Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області та з урахуванням уточнень від 17.06.2020 (т. 1 а.с. 191-194) просить : - визнати недійсним договір купівлі-продажу 234/2019/16799992 від 20.09.2019 транспортного засобу «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , укладений у ТСЦ № 2341 між [PERSON] та [PERSON] , відновивши становище, яке існувало до його укладання; - визнати транспортний засіб «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; - витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] автомобіль «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] ; - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] на автомобіль «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] ; - визнати право спільної часткової власності на автомобіль марки «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] за [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах по 1/2 за кожним; - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частину автомобіля марки «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] ; - визнати право приватної власності за [PERSON] на автомобіль марки «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частини вартості автомобіля марки «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , в сумі 77545 грн. 50 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 27.06.2002 між ним і [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 27.06.2012, виданим Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції. Після укладення дружина прізвище змінила на « [PERSON] » і отримала паспорт на ім`я [PERSON] . Шлюбний договір між позивачем і відповідачкою не укладався. Під час шлюбу у позивача і відповідачки народились двоє дітей - [PERSON] і [PERSON] . Також в ході подружнього життя позивачем і відповідачкою було набуто спільне майно, зокрема, побудований будинок і 13.10.2017 придбано автомобіль «GEELY EMGRAND 7», 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який зареєстрований на відповідачку. 23.10.2019 позивач, внаслідок нещасного випадку, отримав важку травму, після якої практично втратив зір на обидва ока та з 17.01.2018 визнаний інвалідом першої групи. 12.06.2019 відповідачка звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання шлюбу з позивачем, в якій вказала, що фактичні шлюбні стосунки припинені з квітня 2019 року. На початку жовтня 2019 року позивачу стало відомо, що у автомобіля змінився державний номер з « [NUMBER] » на « [NUMBER] », після чого з`ясувалось, що відповідачка, без відома і згоди позивача, 20.09.2019 у Територіальному сервісному центрі № 2341 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області уклала договір купівлі-продажу цього транспортного засобу на користь свого дядька - [PERSON] , після чого було проведено перереєстрацію автомобіля на [PERSON] , як на нового власника. Позивач вважає автомобіль, який був придбаний під час шлюбу з відповідачкою, належний йому на праві спільної сумісної власності. Відчуження автомобіля відбулось без його відома та належним чином оформленої згоди. З урахуванням того, що будь-яких домовленостей про розподіл спільно набутого у шлюбі майна між позивачем і відповідачкою не досягнуто і в судовому порядку це питання не вирішувалось, у позивача виникла необхідність у захисті свого майнового права, як співвласника вищевказаного автомобіля шляхом звернення до суду. Щодо розміру компенсації вказує, що з [PERSON] належить стягнути 77545,50 грн. (155091,00 : 2 = 77545,50 грн.), тобто половину вартості автомобіля за договором купівлі продажу № 234/2019/16799992. 24.06.2020 від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме відповідачка не заперечує проти сплати грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля виключно після проведення автотоварознавчої експертизи. Відповідачка [PERSON] заперечує проти стягнення з неї судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У судове засідання з`явився представник позивача, адвокат Хмарський Р.Б., який позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з неї компенсації 1/2 частини автомобіля. В іншій частині заперечувала проти позову. Зазначила, що згоди на відчуження автомобіля [PERSON] не давав. На час відчуження автомобіля вони з позивачем однією сім`єю не проживали. Гроші за автомобіль вона отримала та розпорядилась ними. Повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. У заяві від 03.06.2020 відповідач [PERSON] просив провести розгляд справи без його участі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи, Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, у судове засідання не з`явився. У поясненнях по суті справи від 09.01.2020 представник третьої особи, не висловивши позиції щодо позову, просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши доводи представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 27.06.2002 Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 469, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 27.02.2002. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14.02.2006) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 02.04.2013). Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль «GEELY EMGRAND 7», державний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , який 13.10.2017 був зареєстрований на відповідачку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 20.09.2019 в територіальному сервісному центрі МВС 2341 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 2341/2019/1679992 автомобіля «GEELY EMGRAND 7», державний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, VIN [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 155091,00 грн. Відповідно до звіту з незалежної оцінки колісного транспортного засобу № 09-067 від 20.09.2019, ринкова вартість КТЗ «GEELY EMGRAND 7», реєстраційний номер [NUMBER] на 20.09.2019 складає 155091,00 грн. На підставі укладеного договору автомобіль «GEELY EMGRAND 7», VIN [NUMBER] , червоного кольору зареєстровано за [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ). Згідно приписів ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Наявності між сторонами будь-яких угод з приводу спірного автомобіля судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час судового розгляду відповідачка [PERSON] хоча і заперечувала проти задоволення позову в частині визнання автомобіля за рішенням суду спільною сумісною власністю, проте не заперечувала того факту, що автомобіль придбаний за кошти подружжя та є їх спільною сумісною власністю. Оскільки зазначений спірний транспортний засіб був набутий у власність в період шлюбу, то він, згідно зі ст. 60 СК України, являється спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Отже, суд вважає доведеним, що спірний транспортний засіб «GEELY EMGRAND 7», державний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , червоного кольору, є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України, положень ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що як автомобілем, так і грошовими коштами, отриманими від його продажу, [PERSON] розпорядилась на власний розсуд, тобто без урахування думки позивача та не в інтересах подружжя. У зв`язку із зазначеним, позивач [PERSON] , як співвласник спірного автомобіля, має право на отримання 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля. 24.06.2020 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області у справі було призначено автотоварознавчу експертизу з метою визначення ринкової вартості спірного автомобіля. 14.08.2020 Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України була повернута цивільна справа разом з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи, оскільки експерту на дослідження не було надано автомобіль та не було сплачено [PERSON] вартість проведення експертизи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля та у визначеному позивачем розмірі, який узгоджується із дійсною вартістю автомобіля на час його відчуження. При цьому суд враховує, що відповідачка [PERSON] під час судового розгляду вже не мала заперечень щодо розміру компенсації, визначеного позивачем у позові, відмовившись він намірів встановити дійсну вартість автомобіля шляхом проведення судової експертизи. Підстав для задоволення інших позовних вимог суд не вбачає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та ч. 6 ст. 203 цього Кодексу. Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, судам, відповідно статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Дійсно, під час судового розгляду судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачкою без згоди позивача. Разом із тим, за приписами ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказані норми регулюють правовідносини щодо поділу майна, яке є у власності подружжя, проте у даному разі мало місце відчуження спільного майна подружжя. Отже, у разі визнання договору недійсним, витребування майна, здійснення поділу автомобіля у спосіб, який просить позивач, було б можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Внесення грошових коштів одним із подружжя де-факто означає його намір стати одноосібним власником майна. Разом із тим, не визнаючи вимоги щодо визнання правочину недійсним, інші пов`язані вимоги, відповідачка під час судового розгляду не висловлювала бажання стати одноособовим власником автомобіля, а вказувала лише на необхідність стягнення з неї компенсації, тобто половини вартості вже відчуженого автомобіля у порядку поділу спільного майна подружжя. Грошових коштів на депозитних рахунок відповідачка не вносила, намірів це вона зробити не висловлювала. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд приходить до висновку, що стягнення з відповідачки [PERSON] компенсації 1/2 частини вартості автомобіля у повній мірі забезпечить відновлення порушених прав позивача, адже вирішення питання щодо повернення автомобіля у спільну сумісну власність подружжя шляхом визнання угоди недійсною та витребування майна жодним чином не відновить прав позивача, який на теперішній час, як і відповідачка [PERSON] , не має наміру бути власником чи співвласником автомобіля. У цьому зв`язку суд зауважує, що судом під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем спірного автомобіля. Отже, повернення автомобіля у власність [PERSON] та [PERSON] буде порушувати його права. У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати в частині судового збору у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Документально підтверджені та обґрунтовано нараховані витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] , оскільки суд задовольняє позовну вимогу саме до неї. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial