Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,3264 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0556, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093; - земельну ділянку площею 1,2299 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0239, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093; - земельну ділянку площею 1,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0135, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993; - земельну ділянку площею 0,3329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0558, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 20.09.2008 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 0,3264 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0556, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093; - земельної ділянки площею 1,2299 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0239, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину належним чином прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем. Окрім вказаного, позивач в позовній заяві зазначає, що 21.09.2014 року померла його тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 1,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0135, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993; - земельної ділянки площею 0,3329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0558, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993 Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно державні акти на право приватної власності на землю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 20.09.2008 року у віці 72 років в с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №176839, актовий запис №12, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 27.08.2014 року. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 0,3264 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0556, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093, що підтверджується інформацією Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 28.12.2016 року серії №29-1912-0.9-1104/2-16 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103325472017 сформованого 15.03.2017 року; - земельна ділянка площею 1,2299 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0239, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №676093, що підтверджується інформацією Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 28.12.2016 року серії №29-1912-0.9-1104/2-16 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103325292017 сформованого 15.03.2017 року. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим 20.09.2008 року [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ИД №487848 від 21.07.1979 року, згідно якого [PERSON] є батьком позивача [PERSON] Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 20.09.2008 року, як спадкоємець за законом першої черги. Окрім зазначеного судом встановлено, що 21.09.2014 року у віці 84 років в с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №179162, актовий запис №11, виданого Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 22.09.2014 року. Ще за життя померлій належали: - земельна ділянка площею 1,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0135, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993, що підтверджується інформацією Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 28.12.2016 року серії №29-1912-0.9-1104/2-16 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103325592017 сформованого 15.03.2017 року; - земельна ділянка площею 0,3329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124280400:01:001:0558, що розташована на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №675993, що підтверджується інформацією Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 28.12.2016 року серії №29-1912-0.9-1104/2-16 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103325772017 сформованого 15.03.2017 року. Згідно заповіту, складеного 19.09.2014 року в с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 21.09.2014 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів державних актів на право приватної власності на землю, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою Монастириської державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року №371/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 26.05.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №675993 виданий Велеснівською сільською радою 14.03.2003 року [PERSON] та державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №676093 виданий Велеснівською сільською радою 14.03.2003 року [PERSON], загублені. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавців, оскільки їх цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент їх смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] та [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв оскільки на час смерті та відкриття спадщини проживав з померлим спадкодавцем [PERSON] та померлим спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідками від 20.04.2017 року №103 та №104 відповідно, виданих виконавчим комітетом Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже, [PERSON], як спадкоємець за законом та за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved