Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-ті особи КП Білоцерківської міської ради ЖЕК-1, Білоцерківський МВ УДМС України в Київській області про визнання особи, втратившею право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі [ADDRESS], в цій квартирі не проживала протягом 15 років, в квартиру з часу придбання її позивачем не вселялася, оплату житлово - комунальних платежів не здійснювала. Квартиру позивач придбав за договором купівлі - продажу квартири від 10.07.2012р., посвідченому державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Протягом останніх 15 років відповідачка мешкає в АРК м. Ялта. До правоохоронних органів з заявами про вселення, усунення перешкод по користуванню квартирою не зверталася. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] з підстав ст.ст. 71 , 72 ЖК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, але уточнив підставі позову та просив визнати відповідачку втратившею право користування житловим приміщенням з підстав ст.ст. 71,72, 163, 167 ЖК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоч про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а її представник за договором позовні вимоги не визнав повністю, надав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод по користуванню квартирою та зобов»язання відповідача надати їй ключі від спірної квартири. Ухвалою суду від 02.04.2014р. позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод по користуванню квартирою та зобов»язання відповідача надати ключі від спірної квартири - залишена без розгляду з підстав повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання. Заслухавши пояснення позивача , розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява до задоволення не підлягає. Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 29.10.2012р. по справі № 1003/15154/12;2а/1003/6158/12 позовні вимоги [PERSON] до Білоцерківського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області, 3-я особа КП Білоцерківської міської ради ЖЕК-1 про визнання дій неправомірними та зобов»язання проведення реєстрації особи були задоволені частково, зобов»язано Білоцерківський міський відділ Управління міграційної служби в Київській області провести реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS]. З даної постанови суду вбачається, що [PERSON] була знята з реєстрації на підставі рішення суду по справі №2-4869/2008, але такого рішення судом не приймалося та такої справи у провадженні суду не перебувало. Постанова суду від 29.10.2012р. вступила в законну силу. Також, згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 30.12.2013р. по цивільній справі №1003/11688/12, 2/357110/13 за позовом [PERSON] до КП Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позовом 3-ї особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , КП Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача, та за позовом 3-ї особи з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON], КП Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача - в задоволенні первісного позову та позовів 3-х осіб з самостійними вимогами було відмовлено. Станом на 02.04.2014р. дане рішення суду в законну силу не вступило, як повідомив суду позивач, на рішення подано апеляційну скаргу. Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] згідно договору купівлі - продажу квартири від 10.07.2012року, засвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі № 2-1186. Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів, договір купівлі - продажу квартири був зареєстрований в реєстрі 10.07.2012р. Відповідно до рішення КП КОР «Білоцерківське МБТІ» право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 7.09.2012р. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що його право користування квартирою, що належить йому на праві приватної власності, порушується з боку відповідачки, яка жодного разу до цієї квартири не з»являлася, її речей в цій квартирі не має, також до правоохоронних органів нею заяв на захист своїх житлових прав, не подавалося.З дня придбання квартири ним проведено оплату заборгованості за житлово - комунальні послуги, проведено ремонт квартири, будь-яких звернень до нього з боку [PERSON], або інших осіб з питання користування [PERSON] спірною квартирою не було, питання про вселення нею не ставилося. Але, при цьому, судом враховується те, що згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В даному випадку, правовідносини між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, а не ст. 71 ЖК України, оскільки житлове приміщення в спірній квартирі належить позивачу на праві приватної власності. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд вважає, що в даному випадку зазначені позивачем конкретні правові норми в обґрунтування позову (ст.ст. 71,72 , 163, 167 ЖК України) не є визначальними для суду, оскільки спір виник з правовідносин захисту прав власника по користуванню своїм майном. Згідно з ст.179 ЦПК України - предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. А тому, суд вважає, що в даному випадку, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо користування майном, яке належить особі на праві власності. Крім цього, судом враховується і те, що на цей час спір про визнання позивача [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] ще не вирішений в іншому суді. Суд, також не приймає до уваги твердження позивача щодо не проживання [PERSON] протягом 15 років в спірній квартирі без поважних причин, виходячи з того, що право власності у самого позивача на квартиру виникло лише у 2012р. , а [PERSON] зверталася до суду з позовом про оспорювання зняття з реєстрації лише тоді, коли вона дізналася про порушення свого права. Відповідно до ст..9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визнаних законом. Суд, враховуючи вищезазначене, вважаючи, що позивач [PERSON] передчасно звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки відповідачкою [PERSON] право власності позивача на спірну квартиру не визнається, а також ті обставини, що [PERSON] поновлена у реєстрації по квартирі на підставі постанови суду, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed