Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно сплачених сум аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який уточнив протягом підготовчого провадження. В остаточні редакції позовних вимог просив суд стягнути з відповідачки на його користь безпідставно отримані суми аліментів згідно з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 18.11.2016 року за період з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у сумі 53944,23, аліменти на утримання [PERSON] , 2005 року народження, за період з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у сумі 17548,5 гривень, додаткові витрати за період з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у розмірі 689,45 гривень( а.с. 63-66). В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2002 року. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , 2003 року народження, та доньку [PERSON] , 2005 року народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 10 липня 2014 року шлюб з відповідачкою було розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 18.11.2016 року з нього на користь [PERSON] . Стягуються кошти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, у розмірі 1\\6 частини з усіх видів заробітку і доходів щомісячно до повноліття дитини, у зв`язку з чим у Лівобережному ВДВС м. Маріуполь від 17.02.2017 року відкрито виконавче провадження № 53434812. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради на підставі висновку Служби у справах дітей Маріупольської міської ради було визначене місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] з батьком за адресою [ADDRESS] . Дитина перейшла жити до нього 07.06.2019 року. 5 жовтня 2020 року в ході судового засідання Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь донька висловила бажання проживати з матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] і з цього дня перейшла жити до матері. З його заробітної плати на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 18.11.2016 року на користь відповідачки безперервно перераховувались аліменти, починаючи з червня 2019 року до 5 жовтня 2020 року. За цей період дитина знаходилась на його повному забезпеченні, що підтверджується Актами про фактичне проживання дитини за його адресою. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь безпідставно отримані аліменти. Також, з посиланням на ст. 185 СК України, просив суд стягнути з відповідачки понесені ним додаткові витрати на дитину, витрачених ним на лікування дитини, аліменти за період проживання дитини з ним. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Рябошапка О.І. надала до суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, просила суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву посилається на те, що дійсно деякий час дитина проживала разом з батьком. В липні 2019 року дитина перебувала у літньому таборі «Сонячний», після табору донька проживала то у батька, то у матері. Всі витрати щодо забезпечення дитини продовжувала нести відповідачка. Позивач без згоди відповідачки зареєстрував за його місцем проживання дитину. Фактично, до досягнення 14 років дитина перебувала по черзі кожного з батьків. Після досягнення 14 років та на теперішній час неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю. Також зазначає, що, відповідно до ст.. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування. Позивач сплачував аліменти за рішенням суду, яке не було скасованим чи його виконання зупиненим. Кошти виплачувалися на утримання дитини та були витрачені виключно на дитину. Не було встановлено факту нецільового витрачання коштів аліментів на утримання дитини, відсутня рахункова помилка, та відповідачка є добросовісним набувачем коштів. Крім того зазначає, що позивач вже звертався до суду про стягнення на його користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , проте рішенням Орджонікідзевського районного суду від 18.06.2019 року йому було відмовлено у задоволенні цих вимог. Також вважає необґрунтованими вимогу щодо стягнення з відповідачки додаткових витрат, оскільки позивач не довів обставини необхідності та витрачення додаткових витрат на дитину. Просила суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Також суду пояснив, що відповідачка не повідомляла йому про понесені нею витрати на дитину, на придбання їй речей, на оплату шкільних потреб. Просив суд не враховувати при ухвалені рішення розписки, які написала донька, щодо понесення відповідачкою на її користь витрати, оскільки донька писала ці розписки під психологічним тиском матері. Не заперечував проти того, що у вересні 2019 року донька проживала у матері. В листопаді 2019 року донька декілька разів ночувала у матері. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала зміст відзиву, надала пояснення аналогічні змісту відзиву, просила суд відмовити у задоволенні позову. Також суду пояснила, що вона з отриманих аліментів купувала речі доньці, надавала їй гроші на її потреби, на шкільні потреби. З 1 вересня 2019 року по грудень 2019 року донька проживала з нею. В грудні 2019 року проживала з батьком. В травні 2020 року донька переїхала проживати до неї. Дитина дійсно писала розписки щодо понесених нею витрат на її забезпечення з отриманих нею від позивача аліментів. Вона також годувала дитину, коли дитина приходила до неї та проживала з нею. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Рябошапка О.І. у судовому засіданні підтримала зміст відзиву та надала пояснення аналогічні змісту відзиву. Також суду пояснила, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки для стягнення з відповідачки безпідставно отриманих аліментів необхідно було визнавати виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки таким, що не підлягає виконанню. Мати утримувала дитину не за рахунок аліментів, оскільки цей рахунок було заблоковано виконавчою службою, а рахунку власних коштів. В матеріалах справи містяться докази витрат відповідачки на утримання дитини. Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа, відмовлено. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. Вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 липня 2014 року шлюб [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) було розірвано. Від шлюбу позивач [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: сина [PERSON] , 2003 року народження, та доньку [PERSON] , 2005 року народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 18.11.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, у розмірі 1\\6 частини з усіх видів заробітку і доходів щомісячно до повноліття дитини, у зв`язку з чим у Лівобережному ВДВС м. Маріуполь від 17.02.2017 року відкрито виконавче провадження № 53434812. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради на підставі висновку Служби у справах дітей Маріупольської міської ради було визначене місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що його сестра проживала з червня 2019 року по жовтень 2019 року з ним та батьком. В цей період ходила до матері. В грудні 2019 року посварилась з вітчимом та стала проживати з батьком. Восени 2019 року сестра ходила до матері, залишалась у матері на ніч. Інколи залишалась на 2-3 дні. З січня до травня 2020 року вони з сестрою були вдома у батька. Влітку Настя зібрала речі та поїхала. Батько за весь період проживання сестри з ним купував ліки для неї,одяг, їжу, давав їй гроші на розходи. Неповнолітня свідок [PERSON] , яка була допитана судом в присутності представника Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, суду пояснила, що в червні 2019 року вона переїхала жити до батька. З кінця серпня до кінця грудня 2019 року проживала у матері. З кінця грудня до кінця травня 2020 року проживала з батьком. Мати, коли вона жила з нею, платила за школу, надавала гроші на розходи, купувала речі, які замовляли за Інтернетом. Вона писала розписки про понесені матір`ю затрати на неї, оскільки між батьками раніше існував спір щодо аліментів, та ці розписки були написані для батька. Коли приходила до матері, на час проживання з батьком,то довгий час знаходилась у неї, майже весь день. Мати кормила її, також надавала гроші на дрібні розходи. Таким чином судом встановлено , що [PERSON] проживала разом з батьком з червня по вересень 2019 року, з грудня 2019 року по травень 2020 року, а з матір`ю з вересня 2019 року по грудень 2019 року, що підтверджується поясненнями самої [PERSON] та поясненнями відповідачки [PERSON] . Також факт проживання [PERSON] з матір`ю в період з вересня 2019 року по грудень 2019 року підтверджується розпискою, написаною [PERSON] , в якій зазначено, що вона хоче жити з мамою, та залишається 30.08. 2019 року жити у матусі (а.с. 96). При цьому суд відхиляє пояснення свідка [PERSON] , в частині його пояснень, що сестра проживала восени 2019 року разом з батьком, оскільки його пояснення суперечать поясненням самого позивача [PERSON] , який суду пояснював, що він погоджується, що донька проживала разом з матір`ю в вересні 2019 року. Суд також відхиляє при вирішені спору по суті акти щодо проживання в цей період дитини [PERSON] разом з батьком( а.с. 69,71), оскільки дані акти на узгоджуються з поясненнями свідка [PERSON] , відповідачки [PERSON] та самого позивача. Довідки про склад сім`ї позивача, в яких зазначено адреса реєстрації [PERSON] за адресою батька [ADDRESS] , не є підтвердження факту проживання дитини в період з вересня 2019 року по грудень 2019 року. Таким чином, суд з урахуванням вищевикладеного встановив, що [PERSON] проживала з батьком червень, липень, серпень, 2019 року, з 20 чисел грудня 2019 року, що підтверджується довідками про медичне дослідження доньки, та січень-травень 2020 року. Відповідно до розписки, написаною [PERSON] , остання підтверджує факт витрачання її матір`ю на її користь грошей на суму 11089 гривень (а.с. 97,98). Факт написання [PERSON] та факт витрачення відповідачкою на її користь цієї суми грошей підтверджено її поясненнями в судовому засіданні. За змістом ст.ст.179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зроблено такі правові висновки щодо застосування статті 1212 ЦК України. Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Враховуючи вищевикладені норми права суд дійшов висновку, що правова підстава для стягнення аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] відпала з моменту проживання доньки з батьком, а тому набуття нею аліментів за період проживання дитини не з нею, а з батьком за період червень-серпень 2019 року, грудень 2019 року, січень-травень 2020 року є безпідставним, внаслідок чого підлягають поверненню позивачу. При цьому суд зауважує, що відповідачка [PERSON] не скористалася правом зупинення стягнення з позивача на її користь аліментів шляхом звернення до Державної виконавчої служби з заявою про зупинення стягнення аліментів, що унеможливлювало безпідставного отримання нею аліментів на період не проживання доньки з нею. При розрахунку розміру безпідставно отриманих аліментів суд приймає до уваги довідку про розмір аліментів сплачених боржником від 20.01.2021 року, яка була надана відповідачкою (а.с.123), оскільки з даною довідкою погодився позивач та не заперечував проти прийняття судом цієї довідки при вирішенні спору по суті. Таким чином за період червень-серпень 2019 року, грудень 2019 року, січень-травень 2020 року, під час якого донька [PERSON] проживала разом з батьком, позивачем було сплачено на користь відповідачки на утримання доньки 31632,85 гривень. Проте суд при визначенні розрахунку розміру безпідставно отриманих аліментів враховує суму витрат у розмірі 11089 гривень, які відповідачка понесла на утримання доньки [PERSON] , що підтверджується розписками останньої, та визначає остаточно суму безпідставно отриманих відповідачкою аліментів за вирахуванням цієї суми витрат у розмірі 20\~543, 85 гривень, внаслідок чого частково задовольняє позовні вимог [PERSON] та стягує на його користь з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 20543,85 гривень, що були утримані з заробітної плати позивача. Враховуючи вищевикладене суд при вирішенні позову по суті відхиляє позицію представника відповідачки адвоката Рябошапка О.І., щодо необґрунтованості позиції позивача про стягнення з відповідачки на його користь безпідставно отриманих аліментів. Також суд відхиляє при вирішенні спору по суті її позицію, про те, що відповідно до ст. 1215 ЦК України ,\~не підлягають\~поверненню безпідставно\~набуті аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача , оскільки спір стосується поверненню безпідставно набутих відповідачкою аліментів, які стягувалися на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , а не на її особисте утримання для забезпечення засобу її існування, у разі безпідставного отримання яких вони не підлягають поверненню за підстав, які визначені вище. При вирішення позову по суті в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2005 року народження, з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у сумі 17548,50 гривень суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині за наступних підстав. Суд, з огляду на вимоги позову в цій частині, вважає, що позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки за минулий час, а саме: за період з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у сумі 17548,50 гривень. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо: раніше аліменти не стягувалися; позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. Проте позивач не надав суду доказів, які підтверджують його звернення до відповідачки з вимогою про сплату аліментів, та, що він вживав інші заходи, щодо стягнення аліментів на його користь на утримання неповнолітньої доньки з початку проживання дитини з ним, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог. Крім того суд зауважує, що [PERSON] проживала разом з батьком не весь період часу, який визначає позивач. За час її проживання з батьком відповідачка також утримувала дитину, годувала її, давала власні кошти на її потреби, що виключає обставини існування доньки на повному матеріальному забезпеченні батька, що є підставою для стягнення аліментів на його користь на утримання дитини. Також суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача, додаткових витрат за період з 01.06.2019 року по 30.09.2020 року у розмірі 689,45 гривень, виходячи з наступного. Так відповідачем в доведеність цієї частини позовних вимог надано суду медичні документи щодо наявності у доньки [PERSON] захворювань та її медичного обстеження. За даними медичними документами [PERSON] хворіла простудним захворюванням та проходила медичні обстеження у лікаря гінеколога, лабораторні дослідження, чеки на придбання ліків (а.с.74-82). Згідно з вимогами частини першої\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що надані позивачем медичні документи, в яких відсутні відомості щодо наявності у неповнолітньої дитини [PERSON] хронічних захворювань, які потребують тривалого лікування, спеціального медичного догляду, постановки на диспансерний облік, та в яких зафіксована наявність у дитини простудних захворювань, її медичне обстеження, лабораторне дослідження, понесених у зв`язку з цим періодичних, а не постійних, витрат, не доводять наявність особливих обставин що спричинили додаткові витрати на дитину, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. Відмовляючи у задоволені заяви позивача про забезпечення позову, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягує з відповідачки на користь позивача, сплачений ним за подання заяви про забезпечення позову судовий збір у розмірі 439,40, оскільки витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Суд, задовольняючи позов частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] , сплачений ним за подання позову судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial