Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказан ою заявою, в якій просить стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (в період часу з 27.01.1986 року по 01.10.2013 року) та з товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманська» (в період часу з 07.10.2013 року по 14.09.2014 року). Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоровя, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємствах відповідачів став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2018 року професійні захворювання позивача виникли в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (важкість праці, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % за сукупністю хвороби бронхіт, хронічна радикулопатія. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності [PERSON] просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих звязків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 90000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не зявився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] (діюча на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) адресувала суду заяву, в якій підтримала позов, зазначила, що стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 90000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих [PERSON] моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» [PERSON] (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви [PERSON], зазначила, що відповідальність за завдану шкоду повинно нести підприємство, з яким позивач перебував в трудових відносинах на час фіксування виникнення професійного захворювання, а саме ТОВ «Краснолиманське». Так, між позивачем та ДП «ВК «Краснолиманська» та [PERSON] трудові відносини було припинено 01.10.2013 року, [PERSON] за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено 19.04.2018 року, тому з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України належним відповідачем по справі має бути саме ТОВ «Краснолиманська». Представник ТОВ «Краснолиманське» [PERSON] (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову [PERSON], надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Відповідач вважає вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному звязку з втратою 65 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що на підприємство ТОВ «Краснолиманське» позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, - в умовах впливу шкідливих факторів працював на ДП «ВК «Краснолиманська» більше 29 років. За переконанням представника відповідача захворювання [PERSON] розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному звязку із профзахворюванням відповідач не вчиняв. Випадок професійного захворювання взято до обліку виключно на підставі п.п. 62, 98 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердж. Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року виключно з причини того, що останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах є ТОВ «Краснолиманське». Акцентовано увагу суду, що за весь період роботи на ТОВ «Краснолиманське» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. За переконанням представника відповідача безпосередньо [PERSON] в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання. Крім того, істотне значення та підстава суду для відмови у задоволенні позову, за переконанням відповідача, є те, що позивачу згідно із висновком МСЕК встановлено 3 групу інвалідності, що вказує на помірно виражене обмеження життєдіяльності особи, та, відповідно, відсутність моральних страждань. Позивач отримує пенсію, щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, отримав одноразову допомогу, - що також може вказувати про відсутність факту завдання моральної шкоди. Звернута представником відповідача увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 90000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з причини необґрунтованості та недоказовості. З дотриманням ст. 247 ЦПК України забезпечено фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу. Наявні заперечення сторін щодо фіксування процесу відеозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачами по справі: - з 27.01.1986 року по 01.10.2013 року працював на ДП «ВК «Краснолиманська» учнем гірника очисного забою, гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію; - з 07.10.2013 року по 14.09.2014 року працював на ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного забою 5 розряду з підземним днем в шахті, звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України в звязку з невідповідністю займаній посаді за станом здоровья (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 19-22). 5 травня 2016 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 270 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у [PERSON] За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 16/496 від 04.05.2016 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом та легким парезом правої стопи; хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. При цьому в якості обґрунтування встановлення [PERSON] діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці № 1021/02.1 від 30.12.2015 року, згідно якої позивач по справі підлягав дії фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, рівні яких перевищували гранично-допустимі, а також пилу, концентрації якого перевищували гранично-допустимі, профмаршрут (стаж роботи в шкідливих умовах праці 29 років) а.с. 48. [PERSON] п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 19.04.2018 року комісією з залученням лікаря з загальної гігієни організації санітарно-гігієнічних досліджень управління з питань праці ГУ «Держпраці» у Донецькій області, профпатолога Покровської центральної районної лікарні, страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, заступника директора з охорони праці ТОВ «Краснолиманське», голови профспілки ДП «ВК «Краснолиманська», заступника голови Покровсько-Мирноградської територіальної організації ППВПУ - професійні захворювання у позивача [PERSON] (хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт) виникли у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме Шахтобудівельне управління № 2 терсту Красноармійськшахтобуд, ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське»; вплив виробничого фактору пил, фізичні навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат (а.с. 26-28). [PERSON] копії амбулаторної карти запис від 18.12.2009 р.: [PERSON] оглянутий неврологом, скарги на біль в поперековій області, ірадуючі в праву ногу, які ускладнюють ходьбу; діагностовано спонділез, спонділоартроз (а.с. 31 33). [PERSON] копії амбулаторної карти запис від 06.01.2010 р.: [PERSON] консультований вертебрологом, діагностовано попереко-крижову радикулопатію в стадії загострення з корешковим, больовим, мязово-тонічним синдромами, статико-динамічними порушеннями (а.с. 34). [PERSON] епікрізу № 188/34 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Красноармійської центральної районної лікарні з 08.01.2010 р. по 18.01.2010 року, діагноз хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт в стадії загострення; скарги на біль в поперековому відділі хребта (а.с. 35) [PERSON] епікризу № 89 [PERSON] перебував на лікуванні в поліклініці Покровської центральної районної лікарні з 16.09.2013 р. по 25.09.2013 р.; діагноз хронічний бронхіт, скарги на частий кашель, біль в грудній клітці, віддишку при навантаженні, слабкість, погіршення сну із-за кашлю (а.с. 36). [PERSON] виписки (епікризу) із медичної картки стаціонарного хворого № 3449/654 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні Красноармійської центральної районної лікарні з 26.05.2014 р. по 05.06.2014 р.; діагноз хронічний попереко-крижовий радикуліт, скарги на біль в поперековому відділі хребта, біль в нижніх кінцівках (а.с. 37). [PERSON] виписки з історії хвороби № 13062 [PERSON] перебував на лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне обєднання» з 10.07.2014 р. по 23.07.2014 р. скарги на виражені болі в попереко-крижовому відділі хребта, що посилюються при русі, фізичному навантаженні, ірадуючі в праву ногу, обмеження рухів в хребті на всі боки, турбує слабкість в правій стопі (не може пройти більше 300 м) а.с. 38. [PERSON] консультативного висновку спеціаліста КЛПУ «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне обєднання» від 14.07.2014 року [PERSON] оглянутий нейрохірургом, діагноз хронічний радикуліт в стадії загострення (а.с. 39). [PERSON] епікризу № 134 [PERSON] знаходився на лікуванні в Поліклініці Покровської центральної районної лікарні з 22.08.2014 р. по 03.09.2014 р., діагноз хронічний бронхіт, пневмосклероз, скарги на приступодібний кашель, які супроводжені білю в грудній клітці, віддишку при фізичному навантаженні, слабкість, пітливість (а.с. 40). [PERSON] виписних епікризів № 16501, № 2146, № 1702 [PERSON] знаходився на лікуванні в комунальному закладі «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4», відповідно, з 31.08.2015 р. по 24.09.2015 р., з 09.11.2015 р. по 26.11.2015 р. та з 27.01.2016 р. по 12.02.2016 р. діагноз хронічна вертеброгена попереко-крижова радикулопатія на фоні спондилоартроз, спондильозу, грижі дисків, з больовим синдромом, парезом правої стопи, порушенням статико-динамічних функцій попереку; хронічний бронхіт (а.с. 41, 42-43, 44-45). [PERSON] епікризу № 93 [PERSON] знаходився на лікуванні в Поліклініці Покровської центральної районної лікарні з 04.03.-16.03.2016 р. діагноз хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза загострення, скарги на частий приступподібний кашель, біль в грудній клітці, зниження працездатності (а.с. 46). [PERSON] виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 512 від 06.05.2016 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 20.04.2016 р. по 05.05.2016 р., діагноз хронічний бронхіт, хронічна радикулопатія; скарги на задишку при фізичних навантаженням, швидкій ходьбі, підйомі по сходах; кашель, переважно з важко відділяємим мокротинням, загальну слабкість, швидку стомлюваність, підвищену пітливість, дискомфорт в грудній клітці, періодичні болі в області серця, підвищений артеріальний тиск, постійні болі в спині, онімінні пальців на ногах (а.с. 47). Аналогічні дані зазначено в виписці з амбулаторної карти [PERSON] (а.с. 29-30). 10 липня 2018 року [PERSON] оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи Обласної профілактичної медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійними захворюваннями 65 % (35 % хронічна попереко-крижова радикулопатія, 30 % - хронічний бронхіт) безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне, санітарно-курортне лікування, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 066961 та серійний номер АВ № 0869726 (а.с. 24, 25). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, повязаної з розвитком професійних захворювань, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. [PERSON] до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Так, з [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2018 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах з 07.10.2013 року по 14.09.2014 року, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є ТОВ «Краснолиманське», відповідач по справі. [PERSON] п. 17 вказаного [PERSON] причина професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 121,6 мг/кв.м, при нормативному значенні 10 мг/кв.м; важкість праці при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю мязів рук та плечового поясу) фактична величина 94,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт, при фізичному динамічному навантаженні (за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 182,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, робоча поза вимушена 95 % часу зміни. В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на ДП «ВК «Краснолиманське». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2018 року зафіксовано, що саме на ТОВ «Краснолиманське» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 17 [PERSON]). Таким чином, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» моральної шкоди за ушкодження здоров'я позивача не мається. В судовому засіданні не доведено неправомірності вчинення причинних дій обома відповідачами, тому необґрунтованими є вимоги позивача щодо солідарного розподілу обовязку відшкодування спричиненої моральної шкоди між вугільними підприємствами ТОВ «Краснолиманське» та ДП «ВК «Краснолиманська», у трудових відносинах з якими [PERSON] перебував. Суд вказує на помилковість доводів представника відповідача ТОВ «Краснолиманське» про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоровя. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2018 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці (п. 17). [PERSON] ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного звязку між спричиненою моральною шкодою та діями ТОВ «Краснолиманське». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. [PERSON] розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Разом з тим, суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 19.04.2018 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, при цьому зазначено, що позивач сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоровя, що є порушенням ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (п. 19 [PERSON]). Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я, лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача ТОВ «Краснолиманське» на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в звязку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. [PERSON] ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача ТОВ «Краснолиманське», внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (радикулопатія, бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 65 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: задуха навіть при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи, біль в поперековому відділі хребта, слабкість правої стопи) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 43000,00 гривень. [PERSON] п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. [PERSON] ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON], в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Краснолиманське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial