Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 29 травня 2019 року до суду з позовною заявою до [PERSON] про виділення в натурі частини нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що він є власником 46/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у свою чергу 54/100 часток зазначеного вище домоволодіння належать відповідачеві [PERSON] .. Згідно технічного паспорту за інвентарним номером 39/13, виготовлений ФОП [PERSON] до складу 46/100 часток житлового будинку [ADDRESS] входить: житловий будинок літ. «А»: приміщення 2-3 житлова, 2-4 - житлова, прибудова літ. «А1», прибудова літ. «А3», прибудова літ. «А4», санвузол літ. «а3», прибудова літ. «а4», прибудова літ. «а5». Отже у позивача наявне чітке індивідуально визначене майно, з якого і складаються 46/100 часток від усього домоволодіння. Крім того, фахівцем в галузі технічної інвентаризації ФОП [PERSON] , надано довідку від 22.05.2018 року № 02, відповідно до якої наявна технічна можливість виділення 46/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] з наданням окремої поштової адреси. Добровільно здійснити виділ частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності не вбачається можливим, тому позивач звертається до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1\~статті 44 ЦПК України\~встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами недопускається. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокусуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2019 року серії ННМ 839091, позивач [PERSON] є власником 46/100 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що складається в цілому з: житлового будинку, житловою площею 67,0 кв.м, загальною площею 133,5 кв.м, літ. «А», підвалу літ. «б», вбиральні літ. «Д», душів літ. «П», «Є», споруд №1-3, 5-11, І. Справжнє підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160238228 від 20.03.2019 року. Відповідно до повідомлення №02 від 22.95.2018 року, виданого ФОП [PERSON] , наявна технічна можливість виділення 46/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2015 року [PERSON] було виділено в натурі 54/100 часток зазначеного вище домоволодіння із припиненням режиму спільної часткової власності. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.11.2015 року зазначене вище рішення суду було скасовано в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи. В решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року, зазначене вище рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.11.2015 року про визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно висновку судового експерта Шевчук А.М. №15/12 судової будівельно-технічної експертизи по даній справі від 12.01.2021 року, виділити в натурі [PERSON] належні йому 46/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна, які складаються із частини житлового будинку літ. «А» в складі приміщень: 2-3 житлова, площею 13,8 кв.м, 2-4 кухня, площею 8,6 кв.м, житлової прибудови літ. «А1» в складі приміщень: 2-1 коридор, площею 6,3 кв.м, 2-2 житлова, площею 8,2 кв.м, житлової прибудови літ. «А3» в складі приміщень: 2-5 коридор, площею 10,2 кв.м, 2-6 кухня, площею 7,0 кв.м, 2-7 житлова, площею 10,2 кв.м, загальною площею 64,3 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м, підвалу літ. «б», хвіртки №5, цистерни № 6, водопроводу № 8, каналізації № 9, зливної ями №10, воріт №11, вимощення І, технічно можливо, оскільки вони складаються із ізольованої квартири з самостійним виходом, та мають в своєму складі житлові та підсобні приміщення, що регламентуються державними будівельними кормами України. З врахуванням фактичного користування, на рішення суду запропоновано єдиний та технічно можливий варіант виділу в натурі [PERSON] 46/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна, а саме: [PERSON] виділити із житлового будинку літ. «А» в складі приміщень: 2-3 житлова, площею 13,8 кв.м, 2-4 кухня, площею 8,6 кв.м, житлова прибудова літ. «А1» в складі приміщень: 2-1 коридор площею 6,3 кв.м, 2-2 житлова площею 8,2 кв.м, житлова прибудова літ. «А3» в складі приміщень: 2-5 коридор, площею 10,2 кв.м, 2-6 кухня, площею 7,0 кв.м, 2-7 житлова, площею 10,2 кв.м, загальною площею по літ. «А» - 64,3 кв.м, житловою площею - 32,2 кв.м, підвал літ. «б» площею 14,95 кв.м, хвіртка № 5, цистерна № 6, водопровід № 8, каналізація № 9, зливна яма № 10, ворота №11, вимощення І. Вхід в квартиру [PERSON] зберегти існуючий в приміщенні 2-1 житлової прибудови літ. «А1». При запропонованому варіанті виділу 46/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , будівельні роботи по переобладнанню та переплануванню приміщень житлового будинку проводити не потрібно, оскільки виділені приміщення є окремою квартирою із самостійним входом. Стаття 317 ЦК України визначає зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У той же час, згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Частиною 1 ст.183 ЦК України закріплено, що річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Згідно вимог частини першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Виходячи з положень статей\~183,\~367 ЦК України\~та роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із с відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відлов розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Згідно\~статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України\~Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~Постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127. Відповідно до пункту 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки, а саме витяг з Державного земельного кадастру про новосформовану земельну ділянку. Відповідно до частини першої\~статті 356 ЦК України, власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. \~Відповідно до частини першої, третьої\~статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4\~ст. 364 ЦК України). Виходячи з положень\~статті 367 ЦК України,\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~ За наведених обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved