Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якій просить визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 30.03.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла його мати - [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1184, - недійсним; Скасувати державну реєстрацію права власності від 30.03.2015 р. на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проведену на ім`я [PERSON] державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. на підставі договору купівлі-продажу № 1184 від 30.03.2015р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602862863101, номер запису про право власності 20381620 від 30.03.2015 р. ; витребувати з володіння [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , іпн. [NUMBER] , квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. В обґрунтування вимог посилається на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів № 79/33 від 05.05.1992 року було видано ордер на сім`ю. В квартирі були зареєстровані позивач [PERSON] та його батько-відповідач [PERSON] . Наприкінці 2014 року позивач поїхав до Польщі на заробітки, повернувшись додому з`ясувалося, що батько звернувся до суду та 20.02.2015 року Московським районним судом м. Харкова було винесено рішення справа № 643/1913/15-ц, яким [PERSON] [INFO] було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , знявши його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в подальшому 22.04.2015 року Ухвалою Московського районного суду заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа : Московський РВ м. Харкова ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано. У зв`язку із поновленням реєстрації місця проживання у позивача відповідно відновилося і право на користування вказаним житловим приміщенням, і на його приватизацію. В період між зняттям позивача з реєстраційного обліку та поновленням на реєстраційному обліку відповідач [PERSON] скористався своїм правом на приватизацію та одержав у власність всю квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку в подальшому продав. Внаслідок таких дій відповідача [PERSON] позивача було позбавлено законних прав на приватизацію вищевказаної квартири та права користування своєю квартирою. 22.11.2018 року Московським районним судом м. Харкові було винесено рішення у справі № 643/8962/17, яким було скасоване розпорядження № 224-Ц1 від 17.03.2015 року відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради в частині приватизації [PERSON] , [INFO] квартири [ADDRESS] та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , реєстраційний № [NUMBER] , видане 17.03.2015 року відділом приватизації житлового комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. В іншій частині залишено позовну заяву без задоволення. Суд посилався на те, що позивачем не ставилось питання про визнаннянедійсним договору купівл і- продажу квартири від 30.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В., зареєстрованому в реєстрі за № 1184, [PERSON] передав у власність (продав) малолітньому [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла його мати- [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . За таких обставин позивач просить визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, витребувати з володіння неповнолітнього відповідача [PERSON] та [PERSON] на користь позивача квартиру [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити. Позивач та представник в судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, сам та місце судового засідання повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Третя особа - Департамент служб у справах дітей просив розглянути справу у відсутність представника та захистити права дитини . За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі рішення виконачого комітету Московської районної ради народних депутаті № 79/33 від 05.05.1992 року було видано ордер на квартиру. 20.02.2015 року Московським районним судом м. Харкова справа № 643/1913/15-ц було винесено рішення, яким [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , знявши його з реєстраційного обліку. В подальшому [PERSON] поновив реєстрацію місця проживання, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Департаментом реєстрації Харківської міської ради. Таким чином, судом встановлено, що на час приватизації відповідачем [PERSON] квартири та видання відділом приватизації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради розпорядження про приватизацію Квартири було чинним рішення суду про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою, що стало підставою для зняття його з реєстрації в ній, внаслідок чого відповідач [PERSON] одноосібно набув у власність у порядку приватизації зазначену квартиру. Приватизувавши квартиру [PERSON] [INFO] [PERSON] продав її малолітньому [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла його мати - [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 22.11.2018 року Московським районним судом м. Харкова , справа № 643/8962/17 було скасовано розпорядження № 224-Ц1 від 17.03.2015 року відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради в частині приватизації [PERSON] , [INFO] квартири [ADDRESS] та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , реєстраційний № [NUMBER] , видане 17.03.2015 року відділом приватизації житлового комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. Судом встановлено, що квартира вибула із власності [PERSON] та перешла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до житла. Відповідно статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Право власності на квартиру було набуте на підставі договору купівлі- продажу, але враховуючи те, що було скасоване розпорядження відділу приватизації та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в частині задоволення позовних вимог щодо визнання договору купівлі- продажу недійсною та скасування державної реєстрації підлягає задоволенню, так як скасування незаконної приватизації призводить до визнання подальших правочинів з приватизованим майном недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексуУкраїни передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. За нормою ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. За змістом статті 388 ч.1п.п.1-3 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. У даному випадку спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, іншим шляхом, а тому квартира повинна бути витребувана від них. Суд не може погодитися з задоволенням позовних вимог про витребування з володіння [PERSON] та [PERSON] та виселення їх з квартири з підстав передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Після набуття чинності рішення суду про скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на Квартиру на ім`я [PERSON] Квартира відповідно до вимог ст. 9 ЖК Української РСР повинна перейти у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Таким чином, із позовом про витребування майна може звернутися територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, у позивача відсутнє право вимагати витребування квартири на свою користь. За змістом статті 18 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності залежить від наявності у особи такого права, що підтверджуєтеся відповідними документами. Підстави для витребування квартири на користь позивача відповідно до вимог ст. 387 ЦК України відсутні, так як він не являється власником квартири. За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню частково. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial