Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 04.02.2012 року. Від шлюбу у них є малолітній син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось. На даний час між ними шлюбні відносини припиненні, спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем є неможливим, а тому, просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому, та пояснив, що два роки разом з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде. Вказував, що між ними досягнуто згоди щодо виховання та утримання сина, спору щодо поділу майна не має. Просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати, а судові витрати залишити за ним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Підтвердила, що вже два роки вони разом як сім'я не проживають, вона з сином проживає у с. Коса Решнівка Шепетівського району у будинку її батьків. Просила, термін на примирення не надавати та шлюб між ними розірвати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 04 лютого 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 48. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 04.02.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання у сторін є малолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про його народження [NUMBER], виданого 17.04.2014 року виконкомом Великорішнівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Син [PERSON] проживає разом з відповідачем [PERSON] в [ADDRESS] що стронами визнано у судовому засіданні, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, протягом двох років разом не проживають. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача та відповідача та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивач [PERSON] просив судові витрати, понесені ним та документально підтверджені, залишити за ним, то суд вважає за необхідне залишити їх за останнім.

Outcome: approved