Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На даний час у квартирі зареєстровано чотири особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Фактично відповідачі у вказаній квартирі не мешкають з 2005 року, не оплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні квартири. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно позивачу для зняття відповідачів з реєстраційного обліку та усунення перешкод у користуванні власністю та розпорядженні квартирою. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та підтвердив доводи, викладені у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причину неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] з приводу обставин справи пояснила, що позивач [PERSON] є її сином. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить йому на праві власності, так як він її купив. Після купівлі вказаної квартири він одружився, в 2001 році дружина народила сина. У 2004 році дружина та син позивача виїхали до м. Києва і відтоді не проживали у вищевказаній квартирі. Квартира періодично здавалася в оренду іншим особам. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] з приводу обставин справи пояснила, що позивач [PERSON] є її сусідом. Після купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] він одружився, дружина народила йому сина. 8 років тому вона, дізналась від подруги, що [PERSON] разом з сімєю відїжджає до м. Києва. З тих пір дружину [PERSON] вона жодного разу не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] з приводу обставин справи пояснила, що позивач [PERSON] є молодшим братом її чоловіка. Він придбав квартиру за адресою: [ADDRESS], а після купівлі вказаної квартири одружився. В 2001 році його дружина народила сина. В 2004-2005 роках [PERSON] разом з сімєю переїхав до м. Києва, а в квартирі за вказаною вище адресою мешкають квартиранти. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуально, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] 20 квітня 2000 року, позивач [PERSON] купив квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 159394, виданого повторно 09 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, 16 лютого 2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище «Смоляр». Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 260346, виданого повторно 09 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, 11 серпня 2001 року в м. Сєвєродонецьк народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2013 року по справі № 1227/8875/2012 було розірвано шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, актовий запис № 66 від 16 лютого 2001 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Таким чином, оскільки у судовому засіданні на підставі наявних матеріалів справи та показань свідків було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі № 170, розташованої за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 117-А, з 2005 року не мешкають, а право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, між позивачем та відповідачами договору найму житлового приміщення не укладалось, відповідачі в даний час не є членами сімї позивача, тому позивач [PERSON] має право на підставі ст. 391, 405 ЦК України вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні власністю. Що стосується вимог позивача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON], за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 117-а/170, то дані вимоги позивача задоволенню не підлягають, так як [PERSON] є сином позивача, а місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання одного з батьків. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки в порядку ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення, зняття останнього з реєстрації, а відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проводиться на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 170, розташованою за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 117-А.

Outcome: partial