Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у якому посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2015 року він прийняв у спадщину однокімнатну квартиру №46, що розташована за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. 1 Травня, 122. З 09.11.2012 року у вищезазначеній квартирі зареєстрований та проживав до липня 2015 року колишній співмешканець його покійної дружини [PERSON], який сплачував комунальні платежі. Відповідач у будинку не проживає з липня 2015 року, добровільно залишив квартиру та забрав з неї все майно, за призначенням будинок не використовує. Просить визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. 1 Травня, 122/46, зобовязати Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав викладених у позовній заяві, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область м. Берислав вул. 1 Травня, 122/46, зобовязати Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Представники третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яке й означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2015 року. Згідно домової книги в квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. 1 Травня, 122/46 з липня 2015 року, самостійно виїхав з квартири та забрав з неї все майно, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що порушує права власника на розпорядження своїм майном. Громадянин має бути зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, тобто вказане житло перестало для відповідача бути місцем проживання, оскільки він добровільно залишив квартиру та у ньому не проживає. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. За вищезазначених обставин, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України

Outcome: partial