Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що він є власником 52 % простих іменних акцій Приватного акціонерного підприємства «Пласт Маркет». 2712.2011 року ЗАТ «Пласт Маркет» в особі акціонера [PERSON], уклало контракт з директором, згідно з яким прийняло на роботу [PERSON] на посаду директора підприємства на термін з 27.12.1011 року по 27.12.2016 року, тобто на 5 років. Вказаний контракт, на думку позивача, має бути визнаним недійсним, оскільки укладання контракту строком на 5 років суперечить вимогам п. 12.1 Статуту ЗАТ «Пласт Маркет»; [PERSON] не була уповноважена підписувати даний контракт. Позивач вважає, що згідно ст. 203 ЦПК України зміст даного правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тому, позивач просить суд на підставі ст. 215 ЦК України, визнати правочин ( контракт) недійсним. Крім того, позивач зазначає, що права та обов»язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», іншими актами законодавства, статутом товариства, положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу. Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою. Про існування вказаного контракту, як вказує позивач у позовній заяві, йому стало відомо лише у жовтні 2015 року, з справи господарського суду Харківської області № 922 / 3446 / 15, тому просить з вказаного часу обчислювати строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити та пояснив, що на час прийняття на роботу директором [PERSON] наглядова рада у товаристві не існувала, збори засновників товариства для вирішення питання про обрання директора, уповноваженої особи для підписання контракту, не проводились. З 02.11.2015 року директором товариства є [PERSON], контракт з [PERSON] розірвано. Позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту прав як товариства, так і його, як акціонера, вважає, що у зв»язку з виконанням на підставі контракту від 27.12.2011 року [PERSON] повноважень директора, який здійснював господарську діяльність, в майбутньому може виявитись порушення прав товариства та позивача. Відповідачі та треті особи до судового засіданні не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином ( а.с. 139-141), про причини неявки суду не повідомили. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 118). ПрАТ «Пласт Маркет» надало заяву про визнання позовних вимог ( а.с.76). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з»явившихся осіб. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.02.1998 року у виконкомі Харківської міської ради зареєстровано Закрите акціонерне товариство «Пласт Маркет», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Пласт Маркет» ( а.с.19-29 ,77). Згідно п. 71. Статуту вказаного товариства, акції товариства розподіляються між засновниками: [PERSON], -88244 акції, [PERSON] - 40728 акцій, [PERSON] - 40728 акцій. 27.12.2011 року ЗАТ «Пласт Маркет» в особі акціонера [PERSON], уклало контракт з [PERSON], згідно з яким останнього прийняло на роботу на посаду директора товариства на термін з 27.12.1011 року по 27.12.2016 року ( а.с.4). Вказаний контракт підписаний сторонами та за змістом не суперечить діючому законодавству. Згідно п. 12.1 Статуту, виконавчим органом товариства є директор, який здійснює оперативне керівництво його діяльністю. Директор обирається зборами товариства строком на 3 роки ( а.с.19-29). В судовому засіданні представник позивача пояснив, що збори засновників товариства для вирішення питання про обрання директора, уповноваженої особи для підписання контракту, не проводились. Проте, достатніх доказів на підтвердження такого твердження позивачем, як одним з засновників товариства, суду не надано. Заяву директора ПрАТ «Пласт Маркет» [PERSON], в якій остання зазначає, що збори засновників товариства по обранню директора та укладання ним контракту не проводились через відсутність кворуму, суд оцінює критично, оскільки [PERSON] на станом на 27.12.2011 року не була засновником товариства, заява не містить даних про те, на підставі чого Г.І., яка є директором товариства з 02.11.2015 року, стверджує про не проведення зборів. Крім того судом встановлено, та не оспорювалось представником позивача, що ПрАТ «Пласт Маркет» після розірвання контракту з [PERSON] з позовом до суду про порушення прав товариства через укладання контракту з останнім, не зверталось. За відсутності доказів на підтвердження не проведення вказаних зборів, суд позбавлений можливості перевірити посилання [PERSON] про порушення п. 12.1 Статуту, щодо строку призначення [PERSON] на посаду директора, оскільки при умові проведення зборів засновників товариства, при вирішенні питання про призначення директора, засновники рішенням зборів мали право вирішити питання про збільшення строку, на який призначається директор, або внести зміни до Статуту в цій частині. Надана суду копія Статуту датована 1998 роком, оригінал Статуту суду для огляду позивачем не наданий, відомості про відсутність змін до Статуту у розділі який регламентує призначення директора за період з 1998 року по 27.12.2011 року суду також не надавались. Згідно ст.. 10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] позовні вимоги під час судового розгляду не доведені. Крім того, у позовній заяві про визнання недійсним контракту про прийняття на роботу, позивач посилається на ст. 203, 215 ЦК України. Між тим, враховуючи вимоги ст.ст. 3, 21 КЗпП України, правовідносини між ЗАО «Пласт Маркет» та [PERSON] є трудовими, оскільки виникли між роботодавцем та працівником на підставі трудового договору, та регулюються трудовим законодавством. Але, нормами трудового законодавства не передбачено можливості визнання трудового договору чи контракту недійсним з підстав, визначених зазначеними статтями цього Кодексу, як і не передбачено правових підстав, для визнання в судовому порядку незаконним призначення особи на відповідну посаду. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 15 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав. Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON], як акціонер товариства, не довів суду чим саме внаслідок укладанням контракту від 27.12.2011 року між ЗАО «Пласт Маркет» та [PERSON] порушені його, позивача, права. З пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] звернувся з даним позовом до суду з метою захисту прав як своїх прав, як акціонера, так і прав товариства. Проте, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», акціонери господарського товариства не вправі звертатись до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої позовні вимоги порушенням прав інших акціонерів товариства. З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] При звернені до суду з даним позовом 14.12.2015 року, позивач посилається на ч.1 ст. 261 ЦК України та на те, що дізнався про існування контракту, який оспорюється, лише у жовтні 2015 року з справи господарського суду Харківської області № 922/3446/15, проте, достатніх доказів які б підтверджували зазначене, [PERSON] не надано. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням викладеного, та зважаючи, що сторонами у справі про застосування строків позовної давності не заявлено, у задоволенні позову про визнання недійсним контракту від 27.12.2011 року відмовлено, питання про позовну давність суд не вирішує. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed