Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] борг по договору позики від 25 червня 2015 року в сумі 70000 грн., індексу інфляції в сумі 3220 грн., трьох процентів річних від вказаної суми в розмірі 799,70 грн., судового збору та завданої майнової та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 25 червня 2015 року відповідач під розписку позичив у позивача 70000 грн., які зобовязався повернути 25 вересня 2015 року. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення. 31 грудня 2015 року позивач направив відповідачу листа попередження, але останній не відреагував на нього. Оскільки відповідач не повернув позивачу суму боргу вчасно, то має сплатити борг з урахування індексу інфляції в розмірі 3220,00 грн. та трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 799,70 грн. Крім того позивачу нанесена майнова шкода, оскільки сума яку він передав позичальнику, яку розраховував саме в прострочений період, йому необхідно було до кінця року виплатити за придбане житло, і саме цих коштів йому не вистачало. А оскільки вказані кошти йому не повернуті, то він вимушений був звернутися за позикою до інших осіб, чим самим йому та його родині була нанесена моральна шкода. Оскільки відповідач до наступного часу борг не повернув, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи через оголошення в газеті «Урядовий Курєр» у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2015 року позивач уклав договір позики з позичальником [PERSON], як фізичною особою. Предметом позики були грошові кошти, які повинен передати позивач відповідачу в сумі 70000 грн., п.1.1. договору ( а.с.5) на строк до 25.09.2015 року. В зазначений термін відповідач повинен був повернути суму позики, п.2.1.договору. Підтвердження отримання коштів відповідачем від позивача є розписка п.3.2. договору. Повернення позики відповідачем є розписка позикодавця позичальнику п.3.4 договору На виконання прийнятих на себе зобовязань позичальник позивач передав відповідачу - позичальнику 25.06.2015 року 7000 гривень, що підтверджується розпискою (а.с.7). З метою забезпечення відповідачем виконання умов договору позики, п. 5.1-5.3 позивач звернувся до відповідача з листом від 31 грудня 2015 року з пропозицією виконати умови договору позики, але відповідач кошти не повернув , що і стало причиною звернення позивача до суду Так як відповідач не повернув йому суму боргу по договору позики то позивач просив стягнути з відповідача борг 70000 гривень з урахуванням індексу інфляції 3220 гривень, 3% річних з простроченої суми за період неповернення позики в сумі 799,70 грн., судові витрати по справі , а також матеріальну та моральну шкоду 10000 гривень, згідно наданого розрахунку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу яка передбачає , що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач за весь час розгляду справ не надав суду клопотань чи заперечень щодо заявленого позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставинні, на які вона посилається при звернені до суду. При розгляді справи в суді позивач довів свої вимоги щодо не виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань згідно договору позики. Відповідно до ст. 11 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч. 4 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За період з вересня 2015 року по січень 2016 року індекс інфляції становив: вересень 2015 року -102,3%, жовтень 2015 року- 98,7%, листопад 2015 року-102%, грудень 2015 року -100,7%, січень 2016 року -100,9 %, остаточний індекс інфляції за даний період становить- 104,6%. Інфляційні нарахування від простроченої суми складають 3220,00 грн., розрахунок якого позивачем зроблено вірно. Три проценти річних від простроченої суми складає 799,70 гривень. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних підлягають задоволенню. Позивачем заявлено цивільний позов до відповідача щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди в звязку з невиконанням договору позики, але з даними вимогами позивача суд погодитьсь не може. Так дійсно особі якій завдано збитки у результаті порушення її цивільних прав має право на відшкодування збитків за пошкоджену річ а також витрати яка особа мусить зробити або зробила або доходи які б могла реально одержати за звичайних обставин. Стаття 23 ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280,611,1167,1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння шкоди. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідальність за порушення умов договору передбачена безпосередньо зазначеним договором, а також діючим законодавством. Положення договору не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди. Крім того, зазначена вимога також не кореспондує положенням ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодження її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Системний аналіз статей 23,625,1050,1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобовязання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення грошового зобовязання. Як видно з матеріалів справи при укладенні договору позики сторонами по договору було вказано, що договір позики є безвідсотковий, самим договором також не передбачено відшкодування моральної шкоди. При подачі позовної заяви так і при розгляді справи в суді, позивач не довів, що невиконання договору позики завдано йому моральної шкоди, до того ж її відшкодування не передбачено договором позики. Згідно до вимог ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Не доказано в судовому засіданні позивачем отримання позики в фізичних чи юридичних осіб для сплати коштів на придбання житла. Сама сплата коштів позивачем в сумі 601003,00 грн. ТОВ ФК «Сумиінвестбуд» ( а.с.17) лише підтверджує виконання зобовязання позивачем перед забудовником а не свідчить про завдання йому матеріальної шкоди, так як виконання прийнятих ним зобовязань неповязані з наданням позики відповідачу на порушення його майнових прав на виконання договору позики відповідачем. Факт заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок дій відповідача у встановленому законом порядку не встановлена. Звернення позивачем до інших осіб з позикою суми в розмірі 70000,00 грн. не доведено, сам договір № 11 від 10 лютого 2015 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А не може бути доказом того, що саме коштів наданих позичальнику йому не вистачало, так як немає підтвердження суми сплати та залишку несплачених коштів. Крім того позивачем не зазначено суму матеріальної шкоди, а лише вказано, що майнову та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. необхідно стягнути з відповідача. Оскільки вказані вимоги позивачем не доказані, то задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставинні, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу [PERSON]А в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди та моральної шкоди . Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 420 грн. витрат, понесених у звязку з розміщенням оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр».

Outcome: partial