Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач мотивує позов тим, що 15.12.2017 року вони з відповідачем уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав від нього 15 000 грн. Отримані кошти позичальник не повернув. Позивач прохає стягнути на його користь з відповідача 15 000 грн боргу, 1 107 грн 54 коп. пені, 105 грн 3 % річних, 362 грн 03 коп. збитків від інфляції, нараховані за період з 01.01.2018 року по 27.03.2018 року. При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиви до суду не надіслав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15.12.2017 року сторони уклали договір позики, що підтверджується складеною ними розпискою. За умовами договору відповідач отримав від позивача 15 000 грн, які зобовязався повернути до 31.12.2017 року. Також передбачено, що у випадку порушення зобовязання в частині повернення суми коштів боржник зобовязаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Також встановлено, що в строк, встановлений договором, відповідач не повернув позичені кошти. Докази, які б спростовували доводи позивача, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч.2 ст.625, ст. 549 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити поданий позов, стягнувши з відповідача суму боргу. Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені, 3 % річних та збитків від інфляції. Такі вимоги узгоджуються з нормами законодавства та умовами укладеного договору.\~ Судом досліджено, наданий позивачем розрахунок суми пені, 3 % річних та збитків від інфляції та не встановлено арифметичних помилок або ж помилок при взятті вихідних даних для розрахунку. Відтак, вказані вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved