Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] , звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 21.12.2017 року. 11 серпня 2020 року сталося залиття вищезазначеної квартири, що належить Позивачу. Позивач 12.07.2020 звернувся до ЖЕД-305 із заявою про проведення обстеження та виявлення причини залиття належної його квартири, у зв`язку із чим було проведено обстеження квартири та встановлено причини залиття, що підтверджується Актом від 12.08.2020 року про залиття квартири [ADDRESS] з вище розташованої квартири [NUMBER] , складеного Комісією у складі: заступника начальника ЖЕД-305 Топора М.Д., майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсара-сантехніка [PERSON] . Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає попри неодноразові усні та письмові звернення позивача. Через відмову останній звернутається до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд стягнути на його користь: -завдану матеріальну шкоду в розмірі 78 104,00 грн. (74 096,00 грн. - витрати на ремонт, а також витрати пов`язані з отримання послуг державного експерта в розмірі 4008,00 грн); -відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень; -витрати по сплаті судового збору в розмірі 3178,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Стороною позивача 17.11.2021 року було подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечили. Відповідач не скористався своїм правом в порядку ст..178 ЦПК України та не подав до суду відзив на позовну заяву. В судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до копії Договору купівлі-продажу на квартиру від 21.12.2017 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Позивачем зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , тобто поверхом вищевід квартири позивача. З матеріалів справи вбачається, що за зверненням позивача до ЖЕД-305 з вимогою зафіксувати та підтвердити факт залиття квартири 11 серпня 2020 року з вини Відповідача, було проведено та складено акт обстеження від 12.08.2020 року, що складений комісією ЖЕД-305, згідно якого залиття відбулося через прорив труби холодного водопостачання після квартирного засобу обліку холодної води (лічильника) в ванній кімнаті в квартирі [NUMBER] , що знаходиться в зоні експлуатаційної відповідальності власників квартири. Згідно копії акту від 12.08.2020 року позивачу було завдано таку майнову шкоду: коридор - на стелі гіпсокартон покритий водоемульсією - 1,0 кв.м; стіни - водоемульсійне покриття - 2,5 кв.м; кухня - на стелі гіпсокартон з водоемульсійним покриттям - 0,5 кв.м; ванна кімната - на стелі водоемульсійне покриття - 1,0 кв.м; на стіні відпала керамічна плитка -1 шт; дитяча кімната - на стелі фігурний гіпсокартон з водоемульсійним покриттям - 7,0 кв.м; стіни - шпалери - 7,2 кв.м; підлога - ламінат (деформація) - 10 кв.м; дверна коробка деформувалась, не закриваються двері; спальня - стеля - гіпсокартон фігурний з водоемульсійним покриттям - 2 кв.м; стіни - шпалери - 12 кв.м; підлога-ламінат (деформація) 10 кв.м; Згідно експертної оцінки щодо розгляду кошторисної частини проектної документації за робочим проектом «Капітальний ремонт квартири (після залиття), розташованої за адресою: [ADDRESS] , № 00-0903-20/ЕО/КД, виконаного 25.11.2020 року ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА, вартість проведення ремонту квартири Позивача становить 74 096,00 грн. З копії претензії, яка була направлена [PERSON] 18.01.2021 року рекомендованим листом до відповідача з вимогою відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири встановлюється, що дану претензію відповідач отримав 27.01.2021 року, однак жодних дій не вчинив для врегулювання даного питання. Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача, позивачу і його сім`ї завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Внаслідок чого трапилось ризьке погіршення здоров`я позивача та його онуків, а тому розмір відшкодування за завдану моральну шкоду Позивач оцінює в 20000 грн. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законом. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 686/11256/16-ц. Відповідно до ст.1192 ЦК України,з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.02.1992 року (із змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Щодо вимоги стосовно відшкодування витрат на проведення оцінки у розмірі 4008,00 гривень суд наголошує, що ці витрати не відносяться до судових витрат визначених статтею 133 ЦПК України, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на викладене, оскільки Відповідач своїми діями, неправомірність яких встановлена сукупністю досліджених судом доказів, заподіяли Позивачу матеріальний збиток внаслідок затоплення квартири на загальну суму 59 129,56 гривень, враховуючи, що між вказаним діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial