Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 28 квітня 2015 року [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 120\~000 грн. Свідченням здійснення зазначеного правочину є розписка, що написана власноруч відповідачем. Відповідно до письмової розписки відповідач зобовязувався повернути грошові кошти у строк до 31 травня 2015 року. Проте, у встановлений строк відповідач позичені грошові кошти не повернув. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 120 000 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 9\~000 грн., суму 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 4\~024 грн. 11 коп., суму процентів за користування грошовими коштами в розмірі 31\~523 грн. 79 коп. та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти [PERSON], який надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.04.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, оформлений розпискою, за яким [PERSON] отримав у [PERSON] в борг \~120\~000 грн., з зобовязанням повернути гроші до 31 травня 2015 року (а.с. 6). До теперішнього часу [PERSON] не повернув [PERSON] суму позики, чим порушив встановлені договором позики умови. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідно до ч.2 ст1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свого зобовязання за договором не виконав, суму грошових коштів обумовлених договором позики позивачу в строк до 31 травня 2015 року не повернув, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 120\~000 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 9\~000 грн., суми 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 4\~024 грн. 11 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми процентів за користування грошовими коштами в розмірі 31\~523 грн. 79 коп., суд зазначає наступне. Право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Але в суді встановлено, що між сторонами був укладений усний договір позики, розписка є лише підтвердження виконання своїх зобовязань позикодавцем. Тобто, в суді не доведено, що [PERSON] та [PERSON] при укладанні договору позики домовилися про виплату позичальником процентів за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial