Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який уточним під час судового розгляду та вказав, що з 09.11.1987 року працював на посаді помічника командира взводу Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» та 26.06.2012 року його було звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату. В день звільнення йому не була виплачена передбачена п. 2.10 Колективного договору додаткова допомога. Рішенням суду від 11.02.2013 року, яке набрало законної сили, відповідача було зобов»язано нарахувати та виплатити йому наведену грошову допомогу. Оскільки фактично рішення суду було виконано 10.07.2013 року, позивач вважає, що відповідач допустив затримку остаточного розрахунку, тому просить стягнути на свою користь середню заробітну плату за час затримки остаточного розрахунку за період з 27.06.2012 року по 10.07.2013 року в сумі 53658 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що в день звільнення відповідача з останнім було проведено повний розрахунок, йому було виплачено заробітну плату та решту виплат, які йому належали при звільненні за скороченням штату, повернена трудова книжка. Спірна вихідна допомога, виплата якої не відбулась в день звільнення, не передбачена жодною нормою чинного законодавства України, її розмір та порядок виплати встановлений тальки Колективним договором. Невиплата даної вихідної допомоги сталася не з вини відповідача, а в наслідок об'єктивних причин,а саме, відсутністю укладених договорів з контрагентами, скрутний фінансовий стан, тощо. На підтвердження викладеного вказують ті обставини, що протягом 2012 року виплата такої допомоги неодноразово призупинялась. Крім того, представник відповідача просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущені передбачені законом строки для звернення з даним позовом до суду. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Під час судового розгляду встановлено, що з 09.11.1987 року [PERSON] працював на посаді помічника командира взводу Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» та 26.06.2012 року його було звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату. В день звільнення позивачу була виплачена заробітна плата, вихідна допомога, передбачена при звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України, компенсація за невикористану відпустку, видана трудова книжка з відповідним записом про звільнення. При цьому, в день звільнення позивачеві не була виплачена передбачена п. 2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2012-1014 роки додаткова допомога працівникам вивільненим у зв»язку з скороченням численності чи штату працівників залежно від загального стажу роботи. Дана допомога була виплачена позивачеві 10.07.2013 року на підставі рішення Червонозаводського районного суду від 11.02.2013 року, яке набрало чинності 09.04.2013 року. Викладені обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались, тому в порядку ст. 60 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у ст. 116 даного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові се Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про те, що всі суми, передбачені діючим законодавством України до виплати позивачеві при звільненні, були йому виплачені своє частко, у порядку та строки передбачені законом. Додаткова вихідна допомога, на яку посилається позивач, як не виплачену йому в день звільнення, не передбачена будь-якими нормами діючого законодавства, а регулюються Колективним договором між адміністрацією Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» та трудовим колективом. За таких обставин, вимоги ст. 116, 117 КЗпП України не розповсюджуються на умови Колективного договору та дані правовідносини, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. На підставі ст.ст. 10, 60. 212 ЦПК України, ст.ст. 116-117 КЗпП України, суд

Outcome: dismissed