Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом, де вказав, що його дружина [PERSON] була співвласницею ? частки від ? частини житлового будинку по [ADDRESS], яку успадкувала після смерті батька [PERSON]. Відповідачі також успадкували після смерті батька [PERSON] вказану нерухомість в тих же частках разом із своєю матір'ю [PERSON]. Після отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] подарувала свою ? частку та отриману в спадок ? частину будинку дочці [PERSON], яка в результаті стала власницею 36/100 ід.частин будинку. Після смерті своєї дружини [PERSON], позивач [PERSON] успадкував належну їй частину вказаного будинку та став власником 62/100 ід.частин будинку. В 1996 році відповідачі не повідомивши співвласника будинку [PERSON] та позивача, звернулися до виконкому Житомирської міської ради з спільними заявами про передачу їм у приватну власність та користування земельної ділянки по [ADDRESS], на якій розташований успадкований будинок. 20.02.1997 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] за яким їй передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS] Також 20.02.1997 року [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею ЖТ, за яким їй передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0750 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за №713. 20.02.1997 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], за яким їй передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0125 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за № 2192. Також 20.02.1997 року [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею ЖТ, за яким їй передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0250 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за №714. Посилаючись на те, що відповідачі приватизували земельну ділянку та отримали у користування без згоди третього співвласника будинку, позивач просив: «Ухвалити рішення, яким визнати недійсними та скасувати: державний акт на право приватної власності на землю від 20 лютого 1997 року серії [NUMBER] виданий [PERSON], за яким їй передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0875 га. та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю виконкому Житомирської міської ради за №2160; державний акт на право постійного користування землею від 20 лютого 1997 року, [NUMBER], за яким [PERSON] передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0750 га. та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею виконкому Житомирської міської ради за№ 713; державний акт на право приватної власності на землю від 20 лютого 1997 року серії [NUMBER], за яким [PERSON] передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0125 га. та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю виконкому Житомирської міської ради за №2192; державний акт на право постійного користування землею від 20 лютого 1997 року [NUMBER], за яким [PERSON] передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0250 га. та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею виконкому Житомирської міської за №714; Стягнути зі [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на мою користь понесені і документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 800, 00 грн., тобто по 400, 00 грн. з кожної; Стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на мою користь сплачений судовий збір в сумі 1 280, 00 грн., тобто по 640, 00 грн. з кожної.» В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить 62/100 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], з яких 36/100 частин [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], в 2012 році, що підтвердилось в судовому засіданні копією рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 лютого 2016 року (а.с.16). В свій час покійна [PERSON] успадкувала ? частку від ? частини вказаного житлового будинку після смерті свого батька [PERSON]. Відповідачі також успадкували після смерті батька [PERSON] вказану нерухомість в тих же частках разом із своєю матір'ю [PERSON], що підтвердилось копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 24.03.2011 року(а.с.7). 20.02.1997 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 28 листопада 1996 року №611 [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] за яким їй передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0, 0875 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за № 2160 (а.с.10). Також 20.02.1997 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 28 листопада 1996 року №611 [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею ЖТ, за яким їй передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0, 0750 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за №713 (а.с.11). 20.02.1997 року [PERSON] на підставі цього ж рішення Житомирського міськвиконкому було видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], за яким їй передано у приватну власність ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0, 0125 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за №2192, та державний акт на право постійного користування землею ЖТ, за яким їй передано у постійне користування земельну ділянку по [ADDRESS]) загальною площею 0, 0250 га. Акт зареєстровано у Книзі записів за №714 (а.с.12,13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Житомирської міської ради №15/3919 від 12.06.2018 року, Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.11.1996 року №611 «Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність» за будинковолодінням [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 0,4139 га.. Цим же рішенням передано у користування земельні ділянки: [PERSON]. загальною площею 0,1250 га, з них у власність земельну ділянку площею 0,0125 га. у постійне користування земельну ділянку площею 0,0500 га; [PERSON] загальною площею 0,0375 га, з них у власність земельну ділянку площею 0,0125 га, у постійне користування земельну ділянку площею 0,0250 га.. Як видно з наведеної довідки відповідачами була приватизована не вся земельна ділянка, що була закріплена за будинковолодінням [ADDRESS], а лише її частка в загальному розмірі 0,1625 га, що у відсотковому відношення становить 39,26 % від загальної площі земельної ділянки, тобто 60,73 % земельної ділянки залишились не приватизовані, а тому позивач, як співвласник будинковолодіння не втратив можливість приватизувати земельну ділянку, на якій розташований його будинок (частина будинку). Крім цього, в судовому засіданні позивач не надав доказів того, що приватизація відповідачами земельних ділянок та отримання у користування відбулася без згоди тодішнього співвласника [PERSON]. Не заявлялося ним і клопотань про витребування таких доказів, хоча судом таке право неодноразово роз'яснювалось. Також не надано позивачем доказів того, що отримання відповідачами земельних ділянок у власність та користування порушує його права, зокрема не надано доказів про те, що була приватизована земельна ділянка, на якій розташований його будинок (частина будинку). Не заявлялося ним і клопотань про витребування таких доказів, призначення експертиз, тощо. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами будь-яких порушень, допущених при виділенні відповідачам земельних ділянок та факту порушення його прав, в зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю. Крім цього, позивачем пропущений трьох річний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. В судовому засіданні позивач пояснив, що про порушення його прав йому стало відомо під час розгляду справи №296/315/14-ц. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків позивачем не подано та відповідних клопотань не заявлялося, хоча судом таке право роз'яснювалося.

Outcome: dismissed