Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2012 року приблизно о 20 годині 30 хвилин у м. Києві на вул. 9-го травня та вул. Бірюзова сталося ДТП за участю автомобіля Шкода, д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та автомобіля Тойота, д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 15.03.2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошові кошти на загальну суму 79340 грн. 24 коп. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Під час здійснення виконавчих дій, стало відомо, що боржник [PERSON] помер [INFO] року. Таким чином, у зв'язку із неможливість встановити особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу у момент здійснення ДТП, позивач просить стягнути із власника транспортного засобу матеріальну шкоду у розмірі 58649 грн. 29 коп., витрати за проведення діагностичних та експертних досліджень у сумі 1505 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу 16800 грн. та моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивач змушений шукати гроші на ремонт автомобіля, порушення спокою, виникнення пригніченого стану, а також у розладі сімейних стосунків та складає 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі з викладених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. У своїй заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, оскільки вона транспортним засобом не керувала через відсутність водійських прав. Транспортний засіб надавався у користування родичам. На момент ДТП діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак вимоги до страхової компанії позивачем не заявлені. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 12.11.2012 року о 20 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем Шкода д/н [NUMBER] у м. Києві по вул. 9-го травня - вул. Бірюзова відволікся від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою в наслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху де здійснив зіткнення з автомобілем Тойота д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався на зустріч, що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.16). 24.12.2012 року постановою Святошинського районного суду м. Києва [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.9). У зв'язку із чим, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяних в результаті ДТП. За результатом розгляду, 15.03.2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду внаслідок ДТП - 58649 грн. 29 коп., 10000 грн. моральної шкоди, витрати на авто товарознавче дослідження 1505 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 8400 грн. 55 коп., а всього 79340 грн. 24 коп. (а.с.51). Вказане рішення набрало законної сили, на виконання якого Деснянським районним судом м. Києва 27.06.2013 року було видано виконавчий лист (а.с.52). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 09.08.2013 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮУ м. Києві було відкрито виконавче провадження, яке триває і на сьогоднішній день, що також підтверджується поясненнями представника позивача, а тому відповідно до ч.1. ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Разом з тим, з копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто за довго до настання дорожньо-транспортної пригоді, в якій його визнано винним (а.с.54). Таким чином, враховуючи те, що позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду із позовом до відповідачки [PERSON], який містить позовні вимоги, що були вже розглянуті та задоволенні рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2013 року та відкрито (і триває) виконавче провадження, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач є підставами для перегляду рішення від 15.03.2013 року у зв'язку з ново виявленими обставинами. Як вбачається з відповіді МВС України центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем від 02.06.2014 року, власником автомобіля Шкода, д/н [NUMBER] є [PERSON], якій посвідчення водія не видавалось (а.с.86). Крім того, з письмових матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Інкомстрах» (а.с.87). Доводи представника позивача про те, що ПрАТ «СК «Інкомстрах» було анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності, а відтак відповідачем має бути саме власник транспортного засобу суд до уваги не приймає, враховуючи положення ст. 37.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того у п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови у позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Заперечення представника позивача про те, що відповідачка не повідомила страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а відтак саме вона несе відповідальність суд вважає необґрунтованим. Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів не повідомлення відповідачкою страховика про настання ДТП. Крім того, у абз. 4 п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Разом з тим, з наявних письмових матеріалів справи не вбачається, що саме відповідачка [PERSON] є завдавачем шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи положення ч. 1 ст. 23 ЦК України підстав для задоволення немає. Відповідно до положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України підстав для стягнення із відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 16800 грн. відсутні. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed