Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову вказує, що 20.05.2018 року о 00.47 годині в м. Черкаси на перехресті вул. Шевченка - вул. Пастерівська сталося дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який керував мопедом Honda Giorno, реєстраційний номер [NUMBER] , який не впевнившись в безпечності, не надав перевагу в русі автомобілю Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі бул. Шевченка, чим порушив вимоги п. 2.3.6, 16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його (позивача) автомобіль отримав механічні пошкодження. Вина [PERSON] встановлена постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2019 року по справі № 711/2929/19, яка набрала законної сили 25.06.2019 року. Згідно висновку №94 автотоварознавчого дослідження від 17.07.2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.05.2018 року складає 29000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ІДК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вказує, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди та на день звернення до суду відповідач [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Оскільки відповідач [PERSON] є неповнолітньою особою, тому він (позивач) звертається до суду з позовом також і до батька [PERSON] - [PERSON] . Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В даному випадку відповідно до ч. 2 даної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. До завданої матеріальної шкоди входить: вартість послуг експерта автотоварознавця у сумі 1200 грн.; вартість направлення поштового повідомлення про запрошення на огляд об`єкта дослідження [PERSON] та [PERSON] на суму 19 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобілю в сумі 29000 грн. Таким чином, загальна сума заподіяної матеріальної шкоди складає 30219 гривень. Також вказує, що внаслідок заподіяння шкоди його (позивача) майну, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 7000 грн. А тому просить: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 30219 грн., моральну шкоду в розмірі 7000 грн., сплачений судовий збір та витрати за договором про надання правничої допомоги 7500 гривень. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2019 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі №711/5726/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ульянов С.М. (17.09.2020 року) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання 02.10.2020 року позивач та його представник не з`явилися, 30.09.2020 року адвокат Ульянов С.М. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій одночасно вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але 02.10.2020 року подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Таке клопотання обґрунтовує тим, що постановою КМУ від 26.08.2020 року № 760 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Кабінету Міністрів України», внесено зміни до постанови КМУ від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним погіршенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом Sars-Cov-2, із змінами внесеними постановами КМУ від 12.08.2020 року №712 від 27.08.2020 року №757 карантин продовжено до 31.10.2020 року та посилюються обмежувальні заходи на території регіонів. Також вказує, що ним проведено попередні консультації з експертами та іншими спеціалістами з питання перевищення водієм Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] швидкості руху автомобіля в населеному пункті до 61 км. (відповідно до висновку експерта, яким було проведено експертизу в рамках кримінального провадження №12018251010003680 від 20.05.2018 року за ч. 1 ст. 286 КК України) для встановлення наслідкового зв`язку зіткнення автомобіля під керуванням [PERSON] з мопедом Honda Giorno, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В силу ст. 122 КУпАП перевищення швидкості руху транспортних засобів в населених пунктах, якщо це створило перешкоди для інших учасників дорожнього руху тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів громадян або позбавлення водійських прав від шести місяців до одного року. Слідчим СВ ЧВ ГУНП в Черкаській області 28.02.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст. 110, п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України з виділенням матеріалів кримінального провадження в тому числі і для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП з направленням таких матеріалів до Управління патрульної поліції. Також вказує, що Управлінням патрульної поліції було складено протокол про притягнення його (відповідача [PERSON] ) до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На позивача [PERSON] . Управлянням патрульної поліції протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП складено не було і матеріали до суду не направлялися, що являється порушенням законодавства. В зв`язку з цим до ТОВ «Клєвєр Експерт» (м. Київ) направлено матеріали для проведення трасологічної експертизи. На даний час висновок експерта ще не готовий. Також вказує, що після отримання такого висновку експерта ним буде подане клопотання про поновлення процесуальних строків та звернення до Управління патрульної поліції про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП та звернення до суду із зустрічним позовом так, як ним в дорожньо-транспортній пригоді були отримані тілесні ушкодження середньої тяжкості і він до даного часу хворіє та потребує дорогокошторисної операції. Тому просив надати більше часу для можливості отримати висновок судового експерта з трасологічної експертизи та можливості оскаржити незаконні попередні висновки та прийняті постанови по факту дорожньо-транспортної пригоди. За результатами розгляду вказаного клопотання, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] та на підставі доказів, наданих сторонами, оскільки відповідач [PERSON] жодного разу не з`явися на виклик до суду, постійно подаючи клопотання про перенесення судового засідання. При цьому, останній в передбачений законом строк не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування. Суд також зазначає, що заява [PERSON] , адресована ТОВ «Клєвєр Експерт», (м. Київ) про проведення трасологічної експертизи подана до суду в позапроцесуальні строки та з порушенням порядку подання таких доказів, тому в силу вимог ч.ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України суд не приймає її до уваги. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Ульянова С.М. (с/з 17.09.2020 року), дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 20.05.2018 року о 00.47 годині в м. Черкаси на перехресті вул. Шевченка - вул. Пастерівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участі мопеда Honda Giorno, під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та мопед отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області кримінальне провадження №120018251010008080, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.11.208 року, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення. Одночасно вказаною постановою виділено матеріали кримінального провадження для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України та відносно [PERSON] - для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП України (а.с. 74-76). Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2019 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрите по закінченню строків, передбачених ст. 38 КУпАП. З вказаної постанови також вбачається, що суд прийшов до висновку, що водій [PERSON] не мав можливості уникнути зіткнення та про те, що дорожньо-транспортна пригода знаходиться в причинному зв`язку з порушенням ПДР України водієм [PERSON] (а.с. 5-6). Також в судовому засіданні встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , були завдані механічні пошкодження. Як вбачається із висновку №94 автотоварознавчого дослідження про визначення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріальних збитків завданого власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] від 17.07.2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження під час ДТП, яка мала місце 20.05.2018 року складає 29000 грн. (а.с. 9-35). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема висновками експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Виходячи з положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачем були понесені витрати в зв`язку з оплатою послуг експерта в розмірі 1200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №94 від 17.07.2018 року (а.с. 7) та витрати в розмірі 19 грн. в зв`язку з відправленням на адресу відповідачів рекомендованого листа-запрошення для участі в експертному огляді об`єкту дослідження - автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується фіскальним чеком від 10.07.2018 року (а.с. 8). Таким чином загальна сума матеріальних збитків, завданих позивачу [PERSON] складає 30219 грн., з яких: збитки завдані в зв`язку з пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] - 29000 грн.; збитки завдані в зв`язку з оплатою послуг експерта - 1200 грн., збитки завдані в зв`язку з відправленням на адресу відповідачів рекомендованого листа - 19 грн., а тому саме вказана сума підлягає до стягнення на користь позивача. Що стосується моральної шкоди в розмірі 7000 грн., то суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки визначається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищена небезпеки для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Як роз`яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). Як встановлено в судовому засіданні така шкода позивачу [PERSON] була завдана пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.05.2018 року, його автомобіля - Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки відмова відповідачів в добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу шкоду, позбавила позивач можливості відремонтувати вказаний автомобіль та використовувати його за призначенням. Неможливість ремонту через відсутність коштів, спричиняє позивачу душевні страждання, які він ніс від самого факту ушкодження його майна та від небажання відповідачів відшкодувати шкоду в добровільному порядку. А тому, суд вважає позовні вимоги щодо моральної шкоди є обґрунтованими, однак виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача та принципам розумності і справедливості. Також при винесені рішення суд враховує і наступне. Статтею 1179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , який на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був неповнолітнім, на даний час досяг повноліття, тому саме він, як винна повнолітня особа має нести відповідальність за завдані ним збитки. А тому, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30219 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн. саме з відповідача - [PERSON] . Відповідно в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, щодо доводів відповідача [PERSON] , викладених в його клопотаннях, про необхідність проведення трасологічної експертизи та необхідності виконання Управлінням патрульної поліції постанови слідчого СВ ЧВ ГУНП в Черкаській області від 28.02.2019 року про виділення матеріалів кримінального провадження для притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 122 КУпАП, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному випадку позивач [PERSON] обґрунтував свої позовні вимоги доказами, які він подав до суду разом із позовною заявою, а саме: постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, висновком №94 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] від 17.07.2018 року та іншими доказами. В свою чергу відповідач [PERSON] не скористався навіть своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування. Доводи [PERSON] про проведення трасологічної експертизи, яка на думку останнього, може вплинути на рішення у даній справі (викладені в клопотанні від 02.10.2020 року) також не підтверджуються належними та допустимим доказами, оскільки суду не надано жодного доказу, що така експертиза принаймні була замовлена та на даний час проводиться. Сам по собі лист відповідача експертній установі - ТОВ «Клєвєр Експерт» (м. Київ) не є належним доказом проведення такої експертизи. Крім того, відповідачу [PERSON] ніщо не заважало звертатися до компетентних органів зі скаргами на невиконання постанови слідчого СВ ЧВ ГУНП в Черкаській області від 28.02.2019 року про виділення матеріалів кримінального провадження для притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 122 КУпАП, враховуючи що така постанова була винесена ще 28.02.2019 року. На даний час існує тільки постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2019 року, якою саме відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження в зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Інших доказів суду не надано. За таких обставин, враховуючи принципи змагальності, в силу яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також в силу яких кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд при винесенні вказаного рішення оцінив саме наявні у справі докази та прийняв саме таке рішення. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу та судового збору, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору, витрат пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи позивачем були понесені витрати на правничу допомогу, що стверджується Договором про надання правничої допомоги від 01.07.2019 року, актом погодження вартості послуг по Договору від 01.07.2019 року про надання правничої допомоги від 01.07.2019 року, меморіальним ордером від 15.07.2019 року та квитанцією від 15.07.2019 року (а.с. 36-39). Враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 37219 грн. (матеріальна - 30219 грн., моральна шкода - 7000 грн.), а задоволені такі позовні вимоги лише на суму 32219 грн., що складає 86,566%, то відповідно витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 6492 грн. 45 коп., виходячи із наступного розрахунку: 7500 грн. (сума витрат на правову допомогу) х 86,566% = 6492 грн. 45 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку і про часткове стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача судового збору, виходячи ін наступних підстав. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору, витрат пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено дві позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно на момент подачі позову до сплати підлягав судовий збір за кожну із вимог по 768 грн. 40 коп. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в загальній сумі 30219 грн. судом задоволені в повному обсязі, тому відповідно судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] саме за цю позовну вимогу складає 768 грн. 40 коп. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 7000 грн. задоволені на суму 2000 грн., тобто 28,5715% від суми позову. Відповідно судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача саме за цю позовну вимогу складає 219 грн. 54 коп., виходячи із розрахунку: 768 грн. 40 коп. х 28,5715% = 219 грн. 54 коп. Таким чином всього до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] піддягає судовий збір в загальному розмірі 987 грн. 94 коп., виходячи із наступного розрахунку: (768 грн. 40 коп. /судовий збір за вимогу майнового характеру/ + 219 грн. 54 коп. /судовий збір за вимогу немайнового характеру/ = 987 грн. 94 коп.). На підставі викладеного та,

Outcome: partial