Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 березня 2012 року відділом РАЦС Ленінського РУЮ у м. Севастополі, про що складено актовий запис № 108. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі з липня 2013року не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. Спору щодо визначення місця проживання спільної дитини не мають, оскільки дійшли згоди про те, що дочка залишиться проживати із відповідачем. Спір щодо поділу майна відсутній. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2014 року підсудність даної позовної заяви визначено Голосіївському районному суду м. Києва. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача [PERSON] 23 січня 2015 року надійшла до суду заява про розгляд даної цивільної справи у його відсутність, з якої також вбачається, що вимоги, викладені у позовній заяві, позивач підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні, оскільки вважає, що примирення, як і спільне подальше життя з відповідачем, є неможливим. Від відповідача [PERSON] 31 грудня 2014 року до суду надійшло електронне повідомлення, з якого вбачається, що остання просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, у судове засідання прибути не зможе у зв'язку із хворобою. З письмових заперечень по суті заявлених позовних вимог, що надійшли до суду 13 жовтня 2014 року, вбачається, що в обґрунтування заперечень щодо розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] зазначає, що жодні конфлікти та сварки між подружжям відсутні, а розірвання шлюбу носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 30 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 30 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що зроблено відповідний актовий запис за № 108, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 30 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі (а.с. 10). Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, а також інтересам їх малолітньої дитини. Небажання обґрунтовує тим, що в даний час позивач постійно проживає та працює у м. Борисполі Київської області, тоді як відповідач проживає на території Автономної Республіки Крим, позивач має іншу жінку, з якої підтримує подружні стосунки, до примирення з відповідачем не прагне та збереження сім'ї з останньою вважає неможливим. Посилання відповідача на фіктивність розірвання шлюбу, вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки має дійсні наміри розірвати шлюб. З липня 2014 року місяців сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини , що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти розірвання шлюбу, викладені у письмових запереченнях на позов, оскільки такі заперечення носять формальний характер та стосуються в основному неналежного оформлення позивачем, на думку відповідача, пакету документів, що приєднувався до позовної заяви та помилок, допущених при складенні позову, натомість конкретних фактів та обставин, за яких би суд дійшов висновку про можливість збереження сім'ї у даному випадку, відповідачем суду надано не було. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими тат такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved