Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження зазначені позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Зазначає, що син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка самостійно займається вихованням останнього. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] неодноразово забирав дитину та не повертав додому по декілька днів, син часто хворіє та потребує постійного материнського піклування, згоди щодо місця проживання дитини між сторонами не досягнуто, просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження та дану справу призначено до підготовчого провадження. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.07.2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно з заявою просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник Служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації Міщенко Л.І. в судове засідання не з`явилася, згідно з заявою просить проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.11.2013 року. Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 374, виданої 31.08.2019 року виконавчим комітетом Ківерцівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки № 50 від 13.06.2019 року [PERSON] працює у АТ «Волиньгаз» на посаді диспетчера газового господарства Ківерцівської дільниці Луцького відділення аварійно-диспетчерської служби. У період з 05.11.2018 року по 04.11.2019 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (а.с.13). Згідно довідки № 1178 від 20.06.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в Ківерцівському УСЗН та отримує соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям розмір якої за період з березня 2019 року по травень 2019 року становить 11153,67 грн. (а.с.12). У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суди мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно із частинами 4, 5 та 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування та його письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Ківерцівської РДА Волинської області № 36/02-18 від 24.07.2019 року «Про визначення місця проживання дітей» вирішено: визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.23). Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Варто також зазначити, що у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій також розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю підлягають до задоволення, оскільки з досліджених доказів, в тому числі висновку органу опіки та піклування вбачається, що це відповідає інтересам дитини, крім того позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Окрім того, суд зазначає, що відповідач [PERSON] не позбавлений можливості зустрічатись та спілкуватись з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Судові витрати по справі залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved