Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 17 квітня 2019 року між ними було укладено договір позики (складена розписка), відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 13330 грн. Вказану суму позики відповідач зобов`язався повернути до 27.04.2019 року. Станом на день звернення борг відповідача становить 13330 грн. Просить стягнути із [PERSON] зазначену заборгованість за договором позики, а також судові витрати. У судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника і підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки. Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області 16.01.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку позовного провадження та призначено судове засідання у справі. 02.07.2020 року Теребовлянським районним судом провадження у вказаній справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 31.05.2021 року Теребовлянським районним судом поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки обставини, що викликали зупинення провадження усунуті. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив 17 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання позики, відповідно до якого останній отримав позику в сумі 13330 грн. і зобов`язався її повернути до 27.04.2019 року. Разом з цим відповідачем складено письмову розписку, відповідно до якої останній підтвердив факт отримання у [PERSON] 13330 грн. позики. 31.10.2019 року позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про сплату боргу в сумі 13330 грн. у термін до семи календарних днів з часу отримання даної вимоги. Добровільно повернути позику у розмірі 13330 грн. відповідач не бажає. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем порушено права позивача, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення в його користь заборгованості за договором позики підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved