Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказував, що з 21 грудня 2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 грудня 2018 року. Під час шлюбу у них з відповідачем народились дві доньки: 27 квітня 2003 року донька [PERSON], та 31 грудня 2009 року донька [PERSON], які постійно проживають за адресою: [INFO]. Від моменту фактичного припинення шлюбних відносин в серпні 2018 року відповідач [PERSON] почала проживати окремо від нього та дітей за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Ударне, вул. Ударна, 71, разом з іншим чоловіком. Від тоді між ними, [PERSON] і [PERSON], виник спір щодо місця мешкання дітей, оскільки остання наполягала на тому, аби доньки проживали разом з нею в с. Ударне. Він, позивач, з цим не згоден, бо доньки бажають проживати саме з ним за місцем постійного мешкання в м. Люботин. До того ж, доньки навчаються в Люботинській гімназії № 1, перебувають на обліку в Центрі первинної медико-санітарної допомоги Люботинської міської ради, де мають змогу отримувати допомогу від обраного ним лікаря, що в сукупності може вказувати на існування у дітей міцних соціальних звязків в місці їх постійного проживання. Зміна місця проживання молодшої доньки [PERSON], на переконання позивача, негативно вплине на її психолого-емоційний стан, в той час як він, [PERSON], здатний забезпечити для доньки належній умови виховання та проживання разом з ним. Ухвалою суду від 10 січня 2019 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення 18 лютого 2019 року підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] отримала копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами 28 січня 2019 року. Однак, у визначений судом 15-денний строк\~ відповідач відзив не подала. В підготовчому засіданні 18 лютого 2019 року відповідач [PERSON] заявила суду про визнання позову в повному обсязі та згоду з тим, аби її донька, [PERSON], [INFO], проживала разом з батьком, [PERSON], який є позивачем в даній справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Вислухавши відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що її заява про визнання позову не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки судом було детально розяснено відповідачу наслідки визнання позову, відсутність для неї обовязку визнавати позовні вимоги та обставини, викладені в позові. Отримавши усі необхідні розяснення, [PERSON] підтвердила суду, що розуміє надані їй розяснення та наслідки такої процесуальної дії як визнання позову, та що нею така заява зроблена добровільно, без тиску сторонніх осіб чи позивача. Обираючи таку позицію в даній справі, вона лише прагне, аби доньці була як найкраще. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] виступила з промовою на підтримання позовних вимог, заявлених [PERSON], в якій посилалась на обставини, викладені в позові. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні підтримав висловлені його представником доводи та просив заявлений ним позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні не забажала скористатися можливістю виступити в промовою, вона лише підтвердила, що вже висловила суду свою позицію в даній справі. Третя особа, [PERSON], підтримала позовні вимоги [PERSON] та пояснила, що у неї з молодшою сестрою, [PERSON], існують тісні родинні стосунки і вони бажають жити разом з батьком, бо в місці проживання матері, [PERSON], відсутні необхідні побутові умови, та й до школи дуже далеко їздити. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області [PERSON] в підготовчому засіданні, яке відбулось 18 лютого 2019 року, подала суду висновок органу опіки та піклування від 18 лютого 2019 року, в якому зазначено про цілковиту підтримку вимог позивача та необхідність забезпечення інтересів дитини шляхом визначення місця проживання з батьком. Вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони, [PERSON] і [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження 1-ВЛ № 160476, виданого 21 грудня 2002 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Цей шлюб було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 грудня 2018 року, ухваленого в справі № 630/595/18 за позовом [PERSON], та яке набрало чинності. Під час шлюбу 27 квітня 2003 року у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ВЛ № 191373, виданого повторно 12 лютого 2010 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Пізніше, 31 грудня 2009 року, у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ВЛ № 191326, виданого 12 лютого 2010 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою в тому випадку, якщо батьки проживають окремо. З огляду на те, що дитині сторін по даній справі, [PERSON], на момент звернення позивача до суду виповнилось 15 років, вона вправі самостійно обирати для себе місце проживання. І таким місцем проживання для [PERSON] з 09 лютого 2017 року є житловий будинок, що розташований за адресою: м. Люботин, вул. Пшенична, 5, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 29 серпня 2017 року. Згідно з актом квартального комітету № 60 м. Люботин від 12 грудня 2018 року, в житловому будинку № 5 по вул. Пшенична в м. Люботин фактично проживають [PERSON] разом з дітьми, [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] Згідно з інформацією ГУ ДМС України в Харківській області від 03 січня 2019 року, відповідач [PERSON] постійно, з 1998 року зареєстрована за адресою: [INFO]. Сторонами підтверджується те, що вони з серпня 2018 року проживають окремо один від одного за різними адресами позивач [PERSON] з дітьми залишився проживати за адресою: [INFO], а відповідач [PERSON] переїхала жити до нового чоловіка в с. Ударне Харківського район Харківської області, вул. Ударна, 71. Від тоді між матір'ю та батьком виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працює на майстра з експлуатації та ремонту машині механізмів ВП «Люботинська колійна машинна станція» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується відповідною довідкою про доходи від 12 грудня 2018 року. Розмір заробітної плати, отриманої [PERSON] за період\~ з листопада 2017 року по листопад 2018 року, склав 145819,88 грн., що є достатнім для забезпечення потреб дітей. За місцем мешкання та місцем роботи [PERSON] характеризується виключно позитивно, що підтверджуються відповідними характеристиками голови квартального комітету № 60 від 12 грудня 2018 року та начальника ВП «Люботинська колійна машинна станція». Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 13 вересня 2018 року, складеним головою та членами квартального комітету № 60 м. Люботин, за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Пшенична, 5, в житловому будинку, власником якого є [PERSON], бабуся малолітніх [PERSON] і [PERSON], задовільні житлово-побутові умови, є опалення і водопровід. Діти сторін, [PERSON] і [PERSON], навчаються у Люботинській гімназії № 1, в 10-А та 3-Б класі відповідно, яка розташована за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 19, а також перебувають на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області, яке розташоване за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 15. Обидва заклади розташовані в безпосередній близькості до їх місця проживання дітей, відстань до них можна пройти пішки за 5-7 хвилин. За дорученням суду органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області подано суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком, [PERSON] за адресою його проживання: [INFO]. Такий висновок ґрунтується як на підставі проведеної перевірки житлово-побутових умов в будинку, в яких проживають діти сім'ї [PERSON], способу життя позивача [PERSON], так і на підставі психолого-педагогічної характеристики від 30 жовтня 2018 року, складеної практичним психологом за результатами діагностування дитини, яке показало, що [PERSON] однаково любить і батька і мати. В той же час, дослідження виявило у дитини прихильність до сестри. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що батько не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс-16 від 14 грудня 2016 року. З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що батьки [PERSON] і [PERSON] під час спільного проживання у належний спосіб виконували свої батьківські обовязки, малолітня дитини прихильна до них обох. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, де створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, має самостійний заробіток, позитивно характеризується, а від так, на переконання суду, може створити для дитини належні умови для виховання та розвитку. Дійти такого самого висновку щодо відповідача суд не має змоги, бо в матеріалах справи відсутні документи відповідні документи, а відповідач не скористався процесуальним правом на подання доказів на підтвердження створення за новим місцем мешкання належних умов для виховання та розвитку малолітньої дитини, які б мали перевагу над тими умовами, в яких наразі проживає дитини. Тому, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до увагу таку суттєву обставину як прихильність малолітньої [PERSON] до рідної сестри [PERSON], суд визначає місце проживання малолітньої дитини разом з батьком [PERSON] за місцем їх постійного проживання за адресою: [INFO]. Однак, задоволення позову ніяким чином не позбавляє [PERSON] права приймати участь у вихованні дитини, у спілкуванні з нею. Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Так, позивачем [PERSON] при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1215918941.1 від 18 грудня 2018 року. З цієї суми судового збору 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% слід стягнути на його користь з відповідача [PERSON]

Outcome: approved