Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача. Позовні вимоги, з врахуванням зави про залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача та зміну позовних вимог від 20.10.2015 року, мотивував тим, що є власником автомобіля «Volkswagen Passat», чорного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Вказаний автомобіль з ключами та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ 13.03.2014 року передав своєму знайомому [PERSON] в якості гарантування повернення боргу в сумі 6\~000 грн. Через два тижні повернув [PERSON] борг, однак, останній не віддав йому автомобіль, пославшись на те, що відвіз його в ремонт. В подальшому, на неодноразові прохання повернути автомобіль, [PERSON] автомобіль не повернув. В серпні 2014 року тітка позивача, яка надавала йому кошти на придбання автомобіля, звернулася в Луцький МВ УМВСУ у Волинській області з заявою про шахрайське заволодіння його автомобілем. В процесі досудового розслідування було встановлено, що ще 28.03.2014 року, підробивши підпис власника в журналі реєстрації довідок-рахунків ПП «Кондор» та акті огляду технічного стану транспортного засобу, [PERSON] переоформив автомобіль на своє імя, а 11.04.2014 року продав автомобіль громадянину [PERSON] В подальшому, автомобіль був проданий [PERSON], і станом на час розгляду цивільної справи зареєстрований за громадянином [PERSON]. Оскільки автомобіль вибув з його власності не з його волі, був в шахрайський спосіб відчужений особою, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав, просив визнати за ним право власності на автомобіль та витребувати належний йому автомобіль від [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що добросовісність набувача [PERSON] позивачем не оспорюється. [PERSON] не передавав автомобіль для продажу. Питання про визнання права власності ставиться в звязку з заволодінням майном іншою особою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вказував на те, що придбав автомобіль за оголошенням в інтернеті. При купівлі проводився технічний огляд та перевірка відомостей. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON]В [PERSON] вимоги позову заперечувала. Вказувала на те, що [PERSON] є добросовісним власником, а тому не можна витребувати від нього автомобіль. При купівлі перевірялися всі відомості по автомобілю, автомобіль не перебував в розшуку. Наявність чи відсутність обставини вибуття автомобіля з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом не встановлена. А тому, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши допустимі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що автомобіль «Volkswagen Passat», чорного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], був зареєстрований за позивачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ САТ683240 від 14.01.2014 року (а.с.9). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Passat», чорного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], [PERSON] застрахована відповідно до Полісу № АС/8134358 (а.с.8). З Довідки-рахунку серії ВІА № 319115 від 28.03.2014 року, виданої ПП «Кондор» (а.с.9), Акту технічного стану транспортного засобу (а.с.13) вбачається, що автомобіль «Volkswagen Passat», чорного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ САТ683240, був проданий і виданий [PERSON] комітентом [PERSON] за ціною продажу 81\~800 грн. В подальшому, 11.04.2014 року автомобіль за договором комісії був відчужений в користь [PERSON], що підтверджується Довідкою-рахунком серії ВІА №266148, виданою ПП «Де-На Плюс» та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ САТ872647 (а.с.17). В подальшому, автомобіль був відчужений в користь [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ СХХ251713 від 01.08.2014 року (а.с.72). В подальшому, 24.03.2015 року автомобіль був відчужений в користь [PERSON], що підтверджується Довідкою-рахунком серії ААЕ №126140, виданою ФОП [PERSON] (а.с.75-76) та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ СХХ914428 (а.с.77). Щоразу, при відчуженні автомобіля здійснювалась Перевірка з підсистем НАІС ДДАІ МВС України, якою жодних обмежень не було встановлено. Крім того, судом встановлено, що 18.08.2014 року [PERSON] звернулася з заявою до Луцького МВ УМВС України у Волинській області про незаконне заволодіння [PERSON] належним [PERSON] автомобілем. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування (а.с.7). Розшук спірного автомобіля оголошено 23.09.2015 року, що підтверджується повідомленням начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області начальнику УДАІ УМВС України у Волинській області від 23.09.2015 року №16657 (а.с.81). У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-165цс13 від 12 лютого 2014 року,\~\~ № 6-619цс15 від 01 липня 2015 року). Судом встановлено, що при укладенні первинного договору відчуження автомобіля від 28.03.2014 року було порушено умову дійсності правочину, встановлену ст. 215 ЦК України. А саме, встановлено невідповідність волі і волевиявлення власника транспортного засобу [PERSON] на передачу його для подальшої реалізації. Так, з висновком експерта №230 від 09.04.2015 року (а.с.18-27), який міститься в матеріалах кримінального провадження, встановлено, що підписи, розміщені у графі «Комітент (довірена особа) (верхній та нижній підпис) Акту №6205 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер виконані не [PERSON], а іншою особою. Підпис, розміщений в графі «Власник: прізвище, ім.я, по батькові, домашня адреса, серія і № паспорта, ким і коли виданий) [PERSON], на а.с. Книги видачі довідок-рахунків ПП «Кондор» (реєстраційний номер 4202, розпочатої 27.06.2013 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. За відсутності підпису комітента та власника [PERSON] на документах, які підтверджують укладення ним договору відчуження автомобіля в користь [PERSON], такий договір є недійсним в силу положень ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-348цс 15 від 10 червня 2015 року). Якщо контрагент власника за недійсним договором в подальшому відчужив одержане від власника за цим договором майно третій особі, то у відносинах з добросовісним набувачем власник в силу положень ст.388 ЦК України може використати речово-правові способи захисту, а саме -- витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку віндикації, оскільки власник [PERSON] і нинішній володілець [PERSON] не перебували в жодних договірних (зобовязальних) відносинах один з одним. До таких висновків зводяться розяснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Покликання сторони відповідача на неможливість витребування автомобіля від добросовісного набувача з огляду на встановлені судом обставини, не відповідають вимогам закону. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки, автомобіль вибув з володіння власника [PERSON] не з його волі іншим шляхом, що підтверджується належними доказами, вимога позову про витребування його у добросовісного набувача [PERSON] підлягає до задоволення. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень сторони позивача вимога про визнання права власності на автомобіль заявлена з підстав вибуття автомобіля з його власності не з його волі та витребування його в порядку віндикації на підставі ст.388 ЦК України, однак зазначена норма матеріального права не передбачає застосування інституту визнання права власності на витребуване за судовим рішенням майно. Визнання права власності на відчужене третім особам за договором, учасником якого він не був, є належним способом захисту, якщо це майно ще не вибуло з його володіння (ст.392 ЦК України). Сам факт витребування від добросовісного набувача майна в користь первісного власника свідчить про повернення до первісного власника (позивача) усіх встановлених законом повноважень власника (володіння, користування, розпорядження майном). Отже, вимога про визнання права власності на автомобіль є лишньо заявленою і задоволенню не підлягає. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в звязку з задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON], в частині вимог до якого позов задоволено, слід стягнути в користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: partial