Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Агрофірма Пісчанська» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2016 року він є власником земельної ділянки розміром 8,8098 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в територіальних межах Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Первомайською райдержадміністрацією 06.12.2007 року. Після смерті батька йому був переданий Договір оренди земельної ділянки № 52 від 08.02.2008 року при ознайомленні з яким, він звернув увагу на те, що підпис зроблений в графі «Власник земельної ділянки громадянин України» вказаного Договору, в Акті передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди № 52 від 08.02.2008 року, Акті визначення меж цієї земельної ділянки в натурі від 08.02.2008 року не належить померлому. Вважає, що з урахуванням того, що договір оренди земельної ділянки № 52 від 08.02.2008 року укладений між невідомою особою від імені орендодавця та відповідачем, підписаний не власником земельної ділянки [PERSON], то земельна ділянка використовується ТОВ «Агрофірма «Пісчанська» самовільно без укладення Договору оренди земельної ділянки належним чином. Оскільки його батько не підписував зазначений договір оренди землі, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, тому він змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що договір оренди землі укладений між померлим батьком позивача та ТОВ «Агрофірма Пісчанська» є дійсним, має всі необхідні істотні умови, померлий батько позивача за життя не оскаржував дійсності договору, а позивач отримував оренду плату. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вказаного спору. Сторона позивача стосовно застосування строків позовної давності висловила, що вони не пропущені, оскільки спадкові права на земельну ділянку позивач оформив лише після ухвалення судового рішення про це - 02.06.2016 року, тому, трирічний строк не сплинув. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до наступного: відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.12.2007 року Первомайською райдержадміністрацією Харківської області, вищезазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 8,8098 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, належала батькову позивача - [PERSON] (а.с.15), який помер [INFO] року. На даний час власником вищезазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2016 року (а.с.8) та витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11) є [PERSON], позивач по справі. Частиною 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Із матеріалів справи вбачається, що за життя між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Пісчанська» був укладений договір оренди земельної ділянки № 52 від 08 лютого 2008 року строком на 24 роки, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі 1,7% від грошової оцінки землі на суму 1126,90 грн. Даний договір був зареєстрований у Первомайському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що вчинено запис від 04.08.2008 року за № 040868000073 (а.с.13-14). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладення договору оренди землі є дією 2 осіб, спрямованою на набуття цивільних прав та обов'язків щодо оплатного користування земельною ділянкою, що відповідає загальним вимогам цивільного законодавства, щодо правочинів (договорів), передбаченим в ст. 202 ЦК України. В розумінні ст. 202 ЦК України, правочин є вольовою дією особи. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки за договором, вона має бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення сторін має бути абсолютно вільним і усвідомленим. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі та має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, бажання викликати певні юридичні наслідки встановлення, зміну або припинення. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачем заперечується факт підписання його померлим батьком договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма Пісчанська», також позивач зазначає, що підпис під договорами оренди зроблений невідомою йому особою. Проте, із копій платіжних доручень від 09.09.2016 року (а.с.32-34) вбачається, що [PERSON], позивач по справі, отримав розрахунок за оренду земельної ділянки (паю) в розмірі за 2014-2016 роки згідно його заяв (а.с.30-31). Отже, отримання орендної плати свідчить, що померлий мав договірні відносини з ТОВ «Агрофірма Пісчанська». Крім того, за життя [PERSON] до суду не звертався з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. [PERSON], батько позивача, помер, можливість з'ясувати обставину щодо волевиявлення його по укладенню спірного договору у суду відсутня. Крім того, за клопотанням позивача у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза на вирішення якої, було поставлене питання: «чи виконано підпис в графі «Власник земельної ділянки Громадянин України» Договору оренди земельної ділянки № 52 від 08.02.2008 року, в Акті передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди № 52 від 08.02.2008 року, Акті визначення меж цієї земельної ділянки в натурі від 08.02.2008 року - [PERSON] або іншою особою?». Експертами дана однозначна, чітка, ясна та повна відповідь, що у трьох примірниках договору № 52 оренди земельної ділянки від 08.02.2008 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Пісчанська», розташовані в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:», ліворуч від запису «[PERSON]» на зворотньому боці кожного другого аркуша документа; у трьох примірниках акту передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди № 52 від 08.02.2008 року, в графі «Земельні ділянки передав:»; в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 08.02.2008 року, в рядку «ОРЕНДОДАВЕЦЬ»,-- виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON] (а.с.86-114). Як вбачається з дослідженого почеркознавчого висновку, останній є обґрунтованим з посиланням на офіційні методики дослідження почерку і це не означає, що має бути лише візуальне спостереження схожості почерку, а є й інші методи, якими керувалися експерти, маючи відповідну освіту, кваліфікацію і спеціальність зі стажем роботи 30 та 17 років. Вказаними знаннями ані сторони, ані суд не володіє. Висновок не суперечить іншим матеріалам справи та при проведенні дослідження судом не встановлено порушень процесуальних норм призначення та проведення експертизи. Експертами досліджені всі надані їм зразки та документи, які сторони та суд змогли зібрати, і їх виявилося достатньо задля надання обґрунтованого, повного, ясного висновку. Експерти відповіли чітко на всі поставлені судом перед ними питання. Тому, оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача належним чином не обґрунтовані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги клопотання сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності до даних правовідносин. Трирічний строк позовної давності померлим батьком позивача, дійсно, пропущений без поважних причин і поновлювати його не має підстав для спадкоємця. Проте, суд має зазначити, що оскільки є підстави відмовити у задоволенні позовних вимог саме з підстав норм матеріального права, суд процесуального боку не торкається. В порядку ст. 88 ЦПК України всі понесені позивачем судові витрати слід залишити за останнім. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed