Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 17 лютого 2015 року до суду з позовом до Великобагачанської друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] з 19 вересня 2008 року по 4 вересня 2013 року включно працював на посаді директора Великобагачанської друкарні, призначення та звільнення його із займаної посади здійснювалося згідно рішень засновника підприємства - Великобагачанської районної ради. Позивач [PERSON] вказує, що при його звільненні всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Внаслідок чого станом на 13 січня 2015 року сума заборгованості Великобагачанської друкарні перед ним складає 26370 грн. 16 коп., з яких: заборгованість із заробітної плати складає 6798 грн. 00 коп., а решта заборгованість за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 5 вересня 2013 року по 13 січня 2015 року. .Податок з доходів фізичних осіб враховано при здійсненні розрахунку суми до виплати. Позивач [PERSON] зазначає, що вищевказані обставини встановлені рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року, яке набрало законної сили 27 липня 2014 року та рішенням від 13 січня 2015 року, яке набрало законної сили 25 січня 2015 року. Судові рішення відповідачем не виконані та фактичний розрахунок з позивачем не проведено. Позивач [PERSON] зазначає, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року вирахуваний середньоденний заробіток згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, він складає 68 грн. 53 коп. Також зазначає, що строк затримки розрахунку у виплаті йому середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні починається з 14 січня 2015 року. Станом на дату звернення до суду затримка у проведенні розрахунку становить 20 робочих днів. Посилаючись на вищевикладені обставини та на положення ст. 61 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України та навівши відповідний розрахунок розміру середнього заробітку за період з 13 січня 2015 року позивач [PERSON] просить стягнути з Великобагачанської друкарні на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 13 січня 2015 року по день винесення рішення суду, виходячи з с середньоденного заробітку 68 грн.53 коп. Ухвалою суду від 18 лютого 2015 року було відкрито провадження по справі. Попереднє судове засідання по справі проведено 25 лютого 2015 року та залучено до участі в справі в якості третьої особи Великобагачанську районну раду Полтавської області. Судове засідання призначене на 10 квітня 2015 року було відкладено в зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи. В судове засідання 6 травня 2015 року позивач [PERSON] не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, подав також заяву про згоду на винесення заочного рішення по справі. Представники відповідача Великобагачанської друкарні та Великобагачанської районної ради в судове засідання 06.05.2015 року не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заперечень щодо позову [PERSON] та витребуваних судом документів суду не надали. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, а також оглянувши матеріали цивільної справи № 525/20/14-ц за позовом [PERSON] до Великобагачанської друкарні про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, та матеріали цивільної справи №525/1295/14-ц за позовом [PERSON] до Великобагачанської друкарні, третя особа Великобагачанська районна рада Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Великобагачанської друкарні, третя особа Великобагачанська районна рада про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вирішив за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, застосовуючи при цьому положення ст. 197 ЦПК України. Судом 6 травня 2015 року за згодою позивача [PERSON] була винесена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено (з оглянутих матеріалів цивільних справ № 525/20/14-ц та №525/1295/14-ц, рішень Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року та від 13 січня 2015 року), що рішенням позачергової сімнадцятої сесії п'ятого скликання від 19 вересня 2008 року [PERSON] був призначений на умовах, передбачених контрактом, строком по 19 вересня 2009 року на посаду директора районної друкарні. Рішенням двадцять другої сесії п'ятого скликання дію контракту з директором районної друкарні [PERSON] продовжено на три роки з 19 вересня 2009 року по 19 вересня 2012 року. Відповідно до п.п. 5.5. укладеного з [PERSON] контракту за два місяці до закінчення строку контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Згідно п. 5.6 про наміри розірвати контракт керівник повинен письмово попередити районну раду за два місяці до моменту подачі заяви. За цей період керівник повинен передати керівництво справами своєму заступнику чи особі, визначеній районною радою, про що скласти акт передачі-приймання справ та подати його районній раді разом з заявою про звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не вимагає її припинення, дія договору вважається продовженою на невизначений строк. В подальшому, рішенням двадцять першої сесії шостого скликання Великобагачанської районної ради від 4 вересня 2013 року звільнено [PERSON] з посади директора Великобагачанської друкарні з 5 вересня 2013 року (а.с. 24 справи № 525/20/14-ц та а.с. 46 справи 525/1295/14-ц ). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року (а.с.а.с.147-149 справи №525/20/14-ц), (а.с.56-58 справи 525/1295/14-ц) встановлено, що при звільненні [PERSON] розрахунок з ним проведений не був, і за наслідками розгляду позову [PERSON] до Великобагачанської друкарні було вирішено стягнути з Великобагачанської друкарні на користь [PERSON], жителя [ADDRESS], заборгованість по заробітній платі в сумі 6798 грн. станом на 30 липня 2013 року та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 6 вересня 2013 року по день винесення рішення суду 6 червня 2014 року в сумі 11009 грн. 34 коп., всього 17807 грн. 34 коп. При цьому, вищевказаним рішенням суду встановлено і по суті сторонами не заперечувалося, що з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] обчислена і складає 68 грн.53 коп. Отже, виходячи з положень ч.3 ст.61 ЦПК України про те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд при розгляді позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника бере для розрахунків середньоденну заробітну плату [PERSON] у розмірі 68 грн.53 коп., що визначена у рішенні Великобагачанського районного суду від 6 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року, яке набрало законної сили 31 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Великобагачанської друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника задоволено та стягнуто з Великобагачанської друкарні на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 7 червня 2014 року по 13 січня 2015 року включно в сумі 8562 грн. 82 коп. (а.с.9-10 справи №525/261/15-ц) та (а.с.65-66 справи № 525/1295/14-ц). В даному рішенні суду встановлено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки з 7 червня 2014 року по 13 січня 2015 року є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З записів в трудовій книжці [PERSON], вбачається, що згідно наказу № 13 від 26 червня 2008 року [PERSON] було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Великобагачанської друкарні (запис № 11), а наказом № 6 від 30 липня 2013 року його було звільнено з посади директора на підставі ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви, запис № 12 (а.с.а.с. 2 справи №525/20/14-ц ), обидва записи внесені в трудову книжку самим [PERSON] на підставі власних наказів. Відповідно до п. 6.1 Статуту Великобагачанської друкарні управління друкарнею здійснює районна рада. Друкарню очолює директор, який призначається районною радою на її пленарному засіданні. Звільняє директора районна рада на її пленарному засіданні. Отже, директор друкарні [PERSON] не мав права сам себе звільнити з роботи згідно поданої заяви. Ці висновки містяться також в постанові Полтаваського окружного адміністративного суду від 9 cічня 2014 року, яка набрала законної сили 3 березня 2014 року. У відділі ДВС Великобагачанського районного управління юстиції перебуває на виконанні зведене виконавче провадження № 44637756 про стягнення боргу з Великобагачанської друкарні на користь фізичних осіб та держави в сумі 73952 грн. 49 коп.; у зведеному виконавчому провадженні перебуває провадження про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 17807 грн.34 коп. на користь [PERSON] (а.с. 55 справи № 525/1295/14-ц). У вересні 2014 року на користь [PERSON] перераховано кошти в сумі 373 грн.76 коп. Отже, на даний час, починаючи з 7 червня 2014 року рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року не виконано, заборгованість по заробітній платі та середньому заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по вищевказаному судовому рішенню [PERSON] не погашена. В оглянутих судом справах інформація про виконання цих рішень суду відсутня, відповіді на запити суду відповідачем не надані. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проведення процедури по ліквідації районної друкарні не є підставою, яка перешкоджає застосуванню вимог ст. 117 КЗпП України при невиплаті заробітної плати. Отже, провівши системний аналіз положень КЗпП України вбачається, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29 січня 2014 року. Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№6-14417св12). Середньоденна заробітна плата [PERSON] згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року обчислена і складає 68 грн. 53 коп. Суд приходить до висновку, що в межах розгляду даного позову строк затримки розрахунку при звільненні починається з 14 січня 2015 року і закінчується днем винесення рішення суду по даній справі. Компенсація за затримку розрахунку при звільненні підлягає виплаті [PERSON] за 77 робочих днів (при цьому виходячи з положень ст. 11 ЦПК України (меж позовних вимог) суд бере за основу дні, які вказані у позовній заяві позивачем у справі за січень 2015 року - 13 робочих днів) , за лютий 2015 року - 20 робочих дні за березень 2015 року - 21 робочий день, за квітень 2015 року -21 робочий день, за травень 2015 року - 2 робочих дні, ( Розрахунок: 68 грн. 53 коп. х 77 ( робочих днів) = 5276 грн.81 коп. Податок на доходи фізичних осіб з цієї суми відповідно до Податкового Кодексу України складає 15%, отже до виплати [PERSON] підлягає 4485 грн. 29 коп. ( Розрахунок: 5276 грн. 81 коп. -791 грн. 52 коп. (сума податку) = 4485 грн. 29 коп.). Отже, при таких обставинах справи суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення про задоволення позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. Враховуючи той факт, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved