Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення земельного сервітуту посилаючись на те, що 25 грудня 2012 року він за договором купівлі-продажу придбав домоволодіння №61д по вул.Мічуріна, в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку під ним площею 0,05га, призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Перед укладенням договору продавець його запевнив, що до земельної ділянки та будинку існує проїзд, передбачений генеральним планом села. Проте, як пізніше стало відомо позивачу, проїзд до вказаної земельної ділянки, який зазначений у Державному акті на право власності на земельну ділянку лінією від А до Б, огороджений капітальним парканом сусідом [PERSON], а фактично для проїзду використовувалась частина сусідньої земельної ділянки, яка належить [PERSON] У 2013 році [PERSON] огородила свою земельну ділянку капітальним парканом, ліквідувавши при цьому фактично існуючий проїзд до земельної ділянки позивача [PERSON], а між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] залишилася незайнята земельна ділянка шириною всього 1м., яку неможливо використовувати як проїзд. За таких обставин, залишився тільки один спосіб проїхати на автомобілі до земельної ділянки позивача та до належного йому на праві власності житлового будинку по земельній ділянці відповідача [PERSON] площею 0,1га, кадастровим №3222482400:03:001:0015. З відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] не вдалося досягти згоди щодо порядку та умов користування частиною його земельної ділянки для проїзду. Посилаючись на положення ст.ст.98, 99 Земельного кодексу України та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач [PERSON] просив суд встановити постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобі до належних йому на праві власності земельної ділянки та домоволодіння по вул.Мічуріна, 61д в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області частиною належної відповідачу [PERSON] на праві власності земельної ділянки кадастровим номером 3222482400:03:001:0015, в розмірах та межах, зазначених в додатку №1 до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03 липня 2015 року №110/15-41. Також просив зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні встановленим земельним сервітутом. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Представник Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. В своїх письмових запереченнях від 23.09.2014 року №1213/7 (а.с.38) просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу домоволодіння (реєстровий №3803) та за договором купівлі-продажу земельної ділянки (реєстровий №3805) придбав у гр.[PERSON] домоволодіння №61д по вул.Мічуріна, в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку під домоволодінням площею 0,05га, призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Договори посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2013 року та від 23.02.2013 року (а.с. 9-10) право власності позивача на домоволодіння №61д по вул.Мічуріна, в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області та на земельну ділянку площею 0,05га, кадастровим №3222482400:03:001:0050 зареєстроване відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідачу [PERSON] належить на праві власності суміжна земельна ділянка по вул.Мічуріна в с.Горенка площею 0,1га кадастровим №3222482400:03:001:0015, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 травня 2007 року. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2014 року №30556215, цільове призначення земельної ділянки площею 0,1га кадастровим №3222482400:03:001:0015, право власності на яку зареєстровано за [PERSON], було змінено на для будівництва та обслуговування житлового будинку. В процесі розгляду справи позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що до його земельної ділянки і домоволодіння №61д по вул.Мічуріна в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області відсутній проїзд. Відсутність проїзду не відповідає вимогам п.3.22 ДБН 360-92** Містобдування. Планування і забудова міських і сільських поселень і створює перешкоди в повноцінному користуванні позивачем його власністю за цільовим призначенням. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 Земельного кодексу України передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку та інші. В пункті 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав №5 від 07.02.2014 року міститься розяснення про те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до\~частини третьої статті 10 ЦПК\~саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до\~частини третьої статті 402 ЦК\~він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. Відповідно до висновку проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи №110/15-41 від 03 липня 2015 року влаштувати проїзд на велосипеді та на транспортному засобі до належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки площею 0,05га, кадастровий номер 3222482400:03:001:0050 та домоволодіння по вул.Мічуріна, 61д в с.Горенка, Києво-Святошинського району Київської області без встановлення земельного сервітуту щодо суміжних земельних ділянок не має можливості. У висновку експерта наведено лише один можливий варіант встановлення земельного сервітуту для проїзду на велосипеді та на транспортному засобі, який схематично зображено в додатках №1,2 до висновку (а.с.92, 93). В дослідницькій частині висновку експерта №110/15-41 від 03 липня 2015 року зазначається про те, що враховуючи існуючу забудову на земельній ділянці [PERSON] та суміжних земельних ділянках, в тому числі побудовані паркани, експерт приходить до висновку, що сервітут для влаштування проїзду на велосипеді та на транспортному засобі до земельної ділянки [PERSON] можливо тільки на земельній ділянці [PERSON], оскільки це єдина суміжна земельна ділянка, яка на час проведення експертизи не забудована. Варіант сервітуту розроблено з урахуванням наданих на дослідження координат поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок з кадастровими №3222482400:03:001:0050, 3222482400:03:001:0015, які належать на праві власності [PERSON] і [PERSON], відповідно, та місця розташування паркану [PERSON] та з урахуванням на цих земельних ділянках обєктів нерухомого майна. Даний варіант є найменш обтяжливим для [PERSON] Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що зміна цільового призначення земельної ділянки відповідача [PERSON] не може вплинути на правильність висновків проведеної судової земельно-технічної експертизи, оскільки такі основні характеристики цієї земельної ділянки як площа, межі, конфігурація та кадастровий номер не змінилися. Також експерт зазначив про те, що враховуючи існуючу капітальну забудову на суміжних земельних ділянка є лише один варіант встановлення земельного сервітуту на право проїзду до земельної ділянки позивача [PERSON], який і наведено у висновку експерта №110/15-41 від 03.07.2015 року. Судом встановлено, що 29.08.2015р. [PERSON] направив відповідачу [PERSON] цінний лист з описом вкладення (а.с.152, 153), в якому пропонував укласти договір платного, строкового земельного сервітуту на право проїзду його земельною ділянкою до земельної ділянки позивача. Зі слів представника позивача [PERSON] на лист [PERSON] не відповів. Відповідно до ч.1 ст.11\~та ст.\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2-ю ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд задовольняє заявлений позов [PERSON] в частині встановлення земельного сервітуту на право проїзду на велосипеді та на транспортному засобі земельною ділянкою відповідача [PERSON] та в частині зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні сервітутом, оскільки знаходить позов в цій частині повністю обґрунтованим та доведеним. В задоволенні позову в частині встановлення земельного сервітуту на право проходу до земельної ділянки позивача через земельну ділянку [PERSON] слід відмовити, оскільки в дослідницькій частині висновку експерта №110/15-41 від 03 липня 2015 року зазначено, що на час проведення експертизи до земельної ділянки [PERSON] наявний прохід між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], ширина якого становить з вулиці 0,95см. Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Outcome: partial