Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов обґрунтовує тим, що 27.09.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого передав у позику грошові кошти в сумі 15000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути в строк до 30.12.2019 року. В підтвердження взятих зобов`язань відповідач склав розписку. Відповідач \~ [PERSON] не зважаючи на визначені строки повернення суми позики, жодних платежів на корись позивача не здійснював. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 27.09.2019 року в розмірі 15000,00 грн. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, збільшені позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2019 року між сторонами було укладено договір позики (а.с. 5). Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. На виконання умов договору позики, 27.09.2019 року [PERSON] передав [PERSON] 15000,00 грн. В підтвердження прийнятих зобов`язань та отримання від нього грошових коштів [PERSON] власноручно було складено розписку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики. Як встановлено судом, зобов`язання за\~договором відповідач\~не виконав, суму боргу у визначені в договорі позики строки в розмірі 15000,00 грн. не повернув, тобто, умови договору не виконав. А тому, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 15000,00 грн. підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Крім того, на підставі ст.\~141\~ЦПК України з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved