Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідачів на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку кожного щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON] На сьогоднішній день він є людиною похилого віку, пенсіонером, його пенсії в розмірі 1666,76 грн. йому не вистачає на харчування, винайм житла, оскільки власного житла він не має, та ліки. Посилаючись на те, що він потребує матеріальної допомоги, яку діти добровільно йому не надають, просить про стягнення з відповідачів на його користь аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову. Ухвалою суду від 23.11.2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь, що визначено ст. 278 ЦПК України. У визначений судом та законом строк відзив на позов до суду не надійшов. 14.01.2020 року в порушення строку, встановленого судом, до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , який позивачем до цього часу у звязку із порушенням строку його подання не отриманий. Таким чином, при вирішенні спору суд позбавлений можливості надати оцінку доводам, викладеним відповідачами, з якими не ознаоймлений і позивач. За правилами ст. 279 ЦПК України суд не наділений повноваженнями щодо відкладення розгляду справи у порядку спрощеного провадження у зв`язку із несвоєчасним поданням відзиву на позов, а також вирішення питання щодо надання додаткового строку для його подання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові, просив про його задоволення. Представник відповідачів - [PERSON] проти задоволення позову заперечив пославшись на те, що позивач не надав доказів отримання пенсії в мінімальному розмірі 1666,76 грн. Крім того, позивач, окрім пенсії має інший дохід - від надання в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Також вказав, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , працює та отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. Відповідач [PERSON] , який не має власного житла у м. Миколаєві, де проживає із сім`єю в орендованій квартирі, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також просив в позові відмовити, оскільки позивач після розлучення з матір`ю відповідачів, в той час коли відповідачі були неповнолітніми, їх не виховував, матеріальної допомоги їм не надавав, весь час зловживав спиртними напоями. Позивач [PERSON] додатково вказав суду, що батьківських прав відносно відповідачів не позбавлявся, після розлучення з їх матір`ю, вони продовжували проживати разом однією сім`єю, підтвердив, що дійсно має додатковий дохід до пенсії за оренду належної йому земельної ділянку (паю) в розмірі 5000 грн. на рік, чого не вистачає йому на проживання та він потребує матеріальної допомоги. Вислухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.10.2019 року, актовим записом про шлюб за №13 від 23.11.1991 року, складеним виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, [PERSON] є рідною донькою позивача [PERSON] . Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.2019 року підтверджується, що [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON] . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером за віком, отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 03.03.2011 року, тобто є непрацездатною особою. Відповідачі є працездатними. Відповідач [PERSON] отримує заробітну плату, тобто має стабільний дохід. Відповідач [PERSON] , хоча офіційно не працевлаштований, проте має стабільний дохід від виконання роботи на ринку. Батьківських прав відносно своїх дітей - відповідачів у справі позивач [PERSON] ніколи не позбавлявся. Будь-яких доказів свідомого нехтування виконання своїх обов`язків по їх вихованню та утриманню суду не надано. Статтею 51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. З урахуванням наведеного та встановленого судом, суд приходить до висновку, що позивач, який є непрацездатним, постійного місця проживання та житла у власності не має, отримує лише додатковий дохід у вигляді орендної плати за землю, що виплачується один раз на рік, отримуючи пенсію у мінімальному розмірі, має потребу у матеріальній допомозі від своїх повнолітніх дітей. Проте, враховуючи майновий стан відповідачів, кожен з яких має на своєму утриманні неповнолітніх дітей, що впливає на розмір аліментів, але не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання позивача у розмірі по 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів) з кожного щомісячно. При цьому, враховуючи, що положення статей 202 - 206 Сімейного Кодексу України не містять положень щодо стягнення аліментів на користь батьків з дня звернення до суду із позовом, безпідставними є твердження позивача про стягнення таких виплат, починаючи з дня пред`явлення ним позову до суду. Такі виплати підлягають до стягнення, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі по 704 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на своє утримання.

Outcome: partial