Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтував тим, що він являється співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , а другим співвласником квартири є його батько [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 13.03.2009 року. На теперішній час у квартирі зареєстровані він позивач, його цивільна дружина [PERSON] та їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідач з березня 2019 року фактично не проживає за спірною адресою, оскільки остаточно переїхала від позивача, бо сімейні відносини не склалися. Відповідач з донькою проживають у найманій квартирі за адресою [ADDRESS] , про що остання зазначає у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів з позивача. Витрат по сплаті комунальних послуг відповідач не несе, особистих речей, які б їй належали, у квартирі немає, фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме. Таким чином відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік, чим порушує право власності позивача щодо розпорядження майном на власний розсуд, що стало підставою для звернення позивача до суду в вказаним позовом. Ухвалою суду від 25 червня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат Пантилеєнко З.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач будучи належним чином\~\~повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~на підставі наявних доказів ухвалює заочне рішення. Від третьої особи [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Заслухавши доводи представника позивача, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 13 березня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-5). Відповідно до копії паспорту відповідача та довідки адресно довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.9,19). Так, у ході судового розгляду було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за спірною адресою з березня 2019 року. Дана обставина підтверджується, зокрема актом про не проживання від 25 травня 2020 року відповідно до якого сусіди підтвердили факт не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Також факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач разом з дитиною не проживають з позивачем вже більше року, особистих речей відповідача у спірній квартирі не має, спільним побутом не пов`язані та відповідач не несе витрат по утриманню квартири і фактично мешкає з іншим чоловіком. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та п. 2 ч. 1 ст.\~3, ст.\~321 ЦК України\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 391 ЦК України,\~\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України\~право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась та заперечень щодо викладених в позові обставин не надала, про поважність причин відсутності за вказаною адресою не повідомила, тобто доводів позивача не спростувала. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини по справі, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин відсутності більше року відповідача за спірною адресою та про відсутність будь яких домовленостей відповідача з позивачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. Також,\~у зв`язку\~з цим,\~наявні підстави\~для зняття\~відповідача з\~реєстраційного обліку\~за вказаною\~адресою,\~оскільки як\~передбачає\~стаття 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~від 11\~грудня 2003\~року,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання здійснюється,\~зокрема на\~підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати понесені позивачем зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved