Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і свої вимоги мотивує тим, що 14 вересня 2017 року близько 13-30 год. по вулиці Іллінська, 25 в м.Суми сталося зіткнення трьох автомобілів ВАЗ 2109 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля Geely д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу Nissan Skyline, під керуванням [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо - транспортної пригоди транспортному засобу Nissan Skyline д.н.з. [NUMBER] спричинені пошкодження. Вина водія - [PERSON] підтверджена постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року. Для відновлення транспортного засобу Nissan Skyline д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було витрачено 57315 грн., що складалися з відновлюваних робіт та з вартості запасних частин. Страхова компанія ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатила частину коштів, а саме 32083,74 грн.. Інша частина коштів у розмірі 25231 грн. 26 коп. Позивачу не відшкодовано до теперішнього часу, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В своїй заяві Позивач просить суд стягнути частину невідшкодованих коштів з Відповідача - [PERSON] .. Крім того, позивач вказує на те, що винними діями Відповідача йому спричинено моральну шкоду, суму якої позивач зазначає в розмірі 10000 гривень, а тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 28421грн. 33коп., додаткові витрати (правова допомога) - 6000 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 704грн.80 коп. та висновку експерта у розмірі 1800 грн.. 23.04.2019 року позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, за якою позивач сформував остаточні позовні вимоги: збитки за наслідками ДТП в розмірі 33653грн.17 коп., моральну шкоду в сумі 10000 грн.. Представник позивача [PERSON] в письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність і відсутність позивача. Просить суд позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17.04.2019 року заперечувала проти позову, повідомила, що франшизу у розмірі 500 грн. сплатила позивачу та надала суду розписку в підтвердження цього. В наступні судові засідання відповідач не з`являлася, повідомлялася належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Неговєлов А.В. в судовому засіданні 17.04.2019 року заперечував проти позову, посилаючись на укладений договір страхування та обов`язок третьої особи по справі - Страхової компанії ПАТ «СК «Українська страхова група» відшкодувати шкоду за цим договором, на відмінність між розміром матеріальної шкоди у висновку експерта та виплатою третьої особи по справі, що на його думку є підставою для вимог до Страхової компанії ПАТ «СК «Українська страхова група» у цій частині та на висновки Верховного суду, зроблені ним у 2018 році. 3-тя особа: ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надіслала суду пояснення щодо позову. В поясненні було зазначено, що між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6360487, предметом якого є страхування цивільно - правової відповідальності водія транспортного засобу Geely д.н.з. [NUMBER] . Вказано, що дійсно було звернення до Страхової компанії з заявою про настання страхового випадку як від [PERSON] так і від власника іншого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2017 року. Також третя особа по справі повідомила суд, що 28 лютого 2018 року на рахунок [PERSON] - особи за довіреністю, - 28.02.2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі - 32083грн.74 коп.. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. 12.09.2018 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрите провадження по справі і призначено до судового розгляду на 29.11.2018 року. Справа слуханням відкладалася в зв`язку з неявкою відповідачки і відсутністю даних про належне її повідомлення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав: За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування шкоди саме винною особою потерпілому кореспондується з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Посилання відповідача на висновки Великої палати Верховного суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, що також знайшли відображення у Постанові Верховного суду по справі №760/15471/15-ц від 03.10.2018 року стосуються розгляду справ щодо переходу права вимоги до страховика в порядку суброгації, за якими Верховний суд відійшов від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Тоді як потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такий висновок був зроблений у постанові Верховного суду по справі №910/9029/17 від 27 квітня 2018 року. Посилання відповідача на відмінність між матеріальної шкодою за висновком експерта та виплатою страхового відшкодування не була предметом розгляду справи, оскільки позивач звертався до суду за стягненням саме реальних збитків, пов`язаних з відновлювальним ремонтом, на підставі ст. 1194 ЦК України. В той же час, судом встановлено, що за висновком експерта розмір матеріальної шкоди складає 39619грн.79 коп., а третьою особою по справі сплачено лише 32083грн.74 коп.. Частиною 1 ст. 22 ЦК України Позивачу, як особі, якій завдано збитків у зв`язку із пошкодженням майна, гарантовано право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч.2. ст.22 ЦК України визначено, що, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивачу [PERSON] були завдані збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини Відповідача [PERSON] .. Дана обставина встановлена судом. Дослідивши матеріали справи, а саме подані Позивачем квитанції та товарні чеки задля ремонту свого автомобіля, Позивачем для відновлення транспортного засобу було витрачено 57315 грн.. Частину коштів виплатила на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності » третя сторона по справі - ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» в розмірі 32083грн. 74 коп., 500 грн. сплатила відповідачка. Таким чином, частина коштів, а саме: 24731грн. 26 коп. Позивачу залишилася не відшкодована. Ст. 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою Крім того, доводи Позивача з посиланням на ст. 625 ЦК, у відповідності до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, також підлягають задоволенню, зважаючи на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17. Велика Палата Верховного суду вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Позивачу було завдано шкоди ще 14.09.2017 року. 03.04.2018 року відповідач відмовилася сплачувати різницю між збитками та виплатою страхового відшкодування, суд погоджується з тим, що з цієї дати мають застосовуватися наслідки, передбачені ст. 625 ЦК. Таким чином, розрахунок заборгованості позивача вірний. Судом також встановлено, що Позивачем було понесено витрати, пов`язані з витратами на правову допомогу, що потребують задоволення та доведені матеріалами справи у розмірі 6000 грн.. Витрати на юридичні послуги відносяться до заподіяних збитків, а не судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони надані не адвокатом, а тому не можуть бути віднесені до таких у відповідності до ст. 137 ЦПК України. Крім того, згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені також ст. 1167 Цивільного кодексу України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Неправомірними діями [PERSON] майну Позивача була завдана шкода. Пошкодження автомобіля обмежило Позивача у користуванні майном на деякий час та зайняла багато часу і зусиль для його повернення. Багато часу було витрачено на пошук способів відновлення порушеного права: мобілізації додаткових коштів на запасні частини, ремонтні роботи. Ситуація потягла за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовила необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів Таким чином, суд прийшов до висновку, що з вини [PERSON] була завдана також немайнова шкода позивачу, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням майна. Суд, виходячи із засад виваженості розумності та справедливості, вважає необхідним і достатнім визначити розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 4000 гривень. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 704,80 грн. та витрат на проведення експертизи 1800 грн., а загалом 2504грн.80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved