Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ПАТ «Кредобанк», про визнання договору купівлі продажу недійсним, повернення автомобіля, посилаючись на те, що 02 жовтня 2014 року він уклав з ПАТ «Кредобанк» Кредитний договір №4627.19.00.2329, про надання йому останнім грошових коштів у сумі 158064, 80 грн. на строк до 01.10.2021 року для купівлі автомобіля. Дані кошти він використав для оплати за договором купівлі - продажу транспортного засобу марки Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова VF14SRAW450268240, укладеного між ним та ТзОВ «[PERSON] Центр». [PERSON] того, в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором, ним було передано у заставу ПАТ «Кредобанк» даний автомобіль за Договором застави, укладеним з банком 02.10.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі цього договору 02.10.2014 року внесено запис в Державний реєстр обтяжень рухомого майна про заборону відчужувати автомобіль. Однак через деякий час після придбання транспортного засобу, у зв»язку з тим, що втратив джерело доходів, на які розраховував при купівлі автомобіля, вирішив його продати. При цьому, мав намір продати автомобіль покупцю, який би погодився його купити за умови переоформлення на себе його прав та обов»язків за Кредитним договором. Знайти такого покупця йому запропонував [PERSON]. А тому, з цією метою видав останньому довіреність від 04.11.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за №1183, а також передав [PERSON] автомобіль та реєстраційні документи на такий, при цьому, був упевнений, що [PERSON] не зможе самостійно продати автомобіль, оскільки щодо нього діють обтяження, внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі Договору застави. Через певний час звернувся до [PERSON] по результати виконання доручення та про повернення автомобіля, від якого дізнався, що той у порядку передоручення видав [PERSON] довіреність від 04.11.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за №5091, та передав їй автомобіль. А [PERSON] в свою чергу продала автомобіль [PERSON] за договором купівлі продажу, на підставі якого була видана довідка рахунок №ВІА 790281 від 06.11.2014 року ПП ВТП «Гермес». Дана довідка рахунок стала підставою для державної реєстрації автомобіля за [PERSON] За таких обставин, вважає, що незаконним відчуженням автомобіля за договором купівлі продажу було порушено його права та інтереси, що полягає у неможливості розпорядження автомобілем і як наслідок неспроможності погашати кредит та збільшення заборгованості по ньому за рахунок штрафних санкцій за прострочення по його поверненню, а тому просив визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова VF14SRAW450268240, укладений між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого видано довідку рахунок №ВІА 790281 від 06.11.2014 року ПП ВТП «Гермес» та повернути йому вищевказаний автомобіль, який знаходиться у відповідача [PERSON] В подальшому, 18 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, у якій зазначив, окрім іншого, що після подання позову до суду, йому стало відомо, що спірний автомобіль [PERSON] було відчужено [PERSON], на підставі довідки рахунку ААЕ №045492, виданої 13.03.2015 року ТОВ «Автопровайдер» та зареєстровано за даною особою 13.03.2015 року Центром ДАІ 8050, а тому, позовні вимоги змінив та просив суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на його користь автомобіль марки Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова VF14SRAW450268240. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов, з підстав наведених у поданій ло суду заяві, підтримали повністю, просили його задоволити. При цьому, позивач показав, що востаннє спілкувався з [PERSON] у день коли видав йому довіреність. Подальше спілкування з останнім заперечив, при цьому, суду не зміг пояснити звідки довідався про те, що [PERSON] видав довіреність [PERSON], та яким чином отримав фотокопію такої. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, згідно поданої заяви просив справу слухати у його відсутності, при цьому зазначив, що позов визнає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з»явився. В поданному до суду запереченні на позовну заяву, просив визнати позовні вимоги позивача такими, що підлягають скасуванню, та є безпідставними, посилаючись на те, що 13.03.2015 року в м.Києві відповідно до довідки рахунку ТОВ «Автопровайдер» серія ААЕ №045492, ним було придбано автомобіль Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова VF14SRAW450268240, вартістю 140000 грн. Автомобіль придбав в присутності двох свідків та в день купівлі автомобіля зареєстрував його у реєстраційно екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції в м.Києві, де отримав технічний паспорт реєстраційний номер якого СХХ 836989, що є підтвердженням того, що автомобіль не є викраденим, не є таким, що знаходиться під арештом та не є взятим у кредит. Представник третьої особи ПАТ «Кредобанк» на розгляд справи не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 586 цього ж Кодексу заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4627.19.00.2329 про надання останньому кредиту в сумі 158064,8 грн. для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова VF14SRAW450268240, укладеного між позивачем та ТзОВ «[PERSON] Центр». [PERSON] того, в цей же день - договір застави, згідно якого вказаний транспортний засіб виступає предметом застави, який позивач зобов»язувався не відчужувати у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов»язаннями з боку третіх осіб ( зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження таким, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Заставодержателя ( п. 4.1.4 договору). В подальшому, а саме 03.10.2014р. Львівською філією державного підприємтсва «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості в Державний реєстр обтяжень рухомого майна щодо застави спірного тарнспортного засобу - заборони відчуження такого. Всупереч взятим на себе обов»язків за договором застави позивачем 04.11.2014р. видано довіреність, якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатися ( продавати обмінювати, заставляти, передавати в оренду, в користування на умовах позички, в найм) спірним транспортним засобом. [PERSON] в цей же день 04.11.2014р. видав довіреність [PERSON], згідно якої наддав останній право розпоряджатися ( продавати обмінювати, заставляти, передавати в оренду, в користування на умовах позички, в найм) спірним транспортним засобом. В подальшому, за даними управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області, спірний транспортний засіб на підставі довідок-рахунків був відчужений [PERSON], а згодом [PERSON] На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано письмові докази -оригінал кредитного договору від 02.10.2014 року, копії договору застави від 02.10.2014р, витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 27.01.2015р.. довіреності від 04.11.2014р. щодо передачі позивачем відповідних повноважень [PERSON], довіреності від 04.11.2014р. щодо передачі [PERSON] відповідних повноважень [PERSON], інформації управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області від 05.03.2015р., від 21.05.2015р. Всі ці письмові докази, за виключенням кредитного договору, подані до суду не в оригіналі, а як копії, при цьому, ніким не завірені, що не відповідає вимогам ст. 64 ЦПК України, згідно якої письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотань з сторони позивача щодо надання суду оригіналів наданих ним письмових доказів до суду не надходило, інші особи відповідачі, третя особа участі в розгляді справи не приймали, будь-яких клопотань щодо подання оригіналів не заявляли. А тому, за таких обставин, в ході судового розгляду, суд був позбавлений можливості дослідити оригінали поданих позивачем письмових доказів, а надані ним копії таких визнати належними та допустими. Виходячи з пояснень позивача, можна зробити висновок про те, що такий свідомо, всупереч закону, умовам укладеного договору застави, за власної волі , шляхом надання довіреності, уповноважив [PERSON] В відповідно до ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~(далі - Закону) визначено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком випадків встановлених цією статтею. Згідно\~ст. 2 Закону, боржником визнається особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу. Отже, застава зберігає силу навіть у випадку, якщо майнові права на предмет застави перейшли на відповідній правовій підставі до іншої особи. Оскільки згоди на відчуження предмету застави заставодержатель не надавав\~\~то відповідно до положень\~ст. 592 ЦК України\~і ч.3\~ст.10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання забезпеченого заставою та\~\~відшкодування завданих збитків. Проте таких вимог у межах даної справи не заявлено. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги не є підставними, доведеними у визначеному законом порядку, а тому задоволенню не підлягають. Виходячи з наведенного вище, на підставі ст.ст. 526, 588, 592, 1054 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: dismissed