Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, являвся співвласником в розмірі 1/3 частки, а починаючи з 13 грудня 2013 року відповідно до Договорів купівлі-продажу 2/3 частки від 1/3 частини нежитлової будівлі від 13.12.2013 року, являється власником обєкта нерухомого майна (далі Обєкт), який складається з: нежитлової будівлі, нежитлової будівлі Ремонтно механічної майстерні загальною площею 165,2 кв.м., нежитлової будівлі Ремонтно механічної майстерні загальною площею 592,5 кв.м., нежитлової будівлі Прохідної, нежитлової будівлі Вісова з асфальтною площадкою, нежитлової будівлі Зварювальний цех з навісом, нежитлової будівлі Кузні, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Томаківській район, с-ще Томаківка, вул. Міжколгоспбудівська, 52. На сьогоднішній день вул. Міжколгоспбудівська перейменовано на вул. [PERSON]. Відповідно до даних Технічного паспорта на Обєкт та акта прийома-передачі до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, до Обєкта також відносяться бетонна площадка (1500 кв.м.) (І) та забір цегляний з воротами (№ 9). Починаючи з червня 2004 року він одноосібно фактично володіє та користується Обєктом та зокрема бетонною площадкою (1500 кв.м.) (І) та забором цегляним з воротами (№ 9). Позивач зазначає, що звернувшись до [PERSON] селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області по питанню оформлення у користування земельної ділянки, на якій розташовано Обєкт, зясувалось, що при оформленні Договору купівлі-продажу та Договорів купівлі-продажу частки нежитлової будівлі не були враховані, як складові Обєкта, бетонна площадка (1500 кв.м.) (І) та забір цегляний з воротами (№ 9), що унеможливлює оформлення належним чином технічної документації на земельну ділянку та надання її йому в подальшому в користування. На сьогоднішній день він продовжує добросовісно та безперервно (більше пяти років) володіти та відкрито користуватись Обєктом з усіма його складовими, та зокрема бетонною площадкою (1500 кв.м.) (І) та забором цегляним з воротами (№ 9), підтримувати їх в належному стані, постійно робити в них поточний та капітальний ремонти. Позивач також зазначає, що він будь-якого договору (в тому числі строкового) щодо користування рухомим майном з попереднім власником не укладав та правовстановлюючого документу на майно не отримував, що являється обставиною, яка підтверджує факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на зазначене рухоме майно в момент його отримання. Позивач вважає, що при вирішенні спору, повязаного із виникненням і припиненням права власності у його випадку, підлягають застосуванню норми статті 344 ЦК України про набувальну давність. За зазначених обставин та правових підстав він може реалізувати своє право на рухоме майно тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном більше пяти років, тому і змушений звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на рухоме майно. Позивач та представник позивача підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] селишна рада в судове засідання не зявилася, при цьому подали заяву про визнання позову в порядку, передбаченому ч.1 ст. 174 ЦПК України, посилаючись на наступне. Громадянин [PERSON], разом зі своїми партнерами [PERSON] та [PERSON] придбали у 2004 році нежитлову будівлю прохідної, розміщену за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, смт.Томаківка, вул. Міжколгоспбудівська, 52. Майно було придбано у Томаківського районного міжгосподарського підприємства по агропромисловому будівництву «РАЙАГРОБУД», яке на той час було визнано банкрутом, згідно договору купівлі - продажу та акту приймання передачі товару від 24.06.2004 року. У цьому акті, що є в матеріалах справи, серед назв лотів є - бетонна площадка з розміром 1500 метрів квадратних та цегляний забір 71 метр. Кожен із обєктів мав свою вартість і був окремим лотом під час проведення біржових торгів. Але, приймаючи до уваги, що бетонна площадка і забір - рухомі об'єкти, вимоги статті 657 ЦК України в частині нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу на ці об'єкти - не розповсюджувались. Внаслідок цього до договору купівлі продажу, укладеного 24.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу - [PERSON] не було включено рухомі об'єкти, що розміщені поруч з прохідною та є її складовою. В 2013 році партнери громадянина [PERSON] продали свої частки власності на об'єкти, що розміщені по вул. Міжколгоспбудівській 52. Внаслідок чого, громадянин [PERSON] став єдиним власником прохідної. Але, забір та бетонна площадка - знову не були включені до договору купівлі - продажу. Внаслідок чого: де факто - з 2004 року (1/3) та з 2013 року (3/3) бетонної площадки та цегляного забору належать громадянину [PERSON], де юре - він не має документів, які б засвідчували право власності на це майно. Громадянин [PERSON] добросовісно заволодів майном, яке де - юре належить Томаківському районному міжгосподарському підприємству по агропромисловому будівництву «РАЙАГРОБУД». Проте, це підприємство вже давно визнано банкрутом та на сьогоднішній день - припинено. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Громадянин [PERSON] укладаючи договір купівлі - продажу у 2004 році не знав і не міг знати, що він не може бути співвласником (пізніше - власником) прохідної, в тому числі - бетонної площадки та цегляного забору. Громадянин [PERSON] відкрито володів прохідною, в тому числі цегляним забором та бетонною площадкою, так як, ці об'єкти розміщені ззовні і приховати факт володіння ними - не можливо. Безперервність володіння ним прохідною та її частками - забором та бетонною площадкою підтверджується тим, що в 2013 році він викупляв частки власності цього майна у своїх партнерів, про що складено договір, який міститься в матеріалах справи. Пунктом 12 вищезгаданої постанови ІІВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено також, що ураховуючи положення статей 16,344,396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Наразі, [PERSON] селищна рада вимушена відкладати розгляд справи про затвердження проекту землеустрою, виготовленого громадянами [PERSON] та [PERSON], які виготовили проекти землеустрою, згідно раніше наданих селищною радою дозволів. Але у рішенні про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою вказана площа - орієнтовно, про що зазначається у самому рішенні. Затвердження проекту землеустрою, який виготовлений громадянином [PERSON] - зумовить виникнення у нього права власності на земельну ділянку, на якій частково розміщена бетонна площадка, що є предметом цього судового провадження. На думку відповідача, таким чином, у громадянина [PERSON] виникає перешкода у користуванні та розпорядженні майном бетонною площадкою та цегляним забором. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. [PERSON] районне міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «РАЙАГРОБУД» - на сьогоднішній день припинено та не може бути відповідачем по справі. Наскільки їм відомо, правонаступники цього підприємства - відсутні. Органом, що уповноважений управляти майном [PERSON], Сергіївської, Семенівської, Петрівської, Катьощанської та Олександрівської територіальних громад - є [PERSON] селищна рада. Отже, у справі селищна рада - є належним відповідачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини викладені у позовній заяві щодо користування і володіння на праві користування позивачем зазначеним спірним рухомим майном. При цьому пояснив, що він знайомий з позивачем з 2004 року з моменту відкриття останнім цеху з переробки зерна, оскільки між ними були комерційні стосунки в період коли цех працював. Також додав, що саме позивачем проводиться обслуговування вказаної бетонної площадки, також йому відомо, що останній ремонтував забір. Позивач там керував і бетонна площадка використовується ним як прилегла ділянка біля цеху. Він підтвердив, що в технічній документації зазначена саме ця бетонна площадка. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача та пояснення свідка, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 852 та зареєстрованого ОКП «[PERSON] БТІ» 14.07.2004 року за реєстраційним номером 4809234, позивач являвся співвласником в розмірі 1/3 частки, а починаючи з 13 грудня 2013 року відповідно до Договорів купівлі-продажу 2/3 частки від 1/3 частини нежитлової будівлі від 13.12.2013 року, являється власником обєкта нерухомого майна (далі Обєкт), який складається з: нежитлової будівлі, нежитлової будівлі Ремонтно механічної майстерні загальною площею 165,2 кв.м., нежитлової будівлі Ремонтно механічної майстерні загальною площею 592,5 кв.м., нежитлової будівлі Прохідної, нежитлової будівлі Вісова з асфальтною площадкою, нежитлової будівлі Зварювальний цех з навісом, нежитлової будівлі Кузні, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Томаківській район, с-ще Томаківка, вул. Міжколгоспбудівська, 52. (перейменовано вул. Міжколгоспбудівська на вул. [PERSON]). Відповідно до даних Технічного паспорта на Обєкт та акта прийома-передачі до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, до Обєкта також відносяться бетонна площадка (1500 кв.м.) (І) та забір цегляний з воротами (№ 9). З матеріалів справи вбачається, що при оформленні Договору купівлі-продажу та Договорів купівлі-продажу частки нежитлової будівлі не були враховані, як складові Обєкта, бетонна площадка (1500 кв.м.) (І) та забір цегляний з воротами (№ 9), що унеможливлює позивачу оформлення належним чином технічної документації на земельну ділянку та надання її йому в подальшому в користування. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно продовжує добросовісно та безперервно (більше пяти років) володіти та відкрито користуватись Обєктом з усіма його складовими, та зокрема бетонною площадкою (1500 кв.м.) (І) та забором цегляним з воротами (№ 9), підтримувати їх в належному стані, постійно робити в них поточний та капітальний ремонти. Володіння позивачем бетонною площадкою (1500 кв.м.) (І) та забором цегляним з воротами (№ 9), які є рухомим майном, не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Згідно з актом прийома-передачі до договору купівлі-продажу від 24.06.2004 року дійсна вартість бетонної площадки (1500 кв.м.) (І) складає 3 900,00 грн. та забір цегляний з воротами (№ 9) складає 1 313,50 грн. Зазначені обставини підтверджуються наявними в позивача документальними доказами: Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, актом прийома-передачі до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2004 року, Технічним паспортом на обєкт нерухомого майна від 30.06.2004 року виготовленим ОКП «[PERSON] БТІ», Договорами купівлі-продажу 2/3 часток від 1/3 частин нежитлових будівель від 13.12.2013 року. Володіння позивачем зазначеним нерухомим майном не здійснюється на підставі договірних зобовязань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Він будь-якого договору (в тому числі строкового) щодо користування рухомим майном з попереднім власником не укладав та правовстановлюючого документу на майно не отримував, що являється обставиною, яка підтверджує факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на зазначене рухоме майно в момент його отримання. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ зазначене майно на сьогоднішній день фактично має статус безхазяйної речі. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю». За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на рухоме майно тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном більше пяти років. Визнання за позивачем права власності на бетонну площадку (1500 кв.м.) (І) та забір цегляний з воротами (№ 9) не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Тобто зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене рухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Відповідно до норм ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. Частиною 1\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 552,00 грн. (квитанція від 09.11.2016 р.), до розгляду справи по суті представником позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи ксерокопії висновків ТОВ «Грандторгстрой» про вартість майна (забір цегляний 71м оціночна вартість 40100 грн., земельна ділянка, покрита бетоном загальною площею 1500 кв.м складає 110400 грн., що є предметом розгляду в суді, а також квитанцію про доплату судового збору в сумі 953 грн. № 151990601 від 20.12.2016 р. На підставі викладеного та

Outcome: approved