Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]О.) в якому просить стягнуто з ФОП [PERSON] 70000 грн., стягнути солідарно з ФОП [PERSON] та [PERSON] 3% річних в розмірі 1674 грн. 25 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30 березня 2013 року між позивачем та ФОП [PERSON] було досягнуто усної домовленості про придбання позивачем у фізичної особи-підприємця [PERSON] транспортного засобу - автоцистерни номерний знак [NUMBER]. З цією метою позивач сплатив відповідачу ФОП [PERSON] в якості авансу за придбання автомобіля 70 000 грн., одержання вказаної грошової суми підтверджується власноруч складеною розпискою від 30 березня 2013 року. ФОП [PERSON] транспортний засіб у власність позивача не передав. На даний час ФОП [PERSON] грошову суму в розмірі 70 000 грн., отриману в якості авансу, позивачу не повернув, про свідчить оригінал розписки, яка знаходиться у позивача. 13 грудня 2013 року позивач звернувся з відповідною вимогою до ФОП [PERSON] щодо повернення йому 70 000 грн., проте грошові кошти позивачу повернуті не були, тобто відповідач безпідставно утримує грошові кошти належні позивачу. 30 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед [PERSON] за виконання обов'язку ФОП [PERSON], щодо виконання обов'язку за договором купівлі-продажу автоцистерни. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 70 000 грн, та з відповідачів [PERSON] та ФОП [PERSON] солідарно 3 % річних у розмірі 1674 грн. 25 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та пояснив, що між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений в усній формі договір купівлі-продажу автоцистерни, та в якості авансу за її придбання ФОП [PERSON] отримав 70 000 грн. Відповідач свої зобов'язання не виконав автоцистерну позивачу не передав, а також не повернув гроші отримані в якості авансу. Окрім того зазначив,що на момент укладення договору ФОП [PERSON] не був власником вказаної автоцистерни, та не мав належним чином посвідчених повноважень на укладення будь-яких дій щодо відчуження транспортного засобу або отримання за нього грошових коштів. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, при цьому пояснив, що відповідач не заперечує того факту, що він отримав від позивача грошову суму, в рахунок цієї суми ним було передано [PERSON] автоцистерну, яка належала [PERSON] та технічний паспорт на неї. Представник відповідача також пояснив, що на момент передачі грошових коштів [PERSON], спірна автоцистерна на праві власності належала [PERSON] Договір купівлі - продажу вказаної автоцистерни 30.03.2013 року не міг бути укладений в письмовій формі між позивачем та [PERSON] у зв'язку з тим, що той момент [PERSON] не мав належним чином посвідчених повноважень від власника [PERSON] на її продаж, а також автоцистерна знаходилася під заставою в банку. Зазначив, що [PERSON] не мав права на той момент повноважень на продаж автоцистерни, однак мав право передати її позивачу, що він і зробив після передачі йому грошових коштів. В наданих до суду запереченнях представник відповідача зазначив, що договір купівлі-продажу транспортного засобу - автоцистерни [NUMBER] мав бути нотаріально завірений між належним відповідачем [PERSON] у якості власника транспортного засобу, та покупцем, в особі [PERSON] Згідно розписки [PERSON] отримав кошти за переданий автотранспортний засіб, про що вказано у розписці. На даний час на ім'я [PERSON] було оформлено довіреність від [PERSON] на відчуження вказаного транспортного засобу, але позивач не бажає укладати з ним договір купівлі - продажу та всіляко ухиляється від його укладення. Позивач отримав транспортний засіб та передав його іншим особам у м. Дніпропетровськ. Зазначив, що позивач стверджує, що між ним та [PERSON] укладений договір поруки, згідно до умов якого [PERSON] поручається перед [PERSON] за виконання ФОП [PERSON] обов'язку за договором купівлі-продажу транспортного засобу, але цей правочин не міг бути вчинений, так як зобов'язання мало бути вчинено між [PERSON] який є продавцем. Тому [PERSON] є лише представником по довіреності та не є стороною у здійсненні правочину, тобто не є належним відповідачем. В подальшому в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів 3 % річних визнав частково, у розмірі ? частини. При цьому зазначив, що він здійснював юридичне супроводження угоди купівлі-продажу автоцистерни. З приводу укладення даного договору зазначив, що у письмовій формі він не укладався, однак [PERSON] була видана розписка про отримання грошових коштів, яка є попереднім договором. Та зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] грошових коштів, отриманих ним від позивача підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, 30 березня 2013 року ФОП [PERSON] було складено і підписано розписку, згідно до якої відповідач ФОП [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 70 000 грн. за автоцистерну державний номер [NUMBER] (а.с. 74). 30 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед [PERSON] за виконання ФОП [PERSON] обов'язку за договором купівлі-продажу автоцистерни (6-8). Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, що передбачений п. 1.1 договору, поручитель зобов'язаний самостійно виконати обов'язок боржника або відшкодувати кредитору проценти за користування грошовими коштами у розмірі 3 % річних. Згідно п. 5.1. поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за користування грошовими коштами кредитора за основним договором у вигляді три відсотка річних від суми за розпискою. Відповідно до інформації наданої ГУ МВС України Управління Державтоінспекції на запит суду № 5583 від 04 червня 2014 року вбачається, що транспортний засіб, державний номер [NUMBER], модель MAGYAR SRP3MEB 01 червня 2006 року було зареєстровано за [PERSON] а також 27 квітня 2007 року на зазначений транспортний засіб видано тимчасовий талон по дорученню на [PERSON] (а.с.65-67). Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 190 ЦК України визначено поняття майна - майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Судом встановлено, що сторони не уклали договір купівлі-продажу автоцистерни у встановленому законом порядку, а тому передана позивачем відповідачам сума у розмірі 70 000 грн., є за змістом ст. 570 ЦК України авансом і підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України у разі, якщо вона не повернута. Відповідач [PERSON] не заперечував факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 70 000 грн. за автоцистерну, про що було зазначено представником відповідача в судовому засіданні, і ця обставина відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. На час пред'явлення позову розписка знаходилася у представника позивача, її оригінал приєднано судом до матеріалів справи. На час отримання грошових коштів від позивача та складання розписки, а саме на 30 березня 2013 року відповідач ФОП [PERSON] не був власником вказаного транспортного засобу та не мав правових підстав укладати будь-які угоди стосовно автоцистерни, державний номер [NUMBER] належній на праві власності [PERSON] Довіреності від власника автоцистерни чи іншого документі, який підтверджував би повноваження на виконання зазначених дій щодо відчуження автоцистерни та отримання грошових коштів відповідач [PERSON] не надав, та представник відповідача [PERSON] зазначив, що на час отримання грошових коштів не мав належним чином посвідчених повноважень від власника автомобіля [PERSON] Довіреність, яка надає йому право на відчуження вказаної автоцистерни була отримана вже після передачі йому грошових коштів. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ФОП [PERSON] безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 70 000 грн. від позивача в рахунок продажу автоцистерни, яка йому не належала. Щодо позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку 3% річних у розмірі 1674,25 грн., у відповідності до п. п. 3.1, 5.1 Договору поруки від 30.03.2013 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, щодо їх часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України укладення між сторонами договору є однією з підстав виникнення зобов'язання. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу., надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вказаного договору поруки від 30.03.2013 року вбачається, що договір було укладено між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], у зв'язку з чим вказаний договір породжує правові наслідки та обов'язки тільки для осіб, між якими він укладений, та не створює їх для інших осіб, зокрема відповідача ФОП [PERSON] У зв'язку з чим 3 % річних у розмірі 1674,25 грн., про стягнення яких просить позивач у своїй позовній заяві, у відповідності до п. п. 3.1, 5.1 Договору поруки від 30.03.2013 року, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial