Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до підприємства «Загальноосвітній навчальний заклад «Спеціалізована школа «Славія» про визнання недійсним договору підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів від 29.10.2012 року та стягнення коштів. Свій позов обґрунтовує тим, що 29.10.2012 року між ним та підприємством «Школа водіїв «Славія» загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія» було укладено договір підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, на виконання якого він сплатив кошти за навчання в сумі 1490 грн. та вартість бензину в розмірі 565 грн. Навчання проходив з 17.12.2012 року по 11.03.2013 року, після чого отримав свідоцтво про закінчення навчального закладу. Оскільки філія м.Луцька підприємства «Загальноосвітній навчальний заклад «Спеціалізована школа «Славія» на час його навчання не мала відповідної державної акредитації, органами ДАІ МВС України в допуску до складання іспитів йому було відмовлено. Покликаючись на те, що відповідач свідомо ввів його в оману щодо правової природи договору, прав та обов'язків сторін, просить визнати недійсним договір підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, укладений 29.10.2012 року між ним та підприємством «Школа водіїв «Славія» загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія», стягнути з відповідача в його користь 1490 грн. вартості навчання та 565 грн. вартості бензину. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.10.2012 року між [PERSON] було укладено договір підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів «Школи водіїв «Славія» загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія» з невідокремленим підрозділом «Школи водіїв «Славія» загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія», відповідно до умов якого Школа здійснює підготовку замовника за програмою «Підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів категорії «В». Відповідно до розділу 2 договору [PERSON] оплатив послуги за теоретичне та практичне навчання в розмірі 1490 грн. та бензин в кількості 50 літрів на 565 грн., що підтверджується квитанціями № 1541.778.1 від 27.11.2012 року та № 1569.194.1 від 29.10.2012 року (а.с.10). [PERSON] пройшов підготовку в період з 17.12.2012 року по 11.03.2013 року за відповідною програмою, про що отримав свідоцтво серії [NUMBER]. Органами УДАІ УМВС України у Волинській області позивачу відмовлено у прийнятті документів для отримання посвідчення водія, оскільки навчання ним пройдене у неакредитованому закладі м.Луцька, в зв'язку з чим групи підготовки водіїв не були зареєстровані в РЕП ДАІ відповідно до Інструкції про порядок організації та контролю за підготовкою, перепідготовкою та підвищенням кваліфікації водіїв транспортних засобів. З матеріалів справи судом встановлено, що акредитаційною комісією Департаменту ДАІ МВС України 02.11.2012 року прийнято рішення про тимчасове зупинення дії сертифіката серії ДДАІ №001965 філії м.Луцька підприємства загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія». 11 січня 2013 року згідно витягу з рішення акредитаційної комісії Департаменту ДАІ МВС України було прийнято рішення не відновлювати дію зазначеного сертифіката, а 12.04.2013 року такий сертифікат був анульований. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обман, має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 02.12.2013 року [PERSON] направив загальноосвітньому навчальному закладу «Спеціалізована школа «Славія» претензію про повернення сплачених коштів за навчання, однак такі кошти позивачу не повернуті(а.с.8-9). Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На основі викладеного суд приходить до висновку, що на час проходження навчання позивачем відповідачу було відомо про відсутність відповідної державної акредитації навчального закладу, внаслідок чого позивач позбавлений права отримати посвідчення водія, тому позов слід задовольнити та визнати недійсним договір підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів укладений 29.10.2012 року між [PERSON] та підприємством «Школа водіїв «Славія» загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа «Славія» та стягнути з відповідача в користь позивача сплачені на виконання умов договору 1490 грн. за теоретичне та практичне навчання та 565 грн. оплати за бензин. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає 487,20 грн. На підставі ст.ст.203, 215, 216, 230 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved