Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку однокімнатної квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло йому, відповідачці, його батькові та брату належить на праві власності в рівних частинах по 1/4 однокімнатної квартири [ADDRESS]. Зазначає, що у листопаді 2012 року він з відповідачкою розірвав шлюбні відносини. Вказує, що проживання трьох дорослих чоловіків та однієї жінки в таких умовах неприпустиме, частка відповідачки є незначною, задоволення позову не завдасть шкоди її інтересам, оскільки він вніс на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва ринкову вартість її частки, яка складає грошову суму у розмірі 37 140 грн. Крім того, зазначає, що мати має у приватній власності 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 111 кв.м. по [ADDRESS] де може проживати. Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, пояснюючи, що [PERSON] постійно проживає у своїй частині квартири [ADDRESS]. Іншого житла в м. Києві не має, а тому переїзд в 1/3 частину житлового будинку в [ADDRESS] змусить її покинути роботу, в зв'язку з чим вона не буде мати можливості матеріально утримувати свого молодшого сина, який є студентом та вчиться в Національному авіаційному університеті. Крім того зазначила, що її частка у спільній власності є рівною по відношенню до інших співвласників. Вважає, що припинення права власності на її частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди, тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло 23/100 квартири [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності [PERSON] (колишній чоловік відповідачки), [PERSON] (відповідачка), [PERSON] (старший син відповідачки) та [PERSON] (молодший син відповідачки) по ? частки кожному (а.с.6). Відповідно до пункту 2.1. технічного паспорту квартира посімейного, спільного заселення склаладється з однієї кімнати жилою площею 9,1 кв.м., загальною площею 15 кв.м. (а.с.9-10). Згідно відомостей Адресоного бюро [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування частини квартири від 05.02.2011 року [PERSON] є власником 77/100 частин квартири [ADDRESS]. Згідно з аналізом ринку житлової нерухомості, стровеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Софт Експерт» середній показник ринкової вартості 1 кв.м. житлової нерухомості, розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 10.02.2014 року становить 9 904 грн. (а.с.11). Відповідно до квитанції від 12.03.2014 року позивачем здійснено оплату частини майна в розмірі 37 140 грн. (а.с.1). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.4, ч.5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.321 ЦК України. За положеннями ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності будь-якої з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. В судовому засіданні представником [PERSON] зазначено, що [PERSON], постійно проживає у спірній квартирі та не має в м. Києві іншого майна, належного їй на праві власності. Зазначив, що відповідачка успадкувала після смерті батьків 1/3 частину житлового будинку в [ADDRESS], проте не має можливості туди переїхати, оскільки це змусить її покинути роботу та позбавить можливості матеріально утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON]. Пояснив, що припинення права власності на частку у спірному майні завдасть інтересам позивачки істотної шкоди, оскільки вона позбавлений можливості придбати інше житло за ті кошти, які їй пропонує співвласник спірної квартири. Статтею 60 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. [PERSON] та його представник не надали в судовому засіданні належних та допустимих доказів на підтвердження того, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачці та доказів того, що її частка є незначною по відношенню до часток інших співвласників. Також суд не може погодитися із застосуванням до спірних правовідносин статті 50 ЖК України, оскільки квартира належить їм на праві власності. Відтак, враховуючи те, що частка [PERSON] не є незначною у порівнянні з частками інших співвласників спірного житлового приміщення, також відсутність доказів припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачці, суд вважає, що припинення права [PERSON] на частку в спірній квартирі спричинить істотну шкоду її інтересам, оскільки призведе до фактичного позбавлення права на житло без одночасного застосування компенсаторного механізму, що дозволив би їй відновити своє право на житло шляхом придбання у власність за суму компенсації вартості його частки у спільному майні житла, придатного для постійного проживання. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову.

Outcome: dismissed