Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У цьому житлі вона проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її дочками, відповідач [PERSON] - її зять. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її внуками. У вказаному житловому будинку також зареєстрований її неповнолітній внук [PERSON] , [INFO] . Будучи зареєстрованими за вищевказаною адресою, відповідачі там не проживають з 2015 року. Сім`я її дочки [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Республіка Польща, а сім`я дочки [PERSON] - до Швеції. Позивач вказує, що відповідачі не заперечують щодо зняття їх з реєстрації місця проживання, однак наразі вони не мають можливості приїхати в Україну. Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідачів в належному їй помешканні впливає на обсяг прав власника майна, зокрема, на її право отримання субсидії. З огляду на наведене позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 02 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року до участі у справі залучено Службу у справах дій Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Станом на 21 жовтня 2021 року до суду від відповідачів відзив на позовну заяву не надходив. 21 жовтня 2021 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позивач позов підтримує, просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи - не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову та ухвалення заочного рішення не заперечує. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явились в судове засідання, відзиву на позов не подали та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2003 року Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 24 березня 2021 року Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, у вищевказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З копії акту старости сіл Княгининок, Буків, Зміїнець, Милушин, Милуші, Моташівка, Сирники, Брище, смт. Рокині [PERSON] №40-5/65/2021 від 15 квітня 2021 року встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2015 року не проживають за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] . Разом з тим, суд установив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 2021 року зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] . За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Крім того, статтею 29 ЦК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визначається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Судом установлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , зареєстровані в будинку позивача, однак за власним бажанням, добровільно залишили помешкання понад рік тому, тобто визначили собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не беруть участі в його утриманні. Наведене свідчить, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , не проживають у спірному житлі без поважних причин більше одного року. А тому, позов у частині вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] підлягають до задоволення. З врахуванням тої обставини, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку 09 серпня 2021 року знялися з реєстрації місця проживання, то на час ухвалення судом рішення в цій справі відсутній предмет спору в частині вимог до вказаних відповідачів. З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial