Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позовній заяві зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі № 2-2216 від 01.09.2011 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 22 листопада 2014 року між позивачем та третьою особою [PERSON] укладено шлюб. У цьому шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Київським районним судом м.Полтави по справі №552/3693/19 видано судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на користь третьої особи [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 02.07.2019 на утримання доньки [PERSON] . Шлюб із другою дружиною на сьогодні не розірваний. Попри стягнуті аліменти та складні стосунки позивач та третя особа проживають однією родиною. Молодша донька позивача має значні проблеми зі здоров`ям, що відповідає третій групі інвалідності дорослої людини, однак пенсію як родині, що має на утриманні дитину інваліда, третій особі на сьогодні не призначили. Позивач остаточно втратив роботу та з січня 2021 року зареєстрований на обліку як безробітний. Оскільки після стягнення з нього на користь відповідача аліментів змінився його сімейний та матеріальний стан, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що визначений рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі № 2-2216 від 01.09.2011 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що позивачем до справи не надано доказів того, що він уклав шлюб із [PERSON] . Твердження позивача про те, що у його молодшої доньки є проблеми зі здоров`ям, її стан здоров`я відповідає третій групі інвалідності, жодними доказами не підтверджується. Доказів хвороби дитини станом на дату подачі позову позивач не надав. Позивач жодним чином не довів той факт, що станом на дату подачі позову він несе якісь витрати, пов`язані зі станом здоров`я дитини, також не надав доказів того, що в нього погіршилось матеріальне становище, навпаки, позивач надає довідку, що перебуває на обліку як безробітній, відповідно і отримує допомогу по безробіттю. Позивач не надав доказів того, які доходи він має станом на дату подачі позову аби була можливість вирахувати та встановити розмір аліментів у разі задоволення позову. Окрім доньки [PERSON] у позивача є донька [PERSON] , яка також потребує його піклування, в тому числі і фінансового. Позивач не надає на утримання доньки [PERSON] достатніх коштів. Станом на березень 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 27104 грн. 00 коп. [PERSON] не цікавиться станом здоров`я старшої доньки та не надає коштів на її лікування. Позивач вказує на те що він безробітній, натомість відповідачу точно відомо, що він працює неофіційно та отримує неофіційний дохід, який не декларує. Він займається наданням послуг з перекриття дахів будівель. Враховуючи викладене відповідач вважає, що позові вимоги позивача не підлягають задоволенню, та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначила, що 18 жовтня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП №29310023 з примусового виконання виконавчого листа №2-2216, виданого 01.09.2011 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07.07.2011 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за ВП №29310023, станом на останній день березня 2021 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 27104 грн. Станом на 01.05.2021 пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих з січня 2020 по березень 2021 становить 59433,56 грн. Але згідно вимог ч.1 ст.196 СК України пеня не може перевищувати 100 % заборгованості, тобто в даному випадку 27104 грн. Тому відповідач просила суд стягнути з позивача на її користь 27104 грн. 00 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутих на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 31.08.2011 по справі №2-2216/11, нарахованих з січня 2020 по березень 2021 включно. Пеня (неустойка) нарахована за період з 01.02.2020 по 30.04.2021 включно). Ухвалою суду від 05 травня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с. 82). Позивач надав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому проти зустрічних позовних вимог заперечив. У відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив, що відповідач, звертаючись до ДВС за довідкою про розмір заборгованості зі сплати аліментів та провівши звірку, приховала отримані нею від [PERSON] платежі. Внаслідок проведеного 28 травня 2021 року перерахунку державним виконавцем виданий новий розрахунок, згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів станом на 1 квітня 2021 року склала 10913,25 грн. Таким чином, різниця між заявленою і фактичною сумою склала 27104,00- 10913,25=16190,75 грн. Розрахунок пені відповідачем проведений невірно, без врахування діючих нормативних документів та обов`язкових висновків Великої Палати Верховного Суду з даного питання. Як вбачається з матеріалів первісного позову, заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, а через системне захворювання молодшої доньки, через що [PERSON] змушений значну частину свого часу проводити з хворою дитиною, а тому не може працевлаштуватися. Дана обставина повністю підтверджується матеріалами справи. Молодша донька [PERSON] хворіє та потребує постійного догляду. Перші скарги на стан здоров`я дитини з`явилися у 4 кварталі 2018 року. За станом здоров`я дитині призначений домашній режим виховання. Сторони розлучені понад 10 років. Але вперше заборгованість по аліментах виникла лише у 2019 році. Тобто, багато років він чесно і повністю сплачував аліментів (іноді навіть у подвійному розмірі). Наразі це неможливо, що пояснюється об`єктивними причинами. Додаткова матеріальна відповідальність буде надзвичайно обтяжливою для [PERSON] та зашкодить інтересам його малолітньої дитини, яка потребує системного лікування та додаткового догляду. Тому в задоволенні зустрічного позову позивач просив відмовити. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про огляд в судовому засіданні доказу, а саме: медичної картки малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.179). Ухвалою суду від 27 липня 2021 року закрито провадження в частині зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 16109,75 грн. (шістнадцять тисяч сто дев`ять гривень сімдесят п`ять копійок) у зв`язку з відмовою позивача від позову. Інші заяви та клопотання від сторін не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Марченко Г.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували, в їх задоволенні просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, уповноваживши адвоката Хворост Д.М. представляти її інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечила, в їх задоволенні просила відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 90). У зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначена обставина підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2018 року Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 93). Таким чином на день розгляду справи прізвище, ім`я та по батькові матері [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31 серпня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.61). За вказаним судовим рішенням Київським районним судом м.Полтави 01 вересня 201 року видано виконавчий лист №2-2216, за яким в свою чергу постановою державного виконавця від 18 жовтня 2011 року року відкрито виконавче провадження №29310023 (а.с. 97-98). На даний час вказане виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с. 99-100). Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 05 травня 2021 року (а.с.62-69). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 травня 2021 року №44898, станом на 01 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] за аліментами, що він сплачує на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , становить 10913,25 грн. (а.с. 166). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що після ухвалення рішення Київського районного суду м.Полтави від 31 серпня 2011 року про стягнення аліментів змінився сімейний та матеріальний стан платника аліментів. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 травня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Таким чином судом встановлено, що з появою ще однієї дитини змінився сімейний стан позивача. Як вбачається з заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2011 року у справі №2-2216/11, на час розгляду справи відповідач працював на посаді інженера з охорони праці ТОВ «ТД Аника», ТОВ «Продсервіс» (а.с. 61). А на час розгляду даної справи [PERSON] є безробітним. Як підтверджується довідкою Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості від 19 січня 2021 року №1650/040, [PERSON] дійсно зареєстрований як безробітний в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості з 05 січня 2021 року (а.с. 9). Відповідно до судового наказу Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2019 року у справі №552/3693/19, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 02 липня 2019 року (а.с.23). Наведеним підтверджується зміна матеріального стану позивача. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів щодо виконання судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , оскільки аліменти можуть не тільки стягуватися в примусовому порядку, але і виплачуватися добровільно. Тому, виходячи з презумпції правомірної поведінки особи, за відсутності доказів протилежного, суд при вирішенні справи виходить з того, що після стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , у нього на утриманні з`явилася ще одна особа - дочка [PERSON] . Також при розгляді справи суд враховує стан здоров`я [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами та дослідженою в судовому засіданні амбулаторною картою малолітньої [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що змінився сімейний та майновий стан платника аліментів, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2011 року у справі №2-2216/11, з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 травня 2021 року №44898, станом на 01 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] за аліментами, що він сплачує на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , становить 10913,25 грн. (а.с. 166). Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Судом встановлено, що причиною виникнення заборгованості позивача зі сплати аліментів є втрата ним роботи, у зв`язку з чим він одержує допомогу по безробіттю. Згідно довідки, виданої Полтавською міськрайонною філією Полтавського обласного центру зайнятості, за період з січня по квітень 2021 року ним одержано допомогу по безробіттю у розмірі 1370,96 грн. (а.с.165). Крім того, згідно довідки №206 від 30 жовтня 2019 року, виданої КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ПМР [PERSON] у зв`язку з захворюванням (код ха МКХ-10) К 30, К 21, К82.8 потребує домашнього догляду (а.с. 11) . Дата, з якої дитина потребує домашнього догляду - 02 листопада 2019 року. Термін дії даної довідки - до 01 травня 2020 року. А як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, заборгованість у нього виникла за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року, тобто за період, протягом якого менша дочка позивача [PERSON] перебувала на домашньому вихованні за медичним призначенням. Як зазначив позивач, він здійснював домашній догляд за дитиною, у зв`язку з чим не міг працювати. За період з серпня 2020 року позивачем сплачено аліментів на суму 13500 грн., в той час як за вказаний період йому було нараховано аліменти на суму 13776,50 грн. Таким чином встановлено, що фактично заборгованість за аліментами у позивача виникла в період до серпня 2020 року, тобто коли він не працював через догляд за дитиною. Як вбачається з інформації КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ПМР від 26 січня 2021 року №162, [PERSON] на теперішній час спостерігається на диспансерному обліку з приводу: гострий цистит, ремісія на фоні дисмераболічної нефропатії. Гострий пієлонефрит, ремісія. Аденоїдні вегетації І-ІІ ступеню. Вегето-судинна дистонія. Функціональна диспепсія гастро-езофагальний рефлекс. Функціональний розлад жовчного міхура. Група здоров`я ІІІ (а.с. 12). Оглянутою в судовому засіданні амбулаторною карткою [PERSON] підтверджується, що звернення батьків до лікувальних установ за медичною допомогою дитині носить регулярний характер. Дитині постійно призначається лікування, що потребує додаткових коштів. Вказані вище обставини є суттєвими та свідчать про наявність поважних причин, з яких у позивача виникла заборгованість за аліментами. Суд також враховує розмір заборгованості по аліментах та період, протягом якого вона виникла. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача неустойки за прострочення сплати аліментів. Тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов [PERSON] задоволено, судові витрати у справі в повному обсязі покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн. на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору. Понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню їй не підлягають.

Outcome: approved