Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з 04.06.1999 перебуває у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі народились сини [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Однак, спільне життя не склалося, через різні погляди на життя та сім`ю, відсутність взаєморозуміння у подружньому житті. Тривалий час спільний побут та ведення спільного господарства між подружжям не ведеться. Позивач не бажає продовжувати спільне життя. Вказав, що вони з відповідачем не ведуть спільний побут, спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим та суперечить йогоінтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2019 провадження у справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явився, надавдо суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити та розгляд даної справи проводити за у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просив суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити у її відсутністю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При цьому, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 04.06.1999, що був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, актовий запис № 491 (а.с. 5). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (а.с. 3-4). З пояснень позивача вбачається, сім`я фактично розпалась через різні погляди на життя та сім`ю, відсутність взаєморозуміння у подружньому житті. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припиненні. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved