Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного управління «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що він тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів складає 19 років 4 місяці 21 день. З відповідачем він перебував у трудових відносинах з 10.12.1999 року до 30.01.2012 року, тобто більш ніж 12 років працював на посадах машиніста підземних установок та гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. Звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Під час роботи на шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 22.09.2014 року. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії (далі ЦЛЕК) Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 24/665 від 29.06.2016 року йому було встановлено діагноз пневмоконіоз захворювання професійне, вперше встановлено було рішенням ЦЛЕК № 24/931 від 02.07.2014 року. Також було встановлено супутні захворювання. 07.09.2016 року відповідно до висновку МСЕК йому встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Крім того, йому протипоказано робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату. Рекомендовано спостереження та лікування у пульмонолога, кардіолога, терапевта та профпатолога. Лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і в теперішній час. Стан його здоровя не є стабільним. В нього спостерігається постійний кашель, переважно сухий, який супроводжується болем, утруднене дихання, задуха при пришвидшенні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нестачі повітря, періодичні головні болі та запаморочення, біль у грудній клітині та у серці, швидка стомленість, поганий сон, підвищена пітливість, загальна слабкість. Вважає, що внаслідок профзахворювання йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності в нього змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час він знаходився на лікуванні, через поганий стан здоровя, він був вимушений звільнитися з шахти і на теперішній час не працює, хоча міг би ще працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання профзахворювання, оскільки йому всього 45 років. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті отриманого професійного захворювання він втратив нормальні життєві звязки і йому приходиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Він не може виконувати більшість фізичної роботи по дому, тому більшість хатніх справ його дружина вимушена виконувати сама. В даний момент його дохід суттєво знизився, оскільки чималі гроші витрачаються на лікування та відновлення після отриманого професійного захворювання. Вищеназвані обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім. Особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого захворювання та тяжкого стану його здоровя. З урахуванням вищевикладеного, він оцінює завдану йому професійним захворюванням моральну шкоду у 70000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Красноармійськ Донецької області до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника та письмові заперечення щодо позову, згідно з яким позовні вимоги позивача не визнав та зазначив, що відповідно ч.3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку представника, іншими обставинами, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, є те, що за час роботи позивача на ПАТ «ШУ Покровське» не зафіксовано випадків порушень гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підіймальних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Цей факт підтверджується останнім абзацом акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (копію якого позивач додав до позову). Акт з розслідування професійного захворювання з висновками про те, що воно отримано позивачем на ПАТ «ШУ Покровське», виданий позивачу лише тому, що законодавство не передбачає можливості видачі такого акта іншим підприємством, яке не було останнім місцем роботи працівника, який отримав захворювання. Як вбачається із документів, які позивач додає до позову, він працював не тільки на ПАТ «ШУ «Покровське», але й тривалий час на інших підприємствах (7 років). Іншими словами, характер професійного захворювання позивача (якому на час встановлення проф. захворювання було 45 років) вказує на те, що причини зменшення його працездатності накопичувалися у нього протягом усієї трудової діяльності, а не лише на підприємстві. Описуючи свої моральні страждання позивач вказує, що він постійно змушений лікуватися і почуває себе погано, але жодного документу на підтвердження постійних звернень до лікаря позивач суду не предявляє. Також в позові [PERSON] вказує що він морально страждає від того, що не може працювати на шахті та вести звичайний спосіб життя і що це призвело до втрати ним нормальних життєвих звязків. Такий аргумент позивача, вважає надуманим, оскільки після отримання [PERSON] професійного захворювання він отримує значну суму страхових виплат від фонду соціального страхування, пенсію за віком (підтверджується записом в трудовій книжці) та пенсію за інвалідністю. Ніяких доказів того, з ким саме, коли та чому [PERSON] втрачені нормальні життєві звязки, позивач не має. Вважає, що фактично позивач покращив своє життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього. Із змісту позовної заяви та доданих до неї копій медичних документів витікає, що відповідач під час роботи вже мав такі захворювання, які перешкоджають продовженню роботи в умовах, які сприяють розвитку професійного захворювання, а саме - у виписці (епікризі) із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] до встановлення професійного захворювання протягом пяти років турбував тривалий кашель. Законодавством, зокрема ст. 169, 170 КЗпП України, ст. 17 ЗУ «Про охорону праці», наказом МОВ від 21.05.2007р. № 246 «Про затвердження порядку медичних оглядів працівників певних категорій», передбачено, що під час роботи працівники повинні проходити обовязкові попередні та періодичні медичні огляди. Із змісту цих нормативних актів також витікає, що медичні огляди проводяться з метою: визначення стану здоровя працівника і можливості виконання без погіршення стану здоровя професійних обовязків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; своєчасного виявлення ранніх ознак гострих хронічних професійних захворювань, загальних та виробничо-зумовлених захворювань у працівників; вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу. Відповідно до вищевказаних норм законодавства, у разі виявлення ознак захворювань під час щорічного медогляду у період роботи, працівник підлягає переведенню на іншу роботу або звільненню із наданням встановлених законодавством пільг і гарантій. Громадянин [PERSON] не попередив підприємство та медиків про стан свого здоровя. Таким чином, не дав підприємству своєчасно попередити розвиток професійного захворювання. Зі змісту ч.3 ст.23 випливає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Просив взяти до уваги те, що громадянин [PERSON] маючи скарги на тривалий кашель протягом пяти років, продовжував працювати в умовах, які викликають розвиток хвороби та погіршення стану його здоровя. Своєю бездіяльністю позивач погіршив стан свого здоровя та тим самим збільшив розмір моральної шкоди. Вважає, що розгляд справи та винесення рішення можливе тільки після того, як позивач надасть оригінали документів для огляду судом, зокрема трудову книжку (для зясування питання ким працює позивач та на скільки змінився уклад його життя) та довідку МСЕК (для підтвердження дійсного відсотку втрати працездатності) оскільки, як показує судова практика в справах про відшкодування моральної шкоди, процент втрати працездатності є вирішальним аргументом при встановленні розміру відшкодування. Розмір позовних вимог [PERSON] занадто високий та не відповідає критеріям розумності та справедливості. На підставі вищенаведеного просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Судом встановлено, що з 10 грудня 1999 року до 30 січня 2012 року позивач працював на підприємстві відповідача на посадах машиніста підземних установок та гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті (а.с. 6-8). 14 жовтня 2014 року, при первинному огляді у позивача виявлено професійне захворювання пневмоконіоз, внаслідок чого він отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% з датою переогляду 14.10.2016 року. При повторному переогляді 07 вересня 2016 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково та встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 22.09.2014 року, довідкою МСЕК від 07.09.2016 р., виписками з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 14.010.2014 року, 07.09.2016 року (а.с. 9, 20, 47, 48). Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.09.2011 р. по 03.10.2011 р., з 06.12.2011 р. по 15.12.2011 р. з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів, дифузний пневмосклероз; перебував у відділенні денного стаціонару з 12.06.2012 р. по 25.06.2012 р., 26.11.2012 р. по 10.12.2012 р. з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легенів, дифузний пневмосклероз, емфізема легенів, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба; на стаціонарному лікуванні з 08.04.2013 р. по 17.04.2013 р., з 06.12.2011 р. по 15.12.2011 р. з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів, дифузний пневмосклероз, емфізема легенів. З 18.06.2014 р. по 03.07.2014 р. знаходився на обстеженні в ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань де йому встановлено діагноз: пневмоконіоз (а.с. 10, 11, 12-13, 14-15, 16-17, 18, 19, 20, 21). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За змістом ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні КСУ від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту «б» підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Крім цього, суд вважає, що відповідачем була порушена ст.153 КЗпП України, оскільки відповідно до п.16 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 22.09.2014 року, професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах. Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив безстроково 40% своєї працездатності, що змінило звичний уклад його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків, а також те, що позивач отримує страхові виплати внаслідок часткової втрати працездатності та інвалідності. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 24000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача. На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, рішення КСУ від 08.10.2008р. № 20-рп/2008,

Outcome: partial