Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 10.03.2006 року по 12.06.2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] Від сумісного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.06.2017 року шлюб між ним та відповідачкою розірваний. За час сумісного проживання ними за спільні кошти було придбано майно: житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Удачна, 37, що належить на підставі свідоцтва про право власності та земельна ділянка, що розташована за вищевказаною адресою та придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.06.2010 року. Просить здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити йому ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Удачна, 37 та ? частину земельної ділянки, що розташована за вищезазначеною адресою; відповідачці виділити також ? частину вказаного житлового будинку та ? частини земельної ділянки. В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, зокрема просила: -Визнати сумісною спільною власністю подружжя житловий будинок № 37, що розташований по вул.. Удачна м. Покровськ Донецької області з усіма будівлями та спорудами, ринковою вартістю 275620 грн. та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 1413200000:17:075:0375, яка розташована за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул.. Київська,45, ринковою вартістю 34780 грн., -- визнати за ним , [PERSON] право власності на ? частину будинку № 37 по вул.. Удачна м. Покровськ Донецької області, з усіма будівлями та спорудами, ринковою вартістю 137810 грн. та на ? частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер 1413200000:17:075:0375, яка розташована за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна,37, ринковою вартістю 17390 грн.; -визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинку № 37 по вул.. Удачна м. Покровськ Донецької області, з усіма будівлями та спорудами, ринковою вартістю 137810 та на ? частину земельної ділянки площею 0,06 га кадастровий номер 1413200000:17:075:0375, яка розташована за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул.. Удачна,37 ринковою вартістю 17390; --стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнення витрат на утримання будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що під час сумісного проживання у шлюбі з [PERSON] придбали житловий будинок, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна, 37. Під дудівництво будівлі нею за особисті кошти була приватизована земельна ділянка площею 0,600 га, кадастровий номер 14113200000:17:075:0375, про що виданий державний акт на право власності на землю. В жовтні 2016 року за сумісні кошти вони придбали мікроавтобус марки Mercedes Benz модель 312 Д, обєм двигуна 2874 куб. см. рік випуску 1998 р., реєстраційний номер АН 1414ІВ, який зареєстрований на її імя, вартість автомобіля на той час складала 130500 грн. На початку квітня 2017 року [PERSON] запропонував їй оформити генеральну довіреність на [PERSON], якому він здавав автомобіль в оренду, з метою отримання коштів від оренду на користь сімї, на що вона надала свою згоду. 18.04.2017 року вона нотаріально посвідчила довіреність у приватного нотаріуса. Після передачі автомобіля третій особі, 19.04.2017 року у них з відповідачем фактично припинились шлюбні відносини , відповідач особисто користувався коштами від здачу автомобілю в найм. 02.10.2017 року приватним нотаріусом була засвідчена її заява про анулювання довіреності. Окрім того, за період з 25.04.2017 року по 26.07.2018 року нею було сплачено комунальні платежі у розмірі 31756,98 грн., платежі на охорону будівлі за період з 24.04.2017 року по 31.12.2017 року 2250 грн., та сплачено 43291,20 грн. за матеріали для збереження будинку. Вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати 50% сплачених нею платежів, зокрема 50% комунальних платежів у розмірі 15878,49 грн., 50% коштів, сплачених для охорони будівлі - у розмірі 1125 грн., та 50 % вартості матеріалів , придбаних для збереження будинку 21645,60 грн. Всього відповідача повинен відшкодувати їй 50% суми коштів, витрачених нею на утримання будинку у розмірі 39774,09 грн. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вважаючи, що має право на збільшення своєї частки в спільному майні подружжя, оскільки відповідач [PERSON] не переймався матеріальним забезпеченням сімї, отримані кошти від використання сумісного майна автобуса Mercedes Benz витратив в шкоду інтересам сімї, укрив від розподілу транспортний засіб, як спільне нажите майно, а також, приймаючи до уваги той факт, що неповнолітня дитина залишається проживати з нею, просить здійснити розподіл майна наступним чином: -визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Удачна,37 з встановленням збільшеної долі [PERSON] в частині виділення ? долі будинку; -[PERSON] виділити ? частину будинку за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Удачна,37, вартість якої як ? частини житлового будинку, за його згодою покласти на депозитний рахунок суду; -визнати земельну ділянку за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Удачна, 37, кадастровий номер 14113200000:17:075:0375, площею 0,06 га, її особистою власністю; -мікроавтобус Mercedes Benz модель 312 Д, обєм двигуна 2874 куб. см. рік випуску 1998 р., реєстраційний номер АН 1414ІВ, який зареєстрований на її імя, вартістю 130500 грн., передати відповідачу [PERSON] провівши взаємозалік зустрічних вимог з урахуванням вартості долі відповідача в частині виділеної йому долі будинку і половини вартості автобуса Mercedes Benz, яка належить [PERSON]; -відшкодувати кошти від вартості виділеної долі будинку [PERSON] на її користь у розмірі 50% за понесені нею витрати на утримання будинку та на його схоронність в розмірі 39774,09 грн.; -стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Третя особа [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про те, що він мав намір придбати автомобіль Mercedes Benz у позивача, і вказаний факт було відомо [PERSON], яка з останнім на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі. Ним були передані кошти в розмірі 5700 доларів США за продаж автомобіля Mercedes Benz , реєстраційний номер АН 1414ІВ, в присутності двох свідків, що підтверджується розпискою. 18.04.2017 року [PERSON] на імя [PERSON] була видана нотаріально посвідчена довіреність відповідно до якої [PERSON] мав право користуватись та розпоряджатись зазначеним автомобілем на свій розсуд.Оскільки ним були сплачені кошти за автомобіль та він мав право ним розпоряджатись, 08.10.2018 року [PERSON] звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 1444 для переоформлення автомобіля Mercedes Benz , реєстраційний номер АН 1414ІВ на своє імя, проте йому було повідомлено, що будь-які дії за довіреністю зупинені власником автомобіля [PERSON] Вважає, що автомобіль Mercedes Benz , реєстраційний номер АН 1414ІВ, не підлягає розподілу між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити. Відповідачка [PERSON], представник відповідачки [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], свій зустрічний позові підтримали. Третя особа [PERSON] підтримав пояснення, надані до матеріалів справи, пояснив, що фактично придбав автомобіль Mercedes Benz у [PERSON] за 5700 доларів США, тому даний автомобіль, за його думкою, не повинен підлягати розподілу. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, про те , що [PERSON] були передані кошти в розмірі 5700 доларів США [PERSON] за придбання автомобіля, про що складена відповідна розписка. Вважає , що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя без поділу в частках. Свідок [PERSON]»ян Т.І. в судовому засіданні пояснила, що є матір»ю [PERSON], [PERSON] є її колишній зять. Підтвердила той факт, що на день народження [PERSON] вона подарувала гроші в розмірі 1000 доларів США для придбання земельної ділянки у сусідів. Державний акт оформили на [PERSON] На теперішній час в будинку проживає її донька, онука та співмешканець. Пояснила, що її донька розповіла їй про те, що між нею та [PERSON] була домовленість про здачу автомобіля в оренду, проте її зять фактично продав автомобіль за 5700 доларів США [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутньою при передачі грошей [PERSON] позивачу [PERSON] за придбаний автомобіль, про що поставила свій підпис в розписці. Гроші передавали біля будинку сторін по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є знайомою [PERSON] і була присутньою при передачі грошей [PERSON] позивачу [PERSON] за придбання автомобіля, про що вона поставила свій підпис в розписці. Після передачі грошей і складання розписки [PERSON] передали автомобіль. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2006 року ( а. с. 8) Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а. с. 9). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 15.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано. В рішенні суду зазначено про те, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинено з травня 2017 року ( а. с. 10). Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом ук передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 117,3 кв. м., житловою площею 63,3 кв. м.,що розташований за адресою: м. Покровськ, вул. Удачна, 37 ( а. с. 12), та земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер 14113200000:17:075:0375, що розташований за вищевказаною адресою. ( а. с. 11). Земельна ділянка придбана [PERSON] у [PERSON] 16.06.2010 року згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2010 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НИ № 439263 власником земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, вул.. 25 Партз»їзду, 37, на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2010 року № 2216, є [PERSON] ( а. с. 70, 133-134). Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України). Згідно розяснень п.п.23,24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року\~„ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3\~ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя ( постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15). При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Тобто за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя. Зазначена правова позиція виловлена в постанові ВСУ від 24.05.2017 року № 6-843цс17. При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 15.06.2017 року встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у травні 2017 року, з того часу спільне господарство не велось ( а. с. 10). Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна ( колишня 25-го Партз»їзду), буд. 37 була придбана [PERSON] 16.06.2010 року в період шлюбу та зареєстрована на її імя, отримано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу ( а. с. 133,204). Як встановлено в судовому засіданні, на зазначеній земельній ділянці подружжями було здійснено перебудову житлового будинку , що розташований на зазначеній земельній ділянці та видано свідоцтво про право власності від 30.03.2013 року.( а. с. 203). Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів на спростування доводів позивачки про те, що станом на 16.06.2010 року подружжя не мало спільних коштів в розмірі, який було необхідно для придбання земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Доводи позивачки [PERSON] про те, що кошти для придбання земельної ділянки є її особистою власністю, оскільки отримані нею в дар від своїх батьків, суд не приймає до уваги, оскільки зазначений правочин не був оформлений відповідно до вимог ЦК України, у зв»язку з чим є нікчемним та не створює ніяких юридичних наслідків. Доводи позивачки [PERSON] про те, що вказана земельна ділянка є її особистою власністю, оскільки приватизована нею суд не приймає до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи ( а. с. 133) та не узгоджуються з нормами ст. 57 СК України. Згідно звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки оціночна вартість земельної ділянки становить 28836 грн., оціночна вартість ? ідеальної частки становить 14418 грн., а згідно звіту з експертної оцінки земельної ділянки оціночна вартість земельної ділянки становить 34780 грн., оціночна вартість ? ідеальної частки обєкта оцінки складає 17390 грн. ( а. с. 34, 126). Сторони в судовому засіданні визначили вартість земельної ділянки - 28836 грн. Оскільки спірна земельна ділянка була придбана в інтересах сімї, використана в інтересах сім»ї- здійснено на ній будівництво, суд, виходячи із положень ст. 60 СК України, приходить до висновку про те, що земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна ( колишня 25-го Партз»їзду), буд. 37, є сумісною власністю подружжя, тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна, 37 особистою приватною власністю необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.. Удачна ( колишня 25-го Партз»їзду), буд. 37, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина не оспорюється сторонами по справі. Згідно звіту про оцінку майна оціночна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул. Удачна, 27, становить 275620 грн., оціночна вартість ? ідеальної частки обєкту оцінки становить 137810 грн. ( а. с. 33). Сторони узгодили в судовому засіданні дійсну вартість житлового будинку, що підлягає поділу 275620 грн. За правилом, встановленим ч.1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не\~\~ визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22\~Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В п. 25 цієї\~Постанови\~зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи,\~що спірний\~ житловий\~будинок та\~земельна ділянка\~ є\~сумісно нажитим\~майном подружжя,\~частки чоловіка\~та дружини\~в якому\~є рівними,\~ суд,\~виходячи з\~принципу диспозитивності\~цивільного судочинства,\~приходить до\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог [PERSON]\~до [PERSON]\~та визнання\~ідеальних часток\~подружжя в\~цьому майні\~без його\~реального поділу\~із залишенням\~майна \~житлового будинку\~та \~земельної ділянки\~у їх\~спільній частковій\~власності. