Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд до [PERSON] з вказаним позовом, який мотивує тим, що 28 грудня 2014 року він позичив відповідачу в борг суму грошових коштів в розмірі 100 000 гривень строком до 01 лютого 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, з настанням дати повернення позики відповідач борг не повернув, тобто прострочив виконання грошового зобовязання. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку борг у встановлений строк не повернув, на неодноразові нагадування про повернення боргу не реагує, тому просить позов задовольнити та стягнути на його користь вказану суму, а також понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 28 грудня 2014 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг 100 000 грн. та зобовязався повернути позику в повному обсязі до 01 лютого 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка посвідчує передачу вказаної суми грошей відповідачеві в якості позики (а. с. 3). Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок у встановлений в зобовязанні термін його виконання. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, в обумовлений між сторонами строк позику не повернув, про що свідчить наявний в матеріалах справи оригінал розписки (а. с. 3). Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 100 000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved