплатній або безоплатній основі жодним чином на це не впливає. Окрім того, розміщення сюжетів на безоплатній основі, тобто з наданням переваг перед іншими учасниками політичних процесів, могло бути розцінено як корупційні дії, і саме така інформація поставила б під сумнів доброчесність політика. Також вказує, що вислів відповідача про розміщення позивачем біг-бордів з привітаннями мешканців м. Харкова з Днем Перемоги за власні кошти також не містять негативної інформації та повністю відповідає політичній позиції позивача, враховуючи, що цей факт є загальновідомим. Крім того, посилається на те, що висловлювання відповідача про те, що [PERSON] лузер, просто пройдисвіт..., бігає, як навозна муха... та він чистий нелюд у побуті... за усіма мовностилістичними ознаками є оціночними судженнями, що не підлягає спростуванню. Посилається на п. 5 роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України у постанові від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», де зазначається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оціночне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації та враховуючи вищенаведене, інформація про спростування якої пред'явлено вимоги є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Інформацію, яку позивач вважає недостовірними твердженнями, не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема алегорії, речення стосується позивача опосередковано та не містить оцінки його дій, властивих його моральних якостей, його характеристики. Оскільки позивач не надав доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації саме щодо позивача, позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною є безпідставними. Публічний виступ та спірна інформація, яку позивач просить визнати недостовірною інформацією на думку відповідача є оціночними судженнями, тому згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Посилається на ст.10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, згідно якої кожен має право на свободу вираження поглядів. Наводячи практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, відзначає справи: «Лінгенс проти Австрії», «Обершлік проти Австрії» у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, в цих справах суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Враховуючи викладене та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, відповідач вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому просить в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 17 травня 2016 року відбулось засідання VI позачерговій сесії Харківської міської ради 7 скликання, на якому було прийнято Рішення № 236/16 про дострокове припинення повноважень депутата Харківської міської ради 7 скликання [PERSON]. Другим питанням порядку денного VI позачерговій сесії Харківської міської ради 7 скликання від 17.05.2016 р. було питання «Про дострокове припинення повноважень депутата міської ради 7 скликання». Як вбачається з стенограми засідання VI позачерговій сесії Харківської міської ради 7 скликання від 17.05.2016 р. (а.с.42-55), під час розгляду другого питання порядку денного відповідач [PERSON] поширив інформацію про позивача, що є предметом позову, про те, що ...ти замовляв сюжети, що тебе показували по телебаченню за це ти платив гроші..., ...ти лузер та просто пройдисвіт..., ...ти ховаєшся за сім'ю тому, що ти не хочеш йти служити в армію.., ...бігаєш, як навозна муха…, депутат Лесик розмішує біг-борди приблизно на суму 220-230 тисяч гривень на 9 травня…, ...при тому, що він ніде не працює, у нього немає роботи, він без певного місця роботи..., …він чистий нелюд у побуті та б'є свою дружину.... Позивач [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], інформацію поширену відповідачем [PERSON] під час VI позачергової сесії Харківської міської ради 7 скликання. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Підставою для задоволення позову по справах зазначеної категорії, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р. У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014 р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було виключено (скасовано), а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірність, має відбуватися у загальному порядку. Позивач не довів факту того, що інформація, поширена відповідачем [PERSON] під час виступу на VI позачергової сесії Харківської міської ради 7 скликання, порушила його особисті немайнові права, у тому числі: гідність, честь та ділову репутацію. Зазначаючи про порушення відповідачами немайнових прав, [PERSON] в позові вказує, що відповідач розповсюдив інформацію про позивача, а саме: «...ти замовляв сюжети, що … показували по телебаченню за це ти платив гроші...», «депутат Лесик розмішує біг-борди приблизно на суму 220-230 тисяч гривень на 9 травня…». Проте, ця вирази не містять інформації негативного характеру щодо позивач [PERSON], що підтверджено висновком №15722 від 13.11.2017 судової семантико-текстуальної експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Зал. проф. [PERSON] (а.с.201-207). Крім того, як вбачається з висновку №15722 від 13.11.2017 судової семантико-текстуальної експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Зал. проф. [PERSON], вирази, висловлені [PERSON] 17 травня 2016 року на засіданні VІ позачергової сесії Харківської міської ради від час виступу з трибуни, а саме: «Ты лузер. Лузер и просто проходимец…» (а.с.54), «…бегаешь, как муха навозная …» (а.с.43), «…он просто чистый изверг дома и бьет женщину…» (а.с.43), - виражені у формі оціночних суджень. Таким чином, поширені у виступі відповідача [PERSON] відомості відносно позивача [PERSON], а саме: «...ти лузер. Лузер та просто пройдисвіт...», «…бігаєш, як навозна муха…», «…він чистий нелюд у побуті та б'є свою жінку ...» є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Законодавство розмежовує інформацію фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночні судження, якими, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (стаття 30 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. У виступі на VI позачерговій сесії Харківської міської ради 7 скликання, під час розгляду питання «Про дострокове припинення повноважень депутата міської ради 7 скликання», відповідач [PERSON] критично висловився відносно позивача [PERSON], зазначивши, що «... він ніде не працює, у нього немає роботи, він без певного місця роботи...», «...ти ховаєшся за сім'ю тому, що ти не хочеш йти служити в армію...». Ці вислови відповідача в контексті виступу на позачерговій сесії Харківської міської ради містять суб'єктивну думку, переконання, власну оцінку відповідача певних фактів та не є конкретною. Зазначені фрази не може бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, речення стосується позивача опосередковано та не містить оцінки його дій, властивих його моральних якостей, його характеристики. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Критична оцінка певних фактів, і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про спростування інформації, оскільки примушення до спростування оціночних суджень порушило б гарантовано Конституцією України, право на вираження думок і поглядів і призвело до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено статтею 15 Конституції України. Правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Лопеш Гомеш да Сілва проти Іспанії», визначає за журналістами право вдаватись до певної дози перебільшення та виклику, та використовувати вислови, які можуть бути полемічними і навіть заходити надто далеко в особистому плані. Позивач [PERSON] як депутат Харківської міської ради є публічною особою, тобто може бути підданий гострій критиці з боку суспільства, в тому числі інших депутатів ради. Наведена у виступі відповідача інформація стосувалась позивача, як публічної особи, яка повинна бути готова до неї, оскільки межа допустимої критики щодо них є значно ширшою. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Приймаючи до уваги вищенаведену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію, інформація, поширена відповідачем [PERSON] під час VI позачергової сесії Харківської міської ради 7 скликання, про яку йдеться в позові.

Outcome: dismissed