Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Києво - Святошинського району Київської області про визнання права власності за правом спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31 травня 2013 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала його батькові на праві власності, так як померлий за життя подав заяву про передачу йому даної квартири у власність шляхом безкоштовної приватизації, але не встиг отримати свідоцтво про право власності на неї в звязку зі смертю. В судове засідання позивач та його представник не з»явились, представник позивача подала до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не правила, про день слухання справи повідомлялася, своїх заперечень проти позову не надала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] 17 грудня 2009 року на підставі ордеру на жиле приміщення № 000362 серія *. Ордер було видано на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 50/4 від 16 грудня 2009 року. Квартира є однокімнатним житловим приміщенням, житловою площею 15,3 кв.м. 12.02.2013 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про передачу йому у власність квартири [ADDRESS]. Зазначена заява засвідчена печаткою відповідача про її прийняття та підписом керівника. [PERSON] сільської ради № 429 від 18.06.2014 р. підтверджено, що вищезазначена заява [PERSON] надходила до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради та була направлена до ТОВ Інком-Бізнес-Центр для вчинення дій щодо приватизації квартири. Також даним листом підтвержено, що рішення виконкому сільської ради про надання дозволу [PERSON] на приватизацію квартири не приймалось. Позивач [PERSON] є сином померлого 31 травня 2013 року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть . З матеріалів спадкової справи № 253/2014 до майна померлого 31 травня 2013 року [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 31 травня 2014 року до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.05.2014 р. вих. № 1741/02-31 державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що останній не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 Цивільного Кодексу України строк, у звязку з чим він вважається таким, що її не прийняв. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2015 р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини позивачеві наданий строк для при йняття спадщини, що відкрилася після померлого 31 травня 2013 року [PERSON] строком в один місяць, починаючи з моменту вступу рішення в законну силу. Як вбачається з копії зазначеного судового рішення, рішення суду набрало чинності 12.02.2015 р. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивач заяву про прийняття спадщини померлого батька [PERSON] подав до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області 18 лютого 2015 року, тобто в термін додаткового строку на прийняття спадщини, встановлений вищезазначеним судовим рішенням. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.02.2015 р. вих. № 358/02-31 державним нотаріусом [PERSON] відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що останній не подав документ, що підтверджує право власності померлого батька на спадкову квартиру. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1999 р. (зі змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»: «Якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраджали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві». У відповідності до п. 31 Положення Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 та складеного відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду щодо визначення порядку передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню: Строк оформлення документів від дати реєстрації заяви громадянина до видачі йому зареєстрованого свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) не повинен перевищувати одного місяця. З матеріалів справи вбачається, що померлий [PERSON] заяву про передачу йому шляхом приватизації спірної квартири подав відповідачу 12.02.2013 р. і в установлений законом термін його заява не була розглянута, оскільки рішення про передачу йому у власність квартири не приймалося, свідоцтво про право власності йому видано не було. З довідки № 15 від 22.05.2014 р., виданої ТОВ Житлопобут-2007 вбачається, що [PERSON] являвся власником квартири № 75 за адресою с. Крюківщина, вул. Балукова 2-Б, Києво-Святошинсь кого району, Київськоїх області. Загальна площа квартири становить 42,10 кв.м.. Житлова площа квартири становить 15,30 кв.м. В даній квартирі [PERSON] проживав з 17 грудня 2009 року по день смерті, тобто до 31 травня 2013 року. Суд враховує, що по справі не встановлено будь-яких заборон для передачі померлому спірної квартири у власність, передбачених Положенням Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56. Таким чином, оскільки батько позивача за своє життя звертався з належно оформленою заявою про передачу йому у власність спірної квартири до відповідача, але у встановлений законом термін його заява не була розглянута його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї. Позивач входить до спадкоємців першої черги за законом, оскільки згідно ст. 1261 ЦК України: У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавців, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів спадкової справи інші особи з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не зверталися. 20.02.2015 р. батько померлого [PERSON] подав заяву про те, що спадщину після померлого сина він не приймав, на спадщину не претендує, до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатися не буде і не заперечує проти отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на будь-яке рухоме та нерухоме майно, що належало померлому 31 травня 2013 року [PERSON]. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved