Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В належному йому будинку зареєстровані, однак не проживають з моменту реєстрації. Договору найму житлового приміщення відповідачі з ним не укладали, вони є для нього сторонніми особами. Не знімаючись з реєстрації вони перешкоджають позивачу належним чином володіти і користуватися його майном, порушують його право на отримання субсидії, а тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не явився надіслав заяву в якій просив розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явилися, повідомлялися належно відповідно до вимог п .2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, факт належності позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності будинку [ADDRESS] , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 175813558 від 31.07.2019 року (а.с. 6). Факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] у будинку позивача [PERSON] , підтверджується довідкою Суємецької сільської ради № 728 , що видана 16.10.2019 року (а.с. 21). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно вимог статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.\~ У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що позивачу від 26.07.2019 року на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстровані за домовленістю між сторонами відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які у вказаному будинку з моменту реєстрації не проживають, житлом не користувалися, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідачів визнанню такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідачів на користь держави. На підставі ст.ст.319,321,386,391 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved