Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. Обїзна, 117, смт Котельва Котелевського району Полтавської області. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.08.2018 року. 13.08.2018 закрито підготовче\~провадження по даній справі та призначено до розгляду на 18.10.2018 року. 18.10.2018 року відкладено розгляд справи на 23.10.2018 року та виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити їх з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в підготовче та судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно довідки Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не проживає (проживає на території Росії). Таким чином, фактичне місце перебування, місцезнаходження чи місце роботи [PERSON] суду та позивачу невідоме. Направлена повістка та копії ухвал, за місцем реєстрації відповідача, повернулися у звязку з тим, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 28, 30). Згідно вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України \~виклик відповідача [PERSON] судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 35). Клопотань, заперечень чи заяви про відкладення розгляду справи від [PERSON] на адресу Котелевського районного суду Полтавської області не надходило. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив;\~ 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і \~неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 \~ст. 223 України суд має право \~у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, \~вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в звязку з чим відповідно до \~ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с. 41-42). \~Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона \~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, системно дослідивши матеріали справи в їх сукупності та вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є власником\~житлового будинку\~по вул.\~Обїзна,\~117\~(стара\~адреса:\~вул.\~Радянська,\~109)\~в смт\~Котельва Котелевського\~району Полтавської\~області, що підтверджується договором дарування, посвідченим Котелевською державною нотаріальною конторою від 12.02.1982 року, зареєстрованим в реєстрі за № 203 (а.с 9-10). З 2013 року відповідач [PERSON] виїхав з даного житлового будинку на постійне місце проживання в Росію. Відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік підтверджується наступними доказами: -актом обстеження домогосподарства від 08.06.2018 року, складеного комісією в складі депутата Котелевської селищної ради [PERSON] та сусідів: [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено що [PERSON] , 12.04.1980 року, з 2013 року постійно проживає в Росії (а.с. 11). -довідкою за № 2809, наданою виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 11.06.2018 року, в якій також зазначено що [PERSON] , 12.04.1980 року, з 2013 року постійно проживає в Росії (а.с. 7). Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у житловому будинку по вул. Обїзна, 117 в смт. Котельва Котелевського району Полтавської області відсутній більше одного року, не сплачує витрати за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню господарства та не приймає участі у спільному побуті, то вона вважається такою особою, що втратила право користування ним. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 \~Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved