Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив припинити право відповідача на частку, яка складає 1/8, у квартирі [ADDRESS], що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації зі співвласника [PERSON] на користь [PERSON]; та визнати за позивачем право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS], що належала відповідачці. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він володіє на праві спільної часткової власності 7/8 частин, яка складається з ? та 5/8 частин квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7-504, та договору дарування від 22 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі під № 7- 544. [PERSON] володіє 1/8 частиною спірної квартири, яка отримала право власності на частку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за №7-675. За спірною адресою зареєстрований та проживає лише [PERSON], яким здійснюється повне обслуговування квартири. Ним підписані договори про користування електричною енергією від 05 липня 2016 року; про надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення від 04 липня 2016 року; про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 05 липня 2016 року; про користування підсобними приміщеннями від 20 липня 2016 року. Тобто позивачем одноособово здійснюється повна оплата комунальних платежів та проводиться поточний ремонт квартири. Відповідач жодним чином не цікавиться долею нерухомого майна, не використовує його, не зареєстрована та не проживає за відповідною адресою. Тягар утримання майна не несе. Дійсно, вказану 1/8 частину квартири, відповідач отримав у спадок та не має наміру використовувати її для проживання. Більше того, вказане є не можливим, оскільки доля позивача у власності припадає на 4,6 кв. м. загальної площі та на 3,5 кв. м. житлової. Частка, якою володіє відповідач є невеликою - 1/8 квартири, або близько 12% нерухомого майна, (або ж, як було зазначено вище, 4,6 кв. м. загальної площі та 3,5 кв. м. житлової площі квартири). Виділити її в натурі з двокімнатної квартири, площею лише 37,5 кв. м. вочевидь неможливо. Таким чином, квартира є неподільною річчю. Позивач та відповідач спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків та не ведуть спільного господарства. Спільне користування майном є не можливим, оскільки позивач жодним чином не бажає використовувати квартиру разом з відповідачем, зокрема, дане використання є неможливим. Припинення права особи на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки, відповідач на праві приватної власності володіє іншим нерухомим майном - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач має житлову площу для постійного проживання, тому й не використовує належну їй 1/8 частину квартири. До того ж, вказана частка квартири потрапила у власність позивача шляхом прийняття спадщини та до цього жодним чином не використовувалася. Так як відповідач не використовує майно за призначенням, не несе тягар його утримання, то припинення її права на частку у спільному майні не завдасть їй жодної шкоди. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №7-504, [PERSON], позивач по справі, успадкував після смерті [PERSON], який помер [INFO], ? частку квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 37,5 кв. м., в тому числі житловою площею 27,9 кв. м., належної померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 18 травня 1992 року за реєстровим №3-С-901, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі: 37доп, на сторінці 144, номер запису 1271. Право власності за [PERSON] на ? частину спірної квартири було зареєстровано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38996052 від 12 червня 2015 року серії ЕЕА №383839. 22 червня 2015 року [PERSON] отримав в дар 5/8 частин квартири [ADDRESS], від [PERSON], якій належала: - ? частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12 червня 2015 року за реєстровим №7-496, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 червня 2015 року за №10016057; - 1/8 частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12 червня 2015 року за реєстровим №7-500, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 червня 2015 року за №10016101. Право власності за [PERSON] на 5/8 частин спірної квартири було зареєстровано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39469798 від 22 червня 2015 року серії ЕЕА №383856. Тобто, [PERSON] володіє на праві спільної часткової власності 7/8 частин квартири [ADDRESS], що складається з 1/4 частини та 5/8 частин. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №7-675, [PERSON], відповідач по справі, успадкувала після смерті [PERSON], який помер [INFO], 1/8 частку квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 37,5 кв. м., в тому числі житловою площею 27,9 кв. м. Право власності за [PERSON] на 1/8 частину спірної квартири було зареєстровано, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72576367 від 08 листопада 2016 року. Згідно листа КП «БТІ» ОМР від 31 березня 2017 року за №482287.72.17, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною конторою 16 червня 2006 року за реєстровим №8-2327 (дата прийняття рішення про реєстрацію 21 червня 2006 року, номер запису: 112 в книзі: 596 пр-192), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72576764 від 08 листопада 2016 року. Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 25 серпня 2016 року за №1476, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] (основний) та на нього відкритий особистий рахунок. На даний час [PERSON] одноособово здійснюється повне обслуговування спірної квартири (оплата комунальних платежів та проводиться поточний ремонт квартири), а саме ним підписаний договір про користування електричною енергією від 05 липня 2016 року, договір про надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення від 04 липня 2016 року, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 05 липня 2016 року, договір про користування підсобними приміщеннями від 20 липня 2016 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені такі питання:1) Чи можливо виділити в натурі 1/8 частку в спільному майні, а саме в квартирі [ADDRESS], що належить [PERSON]? 2) Чи є подільною вищевказана квартира на частини 7/8 та 1/8? Відповідно до висновку експерта №17-1032 судової будівельно-технічної експертизи від 14 серпня 2017 року, вбачається, що по першому питанню: З урахуванням існуючого об'ємно-планувального рішення приміщень квартири [ADDRESS], при дотриманні вимог будівельних норм і правил, з урахуванням забезпечення окремих входів кожному із співвласників, виділити 1/8 частини квартири неможливо; по другому питанню: Квартира [ADDRESS], виходячи з вимог будівельних норм і правил, з урахуванням забезпечення окремих входів кожному із співвласників, на частини 1/8 та 7/8 є неподільною. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти розпоряджатися і користуватися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в Постанові від 16 січня 2012 року по справі № 6-81кс11, Постанови від 15 травня 2013 року по справі № 6-37цс13, аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з положенням ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України - неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Згідно ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Класифікація речей на подільні та неподільні має правове значення для поділу майна, яке знаходиться у спільній власності та відокремлення певної частки. Рухомі речі можуть бути розділенні між власниками та виділом кожному з них його частки в натурі. Нерухома річ передається одному з власників, який сплачує іншим вартість їх частки, або річ може бути продана, а отримана сума розподіляється між власниками пропорційно частці кожного з них. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеного в Постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14 щодо припинення права особи на частку у спільному майні, відповідно до пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. В матеріалах справи міститься Звіт про оцінку житлової квартири від 12 вересня 2016 року за адресою: [ADDRESS], та згідно Висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки, який є частиною вищевказаного Звіту, ринкова вартість 1/8 частина квартири становить 6237,50 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області прийнято на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси грошові кошти від позивача по справі [PERSON] за 1/8 частину квартири [ADDRESS] в сумі 6237,50 гривень. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що сторони по справі спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків та не ведуть спільного господарства, та [PERSON] жодним чином не цікавиться долею нерухомого майна, не використовує її, не зареєстрована та не проживає за спірною адресою, та виділити її в натурі з двокімнатної квартири, площею лише 37,5 кв.м. вочевидь неможливо, припинення права особи на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] (співвласника та членам її сім'ї), а також враховуючи те що відповідач має іншу житлову площу для постійного проживання, тому й не використовує належною їй 1/8 частину спірної квартири, тобто відповідач не використовує майно за призначенням, не несе тягар його утримання, то припинення її права на частку у спільному майні не завдасть їй жодної шкоди. Таким чином суд має вимоги позивача задовольнити про припинення права власності [PERSON] на 1/8 частку спірної квартири, зі стягненням відповідної грошової компенсації зі співвласника [PERSON] на користь [PERSON], та визнання права власності на вказану частку за позивачем. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: approved