Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини В обгрунтування позову позивач посилається на те.що 22 листопада 2008 року він уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харків міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис №2656. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2010 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишилася проживати з відповідачкою. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 року він виплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 16 вересня 2010 року до повноліття дитини. 11 червня 2014 року він уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №390 (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.06.2014 року). У цьому шлюбі у них народилась донька, що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER]). Відповідно до довідки від 15.05.2015 року №5/9/3865/Ол з Харківської виправної колонії №43 він займає посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, де грошове забезпечення за три місяці складає всього 4650 гривень 73 копійки. Оскільки , він отримує невелику заробітну плату, а на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина то вважає,що розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] має бути визначений у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень які він має можливість сплачувати кожен місяць,що і змусило його звернутися до суду . В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважаючи їх не обгрунтованими та просили суд відмовити в їх задоволенні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи 22 листопада 2008 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харків міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис №2656. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2010 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишилася проживати з відповідачкою. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 року він виплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 16 вересня 2010 року до повноліття дитини. 11 червня 2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №390 (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.06.2014 року). У цьому шлюбі у них 21.06.2015 року народилась донька Дар'я що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER]). Відповідно до довідки від 15.05.2015 року №5/9/3865/Ол з Харківської виправної колонії №43 [PERSON] займає посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, де грошове забезпечення за три місяці, лютий- квітень 2015 року, складає 4650 гривень 73 копійки. Відповідно до довідки від 19.01.2016 року №5/9/245 / з Харківської виправної колонії №43 він займає посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, де грошове забезпечення за 2015 рік, складає 20282 гривні 30 копійки, з яких сплачено аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1911 гривень 17 копійок. Середньо місячна заробітна плата позивача за 2015 рік склала 1690 гривень 10 копійок. Згідно Закону України « Про Державний бюджет України на 2016 рік » прожитковий мінімум на працездатну особу, станом на лютий 2016 року, встановлений в розмірі 1378 гривень, а на дитину віком до 6 років -1167 гривень, який протягом року збільшується. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. За таких обставин, суд приходить до висновку,що з урахуванням постійного доходу позивача відсутності інших обставин, що мають істотне значення позов [PERSON] в частині визначення аліментів у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягає. Разом с тим з урахуванням сімейного стану [PERSON],суд вважає за можливим зменшити розмір аліментів , які стягуються на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів його заробітку. На підставі ст.ст.180,182,183,184 192 СК України,

Outcome: partial