Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що працювала на АТ «НДПІ «Механобрчормет» з 26.08.20154 р. по 06.08.2018 р., та звільнилась з посади завідувача групою технологічного відділу на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. Станом на дату звільнення сума заборгованості по заробітній платі становила 34080,14 грн., 10 жовтня 2018 р. їй виплачено 19032,27 грн., 30.10.2018 р. їй виплачено 8236,29 грн., залишок заборгованості стягнуто судовим рішенням від 04.10.2018 р. та судовим наказом від 25 жовтня 2018 р., як і середній заробіток за час затримки за період з 07.08.2018 р. по 03.09.2018 р. та з 04.09.2018 р. по 23.10.2018 р. Період затримки повного розрахунку з нею при звільненні з 24.10.2018 р. по 31.12.2018 р. становить 48 робочих днів, тому просить стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні працівника за вказаний період в сумі 12600,00 грн. Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач відзиву на позов не надав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не надав суду належних доказів на підтвердження причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 26 серпня 2014 р. працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», на посаді інженера ІІІ та ІІ категорії Технологічного відділу та завідувача групою в технологічному відділі, звільнена 06 серпня 2018 р. за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а.с.6 копія трудової книжки, а.с. 7 копія наказу). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» від 12 грудня 2017 року, задоволено вимоги [PERSON], викладені в заяві від 06.11.2017 р. та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 19032,27 грн. (а.с. 11 копія посвідчення). Рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» від 19 березня 2018 року, задоволено вимоги [PERSON], викладені в заяві від 02.03.2018 р. та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 8236,29 грн. (а.с. 12 копія посвідчення). Згідно виписки з банківського рахунку [PERSON], 11 жовтня 2018 р. їй надійшов платіж в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі в сумі 19032,27 грн., а 30.10.2018 р. надійшов платіж в сумі 8236,29 грн.(а.с. 18 виписка). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року, стягнуто з Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 3471,55 грн., інфляційну складову в сумі 5314,22 грн. та середній заробіток в сумі 4725,00 грн. (а.с. 14- копія рішення). Судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року стягнуто з Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 3340,03 грн., та середній заробіток за період з 04.09.2018 р. по 23.10.2018 р. в сумі 9187,50 грн. (а.с. 19 копія наказу). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати нарахування\~виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно довідки Акціонерного товариства\~«Науково-дослідний\~та проектний\~інститут по\~збагаченню та\~агломерації руд\~чорних металів\~«Механобрчормет»,виданої 03.10.2018 р. середньоденний заробіток позивача складає 262 грн. 50 коп. (а.с. 9 копія довідки). Період затримки розрахунку при звільненні складає з 24.10.2018 р. по 31.12.2018 р. та становить 48 робочих днів (6 днів жовтня 2018 р., 22 дні листопада 2018 року та 20 днів грудня 2018 року). Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 262,50 грн. * 48 днів = 12600,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 12600,00 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави На підставі викладеного та

Outcome: approved