Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з загибеллю на виробництві фізичної особи, та просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі батька, грошову суму у розмірі 500 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько [PERSON] , 1948 року народження, [INFO] трагічно загинув через нещасний випадок, за слідуючих обставин: 11 травня 2004 року о 06 годині 45 хвилин в.о. начальника кар`єру «Північний-Формувальний» [PERSON] видав батькові, який на той час працював майстром гірничим в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», та іншому працівнику наряд на виконання робіт, але у зв`язку із виробничою необхідністю батько вийшов на роботу у третю зміну з 15 години 30 хвилин. Отримавши наряд на виконаннея робіт батько виконав ряд виробничих дій та о 20 годині 15 хвилин батько прибув до екскаватору ЕШ 10/70 № 21 дільниці «Формувальна», де машиніст екскаватору [PERSON] з помічником машиніста екскаватора [PERSON] виконували роботу по заміні канату на ковші, і пробув там до 20 години 30 хвилин. О 22 годині 25 хвилин після загрузки залізничних полувагонів під час руху складу локомотива машиніст тепловозу Галка побачив всередині залізничної колії батька, який був травмований, після чого зупинив рух. Після цього викликали швидку допомогу, яка відвезла батька позитвача до лікарні, де о 00 годині 40 хвилин він помер. Про нещасний випадок відповідачем було складено акт № 3 від 03 червня 2004 року, де в п. 6.1 (вид події) зазначено - наїзд транспортного засобу, а в п. 8 (обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку) - рухомий склад залізничної колії. В п. 9 акту (медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого) вказано: смерть настала через гостру кровотечу, яка розвинулася через травматичну ампутацію правої голені та правого передпліччя. Особами, винними в порушенні законодавства про охорону праці, крім батька позивача, встановлено також посадових осіб роботодавця. Позивач вказує, що в зв`язку з трагічною загибеллю батька він отримав страшне потярсіння. Смерть батька, який загинув у молодомувіці, є для позивача незворотною втратою, що спричиняє довготривалі моральні страждання у зв`язку з втратою найріднішої людини - батька, залишився без його підтримки та турботи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року було відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено судовиц розгляд проводити за правилами зангального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. 14.09.2021 року від Акціонерного товариства «Часівоярський вогенетривкий комбінат» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить позовні вимоги задовольнитичасктвово в сумі 2000 гривень, посилаючись на те, що по факту нещасного випадку, що стався 11.05.2004 року була створена коміся з розслідування нещасного випадку та складено Акт розслідування прдії нещасного випадку. З матеріалів розслідування нещасного випадку відосмо, що 11.05.2004 року о 06 годині 45 хвилин в.о. начальника кар`єру «Північно - Формувальний» [PERSON] видав наряд - завданя на виконання робіт майстрам гірничим ВАТ «ЧВК» [PERSON] та [PERSON] , але у зв`язку з виробничою необхіднічстю [PERSON] вийшов на роботу в третю зміну з 15 години 30 хвилин. Після отримання завдання [PERSON] здійснив видачу наряду на виконання робіт під розпис робочим третьої зміни. О 16 годині 30 хвилин [PERSON] попередив машиніста котельної [PERSON] , що він іде на екскаватор ЕШ - 10/70 № 10 ділянки «Півничний» та пішов з приміщення адміністративно - побутового корпуса кар`єра «Півничний». Після цього його ніхто не бачив. О 20 годині 00 хвилин [PERSON] доповів по телефону з адмінітсративно - побутового корпусу кар`єра «Північний» диспетчеру гірничого управління [PERSON] про обстановку на кар`єрі. О 20 годині 15 хвилин [PERSON] прибув до екскаватору ЕШ 10/70 № 21 дільниці «Формувальний», де машиніст екскаватору [PERSON] з помічником машиніста екскаватора [PERSON] виконували роботу по заміні канату на ковші та пробув там до 20 години 30 хвилин. В період з 20 годитни 30 хвилин до 22 години 50 хвилин [PERSON] ніхто не бачив. О 22 годині 25 хвилині після загрузки залізничних полувагонів під час руху складу локомотива, машиність тепловозу [PERSON] побачив в середині залізничної колії [PERSON] , який був травмований. Зупинивши рух, викликали швидку, яка відвезла [PERSON] до лікарні, де о 00 годині 40 хвилин він помер. Причини нещасного випалку, згідно складеного Акту розслідування події нещасного випадку від 11.05.2004 року та Акту по формі Н-1 від 03.06.2004 року: пересування постраждалим по ж/д шляхам порушення п.п. 2.9 (не дзволяється пересування до місця виконання робіт по ж/д шляхам); 2.17 (не допускати порушень маршрутів безпеки руху на території ділянок) інструкції про правила поведінки працюючих на підприємтсві ВАТ «ЧВК»; п.п. 3.18 (під час пересування по території цехів, капр`єрів, ділянок комбінату дотримуватися схеми безпечного пересування по території), 3.19 (не допускати пербування на території цехів, кар`єрів, ділянок комбінату в нетверезому стані, стані наркотичного і токсичного сп`яніння, як під час роботи, так і після закінчення зміни, під час пербування у відпусці і в вихідні дні) Правил внутришнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «ЧВК», п. 4.2 (несе відповідальність задотримання діючих норм та інтрукцій з охорони праці, ЗУ «Про охорону праці», «Про пожежну безпеку», «Правил внутрішнього трудового розпорядку») посадової інструкції майстра гірничного кар`єра «Півничний - Формувальний» ВАТ «ЧВК»); знаходження потерпілого на роботі в нетверезому стані -2,4%(що викликає порушення орієнтації, різку сонливість, зниження больової чутливості та координації руху); недостатній контроль зі сторони в.о. начальника кар`єру «Північно - Формувальний» [PERSON] до підлеглих за виконання Правил внутрнішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «ЧВК». [PERSON] пройдено всі необхідні інструктажі та навчання з охорони праці, а саме: 01.12.1978 року навчання за професією та видом робіт під час яких трапився нещасний випадок; 02.12.2003 року вступний інструктаж; 16.05.2003 року первинний інструктаж; 05.04.2003 року посторний інтруктаж; 26.05.2003 року перевірка знань за професією та видом робіт під час яких трапився нещасний випадок. Згідно пояснень працівників АТ «ЧВК» під час надання допомоги [PERSON] , він обосбито зазначив, що сам винен в настанні нещасного випадку. Відповідач ввжає, що позивачем не надано доказів на підтвердження обгурнтовання розміру моральної шкоди. Враховуючи викладене відповідач просить задовольнити позов частково. У відповіді на відзив від 16.09.2021 року позивач вказує, що з акту розслудування нещасного випадку вбачається, що смерть батька настала від наїзду рухомого складу залізничної колії, що є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не лдрведе, що школу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доводи відповідача про врахування вини загиблого не спростувують висновків про наявність підстав для відповідальності роботодавця за покладення на нього контролю за забезпеченгям безпечних умов праці, оскільки звичайна необережність або вина, допущені потерпілим не можуть впливати нарозмір відшкодування або на звільнення від відшодування в розумінні вимог ст. 1193 ЦК України, а жлказів умислу чи грубої необережності відповідачем не доведено. Що стосується обгрунтування моральної шкоди, позивач вдруге вказав, що загибель батька стала для нього страшним потрясінням, від якого він не може оговтатися до теппрішнього часу. На час смерті батька позивачу виповнилося 24 роки, він втратив людину, яка його виховувала, на яку він намагався рівнятися. Батько був єлиним годувальником у родині, позивач розраховував на його допомогу за для здобуття вищої освіти. Після смерті батька, мати не мала можливості сплачувати йоого навчання. Смерть батька, стала для позивача незворотньою втратою. За наслідками смерті позивач позбавлений матеріальної та моральної підтримки з бокубатька. Також пощзович вказує, що Рішенням Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 15.04.2021 року, яке набрало законної сили, за анлогічним позовом матері позивача [PERSON] до відповідача, суд стягнув моральну шкоду завдану загибеллю батька позивача у розмірі 150000 гривень, тому з урахуванням принципів справедливості, не може бути сума моральної шкоди, завдана сину смертю батька бути меншою ніж матері, інакше це породжує дискримінацію за ознаками родинних відносин, та є порушенням ст. 6 Конвенції. Просив задовльнити позов у повному обсязі. 17.09.2021 року Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгялду по суті. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгялд справи за його відсутність, просив задовольнити позов частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , у віці 55 років. Причина смерті - травматична ампутація правої гомілки (а.с. 11. Згідно з ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Постанови ПВСУ № 14 від 18.12.2009 року - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адмінстративній справі, що набрало законої сили, не доказуються при розгляді інших справ в тому разу, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 27.05.2021 року за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування меоральної шкоди у зв`язку з загибеллю чоловіка внаслідок нещасного ввипалдку на виробництві встановлено, що «Факт загибелі [PERSON] внаслідок нещасного випадку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні: актом розслідування нещасного випадку 11 травня 2004 року о 22 годині 50 хвилин на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та актом № 3 про нещасний випадок за формою Н-1 від 03 червня 2004 року. Відповідно до зазначених актів, причинами даного нещасного випадку є: порушення трудової та виробничої дисципліни, в тому числі, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, алкогольне сп`яніння потерпілого (наявність алкоголю у крові - 2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰). Медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого: смерть настала внаслідок гострої кровотечі, яка виникла внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя. Вид події - наїзд транспортного засобу, обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, - рухомий склад залізничної колії. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: 1) [PERSON] , майстер гірничий, п.п. 2.9, 2.17 Інструкції про правила поведінки працюючих на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п.п. 3.18, 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п. 4.2 посадової інструкції майстра гірничого кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; 2) [PERSON] , в.о. начальника кар`єру, п. 2.7 посадової інструкції начальника кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно з листом судмедексперта Артемівського відділення бюро СМЕ Владиченко Н.А. від 02 червня 2004 року, смерть громадянина [PERSON] настала внаслідок гострої крововтрати, виниклої внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя, які могли виникнути при наїзді колесами залізничного транспорту. При судово-гістологічному дослідженні була виявлена жирова емболія легень, ознака прижиттєвої травми, склеротичні зміни судин серця та нирок, вікові зміни міокарда. Доброякісна пухлина твердої мозкової оболонки. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупу громадянина [PERSON] виявлено спирт етиловий у кількості: у крові -2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰. Виявлення у такій кількості спирту у крові живої людини звичайно відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, а співвідношення етилового спирту у крові та сечі відповідає стадії резорбції, тобто всмоктування алкоголю (а.с. 16-18). Крім того, на підтвердження позовних виомг, позивачем до матеріалів справи додані: Акт № 3 про нещасний випадок від 03.06.2004 року (а.с.13-15). Що стосується доказів наданих відповідачем, а саме: виписки з ЄДРЮО ФОП та ГФ Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», акту розслідування нещасного випадку який мав місце 11 травня 2004 року о 22 годині 50 хвилин на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», акту № 3 про нещасний випадок від 03.06.2004 року наказу № 232 від 04.06.2004 року «Проо нещасний випадок з смертельним наслідком на кар`єрі «Півничний - Формувальний», документальної інформації наданої судмедекспертом, пояснювальними записками та опросами робітників вілдповідача та журналу регистрації інструктажів з питань озорони праці, то вони не спростовують виводів суду. Відповідно до статті 3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Згідно з ч. 1 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що нещасний випадок стався під час виконання батьком позивача [PERSON] своїх трудових обов`язків унаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці. Аналогічні висновки у справах з подібними правовідносинами сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 227/1240/17 (провадження № 61-28847свпП18), від 19 листопада 2019 року у справі № 225/1614/18 (провадження № 61-46229св18) та від 22 квітня 2020 року № 212/6607/18 (провадження № 61-16100ск19). Таким чином, смертю [PERSON] , який був батьком позивача, моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, внаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією, прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-123цс12 та постанові від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13, у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд вважає, що [PERSON] у повній мірі обгрунтував моральні страждання завдані внаслідок смерті батька. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості, а також враховує фактичні обставини справи: в настанні нещасного випадку наявна вина самого потерпілого, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, обсягу страждань, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. При цьому, суд вважає хибними та не бере до уваги доводи відповідача, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з вини самого потерпілого, є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричиненням шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial