Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що він (позивач) 12.11.2013 року отримав ордер № 818/034, виданий ПАТ «Азот» на кімнату № 53 в гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та з 15.11.2013 року зареєстрований і проживає за вказаною адресою, а також сплачує комунальні послуги та несе витрати з утримання даного житла в належному стані зі своєю дружиною [PERSON] . Також вказує, що, окрім нього, з 04.10.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який там ніколи не проживав і його особисті речі у вказаному житловому приміщенні відсутні, що підтверджується письмовими поясненнями сусідів, актом опитування сусідів та довідкою з місця проживання, виданою головою комітету самоорганізації населення «Припортовий». Також зазначає, що він (позивач) має наміри реалізувати своє право на безоплатну приватизацію кімнати [ADDRESS] , з метою отримання власного житла, однак реєстрація у вказаному житловому приміщенні відповідача [PERSON] являється цьому перешкодою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом 6 місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті [ADDRESS] понад сім років без поважних причин і перешкод в його користуванні та проживанні там відповідачу ніхто не чинив, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Як передбачено ст.\~3\~ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Способи захисту визначені\~ст.\~16\~ЦК України та ЖК України Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно з положеннями статтей 12 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини». Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.\~8\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини і основоположних свобод. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] Публічним акціонерним товариством «Азот» був виданий ордер № 818/034 від 12.11.2013 року на поселення в гуртожиток з правом отримання ліжко-місця за адресою: [ADDRESS] , як працівнику ПАТ «Азот» (а.с. 13). Також, із поквартирної картки, виданої 25.07.2017 року, вбачається, що за вказаною вище адресою зареєстровані: позивач у справі [PERSON] , [INFO] , з 15.11.2013 року та відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 04.10.2013 року (а.с. 13). Крім того, відповідно до довідки з місця проживання та про склад сім`ї, за підписом голови комітету самоорганізації населення «Припортовий», від 28.07.2020 року та акту опитування сусідів, за адресою: [ADDRESS] фактично з 2013 року і по теперішній час проживають дві особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 15). Відповідно до частини першої\~статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. За змістом ст.\~8\~Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «KRYVITSKAANDKRYVITSKYYv. UKRAINE» викладені загальні принципи тлумачення ст. 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла. Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем». «Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». «Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не має легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…». «Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» («KRYVITSKAANDKRYVITSKYYv.UKRAINE», № 30856/03, § 40, 41, 42,43 ЄСПЛ, від 02.12. 2010). Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 ЖК Української РСР). Відповідно до ст.\~127\~ЖК України,\~для проживання\~робітників,\~службовців,\~студентів,\~учнів,\~а також\~інших громадян\~у період\~роботи або\~навчання можуть\~використовуватись гуртожитки.\~Для тимчасового\~проживання осіб,\~які відбували\~покарання у\~виді обмеження\~волі або\~позбавлення волі\~на певний\~строк і\~потребують поліпшення\~житлових умов\~або жила\~площа яких\~тимчасово заселена\~чи яким\~повернути колишнє\~жиле приміщення\~немає можливості,\~а також\~осіб,\~які потребують\~медичної допомоги\~у зв`язку\~із захворюванням\~на туберкульоз,\~використовуються спеціальні\~гуртожитки.\~Під гуртожитки\~надаються спеціально\~споруджені або\~переобладнані для\~цієї мети\~жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок користування\~жилою площею\~в гуртожитках\~визначається договором,\~що укладається\~перед вселенням\~на надану\~жилу площу\~в гуртожитку\~на підставі\~спеціального ордера\~відповідно до\~Примірного положення\~про користування\~жилою площею\~в гуртожитках,\~що затверджується\~Кабінетом Міністрів\~України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом (ст. 130 ЖК України). Згідно зі статтею 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Як передбачено\~ст.\~71\~ЖК України,\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо\~наймач або\~члени його\~сім`ї\~були відсутні\~з поважних\~причин понад\~шість місяців,\~цей строк\~за заявою\~відсутнього може\~бути продовжено\~наймодавцем,\~а в\~разі спору\~-\~судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), утому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до Основ житлового\~законодавства Союзу\~РСР і\~союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР, може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Отже, проаналізувавши вказане вище, суд вважає, що особа, яка проживає у гуртожитку, має право на зайняття ліжко-місця в кімнаті гуртожитку, користування певною частиною жилої площі у наданій кімнаті і не наділена правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Положення ЖК України не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, саме власник гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (в даному випадку позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, хто на теперішній час являється власником даного гуртожитку) може звернутися до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною вище адресою. Аналогічного висновку в своїй Постанові від 10.04.2019 у справі № 459/1238/16-ц дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. За таких підстав, дослідивши надані докази та аналізуючи з`ясовані обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки у позивача [PERSON] не виникло таке право звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed