Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом витребування майна. В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. За зазначеним рішенням суду за позивачем визнано право власності на автомобіль «Деу-Есперо», 1993 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 22 389,63 грн. За заявою [PERSON] заочне рішення було скасовано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. За зазначеним рішенням суду за позивачем визнано право власності на автомобіль «Деу-Есперо», 1993 року випуску, державний номер [NUMBER]. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.02.2014 року зазначене рішення залишено без змін. Після набрання рішення суду законної сили позивач звернувся до органів МРЕВ для реєстрації свого права власності на зазначений автомобіль, однак йому було відмовлено з тієї підстави, що, крім рішення суду, йому необхідно надати для огляду і сам автомобіль та технічний паспорт на нього. Як стало відомо позивачу, на теперішній час автомобіль зареєстровано на відповідача - [PERSON] та знаходиться в його користуванні Таким чином, відчуження автомобіля, який є власністю позивача, відбулося з порушенням майнових та немайнових прав позивача, передбачених законодавством. Однак наявність реєстрації автомобіля та його перебування у іншої особи перешкоджає позивачу в реалізації прав, передбачених зазначеною нормою закону. Позивачу не відомо на підставі чого спірний автомобіль на теперішній час знаходиться у користуванні відповідача. В порушення вимог Сімейного законодавства [PERSON] зняла з реєстрації зазначений транспортний засіб та передала в користування [PERSON] без оформлення письмової згоди позивача. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. Позивач не надавав ніякої згоди на зняття з реєстрації зазначеного автомобіля та взагалі позивачу не було відомо про такі дії. Під час розгляду справи про поділ майна подружжя на спірний автомобіль було накладено арешт. Таким чином, існувала заборона вчиняти будь - які дії щодо відчуження майна. Отже, укладаючи стосовно зазначеного автомобіля будь - який правочин щодо його відчуження [PERSON] не володіла необхідним обсягом прав щодо розпорядження зазначеним майном та фактично розпорядилася не своїм майном, а майном, яке належить позивачу на праві особистої власності за рішенням суду. Таким чином, позивач вважає, що за даних обставин, а саме відчуження без достатніх правових підстав [PERSON] поза його волею майна, яке є його власністю, необхідним та доцільним способом захисту порушеного права позивача є витребування автомобіля «Деу-Есперо», 1993 року випуску, державний номер [NUMBER] у Відповідача, як останнього набувача. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що зазначений автомобіль він купував через магазин, всі вимоги необхідно пред'являти до нього, згодний повернути автомобіль за тих умов, що йому сплатять компенсацію за транспортний засіб. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши суду, що автомобіль було продано у 2012 році, до винесення заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є об'єктом прав спільною сумісною власністю подружжя. Також зазначила, що за спільною домовленістю з позивачем [PERSON] автомобіль належав їй. Вислухавши думку учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. За позивачем визнано право власності на автомобіль «Деу-Есперо», 1993 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 22 389,63 грн. За заявою [PERSON] заочне рішення було скасовано, справу було призначено до нового розгляду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено повторно. За позивачем визнано право власності на автомобіль «Деу-Есперо», 1993 року випуску, державний номер [NUMBER]. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.02.2014 року зазначене рішення залишено без змін. 14.09.2013 року [PERSON] з комісіонером ПВ № 101 ТОВ «АВТОЛІДЕР-2010» уклала договір комісії, відповідно до якого комісіонер зобов'язується здійснити продаж та розрахунок за автомобіль «DAEWOO» ESPERO, 1993 року випуску, синього кольору, в інтересах [PERSON] Оцінка транспортного засобу складає 28000 гривень, що підтверджується актом технічного стану транспортного засобу від 19.09.2013 року. 19.09.2013 року [PERSON] купив автомобіль «DAEWOO» ESPERO, 1993 року випуску, синього кольору, та сплатив за нього 28000 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі майна, договором купівлі-продажу та довідкою - рахунком. Згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області автомобіль «DAEWOO» ESPERO, 1993 року випуску, синього кольору, був зареєстрований за [PERSON] 23.08.2012 року постановою Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ було накладено обмеження на підставі виконавчого листа № 2-930. 30.08.2013 року обмеження зняті. 21.09.2013 року автомобіль перереєстровано на іншого власника. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Укладаючи стосовно зазначеного автомобіля будь - який правочин щодо його відчуження [PERSON] не володіла необхідним обсягом прав щодо розпорядження зазначеним майном та фактично розпорядилася не своїм майном, а майном, яке належить позивачу на праві особистої власності за рішенням суду. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що вищезазначений автомобіль належить позивачу на праві власності згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17.12.2013 року, суд приходить до висновку, що вимога про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та передача його позивачеві, обґрунтована, та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені по даній справі витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved