Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.08.2020 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 04.05.2020 о 18год. 30хв. за адресою [ADDRESS] , собака породи «алабай», яка належить відповідачу [PERSON] , завдав шкоди собаці породи «німецька вівчарка», яка належала позивачу, в результаті це призвело до каліцтва та загибелі собаки позивача. Позивач витратив на лікування свої собаки кошти в розмірі 4700грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з втратою своєї собаки. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 4700грн та моральну шкоду в розмірі 10000грн. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Литвиненко А.В. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити. 27.05.2021 в судовому засіданні відповідач [PERSON] був допитаний в якості свідка. Свідок [PERSON] зазначив, що собака породи «алабай» не є його власність, а просто проживає на його території за якою він доглядає та утримує. 04.05.2020 собака породи «алабай» дійсно вибігла з двору та на вулиці зчепилася з собакою поради «німецька вівчарка», яка належить позивачу. [PERSON] зазначив, що собака породи «алабай» не могла нанести множині рани, які призвели до смерті собаки поради «німецька вівчарка». 06.10.2021 в судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом сторін по справі. 04.05.2020 бачив, як власники своїх собак, а саме [PERSON] та [PERSON] розтягували собак, в результаті бачив як собака «Лада» кульгала на одну лапу, кров була на двох собаках. [PERSON] зазначив, що [PERSON] забув закрити хвіртку, а тому собака породи «алабай» вибігла на вулиці та накинулась на собаку поради «німецька вівчарка», а оскільки «алабай» молодший та сильніше, «вівчарка» не змогла йому протистояти. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.05.2020 о 18год. 30хв. за адресою: [ADDRESS] , собака породи «алабай», яка належить відповідачу [PERSON] , завдав шкоди собаці породи «німецька вівчарка» по кличці Лада, яка належала [PERSON] , що підтверджується міжнародним ветеринарним паспортом. 04.05.2020 [PERSON] звернувся до ветеринарної клініки « Ветпланета » для лікування собаки породи «німецька вівчарка» по кличці Лада, причина звернення множинні, глибокі кусанні рани правої передньої лапи в ділянці лопаток, шиї, що підтверджується документами ветеринарної клініки « Ветпланета ». Крім того відповідно до довідки ветеринарної клініки « Ветпланета » в який зазначено, що 04.05.2020 собаці породи «німецька вівчарка», проведено рентген, підтверджено повний перелом плечової кістки, ушито (частково судини) м`язи, внутрішня кровотеча, стан собаки критичний, на жаль собака породи «німецька вівчарка Лада» померла від отриманих травм. Суд, бере до уваги обставини, які викладені в свідоцтві про смерть собаки породи «німецька вівчарка по кличці Лада », видане ветеринарною клінікою « Ветпланета », а саме: причиною звернення до клініки стали множинні, глибокі кусанні рани правої передньої лапи в ділянці лопатки, шиї, повний перелом плечової кістки та лопатки, внутрішня кровотеча, смерть настала о 00:50год 05.50.2020, оскільки всі зазначені обставини підтвердженні іншими медичними документами виданими ветеринарною клінікою « Ветпланета ». До того ж судом установлено, що Постановою Деснянського районного суду від 28.07.2020, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмір 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень. Постанова набрала законної сили. Під час розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] судом встановлено, що 04.05.2020 о 18:30год за адресою: [ADDRESS] , пес породи алабай, який належить [PERSON] , завдав шкоди псу породи вівчарка, який належить [PERSON] , чим порушив правила утримання домашніх собак та котів. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені порушення правил утримання домашніх собак є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Отже, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. У відповідності до п. 1.3. Правил утримання домашніх собак та котів в м. Києві (надалі Правила), собаки та коти можуть належати на правах власності юридичній або фізичній особі, яка досягла 16 років і спроможна забезпечити умови утримання тварин відповідно до природних (фізіологічних) та видових потреб. Пунктом 1.4. Правил, передбачено, що відповідальність за дії тварин несуть їх власники, особи, яким тварини належать на інших підставах, що не суперечать чинному законодавству, а також особи, які супроводжують тварину. Згідно із п. 5.5. Правил, дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір`я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов`язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику. Відповідно до статей 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати собак без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на лікування своєї собаки витратив кошти в розмірі 4700грн, що підтверджується квитанцією №889084 від 04.05.2020 в розмірі 3500грн, квитанцією № 889085 від 05.05.2020 в розмірі 1200грн, однак відповідач ухиляється від добровільного відшкодування позивачу понесених ним витрат у зв`язку з лікуванням собаки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Оцінюючи вказані докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень собаці німецька вівчарка діями собаки алабай, від яких настала смерть собаки породи «німецька вівчарка» по кличці Лада . Також суд дійшов до висновку, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть собаки, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виражається у незабезпеченні належних умов безпеки оточуючих тварин. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4700,00грн, оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, яка сталася з вини собаки породи «алабай», яка перебуває на утриманні та піклуванні відповідача [PERSON] . Щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов до такого. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не було доведено обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) небезпеку для життя і здоров`я, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000грн. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи викладеним вище, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки суд позовні вимоги задовольнив частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 840,80грн.

Outcome: partial