Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання використаних в процесі будівництва садового будинку, заг. пл. 245,2 кв.м., готовністю 78 відсотків, вартістю 1 016 450 грн., що по [ADDRESS] , що складаються з: фундаменту (стрічкові бетоні блоки), будівельною готовністю 90%; стіни (цегла), будівельною готовністю 85 %; перегородки (цегляні) будівельною готовністю 90%; перекриття (залізобетонні плити) будівельною готовністю 95%; підлога (керамічна плитка) будівельною готовністю 50%; дах і покрівля (профнастил) будівельною готовністю 95%; вікна (металопластикові) будівельною готовністю 95%; двері (дерев`яні) будівельною готовністю 30%; сходи (залізобетоні марші та площадки) будівельною готовністю 50%; опорядження внутрішнє (штукатурка стін, водоемульсійне фарбування) будівельною готовністю 50%; опалення (опалення- індивідуальне, від газового котла) будівельною готовністю 60%; електрозабезпечення, будівельною готовністю 90%; водопостачання будівельною готовністю 100%; газопостачання будівельною готовністю 100%. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 07 липня 2007 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідачу на праві власності належать земельні ділянки кадастровий номер 6110100000:17:001:0747, 6110100000:17:001:0745, загальною площею 0,0612 га кожна для індивідуального садівництва, які розташовані за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль міська громадська організація садівників-любителів «Тернопільське» земельна ділянка № [NUMBER] , [NUMBER] . Вказані земельні ділянки набуті відповідачем на підставі договору дарування від 08 травня 2015 року. На підставі будівельного паспорта на садовий будинок, виданого на ім`я відповідача, та повідомлення про початок будівельних робіт вони з [PERSON] на вказаній земельній ділянці за спільно нажиті грошові кошті та власними силами розпочали будівництво садового будинку по [ADDRESS] . Вказаний садовий будинок на даний час незавершений будівництвом, готовність 78%, ринкова вартість 10 16 450 грн. В кінці липня 2019 року відповідач змінила замок вхідних дверей незавершеного будівництвом спірного садового будинку та не допускає до будинку його і сина. При цьому, відповідач оспорює його право на Ѕ частину спірного будинку, внаслідок чого вони не можуть дійти добровільної згоди щодо поділу майна подружжя. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року вжито заходів забезпечення позову у справі. Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження: -будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, використаних в процесі будівництва садового будинку, загальною площею 245,2 кв.м., готовністю 78%, вартістю 1 016 450грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки, загальною площею 0,0612 гектара для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, міська громадська організація садівників-любителів «Тернопільське» № [NUMBER] , кадастровий номер 6110100000:17:001:0745, що належить на праві приватної власності [PERSON] ; - земельної ділянки, загальною площею 0,0612 гектара для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, міська громадська організація садівників-любителів «Тернопільське», № [NUMBER] , кадастровий номер 6110100000:17:001:0747, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Варода П.Б. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач та адвокат Варода П.Б. були присутні у попередніх судових засіданнях позов підтримали, з підстав викладених у ньому. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Попередньо представник відповідача - адвокат Петровель Л.Р. подала заяву розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] та [PERSON] були присутній у попередніх судових засідання. Зазначали, що будівництво спірного садового будинку та придбання будівельних матеріалів для його будівництва здійснювалось за особисті кошти відповідача, отриманні від продажу нерухомості, які були подаровані їй та знаходились в особистій приватній власності відповідача, а також за кошти її матері та родичів. Разом з позивачем вони отримували мінімальні доходи та цих коштів не вистачило б на придбання спільного майна та будівництва садового будинку. Спільних коштів набутих за час шлюбу у відповдіача з позивачем немає, кошти на придбання всіх будівельних матеріалів для будівництва садового будинку були одержані нею від продажу належної їй квартири та земельної ділянки. Відтак, вважають, що незавершене будівництво є особистою власністю [PERSON] . Посилаючись на наведене, просили відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №1059 та визнається сторонами спору. Як слідує з договору дарування земельної ділянки від 08 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., зареєстрованого в реєстрі за №633, [PERSON] подарував і передав, а [PERSON] прийняла в дар належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0612 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, кадастровий номер 6110100000:17:001:0745, яка розташована на території міської громадської організації садівників-любителів «Тернопільське», земельна ділянка № [NUMBER] , м. Тернопіль Тернопільська область. Як вбачається з договору дарування земельної ділянки від 08 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., зареєстрованого в реєстрі за №637, [PERSON] подарував і передав, а [PERSON] прийняла в дар належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0612 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, кадастровий номер 6110100000:17:001:0747, яка розташована на території міської громадської організації садівників-любителів «Тернопільське», земельна ділянка № [NUMBER] , м. Тернопіль Тернопільська область. Власником вказаних земельних ділянок є [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №37309296 та за №37307879 від 08 травня 2015 року та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №176271730 та за №176271843 від 05 серпня 2018 року. Під час спільного подружнього життя сторони розпочали будівництво садового будинку на належних відповідачу земельних ділянках, що підтверджується будівельним паспортом за №2019/14 від 15 грудня 2015 року, виданим управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради та повідомленням про початок будівельних робіт від грудня 2015 року (а.с. 52). Як вбачається з довідки за №43 від 05 серпня 2019 року, виданої міською громадською організацією садівників-любителів «Тернопільське», яка є правонаступником садівничого товариства «Тернопільське», [PERSON] володіє земельними ділянками за [NUMBER] та за [NUMBER], площами по 0,0612 га. На ділянках побудований садовий будинок за [ADDRESS] , право власності на будинок не виготовлене. Як слідує зі звіту про оцінку майна від 01 серпня 2019 року, виконаного суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , готовність незавершеного будівництвом садового будинку, загальною площею 245,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 78 відсотків. Допитаний в судовому засіданні 14 грудня 2020 року свідок [PERSON] суду повідомила, що є знайомою сторін спору. Неодноразово гостювала у них, у тому числі у спірному садовому будинку. Знає, що сторони разом працювали за межами України, повернулись на Україну та розпочали будівництво спірного будинку. Вона особисто позичала їм кошти на будівництво будинку, частину яких позивач повернув. У даному садовому будинку сторони проживали, відпочивали з друзями. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є сусідом по дачі сторін спору. Він бачив як позивач власними силами проводив ремонтні роботи у спірному будинку. На той час він працював директором магазину будівельних матеріалів, а тому позивач неодноразово через нього замовляв будівельні матеріали, які у подальшому використовував на даному будівництві. Відповідача за даною адресою він не бачив. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. В силу вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з вимогами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В силу вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19). Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 759/3931/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що будівництво спірного садового будинку, заг. пл. 245,2 кв.м., готовністю 78 відсотків, що по [ADDRESS] здійснювалось за час перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі, за спільні подружні кошти, спільною працею та для потреб сім`ї. Доказів протилежного судом не встановлено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги те, будівництво спірного будинку не завершене, не прийняте в експлуатацію, право власності не зареєстроване у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину матеріалів та обладнання, що були використані в процесі незавершеного будівництва садового будинку по [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки останні носять загальний характер та будь-якого правового значення для вирішення даного спору не мають. Безпідставними є твердження відповідача про те, що будівництво спірного садового будинку та придбання будівельних матеріалів для його будівництва здійснювалась за кошти отриманні від продажу нерухомості, яка знаходилась в її особистій приватній власності, а також за кошти її матері та родичів, оскільки будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Сам по собі факт відчуження відповідачем належного їй нерухомого майна, зокрема квартири та земельної ділянки, не свідчить про те, що кошти одержані від відчуження вказаного нерухомого майна були використані на придбання будівельних матеріалів та обладнання для будівництва спірного садового будинку. Доводи відповідача щодо відсутності у них спільних подружніх коштів на будівництво спірного садового будинку не знайшли свого підтвердження. Крім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 5082,55 грн.

Outcome: approved