Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений 22 вересня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], у Дніпродзержинській філії Придніпровської Товарної біржі за реєстраційним номером № 583; визнати за [PERSON], право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 16,9 кв.м., загальною площею 35,3 кв.м., що дасть підстави для подальшої реєстрації права власності на квартиру в органах державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 вересня 1998 року між [PERSON], як продавцем з одного боку, та ним, [PERSON], як покупцем, з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований у Дніпродзержинській філії Придніпровської Товарної біржі за реєстраційним № 583. Квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1994 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, згідно з розпорядженням [NUMBER] від 25.03.1994 року. Після вчинення договору купівлі-продажу квартири між відповідачем і ним, право власності на квартиру на його ім'я було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 22 вересня 1998 року та зареєстровано в реєстрову книгу № 111 за реєстровим №20692. Придбана позивачем квартира складається із однієї кімнати, житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 35,3 кв. м. Після придбання в квартирі він став постійно в ній проживати і мешкає в ній по теперішній час. При укладенні договору сторонам було роз'яснено, що він має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі. В самому тексті договору вказано, що згідно зі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарні біржі», даний Договір зареєстрований на товарній біржі «Дніпродзержинська» і не підлягає нотаріальному посвідченню. В силу юридичної неосвіченості, він не знав про обов'язкове нотаріальне посвідчення правочинів при відчуженні нерухомості, тому не вважав за необхідне оформлювати правочин нотаріально. Між ним, [PERSON], та [PERSON], під час укладення договору, було повне взаєморозуміння, всі умови договору сторонами були виконані і ніяких претензій один до одного вони не мали, як не мають і на теперішній час. Але, при його зверненні в нотаріальну контору з бажанням відчуження належної квартири, позивачу надали усну консультацію і він дізнався, що по діючому цивільному законодавству потрібне нотаріальне посвідчення укладеного раніше договору купівлі-продажу нерухомого майна і що вирішувати питання про відчуження квартири, він зможе тільки належним чином уклавши договір або визнавши його дійсність у судовому порядку. З моменту укладення договору купівлі-продажу квартири він з відповідачкою зв'язку не підтримував, у теперішній час адреса її проживання йому невідома. Так як у односторонньому порядку він не може зареєструвати договір належним чином, то для вирішення цього питання вимушений звертатись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи - Дніпродзержинської філії Придніпровської Товарної біржі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 1998 року між відповідачем [PERSON], як продавцем з одного боку, та позивачем, [PERSON], як покупцем, з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований у Дніпродзержинській філії Придніпровської Товарної біржі за реєстраційним № 583, що підтверджується копією договору (а.с.7-8). Квартира належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1994 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, згідно з розпорядженням [NUMBER] від 25.03.1994 року. З матеріалів справи вбачається, що після вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна між відповідачем і позивачем, право власності на квартиру на ім'я [PERSON] було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 22 вересня 1998 року та зареєстровано в реєстрову книгу № 111 за реєстровим № 20692, що підтверджується реєстраційним написом на договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 22.09.1998 року № 583 (а.с.8) та відповіддю ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2015 року № 1377 (а.с.16). Придбана позивачем квартира складається із однієї кімнати, житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 35,3 кв. м., що підтверджується копіями технічних паспортів (а.с.9-11, 12-13). Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я позивача [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] виданим ТОВ «Абонент-ХХІ» (а.с.15). З доводів позовної заяви вбачається, що при укладенні договору сторонам було роз'яснено, що він має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі. В тексті договору вказано, що згідно зі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарні біржі», даний Договір зареєстрований на товарній біржі «Дніпродзержинська» і не підлягає нотаріальному посвідченню. В силу юридичної неосвіченості, позивач не знав про обов'язкове нотаріальне посвідчення правочинів при відчуженні нерухомості, тому не вважав за необхідне оформлювати правочин нотаріально. Під час укладення договору, сторонами були виконані всі умови договору, сторони ніяких претензій один до одного не мали. В односторонньому порядку позивач не може зареєструвати договір належним чином, це порушує його права та законні інтереси. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який до введення в дію ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обов'язковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору купівлі-продажу не містив вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на квартиру. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивач не має можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд на підставі ст.ст. 11, 88 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.

Outcome: approved