Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання Державних актів на право приватної власності на землю не дійсними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], прийняв спадщину та в Жашківській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0,4240 га, яка розташована на території Зеленорізької сільської ради. 06 вересня 2005 року, позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,4240 га Суміжним землекористувачем є [PERSON]. 27 серпня 2008 року, рішенням сесії Зеленорізької сільської ради № 20-6/Vвідповідачу передано у власність земельну ділянку розміром 0,7084 га. 27 січня 2009 року відповідач отримала державні акти серії ЯЗ № 024620 площа землі - 0,2500 га, № 024621 площа землі - 0,2683 га та № 024622 площа землі - 0,1901 га. В 2008 році та в послідуючі роки відповідач [PERSON] не повідомила позивача [PERSON] про бажання приватизації земельної ділянки, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 103 ЗК України: «Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них..». В липні 2012 року, позивач звертався до голови села по питанню порушення меж відповідачем. Сільська рада повідомила позивача, що державні акти на земельні ділянки позивача і відповідача виготовлені з порушенням, а саме: зміщені межі, проте земельна площа, що вказана в держаних актах відповідає фактичній площі за рахунок земель сільської ради. Крім того, відповідачем порушено п. 2.2, 2.3 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання Державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» від 04.05.1999 року № 43. Позивач вважає, що державні акти виготовлено згідно документів, які не відповідають дійсності, а саме акту встановлення меж землекористування. Згідно даного акту, в присутності суміжних землекористувачів [PERSON], [PERSON] та в присутності позивача було погоджено розміри меж земельної ділянки, але даний акт позивач не підписував, тобто його підпис не відповідає дійсності. В зв'язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити в повному обсязі, посилаючись на те, що державний акт на земельну ділянку видали без нього, а про зміщення межі своєї земельної ділянки він дізнався лише в 2012 році. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що мати відповідача по справі людина похилого віку і ніяких самовільних дій не вчиняла і згідна на нормальне співіснування, вона згідна віддати своє і те, що дає сільська рада. Третя особа - представник державного земельного агентства у Жашківському районі Черкаської області Кулібаба В.І., судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що згідно чинного законодавства державні акти в даний не видаються. Третя особа - представник Зеленорізької сільської ради, сільський голова Дишлева О.М., позовні вимоги не підтримала, вказавши, що не заперечує проти того, щоб [PERSON] користувався землею сільської ради в розмірі 0,02 га. [PERSON] не винна, а винний [PERSON] в тому, що не звернувся з цим питанням до сільської ради, коли виготовлялися державні акти його і відповідача в 2005 і в 2008 роках. Третя особа - представник Зеленорізької сільської ради, землевпорядник Ткаченко О.Г., позовні вимоги не підтримав та пояснив, що земельна ділянка позивача зміщена всього на 0,2 сотки. Не заперечує проти того, щоб [PERSON] користувався землею сільської ради. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, в зв'язку з тим, що позивач пропустив передбачений законом строк загальної позовної давності, який становить три роки, що передбачено ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється в тому випадку: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Виходячи з вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач не звернувся до суду із захистом своїх прав у встановлений законом термін і в судовому засіданні не надав достатніх доказів, які б перешкоджали йому звернутися до суду, а тому є всі підстави для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed