Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором позики від 20.04.2017 року у розмірі 32 202 (тридцять дві тисячі двісті дві) гривні 24 копійки, що за курсом НБУ на 28 листопада 2017 року еквівалентно 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США. Позивач в обґрунтування позики посилається на те, що 20 квітня 2017 року, [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням надати їй в борг певну грошову суму. На дане прохання позивач погодився надати відповідачу кошти в сумі 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів. В розписці була вказана лише сума в доларах США, з метою захисту грошей від інфляції. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем - є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст..ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржником [PERSON] 20.04.2017 року було надано розписку підписану нею власноручно із встановленням строку повернення позики до 20.05.2017 року. Оскільки відповідач не повернула грошові кошти, після спливу строку встановленого в розписці, позивач звернувся до неї з проханням пояснити причини не повернення зазначеної суми в строк. Відповідач, запевнила [PERSON], що через тимчасові труднощі в матеріальному плані, вона на даний момент не в змозі повернути борг, але зобов'язалась в найкоротший строк повернути зазначену в розписці суму боргу. Весною 2017 року, позивач звернувшись до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, що слугували предметом позики. Однак, [PERSON] відмовилась виконати належним чином свої грошові зобов'язання, передбачені договором щодо повернення позики, ігнорував заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяти на себе зобов'язання щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконала свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачених ч.1 ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу. Від представника позивача надходило клопотання, що вона не заперечує проти винесення заочного рішення та просить справу слухати без фіксації судового процесу. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надано. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280 - 281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У сторін по справі виниклі правовідносини які є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Судом встановлено, що 20.04.2017 року, [PERSON] та [PERSON] уклали розписку, згідно якої [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США строком до 20.05.2017 року, що підтверджується розпискою, укладеною сторонами. На підтвердження зобов'язань відповідача, представником позивача було надано до суду для огляду оригінал сказаної розписки від 20.04.2017 року, написаної відповідачем власноручно. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно матеріалам позовної заяви, позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші у розмірі 1 200 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути гроші в строк, однак свої зобов'язання не виконав, гроші не повернув. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобов'язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1 стаття 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача виникли боргові зобов'язання перед позивачем. Між сторонами укладено розписку у письмовій формі, зміст якої підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, яку позичальник зобов'язується повернути та підтверджує факт отримання останнім цих коштів, тобто між сторонами було укладено договір позики. Згідно з ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики від 20.04.2017 року в сумі 32 202 (тридцять дві тисячі двісті дві) гривні 24 копійки, що за курсом НБУ на 28 листопада 2017 року еквівалентно 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved