Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] ( до шлюбу [PERSON]) К.Л. на свою користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 02.07.2014 року у сумі 300 дол.США, що еквівалентно 4731,66 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості що становить 7,5 дол.США, та за інфляцію (з урахуванням індексу інфляції 1,066) 19,8 дол.США, а також судові витрати у справі, а саме відшкодувати сплачений позивачем судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, та суду пояснила що грошові кошти у розмірі 400 дол. США вона отримала у [PERSON] 28.08.2013 року для свого знайомого [PERSON], який на той час займався підприємницькою діяльністю, та пообіцяв швидко їх повернути. Але потім, щось не склалося, та [PERSON] став ухилятися від погашення боргу. Він обіцяв, що поверне кошти, але цього не робив. На той час вони з [PERSON] співпрацювали, але потім вони припинили спілкування. Позивач став вимагати у неї повернення коштів, але вона не могла це зробити відразу, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, та коштів у неї ледь вистачає на проживання. В якості подяки за позику вони презентували позивачу пару якісного взуття, борг було погашено на суму 100 дол.США. В липні 2014 року позивач [PERSON] приїхав до неї з двома чоловіками та примусив її написати розписку про те, що вона має сплатити борг у розмірі 300 дол.США, тому вона була вимушена написати йому таку розписку. Вона не заперечує той факт, що вона дійсно взяла в борг у позивача грошові кошти в доларах США, та на цей час заборгованість складає 300 дол. США. Вона не відмовляється повертати цю суму боргу, але однією сумою на цей час вона не має можливості повернути борг, через скрутне матеріальне становище. Вона заперечує проти нарахування інфляційних витрат та відсотків, оскільки курс долара на цей неймовірно виріс, що на її думку компенсує всі втрати позивача, оскільки на час отримання нею позики ця сума була еквівалентна 2000грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та суду пояснив, що дійсно, в серпні 2013 року [PERSON] ( на той час [PERSON]) К.Л. попросила в нього в борг 400 дол. США. Він передавав кошти саме їй, саме вона просила ці кошти, а тому і повинна їх повернути. До цього він також допомагав їй, та ніяких проблем не виникало. Коли він звернувся з вимогою про повернення боргу, стали виникати проблеми, та дата повернення весь час переносилася, він запропонував відповідачу написати розписку, яку вона добровільно, без примусу, написала. Він не заперечує, що отримав пару взуття, та що на цей час сума боргу дорівнює 300 дол.США, які відповідач добровільно повертати йому відмовляється, вигадуючи різні причини. Тому він просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 300 дол США, що на момент звернення до суду 20.01.2015 року за курсом Нацбанку України ( 1577,2208 грн. за 100 дол. США) складає 4731, 66 грн., також 3% річних за прострочення повернення боргу в розмірі 7,5 дол.США, та за інфляцію 19,8 дол.США, та витрати за сплачений судовий збір. Вислухавши позивача, відповідача, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно приписів ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) \~ передає у власність\~ \~ другій стороні\~ \~ (позичальникові)\~ \~ грошові кошти\~ \~ або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник\~ \~ зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)\~ або таку ж кількість речей\~ того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на\~ підтвердження його укладення та його умов,\~ \~ може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем\~ визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути\~ \~ позикодавцеві позику\~ \~ (грошові кошти\~ \~ у такій самій сумі\~ \~ або речі, визначені родовими ознаками,\~ \~ у такій самій\~ \~ кількості, такого самого роду\~ \~ та такої самої якості, що були передані йому\~ позикодавцем)\~ \~ у строк,\~ \~ та в порядку, що встановлені договором. Крім цього, згідно ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Судом встановлено, що 02.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ( після шлюбу змінила прізвище на Андрєєва) К.Л. було офіційно укладено договір позики, згідно якому відповідач взяла у борг у відповідача 300 дол.США, та зобовязується його повернути( а.с.26). Судом встановлено, що в розписці не зазначено, в якій сумі повинен бути повернутий борг, та час повернення грошових коштів власнику. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданої [PERSON] розписки щодо отримання позики в сумі 300 дол.США, строк її виконання не зазначений, з письмовою вимогою про повернення боргу позивач до відповідача не звертався, доказів зворотного, позивач суду не надав, у зв'язку з чим підстави для застосування наслідків прострочення зобов`язання до спірних правовідносин відсутні, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягають. Що стосується вимог щодо сплати суми у звязку з інфляцією, то суд в цьому випадку вважає слушними заперечення відповідача, стосовно того, що курс долару в зазначений позивачем період не зменшився, а навпаки зріс, завдяки чому сума заборгованості в еквіваленті до гривні збільшилася майже в 2 рази. За таких підстав суд вважає, що вимоги щодо інфляційних виплат також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не надала суду доказів щодо вади у складанні розписки, оскільки застосування до неї погроз чи примусу позивач заперечує, а голослівні твердження не можуть бути взяти судом до уваги. До того ж існування боргу перед позивачем у сумі 300 дол.США відповідач не заперечує. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 300 дол.США, що в еквіваленті до гривні на час звернення позивача з позовом до суду - 20.01.2015 року за курсом Нацбанку України ( 1577,2208 грн. за 100 дол. США) складає 4731, 66 грн., підлягають задоволенню. Таким чином, в цілому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд враховує, що незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає повному відшкодуванню, оскільки він дорівнює мінімальному розміру судового збору, встановленому законом для вимог матеріального характеру.

Outcome: partial