Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання дій такими, що не відповідали волевиявленню та стягнення коштів. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області в прийнятті вказаного зустрічного позову було відмовлено, а матеріали зустрічного позову передано в канцелярію суду для автоматичного розподілу справи. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, вказана справа була розподілена на суддю Подзірова А.О. Позивач подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про визнання дій такими, що не відповідали волевиявленню та стягнення коштів, відповідно до якої свої вимоги обґрунтовує тим, що він 22.01.2010 року у Відділ реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] За період з 2010 р по 2014 р. перебуваючи у важкому психологічному стані, він переказав [PERSON] на карткові рахунки та передав готівкою кошти на суму в розмірі 28675 грн. Просить суд, визнати його дії по перерахунку грошових коштів [PERSON] безглуздими і такими, що не відповідали його внутрішній волі та волевиявленню та стягнути грошові кошти в розмірі 28675 грн., які він вклав у неї та її житло. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав просив їх задовольнити. Відповідач в суддове засідання не зявилася. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 22 січня 2010 року перебували у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 26. (а.с. 8 ). Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. На цій підставі можуть бути визнані недійними правочини, вчинені під впливом помилки (ст. 229 ЦК), обману (ст. 230), насильства (ст. 231), зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст. 232), а також унаслідок тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233). Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу. Пунктом 1 ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 п. 4 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем до позову надані корпії накладних, квитанцій та чеків на поповнення рахунку мобільного номеру та карткового рахунку (а.с. 9-12). В судовому засіданні позивач вказав, що вказані грощі ним були сплачені на ремонт квартири, на поповнення рахунку мобільного номеру та на поповнення карткового рахунку, що належить відповідачу. Він дав пояснення, що сплачував вказані грощі, оскільки знаходився в стані кохання та під впливом відповідача. На думку суду позивач [PERSON] не підтвердив та не надав суду всупереч ст. 60 ЦПК України жодних доказів, які б підтвердили факт, що він здійснював перерахунок коштів відповідачці [PERSON] не з власного волевиявлення та взагалі про наявність домовленості чи існування правочину між сторонами, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed