Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, який згодом уточнив, до [PERSON], [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а саме просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи міського голови [PERSON] та принижує ділову репутації наступну інформацію, що міститься в ЗМІ під заголовком «Нічна пожежа на Сагайдачного - це підпал та спланована акція проти місцевої опозиції зі сторони [PERSON]!», а саме: «Нічна пожежа на Сагайдачного - це підпал та спланована акція проти місцевої опозиції зі сторони [PERSON]!»; «Прямим винуватцем знищення цілої будівлі у центрі міста він ([PERSON]) вважає міського голову [PERSON]»; «Те, що приміщення вигоріло вщент - це пів біди. Найгірше у цьому, що архітектурний спадок, який залишили нам діди та прадіди, ці варвари просто палять. І керує цими варварами міський голова [PERSON] Надал. І сьогодні кожен Тернополянин повинен задуматись, що цей варвар буде робити надалі». Зобов'язати відповідачів в 10 денний термін спростувати у той самий спосіб інформацію, що не відповідає дійсності і порочить права, свободи, та принижує ділову репутацію міського голови [PERSON], висловлену у публікації «Нічна пожежа на Сагайдачного - це підпал та спланована акція проти місцевої опозиції зі сторони [PERSON]!». Стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача моральну шкоду в сумі 20\~000грн. та зобов'язати відповідача перерахувати ці кошти на розрахунковий рахунок дитячого будинку «Вифлеєм» (м. Тернопіль, вул. Горбачевського, 5а). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачами у справі, 05.08.2015р., в мережі Інтернет висвітлено публікацію: «Нічна пожежа на Сагайдачного - це підпал та спланована акція проти місцевої опозиції зі сторони [PERSON]!», якою без відповідних підтверджуючих матеріалів та відповідних доказів звинувачено міського голову [PERSON] у підпалі будівлі по вул.Сагайдачного,1 та спланованій акції проти місцевої опозиції, що за врахуванням фактичних обставин справи не відповідає дійсності та жодним вимогам засад моральності. Поширена інформація є недостовірною. Голослівність та безпідставність тверджень, викладених у заголовку, підтверджується відсутністю у відповідача належних доказів, якими б дані факти підтвердилися, тому, такий висновок, викладений у заголовку опублікованої статті є заздалегідь упередженим та спрямованим на складання негативної суспільної оцінки особи міського голови. Такі звинувачення на адресу міського голови мають наслідком формування негативної суспільної думки про його роботу зокрема. Оскільки інформація, яку було поширено відповідачем є абсолютно необгрунтованою та непідтвердженою фактичними даними та документальними доказами, як наслідок не терпить жодної критики та фактично є наклепом. Поширення недостовірної інформації ганьбить ділову репутацію головної посадової особи Тернопільської міської ради - міського голови, відповідачі порушили його особисті немайнові права, які підлягають захисту в судовому порядку. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, однак представником подано суду письмову заяву з проханням слухати справу без їх участі, позов підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились і про причини неявки суд не повідомили, хоча судом приймалися необхідні міри для належного їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідачів з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 05.08.2015р. о 14год. 12хв. в мережі Інтернет на веб-сайті http://ternopoliany.te.ua. висвітлено публікацію: «Нічна пожежа на Сагайдачного - це підпал та спланована акція проти місцевої опозиції зі сторони [PERSON]!»- [PERSON], у якій зазначено, що «Прямим винуватцем знищення цілої будівлі у центрі міста [PERSON] вважає міського голову [PERSON]»; «Те, що приміщення вигоріло вщент - це пів біди. Найгірше у цьому, що архітектурний спадок, який залишили нам діди та прадіди, ці варвари просто палять. І керує цими варварами міський голова [PERSON] Надал. І сьогодні кожен Тернополянин повинен задуматись, що цей варвар буде робити надалі». Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 04.02.2016року витребовувалась у ТзОВ «Інтернет Інвест» інформація щодо володільця, фізичної чи юридичної особи доменного імені та веб сайту http://ternopoliany.te.ua. Згідно відповіді за вих.№067 від 09.03.2016року, наданої ТзОВ «Інтернет Інвест», товариство надає послуги з реєстрації доменного імені ternopoliany.te.ua на підстві публічного договору. Анкетні дані, що були надані реєстрантом для доменного імені ternopoliany.te.ua : [PERSON] (поштова адреса м.Тернопіль, вул.Протасевича,22/83, телефон +380503735534, E-mail: ternopoliany@gmail.com). Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову доведеність позовних вимог з наступних підстав. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань не звільняє осіб від обов'язку не поширювати про особу недостовірні відомості та інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Вимогами ст.32 Конституції України передбачено право на судовий захист своїх прав шляхом спростування недостовірної інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У відповідності до ст.ст.297, 299 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності, честі, та на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Згідно пунктів 9, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу ( 2782-12 ) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) ( 1618-15). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК ( 1618-15 ) в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Інформація, викладена на сайті http://ternopoliany.te.ua щодо вини Тернопільського міського голови [PERSON] у підпалі будинку на вул.Сагайдачного у м.Тернополі не відповідає дійсності. Відповідачі не надали жодних доказів у її підтвердження. Проте, матеріали справи не містять доказів поширення вище вказаної інформації [PERSON], тому позов до нього є безпідставним. Однак те, що інформація була опублікована на веб сайті, доменне ім»я якого зареєстрував відповідач [PERSON], вказує на обґрунтованість позову до нього. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.27 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, способами захисну гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Відповідно до ст.276 Цивільного кодексу України, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, частка зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Аntipenkov v.Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Рshenichnyу v.Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Grabayev v.Russia), скарга № 38411/02, § 113, ЕСНR 2007VІІ (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v.Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня). Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь - якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності суд вважає, що публікацією недостовірної інформації відповідачем [PERSON] принижено честь та гідність позивача, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000грн. Щодо забов»язання перерахувати ці кошти на рахунок дитячого будинку суд вважає, що у цій частині позов не підлягає до задоволення, так як вирішується питання про права іншої особи, яка не була учасником розгляду справи. Суд роз»яснює позивачу, що стягнуті кошти він вправі самостійно перерахувати на будь який рахунок, в тому числі, дитячого будинку «Віфлеєм». Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, із відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 293,60грн. (243,60грн.+50грн.= 293,60грн.) на користь Тернопільської міської ради.

Outcome: partial