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доводи [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] приховав факт продажу автомобіля третій особі [PERSON]В, тому її частка при поділі майна повинна бути збільшена, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи. Так, розписка про одержання коштів [PERSON] була отримана останнім в квітні 2017 року, тобто в період сумісного проживання подружжя , а згідно рішення суду від 15.06.2017 року фактично шлюбні відносини припинені в травні 2017 року. Окрім того, вказаний позивачкою факт спростовується поясненнями третьою особою [PERSON] в судовому засіданні , свідків [PERSON], [PERSON] Оскільки доказів, які б були підставою для збільшення частки майна дружини, [PERSON] не надано, зустрічні позовні вимоги про збільшення частки житлового будинку, зокрема про визнання за [PERSON] права особистої власності на ? житлового будинку, а за [PERSON]- ? частини будинку, задоволенню не підлягають. Що стосується поділу транспортного засобу MERCEDES BENZ реєстраційний номер АН 1414ІВ, то суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3ст. 65\~СК України). Частиною 4\~ст. 65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3ст. 61\~СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі (п. 30 постанови Пленуму). Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень\~ЦК України\~з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200\~та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Відповідно до ст. 370 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до наявних в ТСЦ № [NUMBER] МВС в Донецькій області баз даних за [PERSON] станом на 13.09.2018 року зареєстрований транспортний автомобіль Mercedes Benz , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] 9034621Р794218, 1998 року випуску, реєстраційний номер АН 1414ІВ ( а. с. 100, 180). Вартість транспортного засобу визначена сторонами 5700 доларів США, що дорівнює за даними НБУ -152817 грн., і вказана вартість автомобіля узгоджена сторонами по справі. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] 18.04.2017 року було надано довіреність на розпорядження транспортним засобом Mercedes Benz , реєстраційний номер АН 1414ІВ, на імя [PERSON], третю особу по справі ( а. с. 74, 166). Нотаріально посвідченою заявою від 02.10.2017 року [PERSON] скасовано довіреність, видана 18.04.2017 року з питань експлуатації, користування та розпорядження довіреністю на ім»я [PERSON], та внесений запис про припинення дії вищевказаної довіреності до Єдиного реєстру довіреностей ( а. с. 75-77). Згідно розписки від 17.04.2017 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль Mercedes Benz, реєстраційний номер АН 1414ІВ, за 5700 доларів США, які ним отримані від [PERSON] в повному обсязі в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 165). \~ \~ \~ \~В даному випадку договір доручення на користь третьої особи [PERSON] не свідчить про відчуження автомобіля на користь третьої особи. Разом з тим, суд вважає, що виділ в такому разі зазначеного автомобіля на користь однієї із сторін в натурі, як просить в зустрічній позовній заяві [PERSON], буде несправедливим та надасть перевагу іншій стороні в можливості отримання майна, яке фактично є в наявності, за які фактично були сплачені кошти третьою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України транспортні засоби, які належать сторонам по справі на праві спільної власності, відносяться до неподільних речей. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. ( частина четверта, пята статті 71 СК України). У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому-грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи той факт, що у власності сторін, як подружжя , перебуває автомобіль MERCEDES\~ BENZ реєстраційний номер АН 1414ІВ зареєстрований за [PERSON], який є неподільною річчю та який знаходиться у користуванні третьої особи [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що за сторонами необхідно визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Поділ майна подружжя є предметом позову, а запропонований позивачкою за зустрічною позовною заявою варіант його поділу є способом поділу цього майна, тому, приймаючи до уваги, зо позивачкою вказано, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, зазначення в резолютивній частині рішення суду про залишення автомобілю, який є спільним сумісно нажитим майном, у спільній частковій власності, внаслідок його поділу, визнавши за кожною стороною право власності на ? його частину, не є виходом за межі позовних вимог. В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині передачі відповідачу [PERSON] автомобіля MERCEDES BENZ реєстраційний номер АН 1414ІВ, провівши взаємозалік зустрічних вимог з урахуванням вартості долі відповідача в частині виділеної його долі будинку і половини вартості автобуса слід відмовити. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у вигляді 50% витрат позивача на утримання будівлі будинку та на його схоронність у розмірі 39774,09 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 151 ЖК України передбачено обовязок власника по забезпеченню схоронності жилого будинку ( квартири), проведення за свій рахунок поточного та капітального ремонту, утримання в порядку прибудинкової території. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» також передбачено обов»язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже витрати з утримання будинку у вигляді оплати на його утримання та прибудинкової території й плати за комунальні послуги є солідарним обов»язком її власника. Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов»язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці ( інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов»язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов»язання, а саме основне солідарне зобов»язання перетворюється на регрес не часткове, а боржник, який виконав солідарний обов»язок за основним зобов»язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов»язанням. Відповідачем за зустрічною позовною заявою [PERSON] не заперечується той факт, що [PERSON] здійснювалась у зазначений період оплата за комунальні послуги. Доводи відповідача [PERSON] про те, що його не проживання в будинку є підставою для відмови в задоволенні в позові в цій частині, суд не приймає до уваги, оскільки , в даному випадку, вказаний ним факт не свідчить про відсутність обов»язку останнього, як співвласника будинку, утримувати своє житло, що підтверджується положеннями ч. 2 ст. 317 ЦК України, згідно яких на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Надані [PERSON] квитанції свідчать про оплату комунальних послуг у період з квітня 2017 року по липень 2018 рік на загальну суму 29967,51 грн.( а. с. 84-98). Згідно договору № 107-ПО [PERSON] сплачено на користь ПП «Агенція безпеки «Щит Донбас» за період з січня 2018 року по вересень 2018 рік 2250 грн. ( а. с. 83). Окрім того, [PERSON] надано квитанції, підтверджуючі факт оплати послуг з обшивки пройому дверей, придбання плінтусу, комплектуючих матеріалів для встановлення дверей, на загальну суму 43291,20 грн ( а. с. 78-81). Тобто надані квитанції підтверджують факт проведення [PERSON] поточного ремонту будинку, що є спільною власністю подружжя, в період з листопада 2017 року по лютий 2018 рік. Оскільки [PERSON] є співвласником спірного житлового будинку, то стягнення з нього 50% понесених [PERSON] витрат щодо оплати комунальних послуг та утримання будинку є правомірним , і в даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 37754,35 грн. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Позивачем [PERSON] сплачено 2759,93 грн. судового збору, та 5000 грн. за надання правової допомоги адвокатом ( а. с. 189-191). Проте, надані представником позивача на підтвердження сплати витрат на правову допомогу угода, акт надання послуг та довідка не містять розрахунок часу, витраченого адвокатом на роботи, зазначені в угоді. Крім того, звертаючись до суд з позовом, позивачем [PERSON] не зазначено попередній розрахунок судових витрат. Отже, вважаючи, що угода про надання правової допомоги, акт надання послуг ( а.с. 189-191) не містить вказаного розрахунку, зазначена в них вартість правової допомоги не є доведеною та обґрунтованою. За таких підстав з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1595,79 грн. Позивачкою [PERSON] за зустрічною позовною заявою сплачено 5227,41 грн. судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Попередній розрахунок [PERSON] витрат на правову допомогу становить 9535 грн. ( а. с. 137). На підтвердження витрат на правову допомогу представником [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 15.09.2018 року, квитанція за № 4/11 від 15.09.2018 року та акт виконаних робіт від 20.09.2018 року з розрахунком часу витраченого адвокатом на роботи, зокрема : зустріч з замовником, отримання копій документів, їх вивчення, проведення консультацій, складання зустрічного позову, складання клопотань, передача документів замовнику, на загальну суму 5000 грн. ( а. с. 101-106,125). Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 5000 грн., що підтверджено квитанцією № 4/11 та актом до квитанції ( а.с. 101-106, 125). Таким чином, враховуючи той факт, що заявником не в повному обсязі надані докази про фактичні витрати часу адвоката на зазначені у попередньому розрахунку послуги, зокрема участь у судових засіданнях, виходячи з предмета спору, складності справи, суті правовідносин та обєму виконаних робіт ( наданих послуг), витраченого часу на їх надання, а також специфіки виду наданої правової допомоги ( передача матеріалів зустрічного позову замовнику загалом 3 години вартість послуг 2673 грн), суд приходить до висновку про часткову доведеність позивачкою [PERSON] надання їй правової допомоги адвокатом у розмірі 5000 грн. \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки\~зустрічні позовні\~вимоги задоволені\~частково,\~ суд\~приходить до\~висновку про\~стягнення з\~відповідача [PERSON]\~на користь\~[PERSON]\~понесені судові\~витрати пропорційно розміру їх задоволення, зокрема у розмірі 7670,55 грн.(( 5000+5227,41)) х75%=7670,55. Враховуючи вищенаведеного, шляхом взаємозаліку, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 6074,76 грн. \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial