Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 25.10.2019 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини з ТОВ «Моушен Групп» з 21 жовтня 2019 року у зв`язку зі звільненням його з посади генерального директора за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП. Позов обґрунтовано тим, що 14 грудня 2016 року його призначено на посаду генерального директора ТОВ «Моушен Групп». Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Учасниками товариства є [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких має по 50% вступного капіталу товариства. На даний час учасники товариства не займаються своїм підприємством, яке не виконує поставлені економічні обов`язки, тому він, позивач, втратив зацікавленість у перебуванні на посаді генерального директора, бажає змінити роботу та сферу діяльності. Проте через неможливість проведення загальних зборів у зв`язку з неявкою учасників товариства, його заява на звільнення від 07 жовтня 2019 року залишається на вирішеною. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Представник відповідача ТОВ «Моушен Групп» повідомлений про перебування справи у провадженні за юридичною адресою, копії ухвали, позовної заяви з додатками повернулися до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відзив на позов не надходив. Третя особа - [PERSON] копії ухвали, позовної заяви з додатками отримав 21 лютого 2020 року, правом надання пояснень на позов не скористався. Третя особа - [PERSON] копії ухвали, позовної заяви з додатками отримав 22 лютого 2020 року, правом надання пояснень на позов не скористався. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, ТОВ «Моушен Групп» (ідентифікаційний код юридичної особи 40357241) є юридичною особою, яка надає допоміжні комерційні послуги у сфері радіомовлення; здійснює діяльність інформаційних агентств, консультування з питань комерційної діяльності й керування; діяльність у сфері архітектури, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Місцезнаходження юридичної особи: 50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд.№21, офіс №211, керівник [PERSON] Г . В . з 14 грудня 2016 року відповідно до статуту (а.с.7-11). Згідно з п.9.1 статуту ТОВ «Моушен Групп» вищим органом товариства є загальні збори його учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників (а.с.23). Учасниками товариства є [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких має по 50% вступного капіталу товариства відповідно до п.4.1 Статуту (а.с.15). Збори учасників правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства (п.9.2 Статуту). До виключеної компетенції зборів учасників належить, зокрема, призначення та звільнення керівника товариства (п.п.«л» п.9.2 Статуту). З питання, зазначеного у п.«л» рішення приймається, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 60% загальної кількості голосів учасників товариства (п.9.6 Статуту). Відкликання директора з посади здійснюється загальними зборами на підставах, передбачених Кодексом законів про працю України (надалі КЗпП України) та іншими нормативно - правовими актами України. Позивач [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Моушен Групп» з 14 грудня 2016 року на підставі протоколу №4 загальних зборів учасників товариства від 14 грудня 2016 року (а.с.35). 07 жовтня 2019 року [PERSON] склав заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Моушен Групп» за власним бажанням з 21 жовтня 2019 року (а.с.36) та того ж дня направив учасникам товариства [PERSON] та [PERSON] повідомлення про скликання позачергових загальних зборів ТОВ «Моушен Групп», та повідомив про порядок денний, час та місце проведення зборів (а.с.37-39). Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства (ч.3 ст.32 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю та товариство з додатковою відповідальністю»). Статутом ТОВ «Моушен Групп» (п.п.9.4, 9.5) встановлено, що збори учасників скликаються не рідше двох разів на рік. Позачергові збори учасників скликаються головою товариства на вимогу виконавчого органу чи ревізійної комісії у випадках, що передбачені статутом, рішенням зборів учасників. Про проведення зборів учасники повідомляються письмово із зазначенням часу, місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблене не менш як за 10 днів до скликання загальних зборів (а.с.24). Зазначені вище повідомлення про проведення позачергових зборів учасників надіслані рекомендованою поштою за адресами учасників, зазначеними у Статуті, що підтверджується описом вкладення у цінний лист Укрпошта від 07 жовтня 2019 року, з дотриманням строків, встановлених статутом. Поштові відправлення не вручено [PERSON] та [PERSON] - причини невручення - інші, що вбачається з відстежень поштових відправлень (а.с.39-41, 53-59). Оскільки [PERSON] та [PERSON] на позачергові загальні збори, що мали відбутися 21 жовтня 2019 року з приводу звільнення [PERSON] не з`явилися, позивачем прийнято рішення про визнання зборів учасників товариства неправомочними, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Моушен Групп» - реєстрація учасників від 21 жовтня 2019 року (а.с.52). Відповідно до п.9.2 Статуту ТОВ, ч.2 ст.30 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю та товариство з додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України №755-IV від 15 травня 2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Водночас відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, поміж іншого, подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до ЄДРЮОФОП. Таким чином, єдиним органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення позивача, є загальні збори учасників ТОВ, які не відбулися по причині неявки його учасників - [PERSON] та [PERSON] . Відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників, оформленого протоколом, свідчить про продовження трудових відносин позивача з відповідачем за відсутності у нього бажання ці відносини продовжувати, що свідчить про порушення його конституційних прав. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (OLEKSANDR VOLKOV v. UKRAINE, № 21722/11, § 165, ЄСПЛ, від 09 січня 2013 року). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини слід зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року №14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року №8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. Згідно з ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Виходячи з вимог ст.22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Стаття 1 Кодексу законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Відповідно до ст.2 цього ж Кодексу право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Статтями 4, 5 ЦПК України встановлено - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з п.7 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що перед зверненням до суду позивач виконав необхідні дії щодо свого звільнення з посади директора ТОВ відповідно до вимог чинного законодавства. Обраний [PERSON] спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача, тому суд задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved