Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що йому на праві приватної власності належить кімната [ADDRESS], в якій він (позивач) зареєстрував відповідача [PERSON], однак у помешканні останній ніколи не проживав, в кімнаті відсутні його речі. Позивач також зазначив, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права, як власника квартири, оскільки він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зобов'язати третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ленінський районний сектор у м. Кіровограді Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В судове засідання позивач та в його інтересах представник не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, представником позивача до суду подано заяву за вх.№30663 від 25.11.2015 року про розгляд справи без її як представника позивача участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Представник третьої особи - Ленінський районний сектор у м. Кіровограді Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області до суду не з'явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу кімнати від 29.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В., зареєстровано в реєстрі за №2258, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить кімната під номером [ADDRESS] Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2 Кіровоградської міської ради» від 21.05.2015 року № 2702 [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], також зареєстрований за зазначеною вище адресою. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 11.06.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 10.12.2013 року. Відповідно до акту від 21.05.2015 року складеного за підписами сусідів будинку [ADDRESS]: [PERSON], ([ADDRESS]), [PERSON] та [PERSON] ([ADDRESS]) [PERSON], [INFO], з 10.12.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON], [INFO], однак у зазначеній квартирі не проживає. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт не проживання відповідача [PERSON] з моменту реєстрації, а саме з 2013 року, в кімнаті [ADDRESS], належній позивачу на праві приватної власності, що підтверджується матеріалами справи, і, зокрема, договором купівлі-продажу кімнати від 29.12.2011 року, яким підтверджено право власності позивача на квартиру [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 11.06.2015 року, згідно з якими [PERSON] з 10.12.2013 року зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 21.05.2015 року про не проживання [PERSON] за вказаною вище адресою, окрім того, останній не є членом сім'ї позивача, в родинних стосунках з останнім відповідач не перебуває, а тому вважаються судом встановленими. З огляду на викладене вище, судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних причин з грудня 2013 року не проживає та не користується квартирою №76 в будинку №1-Б по вул.В.Чорновола у м.Кіровограді, власником якої є позивач, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг не приймає, не є членом сім'ї позивача, будь-які угоди щодо права користування квартирою між відповідачем та позивачем не укладалися, позивачеві чиняться перешкоди у здійсненні ним правомочностей прав власника. Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача в зазначеній квартирі його, як власника житлового приміщення, права на користування та розпорядження майном, в зв'язку з чим судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, є необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача [PERSON], з визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS], що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України. Крім того, позивач пред'явив вимогу до третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Ленінського районного сектору у м. Кіровограді Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про зобов'язання зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку в спірній квартирі, яка задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Виходячи зі змісту ст.ст.30, 35, 36, 118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - не можуть бути зобов'язані до вчинення певних дій. Положення третьої особи у цивільному процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України і суттєво відрізняється від правового положення сторін у процесі, зокрема, відповідача, на підставі чого рішення у справі не може бути ухвалене на користь такої особи чи проти неї, більш того, суд не повинен також судовим рішенням створювати відповідальність третьої особи перед позивачем або відповідачем. При цьому, відзначається, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: partial