Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Корпорації «УкрАвто» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному», треті особи: Синельниківський відділ поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Голосіївське районне управління поліції ГУМВС України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив в позовній заяві, що проти нього відповідачем були вчинені шахрайські дії, було відкрито кримінальне провадження за ч.1ст.190 КК України та відповідні відомості 20.05.2016 року були внесені до ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження наданого йому слідчим органу досудового розслідування - Синельниківським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21.05.2015 року. У березні 2016 року йому стало відомо зі слів слідчого, що кримінальне провадження було передано до Голосіївського районного управління поліції ГУМВС України в м. Київ. Шахрайськими діями відповідача завдані йому грошові збитки у вигляді чека на суму 2500 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог та вчинене шахрайство, посилається на свою заяву про вчинене, яку долучив до позову. Вважає, що він має передбачене і гарантоване законом право на відшкодування грошової шкоди, завданої йому відповідачем, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просить суд стягнути з відповідача - Корпорації «УкрАвто» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному» на його користь грошові кошти в розмірі 2500 грн., як відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням грошової шкоди. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що 16.05.2015 року на його мобільний телефон (063-607-67-53) прийшло СМС повідомлення про те, що він виграв автомобіль, який може отримати, або суму грошей, яка дорівнює його ціні у суміі 250000 грн. Згодом «достовірність» цього повідомлення йому підтвердив чоловік, який представився як «Маркін Максим Вікторович» і сказав, що його фірма «Бліц-Авто» є дуже серйозною і відомою по всій Україні, тому, якщо підтвердиться, що він дійсно виграв, йому буде повністю виданий його виграш. Зайшовши на сайт фірми «Бліц-Авто» (www.blits-avto.кіеv.uа), він побачив серед «виграшних номерів» частину номера свого мобільного телефону: 063-607, та подальше шифрування у вигляді зірочок. Повністю номери телефонів не зазначаються. [PERSON] сказав йому у телефонній розмові, що для подальшого отримання виграшу у сумі 250000 грн., необхідно сплатити спочатку податок в сумі 2500 грн. за отримання ним виграшу. Довіряючи цьому чоловіку, він вніс у термінал «Приватбанку» по вул.40 років Жовтня, розташованому у магазині «Обжора» 2500 грн. [PERSON] сказав, що комісія 2 грн. також зараховується. Після оплати податку, він став чекати, коли перерахують на його картку обяцяні кошти, але такого не відбулося. Він передзвонив ще на телефон [PERSON] і той сказав, що він може поспілкуватись з колегами з фінансового відділу на підтвердження отриманого виграшу. Після цього, [PERSON] отримав пропозицію внести ще 4300 грн., на що він відмовився і зрозумів, Позивач декілька разів намагався дозвонитися на всі номери мобільних телефонів, зазначені на сайті «Бліц-Авто», але йому жодного разу не відповідали. Тому позивач прийшов до висновку, що його з дружиною ошукали і незаконно, у шахрайський спосіб за продуманою схемою та позбавили їх коштів. Вважає, що в діях [PERSON], який так представився та співучасників його злочину є ознаки шахрайства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також замаху на шахрайство в частині намагання додатково заволодіти грошовими коштами в сумі 4300 грн. Відповідачами він зазначив Корпорацію «УкрАвто» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному» так як на сайті визначив, що вони розташовані за тією ж адресою, що і «БліцАвто», від імені яких представився [PERSON] Просить суд стягнути з відповідача 2500 грн., так як він вважає, що є потерпілим в кримінальному провадженні. Представник відповідача- Корпорації «УкрАвто» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному» в судове засідання не зявився, про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений. Суду надіслали свої заперечення, в яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], мотивуючи тим, що Філія «Автоцетр на Столичному» ніколи не перебувала в трудових відносинах з гр. [PERSON]; ніколи не володіла і не використовувала сайт (www.blits-avto.кіеv.uа та не розміщувала на його ресурсах будь-якої інформації; ніколи не користувалась номером мобільного телефону: 066-409-12-96; не відкривала рахунку в ПриватБанку, в якому містяться цифри «51687574». Тож твердження позивача, що він отримав кошти від відповідача, ґрунтуються лише на припущеннях, а не фактичних обставинах або будь-яких доказах (а.с.94-96, 141-142). Просять відмовити в задоволенні позову повністю. - Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що кошти в сумі 2500 грн. вони перерахували разом з чоловіком, [PERSON] В позивачем по справі. Позивачу по телефону наголошували номер рахунку, куди треба перевести суму 2500 грн., а вона з його слів набирала номер рахунку і переводила кошти. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 24.02.2017 року за клопотанням позивача було виключено з числа третіх осіб: Синельниківський відділ поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Голосіївське районне управління поліції ГУМВС України в м. Києві, так як права їх по цій справі не стосуються. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню на підставі нижчезазначего. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно копії чеку № 16052015132542, 16.05.2015 року о 13-25 годині невідома особа здійснила поповнення картки 516875 **** **** 74 через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований за адресою : вул.. 40 - річчя Жовтня,13, на суму 2500 грн. (а.с.87). 20.05.2015 року [PERSON] звернувся до Синельниківського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області з заявою про вчинене відносно нього кримінального правопорушення, а саме - шахрайства (а.с.58); З Витягу з кримінального провадження № 12015040390000981, внесеного 20.05.2015 року до ЄРДР за ознаками ч.1 ст.191 КК України вбачається, що 16.05.2015 року невстановлена особа, шляхом обману за допомогою телефонної розмови з [PERSON] через термінал ПАТ Кб «ПриватБанк», який розташований за адресою : м. Синельникове, вул.. 40 років Жовтня, 13, здійснити переказ коштів в розмірі 2500 грн., чим завдала матеріального збитку (а.с.59). Згідно відповіді Синельниківського слідчого відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області № 43/5-12108 від 06.10.2016 року, кримінальне провадження № 12015040390000981, внесене 20.05.2015 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України перебуває в провадженні СВ Синельниківського ВП, на даний час по даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування (а.с 20);. Відповідно до службової записки АТ «Українська автомобільна корпорація» вбачається, що [PERSON] ніколи не перебував в трудових відносинах із АФ «Бліц-Авто» «АТ «Українська автомобільна корпорація» (97-98); Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Але в судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведені та не обґрунтовані самі позовні вимоги, викладені в позові про факт спричинення йому матеріальної шкоди в розмірі 2500 грн. та не долучено будь-яких належних доказів. Згідно ч. 1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Але з пояснень в судовому засіданні та з наданих суду документів вбачається, що у завданні шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину, винна особа не встановлена. Також не був встановлений той факт, якій саме фізичній або юридичній особі позивач здійснив переказ коштів на суму 2500 грн. Крім того, позивачем не було надано жодного документального доказу того, що саме Корпорацією «УкрАВТО» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному» були порушені його права, у звязку з чим судом не було встановлено того факту, що внаслідок скоєння злочину кошти на суму 2500 грн. перераховані на рахунок відповідача, зазначеного відповідачем в позовній заяві. Посилання позивача [PERSON] на причетність Корпорації «УкрАВТО» в особі підрозділу «Автоцентр на Столичному» до факту шахрайства відносно нього також є безпідставними, оскільки позивач жодного належного доказу на їх підтвердження суду не надав і всі його пояснення ґрунтуються на припущеннях. Доводи позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги, щодо відкриття кримінального провадження за ч.1 ст.190 КК України, не є підставою для задоволення його позову, оскільки на час розгляду даної справи особа, винна у вчиненні кримінального правопорушення, не встановлена і доказів, що позивач [PERSON] визнаний потерпілим суду не надано. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] необхідно відмовити, у звязку з необґрунтованістю і не доведеністю ним позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.1166, 1177 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: dismissed