Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за р.№98, є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв.м. та 9/1000 часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як фізична особа-підприємець, здійснює свою господарську діяльність за адресою: [ADDRESS]. Основним видом його економічної діяльності є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. В зазначеному нежитловому приміщенні, належному позивачу на праві спільної часткової власності, без будь-яких правових підстав зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які роблять неможливим здійснення ним підприємницької діяльності, перешкоджають йому у вільному володінні і розпорядженні будівлею за вищевказаною адресою. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON], зареєстрованих в нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: [ADDRESS]; виселення [PERSON] та [PERSON] з нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд відмовити у його задоволенні. Вважають заявлений позов безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, оскільки [PERSON] та його дружина [PERSON], які проживають у [ADDRESS], в окремому приміщенні, власником якого є їх син [PERSON], не порушують прав та законних інтересів позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлений позов заперечує. Представник відповідача УДМСУ в Тернопільській області в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання УДМСУ у Тернопільській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON], зареєстрованих в нежитловому приміщенні магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: [ADDRESS], так як вважає, що позивачем не доведено факт протиправної реєстрації відповідачів. При вирішенні решти позовних вимог покладається на думку суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, доводи відповідача, його представника, представника відповідача УДМСУ в Тернопільській області, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 16 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим №98, [PERSON] (Покупець) купив належні [PERSON] (Продавець) частину приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 47,9 кв.м., та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 4,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Як слідує із Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого 16 січня 2008 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», власниками приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в [ADDRESS], є: [PERSON] - 9/1000 частки на підставі договору купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим №98; та [PERSON] - 991/1000 частки на підставі свідоцтва про право власності від 29 грудня 2002 року, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, рішення №1223 від 25.12.2002 року. У відповідності до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого 16 січня 2008 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», власником 1/1 частки нежилого приміщення (частина приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень) за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим №98 є [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна АКО 636902, сформованої 23 січня 2015 Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником 1/1 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, серія та номер: 499, виданого 26.03.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], є [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна АМВ 662868, сформованої 14 квітня 2015 Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в [ADDRESS], є [PERSON] Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу ВКС 828385 від 11 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим №98. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.ст.16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст.391 ЦК України, може захистити своє порушене право шляхом зобов'язання вчинити певні дії особу, яка порушую це право, що відповідає ст.16 ЦК України. Згідно роз'яснень, які зазначені у п.п.5, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2 ст.317). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2008 року є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 47,9 кв.м. та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 4,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають в 991/1000 частки приміщення за вже вказаною адресою з 2002 року, власником якого на час розгляду справи є [PERSON] Дані приміщення мають відокремлені входи, в 9/1000 своєї частки, яка є частиною приміщення магазину, позивач обладнав аптечний заклад для здійснення роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами, іншу 991/1000 його частки займає сім'я власника [PERSON] з яким проживають його батьки - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Останні займають четвертий поверх будівлі, який облаштували під житлову квартиру. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Таким чином, за змістом наведених вище положень закону місце проживання фізичної особи може бути зареєстроване відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації не лише у житловому приміщенні відповідного житлового фонду, а і в іншому приміщенні, яке придатне для проживання в ньому, а відтак вселення відповідачів та проживання у даному приміщенні є правомірним, а реєстрація місця проживання відповідає вимогам закону. Водночас, в даній справі суд виходить з того, що право власності [PERSON] не є порушеним, останній не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять позивачу перешкоди у праві володіти, користуватися чи розпоряджатися 9/1000 часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS], або ж створюють перешкоди у здійсненні ним господарської діяльності. Щодо вимог позивача про виселення [PERSON] та [PERSON] з нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення, суд враховує вимоги ст.109 ЖК України, яка передбачає виселення лише із займаного жилого приміщення. Таким чином, [PERSON], як власник нежитлового приміщення, має право вимагати від відповідачів усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити це приміщення. Вимога про виселення суперечить нормам матеріального права, оскільки спірне приміщення є нежитловим, а правовідносини між сторонами регулюються нормами цивільного права, а не житлового. За вказаних обставин, в цій частині позовних вимог обраний спосіб захисту порушеного права позивача є неналежним. Те, що спірне приміщення пристосоване та фактично використовується відповідачами для проживання ще не тягне за собою його автоматичної приналежності до житлового фонду. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав, визначених законом, для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення із нежитлового приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed