Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 липня 2015 року виконкомом Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 04, між ним та його дружиною [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, шлюб та сімю, ведення спільного господарства, постійні сварки. З листопада 2015 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо. Наміру зберігати сімю він не має, а тому просив розірвати укладений шлюб. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на нього. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала. Вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Мельніченко». На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 181276, виданим 09 липня 2015 року виконкомом Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 04. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження: серії І-ОК № 246318, виданим 17 вересня 2013 року виконавчим комітетом Піївської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 14, серії І-ОК № 300255, виданим 09 липня 2015 року виконкомом Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 03. Між позивачем та відповідачем, внаслідок різних характерів, поглядів на шлюб та сімю виникають сварки. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у звязку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Сімейні відносини розладились через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, шлюб та сімю, ведення спільного господарства, постійні сварки. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сторони наміру примирятися не мають, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Згідно з ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, проживання сторін окремо одна від одної, малолітні діти проживають з відповідачем окремо від позивача, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Мельніченко». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві, наданій до суду, позов визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 92 від 06 липня 2016 року. Вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача, оскільки позивач зазначив, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на нього. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 109 - 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved