Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 23.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 61. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 23.10.2010 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що вони не зійшлися характером з дружиною, не розуміють один одного, часто почали виникати сварки та непорозуміння, що не дають можливості проживати спільно. Тривалий час проживають окремо один від одного. Шлюб на даний час носить лише формальний характер. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, строк на примирення просив не надавати. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. Строк для примирення просила не надавати. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2010 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 61 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). На теперішній час шлюб носить лише формальний характер - сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, тобто фактично припинили сімейні відносини, позивач не має наміру примиритися та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред'явлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків. В свою чергу, відповідач, в адресованій на адресу суду заяві, не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та права їх дітей, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач просив не стягувати з відповідача, а залишити як фактично понесені. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 СК України,

Outcome: approved