Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом встановлення порядку виховання та спілкування з дитиною [PERSON], [INFO].: перебування сина [PERSON], [INFO]., один тиждень з батьком - [PERSON], а наступний тиждень з матір'ю - [PERSON], почергово, починаючи з 09:00 годин кожного понеділка; проведення спільного відпочинку в літній період один раз в рік, тривалістю 14 календарних днів підряд, в тому числі з можливістю виїзду дитини з батьком за кордон; відвідування сина [PERSON], [INFO]., безперешкодно, за місцем його знаходження в день його народження - [INFO] щороку. В обґрунтування позову покликається на те, що після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання з відповідачкою між ними було досягнуто усної згоди щодо встановлення порядку спілкування батька з сином [PERSON] в наступний спосіб: один тиждень син проживав з матір'ю, а наступний тиждень - з батьком. Вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини якнайкраще відповідав інтересам дитини, син залюбки залишався з батьком. Однак з часом, внаслідок конфлікту між позивачем та відповідачем з січня 2017 року почали виникати непорозуміння щодо участі у вихованні спільного сина, його відвідуванні, зі сторони відповідача створювались штучні перешкоди стосовно неможливості нормального виховання та спілкування з дитиною. Врегулювати даний конфлікт мирним шляхом не вдалось, а тому він змушений був звернутись із заявою до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання способу участі у вихованні, спілкуванні з сином [PERSON]. Проте, листом від 02.04.2018 №34-2689 Сихівська районна адміністрація повідомила, що його заява залишена без розгляду, оскільки відповідно до пояснень матері дитини, у нього також є ще один син - [PERSON], 2010р.н., з яким заявник не бажає спілкуватись, так як це не є його рідний син. Водночас, при прийнятті такого рішення про залишення заяви без розгляду Сихівська РА ЛМР не взяла до уваги той факт, що в провадженні Франківського районного суду м.Львова знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про видалення актового запису батьком дитини [PERSON], 2010р.н. Стверджує, що між ним та сином [PERSON] склалися виключно хороші відносини, дитина залюбки залишається з батьком та радо проводить з ним час. Гнучкий графік роботи дає йому змогу багато часу приділяти спілкуванню з сином. Вважає, що з врахуванням інтересів дитини, прав дитини на розвиток своєї особистості, на спілкування з батьком, наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду, при цьому вважає доцільним надання позивачу можливостей в повній мірі приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, однак, передусім, слід враховувати думку та бажання самої дитини та брати їх за основу при вирішенні справи. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних мотивів. Відповідно до положень ст.ст. 141, 151, 155, 157, 159 Сімейного Кодексу батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) 19 грудня 2013 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.12.2013р., серія [NUMBER]. В подальшому шлюб між сторонами був розірваний, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.05.2016. За час перебування у шлюбі, у сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.02.2017) , який проживає на даний час з матір'ю, а позивач в свою чергу сплачує аліменти за рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29.05.2017. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно із ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Встановлено, що позивач звертався із заявою до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання способу участі у вихованні, спілкуванні з сином [PERSON]. Проте, листом від 02.04.2018 №34-2689 Сихівська районна адміністрація повідомила позивача про те, що його заява залишена без розгляду, з тих підстав, що відповідно до пояснень матері дитини (відповідача по справі), у нього також є ще один син - [PERSON], 2010р.н., з яким заявник не бажає спілкуватись, так як це не є його рідний син. Згідно із ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Як встановлено судом, між сторонами, після розірвання ними шлюбних відносин, виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та вільному з нею спілкуванню. При цьому, позивач зазначає, що бажає приймати участь в вихованні сина та піклуватися ним, проте не може реалізувати своє право через протидію з боку відповідачки. Таким чином, між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дитини, у зв'язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. У відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст.76-79 ЦПК України. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд переконаний у тому, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. На думку суду між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Перевіривши твердження позивача дослідженими доказами, суд приходить до переконання, що фактичних даних про те, що відповідач перешкоджає позивачу, як батьку, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином не встановлено. Водночас, вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною є обґрунтованим, проте суд не в повній мірі погоджується із запропонованим позивачем способом такої участі. Суд визначає способи участі батьків, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, психологічного стану дитини, поведінки батьків, їх ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення. Так, зокрема, за змістом представленого висновку за даними психодіагностичного обстеження [PERSON], 2014р., складеного 05.07.2018 КЗ ЛОР «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер», рекомендується батькові [PERSON], як об'єкту наслідування за статевими ознаками та ідентифікації за рольовими сценаріями, більше часу приділяти власній дитині [PERSON], присвячуючи час й особистісні ресурси інтелектуальному розвитку та формуванню емоційно-вольової сфери й особистості. Не буде шкідливим для дитини наступний режим перебування з батьками - один тиждень з батьком та наступний тиждень з матір'ю почергово. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні сина шляхом перебування дитини один тиждень з батьком, а наступний тиждень з матір'ю, почергово, починаючи з 09:00 годин кожного понеділка, а також надати можливість батькові відвідувати свого сина, безперешкодно, в день його народження - [INFO] щороку. Даний висновок не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо його дитини. Дане рішення не є перешкодою в подальшому батьками в добровільному порядку визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. Сторонам слід взяти до уваги, що згідно із ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, при цьому найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Щодо позовної вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні сина шляхом проведення спільного відпочинку в літній період один раз в рік, тривалістю 14 календарних днів підряд, в тому числі з можливістю виїзду дитини з батьком за кордон, то в даному випадку така вимога не підлягає задоволенню, насамперед, з тих підстав, що судом по суті вже вирішено питання про терміни перебування дитини з батьками (один тиждень з батьком, а наступний тиждень з матір'ю). Крім того, слід взяти до уваги, що 28.08.2018 вступив в законну силу Закон України №8296 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», згідно з яким передбачено нові правила вивозу дітей за кордон без згоди одного із батьків, (спрощено саму процедуру - наявна можливість виїзду дитини закордон без нотаріальної згоди батька та відповідного рішення суду). На підставі Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 141, 153, 155, 157, 158, 159 СК України та

Outcome: partial