Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суду стягнути з останнього суму боргу в розмірі 230000,00 грн. та штраф у розмірі 23000,00 грн., відповідно до укладеного договору позики від 01.03.2018 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Представник позивача - [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Крім того, на підтвердження існування боргу представником позивача в судовому засіданні надано оригінал договору позики від 01.03.2019 року, який долучено до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Процесуальні документи відповідачу надсилалися за вказаною позивачем адресою проживання: [ADDRESS] , яка є місцем реєстрації [PERSON] , при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 07.06.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 01.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно пункту 1 договору позики, позичальник взяв у борг у позикодавця кошти в сумі 230 000,00 грн. На підтвердження отримання коштів за договором позики, позивачем та відповідачем, у відповідності до ст. 545 ЦК України, було підписано вказаний договір, а також у пункті 5 договору, сторони підтвердили, що кошти передані позикодавцем позичальнику в повному обсязі. Відповідно до п. 2 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк до 20.06.2018 року. Проте, в порушення вимог п. 2 договору позики, відповідач у визначений строк кошти не повернув. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку, 28.06.2018 року, позивач звернувся до відповідача з листом про повернення суми боргу за договором позики від 01.03.2018 року в сумі 230 000,00 гри. Вказаний лис було направлено відповідачу, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та квитанцією Укрпошти за поштовим відправленням №0222513974500. Однак, станом на дату подання позову до суду відповідач не повернув борг за договором позики, та взагалі не надав жодної відповіді на вказане звернення. Пунктом 3 договору позики, визначено, що у разі прострочення позичальником терміну повернення позики, він зобов`язаний сплати позикодавцю штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в рядку, що встановлені договором. Згідно частин 1, 2, 3 статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, представником позивача до матеріалів справи додано оригінал договору позики від 01.03.2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] , боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановивши наявність укладеного між позивачем та відповідачем договору позики про отримання в борг у позивача грошових коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в договорі позики строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики та штрафу на загальну суму 253000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved