Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної платі , а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 86\~077 грн. 92 коп. Позов мотивує тим, що 01.04.2007 року його було прийнято на посаду майстра відділу експлуатації, ремонту та будівництва на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 10.04.2009 року його було переведено на посаду майстра деревообробного цеху на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 16.07.2009 року був переведений на посаду старшого майстра деревообробного цеху на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011 року переведений на посаду майстра цеху комплектування на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 05.04.2013 року звільнився з посади майстра цеху комплектування відокремленого підрозділу ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Зазначає, що на ТзОВ «Львівські автобусні заводи» працював на посадах майстра відділу експлуатації, ремонту та будівництва, майстра деревообробного цеху та майстра цеху комплектування з погодинною тарифною ставкою 9 грн. 25 коп. (денна зарплата складала: 9,25Х8=74,00 за один робочий день), на посаді старшого майстра деревообробного цеху з погодинною тарифною ставкою 10 грн. 38 коп. (денна зарплата складала: 10,38 Х 8= 83,04 за один робочий день). Разом з компенсацією за невикористані відпустки підприємство, на момент звільнення, заборгувало 36\~812, 31 коп. В день звільнення повний розрахунок належних виплат здійснений не був. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить такий задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.04.2007 року позивача було прийнято на посаду майстра відділу експлуатації, ремонту та будівництва на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 10.04.2009 року його було переведено на посаду майстра деревообробного цеху на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 16.07.2009 року був переведений на посаду старшого майстра деревообробного цеху на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011 року переведений на посаду майстра цеху комплектування на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Згідно запису із трудової книжки, 05.04.2013 року, згідно наказу №35/1вк, [PERSON] був звільнений з ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Згідно з\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.5\~ст.97 КЗпП України,\~оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, зробленого, виходячи із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, відповідачем за період з січня 2008 року по березень2013 року не доплачено 36\~812,31 грн. Виходячи з того, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не надано ні позивачу, ні суду іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. (постанова Верховного Суду України від 18.01.2017 року справа № 6-2912цс16). Відповідно до ст.\~34\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 27\~цього\~Закону встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Держава забезпечує щоквартальну підготовку і публікацію статистичних даних про середню заробітну плату і середню тривалість робочого часу по галузях, групах професій і посад, а також щорічну публікацію даних про вартість робочої сили. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України у\~взаємозв`язку з положеннями статей117, 237-1цього кодексу. Аналіз ст.117 КЗпП України\~свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як зазначено у п. 31\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статей\~21,\~22 Закону України «Про оплату праці», роботодавець не може\~\~в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилось браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За наведених обставин, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved