Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в процесі розгляду якого було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], згодом уточнивши який просить суд встановити факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу громадян [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з грудня 2005 року по березень 2015 року; визнати садовий будинок з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0,06 га (кадастровий номер 5121083900:02:001:0311), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 - спільною сумісною власністю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]; визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 який був укладений 11.03.15 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №639; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0.06 га (кадастровий номер 5121083900:02:001:0311), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 який був укладений 11.03.15 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №643; визнати за позивачем право власності на 1/2 частини садового будинку з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0.06 га (кадастровий номер 5121083900:02:001:03 11), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13; зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди будь яким чином, у користуванні та володінні вищевказаним сумісним майном - садовим будинком з господарськими спорудами, та земельною ділянкою розміром 0,06 га (кадастровий номер 5121083900:02:001:0311), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13. Свої вимоги мотивував тим, що підставою для звернення до суду став спір про право на обєкти спільної сумісної власності подружжя, що були придбані сторонами за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, за спільні кошти, виділені з сімейного бюджету та зареєстровано на [PERSON], а саме: садовий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, кооператив «Меліоратор», вул. Перлинна, 13, де він проживав останні 8 років та проживає до цих пір. Так, 11.03.2015 року [PERSON] без відома та згоди позивача вчинила правочин та за договором купівлі-продажу відчужила вказане майно на користь [PERSON], з метою уникнути розподілу майна подружжя, тобто внаслідок дій відповідачки позивача протиправно було обмежено у володінні та користуванні його майном, оскільки власність зараз належить іншій особі. При цьому спірним майном позивач користувався на постійній основі, проживав там, займався господарством. Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію позивача. Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти всіх заявлених вимог та обґрунтувань позивача, посилаючись на заперечення та стверджуючи, що продана нею земельна ділянка з будинком належала їй на законних підставах і це підтверджується відповідними документами, при цьому дійсно [PERSON] знаходився в спірному будинку, що розташований на спірній земельній ділянці, проте не в якості її цивільного чоловіка, а в якості помічника по господарству. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, при цьому пояснивши, що позивач знав, що відповідачка має намір продавати земельну ділянку з будинком на ній, при цьому позивач коли вона приходила дивитись майбутнє придбання вказував, що вони не проживають в цивільному шлюбі, що в нього є інша сімя, а з відповідачкою вони лише співмешканці. Свідок [PERSON] надав пояснення, що близько 7 років знає позивача, який проживав з відповідачкою і разом вони вели спільне життя і господарство, разом купували харчі, будівельні матеріали, під час спільних зустрічей велись розмови стосовно придбання речей та бюджету. Заперечував проти можливості проживання позивача просто, як помічника або робітника по господарству, оскільки вели сторони себе як сімя. Свідок [PERSON] надала пояснення, що знає сторін як сімю з 2006 року, коли вони разом купили земельну ділянку в кооперативі, коли вони зійшлись вона не знає, і по 2015 рік, поки вони не розійшлись. Вони спілкувались стосовно ведення господарства. Потім вони побудувались, завели сільськогосподарських тварин і продовжували спілкуватись сімями, були один в одного вдома, бачили як вони будувались, разом порались по господарству. Як сімя сторони жили добре та злагоджено. При повторному допиті надала аналогічні свідчення, додавши, що на покупку дачі приїжджали сторони позивач та відповідачка, але оформлена вона була на відповідачку. Свідок [PERSON] надала пояснення, що відповідачка з давніх пір мешкає в м. Одеса на вул. Корольова, 44, її чоловік помер і через деякий період вона познайомила з новим чоловіком з яким проживала разом, при цьому навіть шукали місце для дачі. Згодом купили у Біляївському районі. Вони проживали як одна сімя приблизно з 2005 чи 2006 року до приблизно 2014 року. У 2014 році відповідачка повідомила, що має намір продати квартиру і виїхати за кордон. При повторному допиті надала аналогічні свідчення, та додала, що не знає подробиць їх сімейного бюджету. Свідок [PERSON] надала пояснення, що здавна знає позивача, у 2004 році він розлучився з першою дружиною Катериною. Навесні 2006 року, обробляючи свою земельну ділянку, яка межує з ділянкою позивача в с. Курган вона з чоловіком познайомились з новою жінкою позивача, яку він представив як дружину та її матірю. Згодом, восени 2006 року зустрівши позивача вони дізнались, що він з дружиною придбав ділянку в с. Маяки, де він мав намір будуватись. Потім зустрілись в 2007 році з позивачем та його дружиною в будівельному магазині «Епіцентр», де вони дізнались, що сторони будуються та купують будматеріали, сантехніку. Побачивши позивача в Кургані вони дізнались від нього, що його теперішня дружина продала ділянку, не визнає факт, що вони спільно мешкали та проживали як сімя. Окремо свідок додала, що підтверджує, той факт, що сторони з 2005 року приблизно до 2014 року включно, проживали як одна сімя, і навіть думала, що вони були в зареєстрованому шлюбі. При повторному допиті надала аналогічні свідчення, та з приводу сімейного бюджету додала, що дізналась, що позивач отримає пенсію в Росії, яку йому необхідно віддати дружині для покупок. Свідок [PERSON] надала пояснення, що знає сторін, як сімю з 2006 року, у них були зі свідком дружні сусідські відносини. Спочатку відповідачка приїжджала на вихідні на дачу в с. Маяки, оскільки працювала, а потім оселилась там. Оскільки свідок працювала на Промринку 7 Км, сторони цікавились у неї цінами для придбання побутової техніки. Може підтвердити, що позивач та відповідачка проживали як сімя. При повторному допиті надала свідчення, що є сусідкою сторін і мала з ними дуже добрі відносини, коли вони там проживали, вітали один одного зі святами, ходили в гості. Коли в сторін виникло питання про продаж дачі їй подзвонив позивач пояснив, що відповідачка має намір їхати за кордон та поцікавився, у звязку з її місцем роботи, чи не може вона знайти покупця. За які кошти була придбана земельна ділянка, побудований дім, куплений автомобіль та про сімейний бюджет не знає. Свідок [PERSON] надала пояснення, що сторони жили разом, вели спільне господарство, позивач називав відповідачку своєю дружиною. Позивач з відповідачкою та її матірю приїжджали на дачу, яка належить колишній дружині позивача, яка є матірю свідка. Остання навіть заборонила їм туди їздити, оскільки сторони почали вивозити будівельний матеріал для будівництва своєї дачі, купленої в Біляївському районі. Коли сторони закінчили будівництво дачі свідок з друзями приїжджала до них в гості на цю дачу, відповідачка приймала як господиня в сімї. Позивач піклувався про хвору матір відповідачки. Весь свій дохід, всю свою пенсію, яка складала близько 1000 доларів США позивач приносив в нову сімю з відповідачкою. Яким чином у них відбувалось розпорядження сімейним бюджетом вона не знає. Також вона додала, що на імя позивача була придбана земельна ділянка, яка належить їй, проте оскільки документально шлюб між сторонами зафіксовано не було, тому на все, що куплялось на імя позивача, який є її батьком дозвіл дружини, яка з ним проживає не потрібно було. Свідок [PERSON] надала пояснення, що близько 10 років тому сторони разом побудували дачу та облаштували двір і вели господарство. По сторонам було видно, що вони рідні люди, сімя як зразок, у них було все спільне. Розподіл витрат та сімейний бюджет їй не відомий. Свідок [PERSON] надав пояснення, що після смерті свого чоловіка відповідачка через деякий час купила дачу в с. Маяки за вилучені гроші від продажу квартири матері. Там була земля і будівельні матеріали. Цю землю вона отримала будучи членом кооперативу. Коли вона купила цю дачу необхідно було щоб хтось слідкував за нею, допомагав по господарству. Які саме у сторін були відносини він не знає, але збоку було видно, що у них нормальні дружні відносини вони допомагали один одному, кожен займався своєю роботою. У позивача була складна сімейна ситуація і він попросився на дачу. Відповідачка завжди була фінансово незалежна, вона сама будувала свою роботу і була забезпечена грошима. Стосовно продажу дачі він пояснив, що позивачу було відомо, що відповідачка має намір її продати, він бачив покупця, сам розказував про неї, і знав, що через деякий час йому необхідно виселитись. Свідок [PERSON] надав пояснення, що йому відомо, його тітка, яка є відповідачкою по справі була знайома з позивачем і що він останнього періодично бачив. Які в них були стосунки від не знає. Він був присутній при виселенні, яке було проведено та оформлено в рамках закону. Свідок [PERSON] надав пояснення, що не знає, які стосунки були між сторонами. Фінансові стосунки також не відомі. Позивача свідок бачив декілька разів, приїжджаючи на спірну дачу, останній раз при виселенні. Свідок [PERSON] надала пояснення, що відповідачку знає близько 30 років, після смерті чоловіка, вона мала намір купити для матері похилого віку дачу, що і сталось. За дачею потрібно слідкувати і коли вона з відповідачкою випадково заїхали на куплену дачу, то побачила позивача і спитала відповідачку хто це, то вона відповіла, що садівник, помічник по господарству. Знаючи, матеріальне становище відповідачки, вона зрозуміла, що остання може собі дозволити найняти робітника. Свідок [PERSON] надав пояснення, що йому не відомо чи мешкали сторони однією сімєю. Матеріали перевірки стосовно звернень позивача до правоохоронних органів були розглянуті та відібрані пояснення у позивача та відповідача. При виселенні були присутні працівники виконавчої служби, які здійснили опис майна. Заслухавши пояснення сторін та врахувавши пояснення свідків у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. З договору купівлі-продажу від 11.03.