Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом з тих підстав, що 22 вересня 2005 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 541. У шлюбі в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачкою мають різні характери та погляди на сімейне життя, остання завжди намагалася навязати йому свою думку щодо їх сімейного життя. Це призвело до того, що він втратив до неї почуття любові, довіри та поваги не тільки як до дружини, але й як до жінки. Через постійні сварки з цього та подібних приводів їх сімя почала поступово руйнуватися. Спільним сімейним життям вони не проживають більше трьох місяців, бо відповідачка переїхала проживати до своїх батьків. Відтак спільне господарство не ведеться. Вказує, що примиритися та продовжувати подальше спільне життя з відповідачкою не бажає, тому просить не надавати строк для примирення, оскільки такий не дасть результату. Подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам їхньої дитини. Питання про поділ спільно набутого майна наразі не ставить. Просить шлюб розірвати, доньку залишити на подальшому проживанні та вихованні при матері. Сторони в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. При цьому позивач у своїй заяві зазначив, що позов підтримує повністю, оскільки близько трьох років проживає з іншою жінкою в м. Ужгороді, а в позовній заяві міститься описка щодо проживання з відповідачкою порізно більше трьох місяців; відповідачка у своїй заяві зазначила, що позов визнає повністю, оскільки близько трьох років не проживає з позивачем, а донька проживає з нею. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, в тому числі й з передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України підстав, виходячи з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 22 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 541 зареєстровано шлюб між сторонами (свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 005720 від 22.09.2005 року). У шлюбі в них народилася донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ФМ № 019918 від 14.12.2005 року). Спільне сімейне життя подружжя не склалося через різні характери та погляди на шлюб. Як результат через постійні сварки сімя розпалася й фактичні шлюбні відносини - 2 - припинилися. Близько трьох років вони проживають порізно, а їх спільна дитина весь цей час проживає з відповідачкою. Ці обставини дають підстави суду зробити висновок, що їх шлюб існує тільки формально, подальше збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити нормам людської моралі та інтересам сторін, що має істотне значення, а відтак шлюб між ними необхідно розірвати. Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін суд констатує, що останні самостійно дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної доньки з відповідачкою. Відтак суд, враховуючи інтереси дитини, вважає, що позов в цій частині також підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved