Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача в особі ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу» (далі за текстом - ТОВ «ММЦПП») про визнання дій щодо зменшення посадового окладу та переводі в однобічному порядку на 0,5 ставки незаконними, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01 листопада 2011 року він знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді викладача учбового центру. Згідно штатного розкладу на момент його працевлаштування його посадовий оклад складав 2400 гривень, щомісячно до грудня 2011 року (включно) він отримував заробітну плату у зазначеному розмірі. З січня 2012 року без будь-яких пояснень розмір отримуваної ним заробітної плати був зменшений до 1000 гривень. Вважає, що зазначені дії свідчать про грубе порушення його трудових прав. Його неодноразові звернення на адресу відповідача про роз'яснення підстав зменшення розміру його заробітної плати ігнорувалися, він звернувся зі скаргою до Територіальної державної інспекції з питань праці в Донецькій області, за результатами проведеної перевірки були встановлені факти грубого порушення керівництвом підприємства конституційних та трудових норм, зокрема ст.ст. 29, 32,56, 96,97,103,115 КЗпП України, п. 1.5. гл.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок». Проведеною перевіркою було виявлено, що з 01.01.2012 року відповідачем неправомірно були внесені зміни у штатний розклад та зменшений в однобічному порядку його посадовий оклад у 2 рази, а 01.04.2013 року директором ТОВ «ММЦПП» затверджено та введено в дію новий штатний розклад, яким він в односторонньому порядку без його повідомлення переведений на 0,5 ставки. З урахуванням того, що керівництвом ТОВ «ММЦПП» при внесенні змін у штатний розклад та зміні умов оплати праці не були виконані вимоги законодавства про працю, про жодну зміну він не був повідомлений вважає, що йому повинна бути виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2012 року по дату подачі позову до суду, яка складає 26920 гривень. Також вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, оскільки у зв'язку з неправомірним зменшенням суми виплати заробітної плати, він тривалий час не міг отримати прибуток, на який розраховував, він відчував сильне душевне хвилювання, оскільки був позбавлений можливості розпорядитися грішми, витрачати їх на поновлення та підтримку свого здоров'я. Дані обставини та ігнорування його неодноразових вимог відповідачем про виплату йому у добровільному порядку заробітної плати, значно відобразилися на його здоров'ї, погіршилося самопочуття, а оскільки він переніс серйозну серцеву хворобу, йому протипоказані за станом здоров'я будь-які нервові потрясіння. За станом здоров'я йому необхідно періодично проходити підтримуючий курс лікування, у зв'язку з відсутністю грошових коштів у достатній кількості він не міг повноцінно забезпечити себе медикаментами, йому приходилось прибігати до допомоги знайомих брати гроші у борг. Крім того, його допомоги потребували батьки-пенсіонери, він був позбавлений надавати їм таку допомогу. Тривалий час він добивався поновлення своїх порушених прав, у зв'язку з тим, що керівництво підприємства ігнорувало його звернення, йому необхідно було прибігати до допомоги адвоката, звертатися у різні інстанції з метою поновлення своїх прав. Його неодноразові вимоги про виплату заробітної плати у добровільному порядку залишались без уваги. Завдану моральну шкоду він оцінює в сумі 7000 гривень. Просив визнати дії відповідача стосовно зменшення його посадового окладу та переводу його на 0,5 ставки незаконними, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 26920 гривень та моральну шкоду. До судового засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, а у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Представник позивача - адвокат [PERSON], діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, до судового засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити та у разі нявки відповідача ухвалити заочне рішення. Представник відповідача, будучи повідомленим своєчасно та належним чином про дату, місце та час слухання справи, до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин. З урахуванням думки позивача та представника позивача, положень ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу в заочному судовому засіданні у відсутність відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 листопада 2011 року по 04 грудня 2013 року [PERSON] працював у ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу» на посаді викладача учбового центру, що підтверджується копією трудової книжки, виписаної на ім'я [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, на момент працевлаштування [PERSON] посадовий оклад викладача згідно штатного розкладу складав 2400 гривен. 01.04.2013 року директором ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу» затверджено новий штатний розклад, за яким позивача переведено на 0,5 ставки в односторонньому порядку. Наказом № 1 ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу» від 01.01.2012 року внесено зміни до штатного розкладу зі зниженням посадових окладів, внаслідок чого посадовий оклад [PERSON] став складати 1200 гривень. Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо зміни умов оплати праці позивачеві за спірний період суд виходить з наступного. Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 статті 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Суду не надано доказів, що переведення позивача [PERSON] на 0,5 ставки ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу» було проведено за відповідною угодою з працівником. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Про зміну умов оплати праці з 01.01.2012 року позивача [PERSON] не повідомлено взагалі, з наказом про внесення змін у штатний розклад не ознайомлено. Зазначені порушення також встановлені Територіальною Державною інспекцією з питань праці у Донецькій області при здійсненні перевірки ТОВ «Маріупольський морський центр підготовки плавсоставу». Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановленому порядку не був попереджений про зміни умов оплати його праці у бік зменшення посадового окладу з 01.01.2012 року. З огляду на наведене, дії відповідача щодо односторонньої зміни умов оплати праці позивача у бік зменшення посадового окладу не можна розцінювати як законні. Таким чином, зменшення посадового окладу позивача жодним чином не обґрунтовано, суперечить вимогам законодавства, тому суд вважає, що порушене право підлягає захисту у спосіб, вказаний в позовній заяві шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці в посадових окладах, яка дорівнює 1200 гривень (2400 грн. - 1200 грн.), за час незаконного зменшення його посадового окладу в межах позовних вимог, а саме 01 січня 2012 року по 13 листопада 2013 року (включно) - за 22 місяці 13 днів, що становить суму в розмірі 26920 гривень (1200х22мес.13дней). Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди власником або уповноваженим ним органом працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що до теперішнього часу трудові права позивача не поновлені, сума заборгованості є досить значною, суд вважає, що вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1000 грн. та вважає дану суму достатньою та співмірною з тими моральними стражданнями, що відчув позивач. Враховуючи те, що позивач за законом звільнений від сплати судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір на користь держави з відповідача за вимоги майнового характеру у розмірі 269 (двісті шістдесят дев'ять) гривень 20 копійок, та 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного, ст.. 43 Конституції України, ч. 3 ст. 32, ст.ст. 56, 103 КЗпП України,

Outcome: partial