Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , вказавши третьою особою [PERSON] , про визнання відмови від спадщини недійсною, посилаючись на те, що 30.05.2008 року [PERSON] діючий на підставі довіреності від свого батька [PERSON] від 22.02.2008 року заключив з ним, позивачем договір позики на суму 850 000.00 гривень, які він передав [PERSON] до підписання договору позики. 06.05.2014 року рішенням Макарівського районного суду Київської області визнано недійсною довіреність видану 22.02.2008 року громадянином [PERSON] громадянину [PERSON] . 01.12.2014 року Апеляційний суд Київської області своїм рішенням позов його, [PERSON] до [PERSON] задовольнив та визнав недійсним договір позики, укладений 30.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 850 000.00 гривень. Позивач звертає увагу на те, що суд Макарівського району Київської області розглядав його позови зо [PERSON] на предмет повернення ним боргу майже кожен рік, починаючи з 2010 року. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . 12.02.2013 року [PERSON] письмово відмовився від спадщини. Спадщину прийняв рідний брат [PERSON] - [PERSON] . Позивач вважаю, що його позов до спадкоємця [PERSON] про визнання недійсним його відмови спадщини слід задовольнити тому, що ця відмова спрямована на ухиляння ним сплати боргу, ця вимога обґрунтовується нормою ст.5 ЦК України. Позивач звертає увагу суду на те, що у ч.3 ст.13 ЦК України зазначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Доведеність наміру спадкоємця уникнути задоволення вимоги свого кредитора завдяки відмови від спадщини має вважатися підставою для констатації факту зловживання ним своїм правом на відмову від спадщини і в результаті - підставою для задоволення вимоги кредитора про визнання відмови від спадщини недійсною і про накладення стягнення на частину спадщини, яка становила його частку. В позовній заяві [PERSON] просить: визнати недійсною відмову [PERSON] від спадщини від 12.02.2013 року; накласти стягнення на частинку спадщини [PERSON] , яка становить його частку. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечив проти прийняття заочного рішення, просив задовольнити позовні вимоги, з посиланням на те, що 23.02.2017 року старшим слідчим слідчого відділу Деснянського ГУ НП України в м. Києві Мізюком А.В. повідомлено [PERSON] про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (кримінальне провадження №12013110030009398 від 27.06.2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відносно [PERSON] ). В повідомлені про підозру від 23.02.2017 року вказується, що 30.05.2008 року [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно протиправно, з корисних мотивів, використовуючи завідомо підроблену довіреність, ввів в оману [PERSON] та отримав від нього грошові кошти в розмірі 850 000.00 гривень. Також 20.10.2008 року [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи завідомо підроблену довіреність, ввів в оману [PERSON] та отримав від нього грошові кошти в розмірі 1 520 000.00 гривень. Тим самим заволодівши його, [PERSON] грошовими коштами, при цьому не маючи наміру їх повертати. Слідчий прийшов до висновку, що ним встановлено достатньо доказів для підозри [PERSON] у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Позивач звернув увагу на те, що грошовими коштами у розмірі 2 370 000.00 гривень [PERSON] шахрайським шляхом заволодів у 2008 році. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . 12.02.2013 року [PERSON] письмово відмовився від спадщини. Спадщину прийняв рідний брат [PERSON] - [PERSON] . Позивач впевнений, що ця відмова спрямована на ухиляння від сплати боргу. Крім того, згідно вироку Київського апеляційного суду від 23.01.2019 року [PERSON] визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та засуджений до шести років позбавлення волі, оскільки встановлено, що 30.05.2008 року та 20.10.2008 року заволодів шляхом обману його, [PERSON] грошовими коштами в сумі 850 000.00 гривень та 1 520 000.00 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мальований О.О., будучи належним чином повідомленим про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0306106333450, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав. Встановлено з спадкової справи №1/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що 12.02.2013 року [PERSON] приватному нотаріусу Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевському В.С. надав заяву, в якій зазначив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміє обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжню волею, відмовився від належної йому частки спадкового майна, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, яке залишилось після смерті батька - [PERSON] . При вирішенні спору суд керується вимогами ч.1, 5 ст.1273 ЦК України, якою регламентоване право на відмову від прийняття спадщини, та якими передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України. Оцінюючи докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню за таких обставин. Відмова від прийняття спадщини - це особисте рішення, а не обов`язок спадкоємця. Спадкоємець може реалізувати своє право двома шляхами: по-перше, не вчиняючи ніяких дій, які свідчили про його намір прийняти спадщину, а, по-друге, подати заяву до нотаріуса про відмову від спадщини, протягом шести місяців з часу її відкриття, в встановлений законом строк на відмову від спадщини, відповідно до ст.270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, а дієздатність спадкоємця перевіряється нотаріусом під час прийняття заяви про відмову від спадщини. Стаття 1275 ЦК України передбачає правові наслідки саме для спадкоємців у разі відмови одного з них від прийняття спадщини. Прийняття чи неприйняття спадщини спадкоємцем є суб`єктивним цивільним правом. Реалізація цього суб`єктивного права матиме наслідки як для самого спадкоємця, який виключається з числа суб`єктів спадкового правовідношення, так і для інших осіб, які внаслідок цього, навпаки, набувають право на вступ у спадщину. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, не будучи учасником спадкових правовідносин, просить визнати відмову відповідача від прийняття спадщини недійсною при цьому належних, допустимих доказів недійсності волевиявлення відповідача не надав, також суд звертає увагу, що позивачем належним доказами не доведено факту порушення його прав саме волевиявленням відповідача, яке виразилося у формі відмови від спадщини. Не зважаючи на те, що вироком суду встановлена неправомірність поведінки відповідача відносно позивача, суд вважає що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Outcome: dismissed