Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на ј частину земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2009 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продала свою земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в рівних частках. На придбаній земельній ділянці площею 0,10 га, з кадастровим номером [NUMBER] знаходиться житловий будинок який належить покупцям в рівних частинах на підставі договорів купівлі-продажу. 24.06.2010 на підставі розробленої на замовлення [PERSON] технічної документації їй було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В подальшому між [PERSON] та позивачем було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за тієюж адресою. Таким чином, співвласник земельної ділянки загальною площею 0,10 га [PERSON] , без погодження з іншими співвласниками, виділила в натурі свою частку земельної ділянки площею 0,025 га та присвоїла їй кадастровий номер [NUMBER] . Оскільки кадастровий номер [NUMBER] , який мала земельна ділянка площею 0,10 га, зберігся що було порушенням вимог ведення Державного земельного кадастру 20.12.2016 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 372/2956/16-ц за позовом [PERSON] визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , з відміткою про перехід права власності [PERSON] , та скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі зазначеної земельної ділянки. Тобто вищезазначеним рішенням Обухівського районного суду скасовано один із правовстановлюючих документів позивача на придбану земельну ділянку. Отже, на даний час залишаються чинними та не скасованими укладені між позивачем та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 (зареєстрований в реєстрі за № 2061) та договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку (зареєстрований в реєстрі за № 2065), які розташований за адресою: [ADDRESS] тому на даний час жодний орган та суб`єкт, що здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, не взмозі зареєструвати право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , оскільки у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про вказану земельну ділянку за цим кадастровим номером, що обмежує позивача як власника у здійсненні належного права власності на цю земельну ділянку, створює обмеження і перешкоди у реалізації повною мірою всіх складових права власності, зокрема права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд його позов задовольнити. Ухвалою судді від 27.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 29.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвалою суду від 11.04.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не надав. Третя особа у справі, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направила до суду нотаріально посвідчену заяву в якій просила про розгляд справи без її участі зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити. Інші треті особи у справі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань чи пояснень до суду не подали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 12.08.2009 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1940 громадянка [PERSON] відчужила свою земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 16-17). Судом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,10 га, з кадастровим номером [NUMBER] , яку згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2009 придбали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , знаходиться житловий будинок. Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2009 року (зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1940) на відчужуваній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить покупцям в рівних частинах на підставі договорів купівлі-продажу (а.с. 16). 24.06.2010 року на підставі розробленої на замовлення [PERSON] технічної документації їй було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). 23.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2065 (а.с. 13). 23.12.2010 року між [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0250 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2061 (а.с. 13). Судом встановлено, що співвласник земельної ділянки загальною площею 0,10 га [PERSON] , без погодження з іншими співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділила в натурі свою частку площею 0,025 га та присвоїла їй кадастровий номер [NUMBER] , однак кадастровий номер [NUMBER] , який мала земельна ділянка площею 0,10 га, зберігся, що було порушенням вимог ведення Державного земельного кадастру . 20.12.2016 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 372/2956/16-ц за позовом [PERSON] , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , з відміткою про перехід права власності [PERSON] , та скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, суд вирішив скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0250 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 24-25). Тобто рішенням Обухівського районного суду від 20.12.2016 року у цивільній справі № 372/2956/16-ц скасовано один із правовстановлюючих документів [PERSON] на придбану земельну ділянку: суд визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , з відміткою про перехід права власності позивачу, [PERSON] . Відповідач [PERSON] отримала від позивача грошові кошти за придбану земельну ділянку, не мала претензій щодо укладеного ними договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2061 та не оскаржувала вказаний договір у судовому порядку. Отже, на даний час залишаються чинними та не скасованими укладені між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 року (зареєстрований в реєстрі за № 2061) та договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку (зареєстрований в реєстрі за № 2065), які розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Проте, як добросовісний набувач позивач не має можливості зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на придбану у [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . площею 0,0250 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2016 у справі № 372/2956/16-ц скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0250 га кадастровий номер [NUMBER] . Також судом встановлено, що за заявою [PERSON] та на виконання рішення Обухівського районного суду від 20.12.2016 у справі № 372/2956/16-ц у Державному земельному кадастрі виправлено помилку щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , що підтверджується листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 10.10.2018 № С-22702/0-0.21-5496/6-18 (а.с. 32) та на даний час у Публічній кадастровій карті України відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . Таким чином, на даний час жодний орган та суб`єкт, що здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав (у тому числі державний реєстратор прав на нерухоме майно) не зареєструє моє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , оскільки у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про вказану земельну ділянку за цим кадастровим номером. Право громадянина на власність закріплено в статті 13, 41 Конституції України, в якій установлено форми власності, закріплено рівність усіх суб`єктів права власності, гарантії права власності та обов`язки власників. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). У статті 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією № 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, зазначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як зазначено в частині першій статті 316 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном

Outcome: approved