Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному жилому будинку разом з ними зареєстровані, але фактично не проживають з 2009 року відповідачі по справі. Наявність реєстрації відповідачів у жилому будинку порушує права та інтереси позивача, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернувся з цим позовом до суду і просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. 04.07.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування жилого будинку з надвірними побудовами серії [NUMBER] від 20.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №8115. Право власності в Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації Луганської області зареєстроване 25.12.2002 року за р.№977. Згідно із інформацією УДМС України у Луганській області, яка була надана 01.04.2019 року на вимогу суду, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , - не значиться. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №1039 від 15.11.2018 року, виданого Сиротинською селищною радою Луганської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не мешкають: [PERSON] , [INFO] (з 2009 року), [PERSON] , [INFO] (з 2008 року), [PERSON] , [INFO] (з 2016 року). Згідно з актом обстеження фактичного проживання мешканців №101, виданого 14.02.2019 року Сиротинською селищною радою Луганської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2009 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , то вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не зареєстрований за вказаною адресою. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн. по 384,20 грн. з кожного.

Outcome: partial