Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 91517,65 грн. та судові витрати. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 11.05.2018 року відповідач взяв у нього у позику 3500,00 доларів США та зобовязався повернути борг у термін до 18.05.2018 року, про що надав відповідну розписку. У встановлені строки відповідач свої зобовязання не виконав, на усні вимоги позивача не реагує. Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми боргу, однак відповіді не отримав. Станом на 21.05.2018 року за офіційним курсом обміну валют, встановленим НБУ, який складає 26,1479 грн. за 1 долар США, 3500,00 доларів США = 91517,65 грн. У звязку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом позивач змушений звернутися до суду. Позивач через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2018 року відповідач [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США. При цьому, [PERSON] в розписці зазначив, що зобовязується повернути 3500,00 доларів США [PERSON] 18.05.2018 року /а.с.7/. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Оригінал вказаної розписки був долучений позивачем до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. 21.05.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення суми боргу /а.с. 10-11/. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (борговою розпискою), шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 3500,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 91517,65 грн. Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання у визначений термін не виконав, добровільно грошові кошти не повернув, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 915,18 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved