Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявоюпро припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, визнання права власності на 1/8 частку автомобіля, в якійвказав, що[INFO] помер його батько [PERSON] .Спадкоємцями за заповітом є позивач та його сестра [PERSON] , відповідач по справі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори, позивачу належить 7/8 часток спадкового майна, відповідачці - 1/8 частка спадкового майна. Спадщина складається з автомобіля ВАЗ 21063, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та причепа ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , які сторони набули в спільну сумісну власність в порядку спадкування за заповітом. Позивач тривалий час ще за життя батька користувався автомобілем з причепом, і продовжує користуватись по теперішній час, доглядає за ним, утримує в належному стані, а Відповідачка автомобілем та причепом не користується та ніколи не користувалась, автомобіль водити не вміє та не має відповідних водійських прав. Позивач вважає, що автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння і користування ним є неможливим, частка є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права власності на 1/8 частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, тому позивач бажає сплатити відповідачці 1/8 частину вартості автомобіля та причепу, тому неодноразово звертався до відповідачки, але вона відмовляється вирішити спір в позасудовому порядку. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 25.09.2018 року, ринкова вартість причепу ММ3 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становить 1967 грн., а автомобіля ВАЗ 21063,1987 року випуску , реєстраційний № [NUMBER] становить 14 167,44 грн., усього 16135,14 грн. Тобто, вартість 1/8 частину вартості автомобіля та причепу становить 2017,00 грн. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, та просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку автомобіля ВАЗ 21063,1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та причепа ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з виплатою відповідачу грошової компенсації 2017,00 грн. та визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку автомобіля ВАЗ 21063, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та причепа ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] після співвласника [PERSON] . Позивач [PERSON] до судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена вчасно, відзив на позов не надала, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувшиматеріалисправи, оцінивши та дослідивши у сукупностідокази у справі, суд приходить до наступнихвисновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чиінтересів Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 05.01.1955 року Тракторозаводським рай ЗАГС м. Сталінград, Серія [NUMBER] (а.с.79). Відповідачка по справі є рідною сестрою позивача, її батьками також є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 04.04.1957 року Тракторозаводським рай ЗАГС м. Сталінград, Серія [NUMBER] (а.с.91). 13.04.1979 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON] (а.с.89,92). Також, у позивача та відповідачки є ще рідні брат і сестра - [PERSON] та [PERSON] , батьками яких також є [PERSON] та [PERSON] (а.с.80-87). [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 08.02.2018 року (а.с.33). Позивач, відповідачка та їх брат і сестра, діти померлого [PERSON] звернулись до Якимівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька (а.с.59-62), та була заведена Спадкова справа № 29/2018 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.58-182). За життя [PERSON] , батько сторін по справі, [INFO] склав Заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 225, яким належний йому легковий автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та причеп ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , заповів своєму сину, позивачу по справі [PERSON] (а.с.72). 22.08.2018 року позивач [PERSON] отримав два Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ( реєстровий № 330) та на 7/8 часток причепа ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (реєстровий № 331) (а.с.35-36). Відповідачка, звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , зазначила що на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині (а.с.62). У зв`язку з чим відповідачка має право на 1/8 частку автомобіля та причепу, які позивач отримав після смерті батька за заповітом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України,спадкуванняздійснюється за заповітомабо за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно доч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкуваннямають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриттяспадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриттяспадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до частини першоїстатті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першоїстатті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першійстатті 356 ЦК Українияк власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Позивач тривалий час, ще за життя батька користувався автомобілем з причепом, і продовжує користуватись по теперішній час, а відповідачка автомобілем та причепом не користується та ніколи не користувалась, при цьому автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння і користування ним є неможливим, а частка, яка належить відповідачці є незначноюі не може бути виділена в натурі, тому позивач бажає сплатити відповідачці 1/8 частину вартості автомобіля та причепу, про що неодноразово звертався до відповідачки в добровільному порядку, але відповідачка на його пропозиції не погоджується. Тому, з метою встановлення вартості спірного автомобіля та причепу, позивач звернувся до ПП [PERSON] та отримав два Звіти № 050301 та № 050302 про оцінку транспортного засобу від 25.09.2018р., згідно з якими вартість причепу ММ3 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становить 1967 грн., а вартість автомобіля ВАЗ 21063,1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] становить 14 167,44 грн. (а.с.37-41), а всього вартість спірного рухомого майна становить 16135,14 грн. Тобто, вартість 1/8 частину вартості автомобіля та причепу становить 2017,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільної майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою пунктом 4 частини першої цієї статті. За частиною другоюстатті 365 ЦК Українисуд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У зв`язку з вищевикладеним, з метою врегулювання даної суперечки, позивачем [PERSON] було внесено на Депозитний рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області суму вартості 1/8 частки спірного майна в сумі 2017,00 грн., відповідно до квитанції № 0.0.1582972264.1 від 15.01.2020.(а.с.57) Враховуючи те, що частка відповідачки в праві спільної часткової власності на спірний автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та на причепа ММЗ 81024, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є незначною та не може бути виділена в натурі, майно є неподільним, спільне володіння і користування майном є неможливим, відповідачка не користується автомобілем та причепом та таке припинення права власності відповідачки на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останньої, суд вважає за можливе припинити за відповідачкою право власності на частку у спільному майні. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню

Outcome: approved