Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.11.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання було залучено до участі в справі в якості 3-особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Деснянську районну в м.Києві державну адміністрацію. Ухвалою суду від 28.01.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач, його представник - [PERSON] у судове засідання досуду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. В підготовчому засіданні позов підтримала, з підстав викладених в ньому. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , представник Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації досуду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Надіслали клопотання про проведення розгляду справи у їх відсутності. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно паспортних даних Позивача - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він з 11.01.1989 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також у вказаній квартирі зареєстровані, ще четверо осіб: син - [PERSON] , онука - [PERSON] , колишня дружина сина - [PERSON] зареєстрована з 24.12.1992 року та онук - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.02.2005 року (а.с.7-8, 11, 12, 14, 21). Спірна квартира знаходиться у користуванні сім`ї з 1989 року, що підтверджується копією ордера №40012 серія Б від 10.01.1989 року на право заняття жилого приміщення, який було видано [PERSON] та членам його сім`ї: дружині [PERSON] , сину [PERSON] та матері - [PERSON] (а.с.9). Отже, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду та в ній зареєстровані сторони по справі. Згідно із актами про не проживання у спірній квартирі [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] від 10.11.2018 року, 07.08.2019 року та 08.11.2019 року, складеними представниками ОСББ «Прип`ять-30» в присутності мешканців будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідачі фактично не проживають в спірній квартирі з 2014 року (а.с.16, 17,18). Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За змістом положень ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. При вирішенні питання про втрату наймачем або членами його сім`ї права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причини такої відсутності. Як вбачається з письмової заяви відповідачки [PERSON] , надісланої останньою на адресу суду, вона разом з неповнолітнім сином проживає в [ADDRESS] , позов визнає у повному обсязі та просить проводити розгляд справи у їх з [PERSON] відсутності. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як члена сім`ї сина наймача, з 2014 року, тобто більше шести місяців, без поважних причин у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а відтак, позов [PERSON] , про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved