Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 58 688 грн. шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач 08.12.2009р. шляхом обману та зловживання довірою уклав з ним договір на будівництво будинку та заволодів його коштами в сумі 30 000 грн. Після отримання таких коштів відповідач почав уникати зустрічей, а в подальшому з`ясувалось, що відповідач заволодів його коштами у злочинний спосіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України. Після порушення кримінального провадження відносно відповідача та направлення обвинувального акту до суду відповідач частково відшкодував завдану шкоду в розмірі 11 000 грн., однак у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно відповідача за ч. 2 ст. 190 КК України закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.05.2018р. Оскільки закриття кримінального провадження відносно відповідача не звільняє його від відповідальності, розмір завданої шкоди в сумі 19000 грн., інфляційні втрати в розмірі 34580 грн. за період з 18.05.2010р. по 02.05.2019р. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5108 грн., які обраховані за цей же період просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.06.2019р. розгляд справи відкладено на 16.07.2019р. о 17.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.07.2019р. розгляд справи відкладено на 03.09.2019р. о 16.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до розписки відповідача від 04.05.2010р., копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.8), останній визнав факт отримання від позивача коштів в розмірі 30 000 грн. В свою чергу, виходячи з мотивів позову позивач визнає часткове повернення боргу відповідачем в сумі 11 000 грн. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.05.2018р. (а.с.9-10) кримінальне провадження відносно відповідача, обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. При цьому, відповідно до змісту цієї ухвали, 08.12.2009р. в м. Львові [PERSON] працюючи на посаді директора ТзОВ «АГРОН» та діючи від його імені, повторно, шляхом обману заволодів коштами [PERSON] в розмірі 30 000 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За положеннями статті 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 200/21325/15-ц (постанова від 07.11.2018р.) сформулював правову позицію, згідно якої вказав на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), а також зазначив, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, оскільки в справі яка розглядається відповідачем не спростовано своєї вини у заподіянні шкоди, а кримінальне провадження відносно останнього закрито з нереабілітуючих підстав, позовна вимога про стягнення з відповідача шкоди, завданої злочином в розмірі 19 000 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов`язання з відшкодування шкоди є грошовим зобов`язанням, обґрунтованими слід визнати вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с.4-7) перевірений та прийнятий судом як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства і тому позов належить задовольнити в повному обсязі. Оскільки позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача безпосередньо в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved