Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами №12 по 2-му Амбулаторному провулку в м. Одесі та уточнивши позовні вимоги просив визнати за ним, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №12 по 2-му Амбулаторному провулку в м. Одесі, який складається з літ. «А» загальною площею 69,7 кв.м., житловою 48,5 кв.м., з яких:1-1--кухня, площею 9.8 кв.м.; 1-3--житлова,площею 8,1 кв.м.; 1-4--житлова, площею 15,8 кв.м.; 3-1--житлова, площею13,8 кв.м.;3-2--кухня, площею 5,7 кв.м.; 3-4--санвузол, площею 5,7 кв.м.; 3-6--житлова, площею 10,8 кв.м., і надвірних споруд «Б»- літня кухня, «Л» - літня кухня, «К»- сарай, «П»-сарай, «Р»-сарай, «М»-вбиральня, «Щ»-навіс, № 2,4,5,7- огорожа,№ I -колодязь, № III, IV- мостіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 18 березня 2015 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON] відкрилась спадщина на 16/25 часток вказаного домоволодіння, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на частку домоволодіння в 2007 році спадкове майно набуло статусу відокремленої одиниці, права на яку спадкодавцем за життя належним чином не було оформлено. З метою відновлення свого порушеного права позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду. В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, уточнені вимоги підтримала з наведених у письмових поясненнях підстав. Представник відповідача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Кореспондуючі розяснення містить п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», - у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту. Так, згідно роз'яснень, наданих Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Вищій Спеціалізований Суд України у вищезазначеному листі також вказав, що потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про право особистої власності від 10.06.1976 року [PERSON] належало 16/25 часток домоволодіння №12 по 2-му Амбулаторному провулку в м. Одесі. Право власності на частину домоволодіння було зареєстровано за [PERSON] в ОМБТІ 15.07.1976 року (реєстрова книга під № 493 стор.49 кн.177.). 14 січня 1991 року [PERSON]склала заповіт на імя свого сина, [PERSON], заповіт, що було посвідчено старшим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-262. Згідно з вказаним заповітом спадкодавець [PERSON] заповіла усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке на день смерті належало їй своєму сину, [PERSON] 18 березня 2015 року померла [PERSON] - мати позивача, [PERSON] У передбачений законом строк, позивач звернувся з відповідною заявою до Третьої одеської державної нотаріальної контори, однак, постановою від 04 листопада 2015 року державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Згідно вказаної постанови державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння, оскільки право власності спадкодавця на частку домоволодіння під №12, по 2-му Амбулаторному провулку в м. Одесі належним чином не оформлено. Згідно з листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 4560882.93 від 05 червня 2015 року та документів витребуваних на підставі ухвали суду від 19.05.2016 року вбачається, що 9/25 часток вказаного домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору дарування від 05.12.1991 року. В подальшому [PERSON] виділив належні йому 9/25 часток вищезазначеного домоволодіння в самостійне домоволодіння на підставі розпорядження Київської райдержадміністрації № 683 від 20.06.2007 року, якому була присвоєна адреса: м. Одеса 2-й Амбулаторний провулок, будинок № 12-А. та видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради Свідоцтво про право власності на житловий будинок від 14.08.2007 року. На підставі вище викладеного та з урахуванням припинення спільної часткової власності, спадкове майно набуло статусу відокремленої одиниці. Згідно зі ст.1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що листом Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» роз'яснено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином суд, зважаючи на наведені фактичні та правові обставини справи, враховуючи кореспондуючі відомості матеріалів спадкової справи №423/2015, від 18.03.2015 року, заведеної до майна померлої 18 березня 2015 року [PERSON], суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved