Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2009 року [PERSON] позичила у нього гроші в сумі 700 доларів США та зобов'язалася повернути йому вказану суму грошей з продажу будинку [ADDRESS]. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальник власноручно написала відповідну розписку, яка посвідчує передання нею, як позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України. Свої зобов'язання [PERSON] не виконала, гроші взяті у нього в борг не повернула. На його неодноразові письмові звернення, з пропозицією добровільно повернути йому гроші, які вона у нього отримала у борг 06.09.2009 p., відповідач до теперішнього часу відповідає відмовою. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України він має право на 3 % річних від простроченої суми. Просив стягнути з відповідача суму боргу 700 доларів США, що еквівалентно 5810 грн., 3 % річних в розмірі 762,62 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно з розпискою від 06.09.2009 року [PERSON] зайняла у [PERSON] 700 доларів США та зобов'язалась повернути всю суму з продажу будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] (а.с.8). Згідно з витягом з Державного реєстру, 14.04.2011 року відбулося відчуження будинку [ADDRESS] Луганської області, що належав [PERSON], набувачем якого став [PERSON] (а.с.35). Згідно з витягом про Державну реєстрацію прав та технічним паспортом на домоволодіння [ADDRESS] власником будинку [ADDRESS] Луганської області є [PERSON] на праві приватної власності, підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2011 року, реєстр № 833, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON].(а.с.36). 26.09.2013 року та 22.10.2013 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] були направлені повідомлення про повернення боргу в сумі 700 доларів США у зв'язку з виконанням умов договору позики від 06.09.2009 року (а.с.9-12). Однак свої зобов'язання відповідач [PERSON] до теперішнього часу не виконала. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений строк не повернув. Згідно з довідкою №77-11/128 від 17.01.2014 р., виданої філією - Луганське обласне управління ТВБВ №10012/087 ПАТ Державний ощадний банк», комерційний курс продажу долара США по відношенню до української гривні станом на 17.01.2014 р. склав: за 100 доларів - 830 гривень (а.с.13). За таких обставин, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], згідно з розпискою від 06.09.2009 року, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 06.09.2011 року у сумі 5810 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляції, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки відповідач [PERSON] прострочила виконання взятих перед нею зобов'язань по поверненню суми позики, тому окрім суми боргу вона має також сплатити відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми. Суд погоджується з даними вимогами позивача, оскільки вони ґрунтуються на законі. Однак, суд, перевіривши розрахунок 3 % річних, не погоджується з позивачем в частині кількості днів прострочення. Так, судом встановлено, згідно з розпискою від 06.09.2009 року [PERSON] зобов'язалась повернути всю суму боргу з продажу будинку [ADDRESS], що сталося 14.04.2011 року. Отже, відповідач [PERSON] повинна була виконати зобов'язання 14.04.2011 року, однак не виконала, тому кількість днів прострочення рахується з 14.04.2011 року по день постановлення рішення по справі, що становить 1117 днів. Перевіривши правильність розрахунку 3 % річних, суд погоджується частково з розрахунком, наданим позивачем, адже розрахунок 3 % річних має бути проведений з урахуванням кількості днів прострочення виконання зобов'язання 1117, а саме: 5810 грн. (сума заборгованості)/365х3 х 1117 (кількість днів прострочки) = 533,40 грн., а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних за час прострочення виконання зобов'язання, підлягають частковому задоволенню у сумі 533 гривні 40 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 465 від 17.01.2014 року про сплату судового збору в розмірі 243,60 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 233 гривні 86 копійок.

Outcome: partial