Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], такою, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 23 в будинку №11 по вул.Драгана у м.Львові та зняти останню з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є одноосібним власником квартири [ADDRESS], в якій на даний час взагалі ніхто не проживає, квартира порожня. Оскільки має намір здійснити продаж згаданого житла виникла необхідність у вирішенні усіх проблемних питання, які перешкоджають реалізації своїх майнових прав. Зокрема, у вказаній квартирі зареєстрована лише відповідачка [PERSON], проте остання більше ніж понад один рік, без поважних на те причин, не проживає у спірній квартирі, про що свідчать відповідні акти комісії ОСББ «Драгана 11». Звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] не проживаючи в спірній квартирі протягом досить тривалого часу, взагалі не сплачує комунальні платежі, не бере жодної участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має та не зберігає, квартирою по суті не цікавиться. При цьому, жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинилось. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її відсутності не існує, а тому вважає, що така втратив право користування спірною квартирою, у звязку з чим просить ухвалити відповідне судове рішення. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 29.11.2018 даний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву за змістом якої позов підтримала та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до змісту положень ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (р.№786), на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що також стверджується витягом про державну реєстрацію прав №30519870 від 06.07.2011. Згідно виданої довідки з місця проживання про склад сімї і прописки виданої 12 липня 2018 року ОСББ «Драгана 11» за №28/1 в квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише відповідачка [PERSON] Встановлено, що відповідачка [PERSON] більше ніж понад один рік, без поважних на те причин, не проживає у спірній квартирі, про що комісією в складі членів ОСББ «Драгана 11» було складено відповідні Акти від 15 березня 2018 року, від 05 травня 2018 року та від 11 липня 2018 року. Факт не проживання відповідача у згаданій квартирі також засвідчили сусіди: [PERSON] (кв.25) та [PERSON] (кв.24). Суд звертає увагу, що право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірним житлом (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись, відомості про таке відсутні. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідачка, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратила право на користування ним з підстав визначених ч.2 ст.405 ЦК України. Крім того, втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. У звязку з зазначеним та відповідно до п.3 ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідачка підлягає зняттю з реєстрації, оскільки цим Законом оговорено, що зняття з реєстрації здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням та інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування особи житловим приміщенням. На підставі ст.ст.319, 391-321, 401, 405 ЦК України та

Outcome: approved