Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 20.02.2019 року в розмірі 24\~800,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.02.2019 р. він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. [PERSON] написав розписку, в якій зобов`язався сплачувати позивачу 4% за кожний тиждень користування коштами, однаковими платежами, що зазначені в графіку платежів. Відповідач жодних платежів на погашення позики не здійснював. На звернення позивача щодо добровільного погашення заборгованості [PERSON] не реагує, уникає зустрічі з позивачем, ухиляється від виконання зобов`язання за договором позики від 20.02.2019 року. Зазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.\~178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд провести за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку визначеному чинним законодавством, зокрема, шляхом розміщення на веб-порталі Судової влади відповідного оголошення, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами\~ЦК України\~стосовно позики та виконання зобов`язань. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що за змістом розписки від 20.02.2019 року [PERSON] одержав в борг від [PERSON] 5\~000,00 гривень, зобов`язався сплачувати позивачу 4% за кожний тиждень користування коштами, однаковими платежами, що зазначені в графіку платежів (а.с.17). Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг суми коштів із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, зі змісту якої слідує, що відповідно до норм ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідачем борг позивачу не повернуто, про що свідчить наявність оригіналу розписки в позивача. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.\~1048\~ЦК України, \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З представленої суду як доказ оригіналу розписки, що видана [PERSON] , вбачається, що позивач позичив, а відповідач 20.02.2019 взяв у борг грошові кошти у сумі 5\~000 гривень, які зобов`язався повернути [PERSON] . Отже, неповернута відповідачем позивачу позика в сумі 5 000 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як вбачається зі змісту розписки вона не містить строку на який відповідач отримав в борг коштів, а тому зобов`язання з повернення коштів мало б бути виконано на протязі 7 днів з дня отримання вимоги про повернення коштів. (ч. 2 ст. 530 ЦК України). Разом з тим відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання, а тому суд розцінює звернення позивача до суду як вимогу про повернення боргу. Крім того, із зазначеної вище розписки вбачається, що сторонами при укладенні договору позики досягнуто домовленості щодо розміру процентів за користування позикою (4% від суми позики щотижня 200 гривень). Позивач в якості доказу заборгованості відповідача за процентами надав суду графік платежів (додаток №2 до розписки від 20.02.2019 року), згідно якого заборгованість [PERSON] зі сплати процентів за період з 20.02.2019 року по 13.01.2021 року становить 19\~800 гривень (а.с.6-7). Однак вказаний документ в якості доказу суд не приймає, оскільки він не містить підпису позичальника (відповідача). Разом з тим, враховуючи те, що сторони досягли письмової згоди щодо розміру процентів за користування позикою 4% за кожний тиждень користування грошовими коштами, суд наводить власний розрахунок заборгованості відповідача за процентами в межах позовних вимог (за період з 20.02.2019 року по 13.01.2021 року межі позовних вимог): 5\~000 грн. (сума богу)Х4%(погоджена процентна ставка)Х99 (кількість тижнів)=19800 гривень. Вказаний розрахунок відповідає умовам договору, сума несплачених відповідачем процентів становить 19 800 гривень, яку також слід стягнути з відповідача. Суд вирішуючи справу в межах позовних вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення та до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає сума боргу в розмірі, вказаному позивачем, а саме в сумі 24 800 гривень, з яких 5 000 грн. борг за тілом позики, 19 800,00 грн. заборгованість за процентами. Згідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved