Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] про звільнення від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова було ухвалено рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання його доньки [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду з 04.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувачем аліментів є відповідач, [PERSON] , яка внаслідок укладення шлюбу з громадянином іншої держави змінила прізвище на [PERSON] . На початку вересня 2019 року, орієнтовно після 04 вересня, донька позивача була вивезена з території України без його відома та без його згоди відповідачем [PERSON] . В жовтні 2019 року позивач подав заяву про встановлення місцезнаходження доньки до поліції, і згодом отримав від них відповідь про те, що його дитина перебуває у Республіці Франція. Станом на сьогодні позивач не має жодної можливості спілкуватися з своєю дитиною, йому невідомо її місцезнаходження, стан її здоров`я. Тобто, позивач взагалі не має жодної інформації про те, що відбувається з його дитиною, який її фізичний та моральний стан, чи потрібні їй сплачувані аліменти та яким саме чином вони витрачаються. Водночас, з 2018 року позивач сплачує аліменти у визначеному судом розмірі через виконавчу службу. Однак, як стало відомо з інформації, наданої державним виконавцем, станом на сьогодні аліменти, які сплачуються, залишаються на рахунку виконавчої служби ці кошти не перераховуються на користь доньки позивача чи її матері, яка ініціювала стягнення аліментів. Позивач зазначає, що відповідач протиправно покинула територію України з донькою, та не надає виконавчій службі актуальної інформації про банківський рахунок, на який можуть зараховуватися аліменти. Дана інформація підтверджується відповіддю виконавчої служби від 25.06.2020 року. При вирішенні даної справи прошу врахувати,що позивач невідомо, де знаходиться його дитина, йому, як і державній виконавчій службі, яка виконує вказане рішення про стягнення аліментів на дитину, невідома доля дитини, стягувач не вчиняє належних дій щоб отримати аліменти. Позивач також вказує, обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини чітко кореспондує батька бачитися з дитиною, проводити з нею час, а також обов`язок виховувати її. Відповідач унеможливлює не тільки перевірку доцільності використання нею будь-яких коштів, а й не дає позивачеві можливості брати участь у житті дитини. Зважаючи на викладене, позивач стверджує, що покладений на нього обов`язок по сплаті аліментів має бути скасовано до моменту повернення дитини в Україну для постійного проживання, у зв`язку із чим, просить позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням встановленого терміну зберігання», що відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. З урахуванням положень ст.ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України, та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши їх дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно, але не манше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з 04.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації №561 від 23.07.2019 року встановлено дні побачень [PERSON] із малолітньою [PERSON] : щовівторка та щочетверга з 16.30 год. до 19.30 год., 1 і 3 субота місяця з 12:00 год. до 20:00 год., 2 і 4 неділя місяця з 12:00 год. до 20:00 год., проведення з донькою першої половини всіх шкільних канікул, релігійних та державних свят за погодженням із матір`ю дитини [PERSON] . Згідно із листом Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області №12100/01/43/13-19 від 21.10.2019 року під час перевірки звернення [PERSON] встановлено контакт із відповідачем [PERSON] в мережі «Viber». У телефонній розмові вона підветрдила, що її донька [PERSON] , 2012 року народження, перебуває разом із нею в с. Керанн, поблизу м Марсель, Ресбуліка Франція та проживає у будинку свого чоловіка [PERSON] . В ході спілкування [PERSON] повідомила, що через постійні переслідування свого колишнього чоловіка [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до Республіки Франція. Про свій намір повернутись до України відповідач не повідомила. Як вбачається з листа Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №24736 від 25.06.2020 року, на виконанні перебуває виконавче провадження №59942263 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] . [PERSON] сплачує аліменти на депозитний рахунок Галицького ВДВС, однак немає можливості для перерахунку коштів стягувачу, оскільки зазначений рахунок недійсний, особистий номер телефону вимкнений, спроби уточнення у [PERSON] банківських реквізитів - безрезультатні. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Твердження позивача щодо фактичного «викрадення» дитини матір`ю не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Посилання позивача на лист Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області №12100/01/43/13-19 від 21.10.2019 року, як на доказ протиправного вивезення дитини за межі України, не може бути допустими та належним доказом. Більше того, у вказаному листі не йдеться про «викрадення дитини». Питання щодо визначення місця проживання дитини, позивач має право вирішити у встановленому законом порядку через Орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації, або шляхом подачі відповідного позову до суду. Крім того, проживання дитини з матір`ю у Республіці Франція, не позбавляє її права на утримання аліментів. Всупереч доводам відповідача - сплата аліментів з подальшим залишенням їх на рахунку Галицького ВДВС відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), не суперечить меті утримання дитини, оскільки дитина має право користуватись сплаченими аліментами у будь - який час, в тому числі після їх отримання через виконавчу службу. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Враховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не стягуються з відповідача та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed