Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що боржник по даний час не повернув отримані в борг кошти і на неодноразові звернення до нього про повернення отриманих коштів, добровільно цього зробити не бажає. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 20 січня 2015 року [PERSON] позичив у нього 400 доларів США, про що написав розписку. В еквіваленті позичена сума становить 9400 грн., яку відповідач зобовязався повернути 03.02.2015р., однак по закінченні зазначеного терміну свої зобовязання не виконав. На телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає, за адресою його проживання двері не відчиняють. Він надсилав відповідачеві письмову претензію про повернення грошових коштів рекомендованим листом, однак останній не зявився її отримати. Тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 9400 грн. та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає можливим на підставі ст.169 ЦПК України розглянути справу без його участі за наявними матеріалами. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. 20.01.2015 року [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 400 доларів США, ( що відповідно до довідки «ПриватБанку» від 21.04.2015р. становить 9400 грн. (а.с. 5), які останній зобовязувався повернути до 03.02.2015 року. Даний факт підтверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] 05.03.2015р. [PERSON] направив рекомендованим листом відповідачу претензію про повернення суми боргу в сумі 400 доларів США. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved