Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що житловий будинок [ADDRESS], належав до складу колгоспного двору, частку на який мав він, батько [PERSON] та його мати [PERSON], що померла [INFO]. Позивач та його батько прийняли спадщину, оскільки на день смерті матері фактично проживали разом з нею, інші спадкоємці які б претендували на спадщину відсутні, однак в зв'язку з тим, що за життя спадкодавця правовстановлюючі документи на будинок оформлено не було, позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, на підставі чого просив суд встановити факт належності житлового будинку, розміщеного по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнати за ним право власності на частину будинку в порядку спадкування. На дату розгляду справи позивачем було надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, повідомлений про дату та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 74-76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справ за його відсутності в якій зазначив, що не має заперечень проти позову [PERSON] Третя особа, [PERSON], повідомлений про дату та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 74-76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справ за його відсутності в якій зазначив, що проти позову не заперечує. На підставі письмових заяв позивача, представника відповідача, третьої особи суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, заяву представника відповідача, третьої особи та надані докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вказано в записі акту про шлюб № 36 від 07.10.1958 року складеного виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] було присвоєне прізвище «[PERSON]» /а.с. 20/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого р/в ЗАГС м. Кілія - [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача: [PERSON], [INFO]. /а.с. 9/ Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданому Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 09, [PERSON] померла [INFO] /а.с. 7/. Згідно довідки, виданої 06.11.2011 р. Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області за № 2062, [PERSON], яка померла [INFO], постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], з 1959 р. до дня смерті. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою постійно проживали її чоловік [PERSON], 1935 р.н. та син [PERSON], 1972 р.н. /а.с. 8/. Як зазначено в довідці, виданій 31.10.2012 р. Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області за № 1762, згідно запису в погосподарській книзі сільради за 1986-1995 роки № 12, особовий рахунок [NUMBER], склад колгоспного двору за адресою: [ADDRESS], був такий: 1/ [PERSON] - голова домогосподарства, 1935 р.н.; 2/ [PERSON], - дружина, 1932 р.н.; 3/ [PERSON], - син, 1972 р.н. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок по [ADDRESS] в цілому складається з: житлового будинку - літ. А, 1930 року побудови; гаража - літ. Б; літньої кухні - літ. В; кухні - літ. Г; бані - літ. Д ; сараю - літ. Є; сараю - літ. Ж; навісу - літ. З; сараю - літ. І; вбиральні - літ. К; надвірних споруд - № 1-7. Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори № 106/01-16 від 01.02.2013 р., після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін до Кілійської районної державної нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини ніхто не звертався. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] відкрилась за час дії положень ЦК УРСР, суд застосовує відповідні положення зазначеного кодексу до правовідносин щодо спадкування. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо встановлення факту належності житлового будинку на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та позивачу як членам колишнього колгоспного двору та визнання за позивачем права власності на його відповідну частку, оскільки правовстановлюючий документ на даний будинок відсутній і вказані особи дійсно входили до складу відповідного колгоспного двору. Стосовно заявлених позивачем вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Таким чином єдиними спадкоємцями за законом які прийняли спадщину є її чоловік та син, тобто позивач та третя особа, які прийняли її шляхом вступу у володіння спадковим майном відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР. Беручи до уваги те, що інші спадкоємці спадщину не прийняли, оформлення спадщини в нотаріальному поряду неможливе в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину у вигляді частини житлового будинку та вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

Outcome: approved