Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що із відповідачкою вони тривалий час були знайомі та зустрічалися, між ними виникли близькі стосунки, однак шлюбу не реєстрували. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Оскільки, спільне життя між ними не склалось, сім`ю вони не створили та перестали спілкуватися. Однак, з часу народження сина позивач вважає себе батьком дитини, піклувався про нього та цікавився його життям. [PERSON] у свідоцтві про народження сина [PERSON] записала батьком уявну особу за своєю вказівкою, а саме [PERSON] , в силу вимог ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] продовжує спілкуватися з сином, опікується ним, матеріально утримує, проте не подав до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Вказує, що раніше жодних непорозумінь з цього приводу не було, позивач весь час цікавився сином, проводив з ним час, проводив та забирав із шкоди, оплачував необхідні батьківські внески, такі дії відповідача є для нього незрозумілими. Крім цього, [PERSON] проведено лабораторний аналіз з метою підтвердження свого батьківства. За результатами експертного заключення про біологічне батьківство №MG18-47766/C1F1 від 08.06.2018 р. вірогідність батьківства [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , становить 99, 9999%. Просить визнати його, [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Постолівка Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису №147 від 19 січня 2011 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , громадянина України; змінити прізвище дитини - [PERSON] з « [INFO] » на « [INFO] », ім`я та по-батькові залишити без змін. Відповідач [PERSON] та її представник письмового відзиву на позов не подавали. Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду у даній справі 12 березня 2019 року, 31 травня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 23 червня 2020 року призначалась судова генотипоскопічна (генетична) експертиза. 23.09.2019 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закритого підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бочан І.П. позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення. Вважають, що експерте заключення, яке надане позивачем на підтвердження своїх вимог виконане «Medikal genomics» не є доказом біологічного батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , оскільки видане не відомою медичною установою, а тому не може вважатись належним та допустими доказом. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 19 січня 2011 року зроблений відповідний актовий запис за №147 (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19.01.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Як вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ТГ№137771 від 19.01.2011 р., батьком дитини - [PERSON] зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька записані за вказівкою матері, згідно з ч.1 ст.135 СК України. Позивач вважає себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , піклується про нього, матеріально утримує та стверджує, що саме він є біологічним батьком цієї дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду той факт, що позивач постійно піклується про [PERSON] , який час від часу у нього проживав, допомагає йому матеріально, оскільки вважає його своїм рідним сином. Як вбачається із про проведення бесіди з дитиною з [PERSON] від 14.06.2018 року начальником служби у справах дітей Тернопільської РДА Романцовим О.С., із [PERSON] проведено бесіду про необхідність повернення додому до матері в місто Тернопіль. Під час бесіди дитина почувала себе нервово, впадала в стресовий стан, не бежева спілкуватись з матір`ю, плакала. Дитина відмовлялась спілкуватись з матір`ю та йти з нею. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного в с.Петрики від 14.05.2018 року працівниками служби у справах дітей Тернопільської РДА з метою вивчення ситуації щодо повернення дитини [PERSON] зазначено, що в дитини [PERSON] теплі, довірливі стосунки з [PERSON] . Дитина називає його татом, разом проводять час дозвілля. Оглянутим у судовому засіданні електронним доказом наданим позивачем, вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживав у позивача в травні-червні 2018 року за місцепроживанням останнього у селі Петрики Тернопільського району Тернопільської області, до матері не хотів повертатись у місто Тернопіль, називав позивача татом. Судом з метою з`ясування обставин у справі, сприяння позивачу у з`ясуванні обставин, які підлягають доказуванню, у даній справі 12 березня 2019 року, 31 травня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 23 червня 2020 року призначались судові генотипоскопічні (генетичні) експертизи, на вирішення якої було поставлено запитання: Чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ?. На виконання призначених судом експертиз, судовим експертом було подані суду клопотання про неможливість її проведення у зв`язку із нез`явленням [PERSON] із дитиною [PERSON] до експертної установи, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Як вбачається із електронного доказу наданого представником відповідача, а саме відеозапису фіксування розмови матері [PERSON] із сином [PERSON] , останній відмовився прибути до експертної установи для відібрання генетичних взірців з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи. Таким чином, зазначену судову експертизу не було проведено внаслідок не явки відповідача [PERSON] та забезпечення нею, як матері неповнолітнього, з`явлення [PERSON] до експертної установи для надання біологічного матеріалу. Крім цього, суд зазначає, що такі експертизи призначались судом також 12 березня 2019 року та 31 травня 2019 року, які також не проведено з причин із нез`явлення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] до експертної установи, що підтверджено повідомленнями судового експерта про неможливість проведення експертизи від 07.05.2019 року №10/266 та від 17.07.2019 року №10/492. Також суд констатує, що проведення вказаної експертизи має для позивача вагоме значення, у тому числі для з`ясування усіх обставин, що засвідчують походження дитини [PERSON] від [PERSON] .. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, зауважив, що «на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v Russia, №3451/05 від 07.05.209 року). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ. Зазначений висновок знайшов своє відображення у постанові ВС від 18 березня 2020 року у справі №592/4443/17. Як зазначив у пункті 9 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як вбачається із експертного заключення про біологічне батьківство №MG18-47766/C1F1 від 08.06.2018 р., складеного «Medical Genomics Ltd.», вірогідність батьківства [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , становить 99, 9999%. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Таким чином, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Постолівка Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім цього, суд вважає, що слід зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису №147 від 19 січня 2011 року, складеного відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , громадянина України. При цьому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині внесення змін до актового запису про народження [PERSON] щодо зміни прізвища дитини з « [INFO] » на « [INFO] », оскільки такі зміни в силу вимог ч.1 ст.145 СК України, якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їх згодою. В силу вимог ч.2 ст.148 СК України, у разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. Оскільки судом не надано доказів, які б свідчили про згоду неповнолітнього [PERSON] щодо зміни йому прізвища з « [INFO] » на « [INFO] », суд вважає такі вимоги у цій частині такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: partial