Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Антонівської сільської ради Барського району Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він має на праві приватної власності будинок №20 по вул. Миру у с. Глинянка Барського району Вінницької області. Відповідач була дружиною його сина та зареєстрована у даному будинку. Відповідач у будинку не проживає та раніше не проживала. Позивач неодноразово звертався з проханням до відповідача змінити реєстрацію місця проживання, проте остання ігнорує його прохання. Реєстрація відповідача у будинку позивача чинить останньому перешкоди у користуванні будинком. Тому позивач змушений звертатися до суду з проханням визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №20 по вул. Миру у с. Глинянка Барського району Вінницької області. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 31.10.2016 (а.с. 13), у судове засідання не зявилася. Представник позивача подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася подала до суду заяву, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 35). Представник третьої особи Барської міської ради Вінницької області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, відповідача, третьої особи, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до даних копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.09.1988 житловий будинок №20 по вул. Миру у с. Глинянка Барського району Вінницької області належить на праві особистої власності [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до даних акту обстеження домогосподарства [PERSON] від 27.10.2016 комісія встановила, що [PERSON] зареєстрована у [INFO], але не проживає та ніколи не проживала (а.с. 8). Відповідно до даних копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у [INFO], у вказаному вище будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] (а.с. 9-12). Згідно з даними рішення Антонівської сільської ради Барського району Вінницької області від 28.01.2016 на території с. Глинянка Барського району Вінницької області перейменовано вулицю з вул. Леніна на вул. Миру (а.с. 14). Шлюб між сином позивача і відповідачем зареєстровано Виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Барського району Вінницької області 04.08.2005, що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії I-АМ №004214 від 04.08.2005 (а.с. 36). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні було доведено, що власником будинку є позивач, відповідач є членом сімї власника будинку та ніколи не проживала у будинку, поважність причин своєї відсутності суду не повідомила, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачем. Судом було встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останньому перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності, зокрема, йому матеріально важко сплачувати комунальні послуги за відповідача тощо. Поряд з цим, суд бере до уваги положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на встановлені обставини, а також ураховуючи те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн витрат на сплату судового збору, що документально підтверджені (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved