Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] з позовними вимогами про визнання незаконною приватизацію земельної ділянки №978 в СТ «Медик» Любопольської сільської ради, надання дозволу на приватизацію вказаної земельної ділянки та стягнення моральної шкоди в розмірі 500\~000 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON], будучі його донькою в незаконний спосіб здійснила приватизацію земельної ділянки №978 в СТ «Медик» Любопольської сільської ради, скориставшись хворобою позивача, з метою її подальшого перепродажу. Також позивач посилається на те, що [PERSON] близько 20 років не сплачує членські внески в СТ «Медик», де розташована спірна земельна ділянка, знищила споруди, які були розташовані на земельній ділянці та намагалася скоїти злочин у вигляді вбивства позивача з метою подальшого продажу земельної ділянки. На думку позивача такі дії відповідача порушують його права та законні інтереси, через що він звертається до суду з вказаними вище позовними вимогами. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заперечення, в яких з заявленим позовом не погодилася, просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, надані заперечення, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч.1\~ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та\~\~інші акти у формі рішень. Ч.1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські ради передають земельні ділянки у власність, або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ч.1\~ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку\~\~виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.\~\~ Як вбачається зі змісту ч.1\~ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно заяви [PERSON] від 05.01.1994 року на імя Голови СТ «Медик» позивач просив переоформити його ділянку на дочку [PERSON] Відповідно до заяви медичного працівника 10 МКЛ [PERSON] від 23.02.1994р., на ім'я головного лікаря, який займав посаду голови садового товариства «Медик»та згідно рішення загальних зборів членів садового товариства «Медик» від 10.05.1994року відповідачку [PERSON] було прийнято до членів СТ «Медик», а [PERSON] виключено з членів садового товариства. Згідно державного акту серії ІІІ-ОД№010380 [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка № 978 у садовому товаристві «Медик». Державний акт виданий на підставі рішення Любопільської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 26.11.1997р. №25. За таких обставин суд не вбачає незаконних дій щодо приватизації земельної ділянки, на які посилається позивач в своєму позові. З 1994 року по теперішній час [PERSON] користується ділянкою № 978 по вул. Центральній у садовому товаристві «Медик», що підтверджується довідкою правління СТ «Медик» від 08.09.2016р. Згідно довідки СТ «Медик» від 12.09.2016р., [PERSON] обробляє ділянку № 978 у садовому товаристві «Медик» та утримує її у належному стані, всі цільові і членські внески оплачені по 2016 рік. Відсутність заборгованості щодо сплати членських внесків підтверджується також членською книжкою члена СТ «Медик» виданої на імя [PERSON] у 1994 році. Отже, посилання позивача щодо неналежного утримання земельної ділянки відповідачкою [PERSON] та несплати членських внесків протягом близько 20 років не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України №12012170160000073 від 28.12.2012 року закрито на підставі відсутності складу злочину. Таким чином посилання позивача [PERSON] щодо намірів відповідачки [PERSON] вчинити злочин, направлений на позбавлення його життя, також не знайшли свого підтвердження. За таких обставин суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою, а викладені в позові доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, якими суд не може керуватися під час ухвалення рішення у справі. Вимоги позивача щодо визнання приватизації спірної земельної ділянки незаконною не можуть бути задоволені, з оглядом на норми діючого законодавства. Так, згідно ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Положення ст. 321 Цивільного кодексу України гарантує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача при приватизації спірної земельної ділянки. Доказів протиправного позбавлення його права власності на земельну ділянку, або приватизації її в незаконний спосіб позивачем суду не надано. Відмовляючи в задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала узв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом під час розгляду справи не встановлено обставин, які б давали підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача. Також позивачем [PERSON] не зазначено в чому саме полягала заподіяна йому моральна шкода, а також не надано доказів заподіяння такої шкоди відповідачем. На підставі\~ст.19, 41 Конституції України, ст.\~59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.\~1,\~12,\~116,\~118,\~122, 125,\~126, 153Земельного Кодексу України, ст. 23, 321 ЦК України,

Outcome: dismissed