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу [PERSON] та зареєстровано за № 639 вбачається, що [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в Одеській області, Біляївському районі, селі [PERSON], СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, що розташовані на земельній ділянці розміром 0,0600 га, кадастровий номер 5121083900:02:001:0311, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ( бланк Серія ЯЕ №118398), зареєстрованого 28.01.2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.08.516.00013, яка продана [PERSON] одночасно з посвідченням цього договору; садовий будинок належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк [PERSON] САЕ № 594), виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області 15.08.2011 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 34466681, номер запису 88 в книзі 5-с-88 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 25.08.2011 року. Відповідно до членської книжки садовода СГТ «Меліоратор» [PERSON] 2006 року видано ділянку по Жемчужній, 13 на підставі рішення сільської ради. З державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.01.2008 року виданого [PERSON] вбачається, що земельна ділянка площею 0,060 га, яка розташована на території Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, СГТ «Меліоратор» по вулиці Перлина, діл. 13 перебуває у власності [PERSON] Витягом від 25.08.2011 року про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» на обєкт розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, з реєстраційним номером 34466681, підтверджується обставина належності [PERSON] на праві приватної власності (частка 1/1) садового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Також дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.08.2011 року виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області. Відповідно до технічного паспорту від 10.11.2010 року виданого Одеське міське КП «БТІ та РОН» на дачу ( садовий будинок) № 13 по вул. Перлина, СГТ «Меліоратор» Біляївського району Одеської області, власником якого вказано [PERSON], яка складається з одного садового будинку з житловою площею 34.10 кв.м, загальною площею 80.40 кв.м, зазначеного в схематичному плані під літерою «А», рік побудови 2006, з господарськими будівлями та спорудами: «Б» - баня, рік побудови 2008, «В»- навіс, рік побудови 2008, 1-4 огорожа. Згідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при застосуванні\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2016 у справі №6-846цс16, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Разом з цим, пунктом 6\~Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом досліджено виписку з лицьового рахунку 42306.810.0.4031.0035210 відкритого на імя [PERSON] складена за період з 22.12.2001 року по 13.01.2016 року, яка свідчить про те, що позивач дійсно мав постійний пенсійний дохід, проте це не може слугувати доказом того, що ці кошти витрачались на купівлю, будівництво, догляд, облаштування спірної земельної ділянки з господарськими будівлями та спорудами. Також цю обставину не підтверджують договори оренди житлового приміщення позивача за адресою: [ADDRESS] з лютого 2006 по лютий 2015 року. Натомість вищезазначені докази у їх сукупності з медичними довідками, виданими по місцю проживання позивача, разом з показаннями свідків підтверджують певний період проживання сторін разом і доводять наявність між ними взаємних прав та обов'язків притаманних подружжю, на відміну від спільної участі в придбанні майна яке є предметом цього позову. Залучені до матеріалів справи і розглянуті судом в якості доказу фото матеріали на яких зображені сторони є доказом факту спільного проживання останніх однією сімєю в певні періоди часу, ці фото відтворюють характер взаємовідносин сторін на відміну від фактів ведення ними спільного господарства, зокрема бюджету. В окремо наданих поясненнях позивачем та в судовому засіданні встановлено, що останній виїжджав на лікування до Росії у 2009 році, повернувшись в січні 2010 року. Тобто, цей період не може бути врахований в строк спільного сумісного проживання сімї. Окрім цього, встановлено, що сторони перестали проживати разом на початку 2015 року у звязку з погіршенням відносин та виниклими сварками і непорозуміннями. Період з початку 2015 року по березень 2015 року також не може враховуватись, оскільки встановлено, що насправді сторони не проживали в зазначений період. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про можливість встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу громадян [PERSON] та [PERSON] з грудня 2005 року по 2009 рік та з лютого 2010 року і до початку 2015 року. На відміну від іншої частини позовних вимог, які задоволенню не підлягають, оскільки суду не доведено факт сумісного, на спільні кошти, придбання спірної земельної ділянки сторонами з подальшим будівництвом та доглядом за нею на кошти з сімейного бюджету, вклад у який вносили ці сторони.

Outcome: partial