Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.08.2007 року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось через різні характери та погляди на шлюб і сім`ю, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння та сварки. На даний час проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове підготовче не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, суду надана заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] . У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 серпня 2007 року Бубнівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис №6 (а.с.7). Після одруження відповідачу присвоєно прізвище [PERSON] . У сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.10, 11). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено також, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно вимог ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На вимогу відповідача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Пунктом 2 ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати залишити за позивачем згідно його клопотання. На підставі ст.ст.24, 55, 56, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved