Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,0328 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; припинити право власності на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0328 га, яке зареєстроване за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на підставі Рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м.Харкова від 18.08.1998 року №147/9 на праві приватної власності належали ? частини житлового будинку з надвірними будівлями житловою площею 59,6 кв.м, за адресою [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на ? частину земельної ділянки, площею 0,0328 га за адресою [ADDRESS] підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.08.2005 року. 08.08.2005 року між [PERSON] та матір'ю позивача [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та 27.09.2005 року - договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,012065 га, яка розташована по [ADDRESS]. Загальна площа земельної ділянки 0,0328 га.. [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини житлового будинку №38 з надвірними будівлями та земельної ділянки загальною площею 0,012065 га. По [ADDRESS]. Позивач своєчасно після смерті матері звернувся до Шостої ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.11.2013 року, зокрема, визнано за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]А, яка померла [INFO]; визнано за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,012065 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування побудованих на ній будівель, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Вказане рішення набуло чинності. На підставі вказаного рішення державним реєстратором ХМУЮ право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] було зареєстровано 06.11.2014 року за [PERSON]. Проте з питання реєстрації права власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,012065 га. По [ADDRESS] за [PERSON] державним реєстратором ХМУЮ надано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 22.04.2016 року. В подальшому позивач звернувся до Шостої ХДНК щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку спадщини, яка в цілому складається з права власності на частку земельної ділянки площею 0,0328 га, призначеної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS]. За результатом розгляду заяви позивача державним нотаріусом Шостої ХДНК Вовкожею О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2017 року з посиланням на ту обставину, що щодо однієї і тієї самої земельної ділянки вказано різні площі. 23 червня 2017 року відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву, в якій просять визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,0328 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,0328 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; припинити право власності на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0328 га, по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яке зареєстроване за [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.10.2004 року Дзержинською районною радою м.Харкова, право приватної власності на ? житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцями за заповітом якої є [PERSON] - ? частки (1/4 жилого будинку) та [PERSON] - ? частки (1/4 жилого будинку). Відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо житлового будинку від 05.07.2012 року видані державним нотаріусом Шостої ХДНК Вовкожею О.М.. Позивачі звернулися до Шостої ХДНК щодо отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на право власності на частку земельної ділянки площею 0,0328 га, призначеної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS]. За результатом розгляду заяви позивача державним нотаріусом Шостої ХДНК Вовкожею О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2017 року з підстав не визначення співвласниками часток у праві власності на земельну ділянку. Позивач за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у ньому. Щодо задоволення вимог за зустрічним позовом не заперечував. Представник позивача підтримав думку позивача. Відповідачі за первісним позовом - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнали, не заперечували проти його задоволення. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідачів за первісним позовом підтримав зустрічну позовну заяву, проти первісного позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.08.1983 року. [INFO] [PERSON] померла у віці 48 років, про що 10 жовтня 2006 року складено відповідний актовий запис №14521, місце смерті Україна, м.Харків. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 10.10.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції. З матеріалів позову вбачається, що за життя [PERSON] належала ? частки земельної ділянки загальною площею 0,0328 га по [ADDRESS] про що свідчить договір-купівлі продажу від 27.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бервено Н.І. та зареєстрованого у реєстрі за №2961, а також витягом з Державного реєстру правочинів №15300939 від 27.09.2005 року, державний акт про право власності на землю [NUMBER] від 05.08.2005 року. Однак за життя [PERSON] не встигла зареєструвати право власності на виділену їй із спільної часткової власності земельну ділянку. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, зокрема, визнано за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,012065 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування побудованих на ній будівель, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]; припинено право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,012065 га по [ADDRESS], яке зареєстроване за [PERSON], в зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки. На підставі вказаного рішення суду державним реєстратором Харківського міського управління юстиції за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] (06.11.2014 року). Цей факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'Єкта нерухомого майна №86657877 від 10.05.2017 року. З питання реєстрації права власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,012065 га по [ADDRESS], яка відведена для обслуговування побудованих на ній будівель, за [PERSON] державним реєстратором Харківського міського управління юстиції позивачеві надано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №29382815 віл 22.04.2016 року. Постановою державного нотаріуса Шостої харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. №1672/02-31 від 10.05.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку спадщини, яка в цілому складається з права власності на частку земельної ділянки площею 0,0328 га, призначеної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована [ADDRESS]. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], спадкоємцями за заповітом якої є [PERSON] - ? частки (1/4 житлового будинку по [ADDRESS]) та [PERSON] - ? частки (1/4 житлового будинку по [ADDRESS]). Цей факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.07.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. та зареєстрованого у реєстрі за №3-763, копією витягу про державну реєстрацію прав №34890557 від 20.07.2012 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'Єкта нерухомого майна №86657877 від 10.05.2017 року. Постановою державного нотаріуса Шостої харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. №1673/02-31 від 10.05.2017 року гр.[PERSON] та гр.[PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 13.04.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М., зареєстрованим в реєстрі за №699, на частку земельної ділянки площею 0,0328 га, призначеної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована [ADDRESS], оскільки співвласниками за життя спадкодавця не укладався договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. Згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку у м.Харкові, Шевченківський (Дзержинський) район, вул.Бакуліна, 38, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0328 га, право власності (спільна сумісна власність) на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] (державний акт №010567100034 від 05.08.2005 року, [NUMBER]), [PERSON] (державний акт №010567100035 від 05.08.2005 року, [NUMBER]). Цей факт підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6304285822017 від 11.05.2017 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі до життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст..1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило ст.1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним то з урахуванням цього порядку. Згідно ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, і у разі відчуження житлового будинку передбачається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі і на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Право власності особи на земельну ділянку може буди припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом, що передбачено ст..378 ЦК України. Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст.125, ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З позовної заяви вбачається, що після смерті [PERSON] і до теперішнього часу позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, одноосібно користується ? частиною садиби по [ADDRESS], обробляє земельну ділянку, відносяться до своєї садиби, як до своєї власності, сумлінно і відкрито володіє нею, так само як і позивачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] користуються своєю частиною садиби (по ? частині кожна) по [ADDRESS]. Оскільки позивачі за первісним позовом та за зустрічним позовом не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, їхні права підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачі позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності із п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved