Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 30 липня 2005 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Гайворонському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, про що видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 30 липня 2005 року відповідно в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 62. Від цього шлюбу у них є дитина [PERSON], який народився [INFO] року. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено з травня 2013 року, та за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. В судовому засіданні 25 червня 2014 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з відповідачем не проживає разом з 30 квітня 2013 року, з того ж часу вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. На разі, він надає матеріальну допомогу на утримання дитини та зустрічається з дитиною. Відповідач в судовому засіданні 25 червня 2014 року позов не визнала, пояснила, що непорозуміння в їх сім`ї були зумовлені поведінкою позивача, який пізно повертався з роботи, в той час як вона з дитиною його чекали. Згодом вона дізналася про подружню зраду з боку чоловіка, що і стало підставою для їх окремого проживання. Вважає, що сім`ю можливо зберегти та просила надати строк на примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 30 липня 2005 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] надавався строк на примирення в три місяці. В судовому засіданні 08 жовтня 2014 року відповідач позов не визнала, просила суд повторно надати їм строк на примирення посилаючись на те, що за час який був наданий судом для примирення, вони з чоловіком почали більше спілкуватися, змінили ставлення один до одного та можуть порозумітися. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року сторонам повторно надався строк на примирення в два місяці. В судове засідання 09 грудня 2014 року, яке було призначено судом після примирення, позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, просив позов задовольнити. Зазначив в заяві, що примирення між ним та відповідачем не відбулося. Відповідач в судове засідання 09 грудня 2013 року не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглянути справу у її відсутність, позов визнає, зазначила в заяві, що примирення між ними не відбулося. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом з квітня 2013 року, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved