Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача комунального підприємства «Тернопільелектротранс» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 60 299,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 листопада 2018 року, його автомобіль марки «Mitsubishi Pagero Wagon», номерний знак « [NUMBER] », отримав механічні пошкодження. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія тролейбуса [PERSON] , яка порушила п.2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Відповідно власником джерела підвищеної небезпеки (тролейбуса) є відповідач по справі КП «Тернопільелектротранс». Діями відповідача позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 60 299,95 грн., яка останньому не відшкодована. Також, позивач сплатив вартість експертного дослідження в розмірі 3 500,00 гривень про визначення вартості матеріального збитку. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 60 299,95 грн., сплачений судовий збір, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи та витрати на професійну правничу допомогу. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що не погоджується з позовним вимогами в частині стягнення 60 299,95 грн. завданих збитків, оскільки позивач уже здійснив ремонт пошкодженого автомобіля, а тому вимога про стягнення збитків, що визначені відповідно до вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, є неправомірною. На підставі наведеного, позивач має право вимагати лише витрати, які він фактично зробив для відновлення пошкодженої речі, підтвердивши їх відповідними документами. Крім цього, висновок експерта від 12 лютого 2019 року не може бути використаний при розгляді даної справи, оскільки суму завданих збитків було розраховано за курсом валют, який був актуальним станом на момент його складення. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач не довів, що автомобіль позивача є відновленим, тобто те, що порушене право позивача є відновленим та те, що докази такого є в позивача. В свою чергу, позивачем надані докази витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Сума збитку нарахована експертом є компенсацією за ушкодження майна позивача. В той же час, відповідач заперечуючи проти цього, не надав жодного доказу про свідчення іншого. Відтак, заявлені відповідачем вимоги є безпідставними. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, вказавши, що позивач здійснив ремонтні роботи з відновленням свого автомобіля, а тому, для всебічного та повного з`ясування даної обставини, просить провести огляд даного автомобіля з метою встановлення чи є даний автомобіль відремонтованим, тобто чи порушене право позивача є відновленим. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, та просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 19 листопада 2018 року о 14 год. 23 хв. в м Тернополі по вул. С.Бандери, 22, керуючи тролейбусом № [NUMBER] , не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Pagero Wagon» номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 2.3 (б); 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2018 р. у справі №607/24458/18, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАГІ і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19.11.2018 р. відповідач проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т», що підтверджується: відповіддю Регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 17.05.2019 №31/19-А-29 а.з. на адвокатський запит №5 від 14.05.2019; відповіддю КП «Тернопільелектротранс» від 14.06.2019 №414/01 на адвокатський запит №4 від 14.05.2019; наказом КП «Тернопільелектротранс» від 07.07.2017 №244 «Про атестаційну комісію КП «Тернопільелектротранс» з визначення кваліфікації водіїв тролейбуса»; положенням про атестаційну комісію КП «Тернопільелектротранс» з визначення кваліфікації водіїв тролейбуса; ліцензією серії [NUMBER] від 05.06.2013 Міністерства освіти і науки України із додатком на право здійснення професійно-технічного навчання, підвищення кваліфікації водіїв тролейбуса; сертифікатом серії ДДАІ №002570 від 06.12.2013 Міністерства внутрішніх справ України про державну акредитацію закладу КП «Тернопільелектротранс» з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв; інструкцією водія наставника затверджену директором КП «Тернопільелектротранс» від 16.04.2007; наказом КП «Тернопільелектротранс» від 22.06.2018 «Про зарахування слухачів в навчальну групу», з якого слідує, що [PERSON] зараховано слухачем в навчальну групу для проведення професійного навчання за професією «Водій тролейбуса» З класу на договірних умовах; наказом КП «Тернопільелектротранс» від 19.10.2018 №383 «Про виробничу практику», з якого вбачається, що [PERSON] було визначено водія-інструктора [PERSON] (тролейбус №114); посвідчення водія [PERSON] . [NUMBER] видане 26.08.2016, з якого слідує, що [PERSON] була присвоєна категорія кваліфікації водія «В»; довідкою Управління патрульної поліції в Тернопільській області від 22.11.2018, з якої слідує, що по даних Інформаційного порталу Національної поліції України, громадянка [PERSON] , [INFO] - отримувала посвідчення водія серії [NUMBER] ; протокол екзаменаційної комісії навчального закладу з підготовки та перепідготовки водіїв КП «Тернопільелектротранс» № 1 від 07.12.2018; наказ КП «Тернопільелектротранс» від 07.12.2018 №447, згідно якого [PERSON] присвоєно кваліфікацію «Водій тролейбуса» 3-го класу та відраховано з групи слухачів; фото кабіни водія тролейбуса № [NUMBER] , з якого вбачається, що останній обладнаний дублюючою педаллю гальмування; письмовими поясненнями від 19.11.2018 водія [PERSON] (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про адміністративні правопорушення №607/24458/18); письмовими поясненнями від 19.11.2018 водія [PERSON] (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про адміністративні правопорушення №607/24458/18); письмовими поясненнями від 19.11.2018 водія-інструктора [PERSON] (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про адміністративні правопорушення №607/24458/18); схемою місця ДТП від 19.11.2018 р. Відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки - тролейбуса №114, що підтверджується технічним паспортом від 15.06.1998 №11037, довідкою КП «Тернопільелектротранс» №17/05 від 12.06.2019, витягом із статуту КП «Тернопільелектротранс». Інструктор з водіння тролейбусом (водій наставник) [PERSON] станом на 19.11.2018 р. перебував із КП «Тернопільелектротранс» у трудових відносинах і безпосередньо проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т», що підтверджується: відповіддю КП «Тернопільелектротранс» №462/01 від 05.07.2019; наказом Тролейбусного управління №36-к від 30.05.1988 про прийняття на роботу [PERSON] ; трудовою книжкою серії [NUMBER] від 23.08.1976; посадовою інструкцією водія тролейбуса від 2010р.; податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року; звітом по ЄСВ за листопад 2018р.; табелем обліку робочого часу за листопад 2018 року; письмовими поясненнями від 19.11.2018 водія [PERSON] (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про адміністративні правопорушення №607/24458/18); письмовими поясненнями від 19.11.2018 водія-інструктора [PERSON] (справа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про адміністративні правопорушення №607/24458/18). Як вбачається із відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України від 22.05.2019 р. №4.2-10/16055 на адвокатський запит №6 від 14.05.2019, тролейбус в розумінні п.1.5 ст.1, п.7.2. ст.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566 (в редакції від 28.11.2011 №708) не вважається транспортним засобом, у зв`язку із чим не підлягає обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не може бути забезпеченим транспортним засобом відповідно до договорів даного виду страхування. Відповідно до пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність... Отже, МТСБУ не має підстав для здійснення зазначеної регламентної виплати за шкоду, заподіяну володільцем тролейбуса, оскільки тролейбус згідно з нормами Закону не вважається транспортним засобом. Відповідно до висновку експерта № 2451/18 від 12.02.2019 р. судової автотоварознавчої експертизи згідно договору з [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mitsubishi Pajero Long-Wagon 3.2TD (30Q /комплектація GLS/) 5АТ р.н.з. [NUMBER] , після ДТП, яка мала місце 19.11.2018 р., станом на час пригоди, становить 60 299 грн. 95 коп. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За правилом передбаченим ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Пунктом 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, підлягають до задоволення. З відповідача в користь позивача слід стягнути відшкодування заподіяних йому матеріальних збитків в розмірі 60 299,95 грн. В силу вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не відшкодував завдану позивачу шкоду спричинену пошкодження його транспортного засобу, яка становить 60 299,95 грн. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б вказували на інший розмір відновлюваного ремонту автомобілю позивача, відповідачем в судовому засіданні надано не було. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з комунального підприємства «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] коштів в розмірі 60 299,95 грн. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрат, пов`язаних проведенням експертизи 3 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, згідно ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги від 03.05.2019 р., укладений між адвокатом Алесандров В. В . та [PERSON] та квитанція Альфа-Банку від 13.05.2019 р. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку з огляду на обсяг матеріалів справи, який є не значним, те що справа не відноситься до справ значної складності, зважаючи на кількість засідань, в яких брав адвокат участь у справі, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді становить 5 000,00 грн. на витрати на правову допомогу. Тому слід стягнути з відповідача в користь позивача сплачені витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved