Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], а відповідач [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку 25 лютого 2010 року та проживала там зі своєю дочкою до вересня 2013 року, за усним договором найму. З вересня 2013 року, тобто, півтора року, відповідач [PERSON] з дочкою у [ADDRESS] безперервно не проживають, а фактично проживають за іншою адресою, а саме: [ADDRESS], проте знятися з реєстрації з попереднього місця проживання [PERSON] відмовляється. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування його житлом на підставі ст.ст. 71,72 Житлового кодексу. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги, додатково пояснив, що неодноразово звертався до [PERSON] з проханням зареєструватися за іншою адресою, де вона фактично проживає, але вона спочатку обіцяла добровільно знятися з реєстрації, а потім відмовилася і порадила йому звертатися до суду. [PERSON] з дочкою дійсно не проживають в його будинку на протязі півтора року, про що був складений відповідний акт депутата селищної ради, також це можуть підтвердити свідки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно була зареєстрована в будинку, що належить позивачу в 2010 році. 23 вересня 2013 року вона з дочкою виїхали з будинку і з того часу проживають в іншому місці, в будинку за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час вона займається оформленням документів на право власності на вказаний будинок і коли вона матиме правовстановлюючі документи на будинок по [ADDRESS], вона зніметься з реєстрації у будинку позивача та зареєструються в своєму будинку. Вона розуміє, що не має правових підстав для користування будинком позивача за адресою: [ADDRESS], але на теперішній час вона не має змоги зареєструватися за іншою адресою. Представник третьої особи [PERSON] просила вирішити спір на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS] по сусідству з [PERSON] і їй відомо, що в його будинку [ADDRESS], декілька років проживала [PERSON] зі своєю дочкою. Восени 2013 роки [PERSON] виїхала з будинку та почала проживати в іншому будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з [PERSON] по [ADDRESS]. Раніше він бачив, що в будинку [PERSON] проживає [PERSON], але вже тривалий час, приблизно півтора року, вона там не проживає, а проживає за іншою адресою в смт. Михайлівка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21 березня 1995 року, [PERSON] став власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-8). Крім того, згідно заповіту № 621 від 21 березня 1995 року [PERSON] заповів належну йому частину будинку [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). Згідно даних домової книги (а.с. 11-12), а також довідки Михайлівського РС УДМС України в Запорізькій області (а.с. 17), відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 25 лютого 2010 року. Згідно акту-довідки № 000-223 від 20 січня 2015 року, виданої депутатом Михайлівської селищної ради Денисенко О.І., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані, зокрема, [PERSON] та [PERSON], але вони за вказаною адресою не проживають вже більше півтора року. Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS], з вересня 2013 року. Крім того, сама відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала ту обставину, що не проживає в будинку [ADDRESS] з 23 вересня 2013 року, а проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у спорі, не підлягає доказуванню. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно тривалий час, а саме: з 23 вересня 2013 року, безперервно не проживає у будинку [ADDRESS]. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду та з пояснень самої [PERSON] було достовірно встановлено, що в спірному житлі вона з дочкою не проживають з 23 вересня 2013 року, тобто вони були відсутні у спірному жилому приміщення понад шість місяців підряд, причиною не проживання стало те, що [PERSON] знайшла інше житло. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] та [PERSON] прав користування житлом відповідача, і відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved