Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що згідно розписки від 09 липня 2014 року він передав відповідачці 55\~000 грн. та 5\~000 доларів США з строком повернення даної суми в повному обсязі до 10 жовтня 2014 року з доплатою в розмірі 36\~000 грн. Проте, отриманих в борг грошей відповідач не повернула, на вимоги з приводу повернення богу не відреагувала. Тому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки на його користь 178\~300 грн. основного боргу, який складається з боргу в сумі 55\~000 грн., та 5000 доларів США, що на день пред»явлення позову еквівалентно 123300 грн., 3 проценти річних від суми основного боргу в розмірі 6858,45 грн.,інфляційні нарахування в сумі 29705,50 грн., та доплату в сумі 36000 грн., що разом становить 250\~863,95 грн. Позивач [PERSON] подав до суду заяву,згідно якої позовні вимоги підтримує,просить позов задоволити,проводити судовий розгляд справи в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про причини неявки суду не повідомила. Суд, вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задовлення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 09 липня 2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачці [PERSON] 55\~000 грн. та 5\~000 доларів США з строком повернення даної суми в повному обсязі до 10 жовтня 2014 року з доплатою в розмірі 36\~000 грн., однак обумовленої суми боргу позивач не повернула. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вставлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України під час розгляду справи №6-113цс14. Згідно з правовою позицією висловленою у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 25 червня 2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, настає у разі встановлення, що це зобовязання є грошовим. У інших випадках зазначена норма застосуванню не підлягає. Крім того, суд враховує те,що відповідно доч.1 ст. 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави визначені у статтях 599,600,604-609 ЦК України. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем становить: 178\~300 грн. основного боргу, який складається з боргу в сумі 55\~000 грн., та 5000 доларів США,що на день пред»явлення позову еквівалентно 123300 грн., 3 проценти річних від суми основного боргу в розмірі 6858,45 грн.,інфляційні нарахування в сумі 29705,50 грн., та доплату в сумі 36000 грн., що разом становить 250\~863,95 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON]порушено умови договору позики, зобов»язання не виконано,а відтак позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved