Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини - сина [PERSON] . Позов мотивує тим, що 22.12.2018р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який розірвано відповідно до рішення Свалявського районного суду від 13.08.2020р. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди про час побачення позивача з дитиною. Розпорядженням органу опіки та піклування за №239 від 09.09.2020р. було встановлено та затверджено графік спілкування позивача з дитиною. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить його задоволити. Вважає, що мати дитини умисно не виконує графік, встановлений для спілкування батька -позивача з дитиною. Мати виїхала за межі області, не повідомивши батька про виїзд, тощо. Просить в межах чинного законодавства вирішити даний спір. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що при зверненні позивача до відповідача для побачення, стаються обставини, які можуть створювати перешкоди для побачення, а саме такі обставини стаються в зв`язку з тим, що дитина може спати, чи хворіти тощо. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить встановити свій графік побачення позивача з дитиною. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом становлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом, з приводу якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з участю батьків у вихованні дитини. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із чч.1, 2 ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з чч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що той з батьків, який проживає окремо від дитини має право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковим є врахування найкращих інтересів дитини. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам і обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. При цьому, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у вихованні сина згідно позову. Із наданих в судовому засіданні судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 22.12.2018р., який на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.08.2020 року - розірвано. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю - відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо графіку побачення батька - позивача з сином. Відповідно до Розпорядження №239 від 09.09.2020р., виданого Свалявською РДА Закарпатської області для [PERSON] та [PERSON] як батьків дитини [PERSON] було встановлено дні спілкування позивача з дитиною. З огляду на переписку сторін, яка мала місце в період з 30.05.2021р.-01.06.2021р. в день, визначений графіком побачень, 30.05.2021р. позивач не зміг зустрітись з сином (а.с.28-39). В зв`язку з порушенням [PERSON] графіку побачень позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів та звернувся до суду з даним позовом. Суд вважає, що ситуація, яка склалася 30.05.2021р. та 01.06.2021р. не може розцінюватись як здійснення відповідачем перешкоди у спілкування позивача з дитиною. Таку ситуацію та період після звернення до суду (позов подано 02.06.2021р.) суд розцінює як конфліктна ситуація, яка існує між сторонами в зв`язку із розірванням шлюбу. Суд розцінює поведінку батьків як використання власної дитини для задоволення своїх амбіцій. Суд звертає увагу сторін, що дні, які визначені для зустрічей з дитиною при виконанні рішення суду можуть бути і недотриманні через виникнення життєвих обставин (хвороба дитини, несприятливі погодні умови, виїзди одного з батьків за межі місця проживання, тощо), проте поодинокі випадки не можуть тлумачитись як здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім цього, позивач не може настоювати категорично на надання доказів перебування позивача в межах України та здійснювати погрози шляхом звернення до правоохоронних органів. Така поведінка вимагає від матері зайвих зусиль, які могли би бути використані на час займання корисними справами з дитиною. Дитина не може бути заручником обставин, що є шкідливі для повноцінного психічного розвитку особистості дитини. Таким чином, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 Сімейного кодексу України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, позовні вимоги слід задоволити. В разі наявності обставин, які б перешкоджали побаченню дитини з батьком згідно графіку, встановленому рішенням суду, сторони можуть узгоджувати дні побачень поза графіком добровільно, не звертаючись із заявами до суду, правоохоронних органів чи органів державної виконавчої служби. З врахуванням того, що ненадання дитини позивачу 30.05.2021р. та 01.06.2021р., суд не розцінює як перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, суд позов задовольняє частково, а саме в частині встановлення днів та години побачення позивача відповідно до вимог позовної заяви. Одночасно суд звертає увагу сторін, що графік побачень може за згодою сторін змінюватись в залежності від віку, занять дитини та виїзду дитини на відпочинок.

Outcome: dismissed