Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зазначеним позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, третя особа: [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири за [ADDRESS] , накладений на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 847/3, виданий 14.12.2009, видавник: ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у м. Києві, за номером запису про обтяження: 9343230 від 14.12.2009. Вимоги позову мотивує тим, що він є іпотекодержателем за договором іпотеки №05/П/50/2007-840, 2-1-168, 06.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевельова В.М., предметом якого є квартира [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності у рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право іпотекодержателя зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Договору про відступлення права за договором іпотеки, посвідченого 27.06.2019р. приватним нотаріусом Київського МНО Черняк А.Л., серія та номер 438, що підтверджується відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195029216, сформованої 26.12.2019. З метою виконання грошового зобов`язання, що забезпечене іпотекою, він та усі співвласники Квартири як іпотекодавці (включаючи боржника - [PERSON] ), мали намір в добровільному порядку задовольнити його вимоги як іпотекодержателя за рахунок продажу предмета іпотеки, арешт майна боржника ( [PERSON] ) 847/3 від 14.12.2009 ВДВС Києво- Святошинського РУЮ. Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно [PERSON] відображується лише одне виконавче провадження. Стан цього виконавчого провадження - завершено. Жодного іншого виконавчого провадження не відкрито. Звернувшись до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служб ГТУЮ у Київській області з проханням зняти арешт (заява про зняття арешту від 02.08.2019 року, власником було отримано відповідь про те, що згідно бази даних Автоматизовано системи виконавчого провадження в рамках виконавчих проваджень, що були відкриті стосовні [PERSON] , відсутня інформація про накладені арешти (лист Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ; Київській області від 20.10.2019 року). Також у відповіді було повідомлено про те, що надання інформації за виконавчими провадженнями, які перебували на виконанні до 2016 року, не вбачається за можливе у зв`язку із закінченням 3-річного строку зберігання документів виконавчого провадження відповідно де п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Таким чином, арешт може бути знятий виключно за рішенням суду. Позивач звертає увагу суду на те, що арешт було накладено у 2009 році після реєстрації іпотеки у 2007 року, а тому право іпотекодержателя на Квартиру, як предмет іпотеки, є пріоритетним. Ухвалою суду від 24.01.2020 відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлялись належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №9343230 від 12 вересня 2006 року вбачається, що 12.06.2006 зареєстровано право приватної спільної часткової власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності - 23.12. 1997, орган приватизації Вишневої міської ради згідно розпорядження №82 від 23.12. 1997 року. Разом з тим, з вище вказаної довідки вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] перебуває в обтяженні, зокрема, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 847/3 від 14.12.2009; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції; номер запису обтяжень: 9343230; особа, майно/права якої обтяжується: [PERSON] . Постановою органу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, 847/3 від 14.12.2009 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, де боржником є [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арештмайна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частина третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанову №9343230 від 14.12.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження завершено, як і відсутні докази звернення позивача до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції з проханням зняти накладений арешт в рамках виконавчого провадження та йому було відмовлено в цьому. На думку суду позивач звернувся до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки, виконавча служба виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної вимоги також стосується прав та обов`язків інших осіб, які не є учасниками даної справи, а відтак вирішення цієї вимоги є можливим шляхом пред`явлення інших позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує його право власності на це майно, не ґрунтуються на вимогах ст. 321 ЦК України, не підтверджено належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed