Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси, 11.04.2009 року із позовом до Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова в особі Генерального директора Катринич Лариси із позовом визнання недійсними та незаконними наказів Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова про звільнення позивача з посади Головного лікаря Дочірнього підприємства «Санаторій «Молдова» та призначення на вказану посаду інших осіб, поновлення на посаді Головного лікаря Дочірнього підприємства «Санаторій «Молдова», відновлення дії трудового контракту. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2009 року позовна заява була задоволена частково, позивача було поновлено на роботі, поновлено дію трудового контракту та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 96 002 гривень (том 1, а.с. 170). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2010 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2009 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд. (том 1., а.с. 216). Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та згідно з останньою редакцією позовних вимог, звернувся до Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного головного підприємства «Медісан» Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації державної канцелярії республіки Молдова «Санаторій «Молдова», Державного головного підприємства «Медісан» лікувально-санаторної відновлювальної асоціації Державної канцелярії республіки Молдова», Підприємства з іноземним капіталом ТОВ «SDY-INVEST GRUP» SRL , просив визнати недійсним та незаконним наказ № 147-р від 01.11.2007 року про розірвання трудового контракту укладеного між [PERSON] та Державним головним підприємством «Медісан» Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова; поновити [PERSON] на посаді головного лікаря Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного головного підприємства «Медісан» Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації державної канцелярії республіки Молдова «Санаторій «Молдова»; стягнути на користь [PERSON] з Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного головного підприємства «Медісан» Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації державної канцелярії республіки Молдова «Санаторій «Молдова» середній заробіток за час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні. Обгрунтовуючи уточнену позовну заяву, позивач зазначив, що 17 березня 1999 року між Державним головним підприємством «Медісан» Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова та [PERSON] було укладено трудовий контракт строком дії до 17 березня 2010 року, згідно якого, останній займає посаду Головного лікаря вказаного підприємства та має право на свій розсуд визначати час і порядок використання своєї відпустки. (том. 1 а.с. 7-10). Реалізуючи своє право на відпустку, позивач пішов у щорічну відпустку у період з 25.10.2007 року по 07.11.2007 року, однак наказом №147-р Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова трудовий контракт з позивачем було розірвано на підставі п. 4 ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з самовільним залишенням місця роботи без поважних причин у період з 25.10.2007 року по 01.11.2007 року та у зв'язку з невиконанням вимог наказу про відкликання з відпустки. З вказаними наказами позивача ознайомлено не було, всупереч п. 6.7 трудового контракту позивача не було повідомлено за два місяці до розірвання контракту. Позивачу не було видано належно оформленої трудової книжки та проведено розрахунок у день звільнення, не була надана копія наказу про звільнення з роботи. Від позивача не було отримано пояснень щодо обставин порушення трудової дисципліни. Позивач вказує, що середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні, складає 74 місяців і 16 днів, тому просить стягнути грошову суму в розмірі 310 993,00 гривень з відповідачів на свою користь. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначили, що подана позовна заява є безпідставна та необґрунтована, оскільки трудовий контракт укладався між [PERSON], та ДГП «Медісан» лікувально-відновлювальної асоціації Державної канцелярії республіки Молдова, а не з Лікувально-санаторною відновлюваною асоціацією Державної канцелярії Республіки Молдова. Так, згідно п. 5.1. Статуту (зареєстрованого 04.03.1999р) до виключної компетенції Засновника відноситься призначення та звільнення з посади головного лікаря, тоді як засновником є Лікувально-санаторна відновлювальна асоціація Державної канцелярії Республіки Молдова. Відповідач зазначає, що згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів Республіки Молдови, повноваження на управління власністю республіки Молдова на території України, ДГП «Медісан» надано лише у 2002 рокі, тоді як при укладенні трудового контракту 17.03.1999 року у ДГП «Медісан» не було повноважень на його укладення. З вказаних підстав, відповідач вважає, що вказаний договір є нікчемним правочином та таким що не створює наслідків для сторін. Крім того, відповідач вказав, що оспорювані накази є нікчемними, та не мають юридичної сили, оскільки повноваження на звільнення вже у 2007 році мало виключно ДГП «Медісан» Лікувально-відновлювальної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова, а не Лікувально-відновлювальної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова. Крім того, відповідач зазначив, що позивач пропустив строк, встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України, тому в позові просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, обставини справи, вислухавши учасників процесу, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З наданої копії трудового контракту від 17 березня 1999 року вбачається, що між позивачем та Державним головним підприємством «Медісан» Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова підписано трудовий контракт про призначення [PERSON] на посаду Головного лікаря Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного підприємства «Медісан» Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова строком до 17 березня 2010 року. Разом з тим, позивачем не надано суду оригіналу вказаного трудового договору, тому суд вважає копію наданого трудового контракту недопустимим доказом, що не може підтверджувати факт його укладення. При встановленні вказаних обставин, суд керується й висновками апеляційного суду Одеської області від 17.02.2010 року, якими встановлено недопустимість надання правової оцінки факту укладення трудового контракту, за умовах відсутності допустимих та належних доказів, що підтверджують факт його укладання. (том. 1, а.с. 217). Оскільки з пункту 7.4 трудового контракту вбачається, що вказаний контракт складений в двох екземплярах, по одному для кожної з сторін, відсутність оригіналу вказаного контракту у позивача, ставить під сумнів факт його укладення. Судом також враховується та обставина, що з наданої копії трудового контракту не вбачається, що сторони визначились з розміром оплати праці. Разом з тим, Ухвалою Верховного Суду України від 22.05.2002 року у справі № 6-9кс02 був зроблений висновок щодо того, що оплата праці є істотною умовою контракту, яка визначається сторонами. Крім того, Згідно з п.1 Постанови №1495 від 19.11.2002р. Кабінету міністрів Республіки Молдова повноваження на управління власністю Республіки Молдови на території України, Державного головного підприємства «Медісан» виникли у 2002 році, що свідчить про те, що при підписанні трудового контракту 17.03.1999р. у Державного головного підприємства «Медісан» не було повноважень, на його укладення. Вказані обставини у своєї сукупності, не дають суду підстав вважати факт укладення трудового договору від 17.03.1999 року доведеним. Крім того, судом встановлено, відповідно до п. п. 7.1 Статуту Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного головного підприємства «Медісан Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова «Санаторій «Молдова», затвердженого 28.12.1998 року, до виключної компетенції Засновника відноситься призначення та звільнення з посади головного лікаря, а згідно п. 1.10 Статуту, засновником є - Лікувально-санаторна відновлюваної асоціація Державної канцелярії Республіки Молдова. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Клопотань про виклик свідків, які могли б підтвердити факт укладення договору до суду не надходило. Разом з тим, суд вважає доведеним факт перебування позивача у трудових відносинах з Лікувально-санаторної відновлюваної асоціації апарату Уряду Республіки Молдова на підставі трудового договору, оскільки вказана обставина підтверджується як поясненнями сторін, так й матеріалами справи. У відповідності до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником, організації або уповноваженим ним органом чи фізичної особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Наказом №147-р Лікувально-санаторної відновлювальної асоціації Державної канцелярії Республіки Молдова трудовий контракт з позивачем було розірвано на підставі п. 4 ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з самовільним залишенням місця роботи без поважних причин у період з 25.10.2007 року по 01.11.2007 року та у зв'язку з невиконанням вимог наказу про відкликання з відпустки. Надаючи правову оцінку правомірності звільнення позивача за вказаною підставою, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника може бути розірваний у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; відповідно до п.1 с т. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Судом встановлено, що вказані вимоги законодавства позивачем виконані не були, тому суд вважає, що за умовах відсутності допустимих доказів укладення трудового контракту, не узгодження періоду щорічної відпустки з власником підприємства та залишення робочого місця без такого узгодження, все це є порушенням трудової дисципліни. Вказані обставини, свідчать про правомірність звільнення позивача за підставами вказаними п.4 ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП України. З Наказів №147-р від 01.11.2007р., №148- від 02 2007р. вбачається, що вказані накази зареєстровані Головним лікарем - [PERSON], як вхідна кореспонденція 06.11.2007р., що свідчить про обізнаність позивача про існування зазначених наказів саме з 06.11.2007р. Крім того, представником позивача був визнаний факт знаходження трудової книжки у позивача. Копію Наказу №147-р від 01.11.2007 р. ЛСВА Державної канцелярії Республіки Молдова позивач отримав 06.11.2007 року, позовна заява зареєстрована в Малиновському районному суді м. Одеси 11.04.2008р., а саме через п*ять місяців, тобто з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України строку. Встановлені обставини по справі свідчать, що [PERSON] пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав, при цьому клопотання про поновлення строків він до суду не подавав. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позову саме у зв'язку з безпідставністю матеріально-правової вимоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed