Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 06.04.2015р. було укладено договір купівлі-продажу будівлі (будівлі торгового кіоску). На умовах даного Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві будівлю (будівлю торгового кіоску) загальною площею 6,2кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а Покупець зобов'язується прийняти зазначений об'єкт і сплатити Продавцеві договірну ціну - 10 000грн. (десять тисяч гривень) за нього. Даний об'єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0024га., що належить на праві комунальної власності Миколаївській міській раді та перебуває в оренді. Він виконав умови даного договору, сплатив продавцеві кошти за об»єк нерухомого майна, про що свідчить акт прийому -передачі від 06.04.2015р. та договір купівлі-продажу будівлі. Відповідно до умов даного договору право власності на об'єкт переходить від продавця до покупця з моменту державної реєстрації цього договору. З даного часу він вважав що будівля належить йому проте згодом вияснилось, що неявляється повноправним власником спірного майна тому, що у нього немає правовстановлювального документу, що підлягає реєстрації у відповідних органах. Звернувшись у реєстраційну службу Миколаївського районного управління юстиції для реєстрації даного договору йому пояснили, що не зареєструють даний договір з тих підстав, що він не нотаріально посвідчений. Тому просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, та визнати право власності на будівлю. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву в якій позов визнав не заперечив проти задоволення такого. Представник третьої особи Реєстраційної служби Миколаївського РУЮ Партика А.Г. в судовому засіданні позов підтримав не заперечив проти задоволення такого. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06.04.2015р.між сторонами укладено договір купівлі-продажу будівлі (будівлі торгового кіоску). На умовах даного Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві будівлю (будівлю торгового кіоску) загальною площею 6,2кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а Покупець зобов'язується прийняти зазначений об'єкт і сплатити Продавцеві договірну ціну - 10 000грн. (десять тисяч гривень) за нього. Даний об'єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0024га., що належить на праві комунальної власності Миколаївській міській раді та перебуває в оренді. З акту приймання передачі об»єкта від 06.04.2015 року вбачається що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв будівлю по [ADDRESS]. З технічного паспорта серія [NUMBER] від 10.04.2015 року на громадський будинок магазин промтоварів [ADDRESS] вбачається що загальна плаща будинку складає 6,2 кв.м. Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Стаття 319 ЦКУ вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 статті 319 ЦКУ визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.І ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.321 ЦКУ право власності є непорушним. Ніхто не можу буди протиправно позбавлений права власності. Права та законні інтереси захищаються шляхом визнання права власності. Згідно ч.І ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, з врахуванням наведеного, укладений договір відповідає загальним вимогам закону, додержання яких, згідно ст. 203 ЦК України, є необхідним для дійсності правочину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved