Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, вимагаючи встановити факт прийняття спадщини та визнати за ним право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,4 га, яка розташована на території Хмелівської сільської ради і належить померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 1838, виданого 8.12.1999 року. Позивач зазначив, що після смерті його матері [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 4,4 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 8.12.1999 року серії КР № 1838. 07 березня 2014 року державним нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі Свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на те, що позивача надав пошкоджений оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів на підставі статей 1225, 1268 та 1269 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що дійсно [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,40 га, яка розташована на території Хмелівської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 1838, що підтверджується його копією. 7 березня 2014 року державний нотаріус відмовила позивачеві [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину, на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON] у зв'язку з тим, що у спадкоємця пошкоджений оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивач [PERSON] не надав суду жодного належного і допустимого доказу про те, що на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] і таким чином порушив обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В першому пункті прохальної частини позовної заяви [PERSON] вимагає визнати факт прийняття спадщини, яка складається із земельної ділянки загальною площею 4,4 га, яка належала померлій [PERSON], що є неналежним способом захисту, оскільки спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тощо. Таким чином, після 1 січня 2004 року, у разі, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Тому, суд не має законних підстав для визнання факту прийняття спадщини, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO]. Суд, також, вважає неправомірними і вимоги позивача про визнання права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач стверджує, що спадкодавець [PERSON] за життя, на випадок смерті, заповіт не складала і він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, позивач вважає, що він фактично прийняв спадщину. Між тим, позивач не надав в розпорядження суду належні і допустимі докази, які вказують на те, що він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], тому суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову.

Outcome: dismissed