Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Після придбання квартири до неї заселилися подружжя - позивач та відповідачка, які з 07 грудня 2008 року припинили свої стосунки. Після розриву відносин між сторонами, відповідачка викрала ключі від вхідної двері з карману та перешкоджає позивачу користуватися квартирою, яка належить йому на праві власності. Позивач неодноразово намагався заселитися до квартири, та звертався до правоохоронних органів, але відповідачка відмовляється відчиняти двері та добровільно надати йому можливість проживати в квартирі. Крім того, своїми неправомірними діями по перешкоджанню позивачу користуватись його квартирою, відповідачка завдає йому моральної шкоди, оскільки у позивача немає іншого житла в Одесі, тому він вимушений весь цей час мешкати в різних місцях у знайомих, друзів та земляків. Після того, як відповідачка незаконно перешкодила позивачу в доступі до його квартири, позивач втратив звичайний спосіб життя, що виразилося в тому, що він був позбавлений житла та даху над головою і був вимушений постійно шукати інше житло, що завдало йому величезні побутові труднощі, та заставляло його незаплановано витрачати на це багато свого часу. В зв'язку із відсутністю зайвих коштів, позивач вимушений постійно просити надати йому житло, а тому знаходиться у постійному боргу перед іншими особами. Все це постійно викликає у позивача почуття пригніченого стану та породжує додаткові моральні страждання, душевні хвилювання, та фізичні страждання оскільки позивач бувший громадянин Сірії, тільки недавно отримав українське громадянство і тому не має достатніх соціальних зв'язків в Україні та й не дуже добре володіє українською та російською мовами. Зазначену моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідачки, позивач оцінює в розмірі 20000,0 гривень. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визначення порядку користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], зареєстрованому 29 грудня 2002 року, який було розірвано згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2012 року. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період перебування у шлюбі ними була придбана квартира [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я позивача. Таким чином, [PERSON] вважає, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На сьогодні сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна. Крім того, [PERSON] негативно впливає на виховання дітей, вони бояться свого батька, який намагається силою увірватися до квартири, де вони мешкають. Іншого житла, окрім вищевказаної квартири вони не мають. [PERSON] не бажає мирного вирішення питань про поділ майна та забезпечення їхніх дітей житлом, і готовий піти на те, щоб залишити її та власних дітей на вулиці лише для того, щоб помститися за те, що їх шлюбні відносини були розірвані. Враховуючи те, що [PERSON] за офіційними відомостями податкової служби України є безробітним, а їх діти знаходяться на утриманні [PERSON], вона вважає за необхідне просити суд відступити від рівності часток при вирішенні справи та присудити їй 2/3 частин спірної квартири для забезпечення житлом дітей. У наступні судові засідання [PERSON] та її представник не з'явилися, повідомлялися належним чином. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2014 року зустрічний позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визначення порядку користування житлом залишено без розгляду та продовжено провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, відшкодування моральної шкоди. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі, є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири ВКР № 056310, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 25 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1507, що також підтверджується витягом про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 25.07.2008 року. Право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за №1190 в книзі: 694пр-83 від 15 січня 2009 року, про що свідчить витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» № 21568017 від 15.01.2009 року. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 62,6 кв. м., в тому числі житловою - 42,7 кв. м. З 28 грудня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2012 року. Від цього шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] створює перешкоди позивачу у користуванні власністю, оскільки позивач із заявою про незаконні дії відповідачки по перешкоджанню позивачу у праві проживання в його квартирі звертався до Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області 17.01.2012 року, на що отримав відповідь за № 31/12-749 від 21.01.2012 року, відповідно до якої встановлено, що відповідачка заперечує щоб позивач мешкав за даною адресою і всі спірні питання щодо житлової площі за зазначеною адресою вона буде вирішувати тільки у судовому порядку, про що свідчить лист Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС №31/12-749 від 21.01.20112 року. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому такими діями відповідачкою порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно із ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Судом береться до уваги, що відповідачка вважає квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя, в свій час нею була подана відповідна заява, але у зв'язку з неявкою в судові засідання цей позов залишений без розгляду. Навіть якщо ця квартира і буде визнана в свій час спільним майном подружжя, у відповідачки відсутні правові підстави для здійснення перешкод власнику (співвласнику) майна в користуванні цим майном. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає її не доведеною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. За ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Загальна сума судових витрат позивача складає: 4321,9 грн. (судовий збір - 214,6 грн., судовий збір за забезпечення доказів - 107,3 грн., за юридичні послуги - 4000,0 грн.). Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим та зобов'язати відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні майном - квартирою [ADDRESS]; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування судових витрат 4321,9 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial