Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 404. Від подружніх стосунків сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Позивач посилається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, у звязку чим між подружжям систематично виникали сварки, втрачене почуття поваги один до одного. Шлюбні відносини припинені майже 7 років тому, сімя розпалася остаточно. Позивач вважає подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливим. \~\~В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. \~Відповідач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 21 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] до [PERSON] , актовий запис № 404. Примирення позивач вважає неможливим та бажає розірвання шлюбу. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, причиною стала втрата взаємоповаги, складність у відносинах при вирішенні сімейних питань, на які сторони мають різні погляди. Шлюбні відносини припинені майже 7 років. Примирення та збереження сімї вважає неможливим. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. З урахуванням інтересів позивача суд задовольняє позовну заяву.

Outcome: approved