Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 08.04.2015 року він уклав шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя дітей немає. Сімейні стосунки між сторонами припинені з квітня 2015 року, спільне господарство не ведеться з тієї причини, що між ними не було порозуміння, з приводу чого виникали сварки. Після чого відповідачка переїхала жити за кордон, більше стосунки вони не підтримують. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна у сторін не існує. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Згідно наданої заяви, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, та справу слухати без його участі. (а.с.3). В судове засідання відповідач не зявилася, про день та час слухання повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 08.04.2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом ЗАГСу Фрунзенського району Комітету по справам ЗАГСу Уряду Санкт-Петербурга, актовий запис № 512 ( а. с.4). Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки в квітні 2015 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, наявність постійних сварок у зв»язку з несумісністю характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved