Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 17.04.2018 року з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 28.03.1997 року Товарною біржою «Центральна одеська біржа» було зареєстровано Договір купівлі продажу нерухомого майна № 2414 від 28.03.1997 року, а саме квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 15, 2 кв. м., загальною площею 33,6 кв. м., який укладено між [PERSON] (продавець надалі відповідач) та [PERSON], (покупець надалі позивач). Відповідно до вказаного договору купівлі продажу [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 15, 2 кв. м., загальною площею 33,6 кв. м., а [PERSON] купив зазначену квартиру. В подальшому, зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 77, стр. 165 кн. 77 доп.З 28.03.1997 року і на даний час позивач постійно володіє зазначеною квартирою. В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачу не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не предявляв до позивача ніяких претензій. Також позивач вказує, що на сьогоднішній день він є власниками вказаної квартири, однак у звязку з суперечністю правових норм змушений звертатись до суду, оскільки на теперішній час неможливо внести відомості в єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчено Товарною біржою «Центральна одеська біржа». На підставі вищезазначеного позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2414 від 28.03.1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], зареєстрований 28.03.1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» за реєстровим № 2414 та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 15, 2 кв. м., загальною площею 33,6 кв.м. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмової заяви позивача та відповідача суд ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно договору купівлі-продажу № 2414 від 28.03.1997 року, зареєстрованого Товарною біржою «Центральна одеська біржа» встановлено, що [PERSON] який є членом біржі зі статусом «Продавець» продав, а [PERSON], який є членом біржі зі статусом «Покупець», придбав за ціною 3696, 00 гривень, квартиру під № 39 в м. Одеса по вул. Єврейській в будинку № 50, яка складається з однієї кімнати житловою площею 15, 2 кв. м., загальною площею 33,6 кв. м., корисною площею 33, 6 кв. м., /а. с. 4-5/. Зазначений договір купівлі продажу зареєстрований Товарною біржою «Центральна одеська біржа» в подальшомубув зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 77, стр. 165 книга 77 доп., про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу. Відповідно до технічного паспорту, складеного 13.03.2018 року Атестаційно архітектурно будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України квартира № 50 [ADDRESS] складається з: однієї кімнати, житловою площею, 15,2 кв. м., загальною площею 33, 6 кв., висотою приміщень 3, 40 м., /а. с. 9-10/. Згідно повідомлення за вих. № 1735-10/363-С від 28.02.2018 року встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи та запису в реєстраційній книзі 77 доп., стр. 165, р. № 77 в комунальному підприємстві, станом на 31.12.2012 року право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору за № 2414 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею «Центральна Одеська біржа» 28.03.1997 року. Дата реєстрації 05.04.1997 року, /а. с. 13/. При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1997 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в звязку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved