Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 1997 року він ([PERSON]І.) за договором позики передав, а [PERSON], отримав 1000,00 Доларів США, із зобов'язанням Боржника повернути таку ж суму на протязі одного місяця з моменту отримання ним вказаних коштів, тобто до 15 січня 1998 року. Така угода стала можливою у зв'язку з тим, що Боржник увійшов у довіру Позикодавця та переконував його у необхідності вкладення ним коштів у власний передноворічний бізнес Боржника, який дозволяв би отримувати йому у короткий термін прибуток та вчасно повернути позивачу кошти. На той час вони не були знайомі особисто, а знайомими були лише його батько з Боржником. Однак, у встановлений договором строк не розрахувався із Позичальником та кошти не повернув вчасно, пославшись на невдачі у задуманій справі та попросив відтермінувати строк повернення боргу щомісяця на невизначений найближчий час та в гривнях по курсу валюти. У подальшому, починаючи з 02 січня 2006 року, Боржник поновив повернення боргу. Таким чином Боржник проводив відповідні платежі на його користь аж до липня 2013 року, однак починаючи з серпня 2013 року, Боржник знову припинив будь-які оплати свого боргу і до цього часу відмовляється добровільно сплатити вказаний борг. На додаткові його вимоги та численні нагадування про повернення позичених коштів, Боржник не реагує. Боржник декілька разів відкладав термін погашення боргу, обіцяючи невідкладно сплатити борг в цілому пізніше. Не дивлячись на свої обіцянки, Боржник своїх зобов'язань не виконував і почав систематично уникати зустрічей з ним, не відповідав на телефонні дзвінки та періодично змінював свої службові приміщення, що кожного разу збільшувало час на його пошуки. Він ([PERSON]І.) був змушений особисто навідатись до Боржника за місцем його проживання з метою з'ясування причин уникнення від належного повернення боржником решти грошових коштів боргу. Такі дії з його боку також не дали позитивного результату. Боржник також уникає дачі якихось пояснень по суті, та як стало йому відомо, він є пенсіонером, тобто має реальну можливість повернути раніше позичені кошти, але не бажає свідомо виконати взяті на себе зобов'язання згідно Договору. Такі дії викликають сумнів у нього щодо подальших намірів Боржника чесно та вчасно добровільно повернути не лише за попередніми своїми зобов'язаннями, але і наступними також, оскільки йому стало відомо, що [PERSON] позичав інші кошти у сторонніх осіб під окремо визначені проценти. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON]І.) звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] грошовий борг за Договором позики в сумі 22900,00 грн. та суму судового збору. Позивач - [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві і просили суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомив. -2- Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив суд в їх задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем по справі, так як з розписки вбачається, що таку складала особа на ім'я - [PERSON], а згідно копії паспорту серії ВО №294597 виданого 02 грудня 1997 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області такий видано на ім'я - [PERSON]. Заслухавши думку позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 15 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про те, що [PERSON] дає в займи [PERSON] 1000,00 ( одну тисячу) доларів США, який або його сім'я зобов'язується їх повернути на протязі місяця з дня вимоги повернення (а.с.3). В матеріалах справих міститься розписка, в якій зазначено дати, коли [PERSON] повертав борг із 1000 доларів США - [PERSON], де остання дата повернення 100 грн. - 02 липня 2013 року (а.с.4). З копії Розпорядження Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Укргазбанк» вбачається, що з 30 червня 2016 року з 9 години 00 хвилин встановлено курс купівлі/продажу готівкових іноземних валют за гривні, де курс купівлі долар США - 24,30, а курс продажу - 24,90 (а.с.12). Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України), а статтею 546 цього Кодексу передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій -3- самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, у Постанові судової палати у цивільних справах Верховний суд України у справі за № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року роз'яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як вбачається з матеріалів справи, що 15 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений у письмовій формі Договір позики, згідно якого [PERSON] отримав у позивача 1000 (одну тисячу) доларів США та зобов'язався повернути такі на протязі місяця з дня пред'явлення вимоги про повернення. Таким чином, уклавши даний Договір позики позивач [PERSON] вирішив забезпечити факт повернення грошових коштів відповідачем, та з якого вбачається, що факт суми боргу [PERSON] - визнав, та стверджується графіком повернення останнім грошових коштів [PERSON] по 100 грн., де останній платіж був - 02 липня 2013 року. На день звернення до суду по невиконанню зобов'язання [PERSON], борг останнього перед позивачем складає - 22 900,00 грн.. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав умови розписки (договору позики) від 15 грудня 1997 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статтею 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved