Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, що з 10.12.2014 по 11.08.2020 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - відповідачкою у справі. Від цього шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2020 року з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно до їх повноліття. Аліменти відповідачка не сплачує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2021 складає 28 228,00 грн. У травні 2021 року відповідачка притягалась до відповідальності за ухилення від сплати аліментів і на неї було накладено покарання у виді громадських робіт. Відповідачка не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо їх виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідачки. Діти знаходяться на його повному утриманні. Відповідачка жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх заняттями, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на психічний і фізичний стан як сина, так і дочки. Відповідачка не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, позитивного сприйняття духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює жодних умов для отримання дітьми нормального розвитку і отримання освіти. Вважає, що відповідачкою створені умови, які шкодять інтересам дітей. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження /а.с. 30, 31/. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; доручено виконавчому комітету Таращанської міської ради /відділ «Служба у справах дітей та сім`ї»/ розглянути питання та надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] /а.с.44, 45/. 26.10.2021 судом отримано засобами поштового зв`язку копію заяви відповідачки [PERSON] про визнання позову, оригінал якої в подальшому був наданий позивачем [PERSON] /а.с. 69, 70, 83/. 27.10.2021 до суду надійшов висновок про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та рішення виконавчого комітету Таращанської міської ради №439-VIII від 25.10.2021 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду, постановленою 27.10.2021 без виходу до нарадчої кімнати в судовому засіданні, на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України було відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позову згідно її заяви від 22.10.2021, оскільки таке визнання суперечить найкращим інтересам малолітніх дітей; продовжено судовий розгляд /а.с.85/. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що у період з 2014 по 2020 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] .. В шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON] 2015 р.н. та дочка [PERSON] 2016 р.н.. Шлюб було розірвано по його ініціативі через подружню зраду відповідачки. Згідно рішення суду про розірвання шлюбу дітей було залишено проживати разом з ним в с.Кирдани Таращанського району. Відповідачка наразі живе в м. Тараща, створила нову сім`ю, дітьми після розірвання шлюбу не цікавиться, аліментів на їхнє утримання не сплачує, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. За весь час після розірвання шлюбу вона близько десяти разів бачилась із дітьми, лише один раз прийшла в заклад освіти, телефонує і спілкується з дітьми через його мобільний телефон рідко. Відповідачка дійсно зверталась в службу у справах дітей щодо встановлення графіку побачень із дітьми, їй було встановлено такий графік, але вона жодного разу його не дотрималась і до дітей не з`явилась. Бачиться і спілкується з дітьми переважно за його ініціативою тоді, коли він привозить дітей до Таращі . Дітям нічого не купує, подарунків не дарує. Між дітьми і відповідачкою, як їхньою матір`ю, є прив`язаність, вони спілкуються. Але він не хоче, щоб вони спілкувались. На даний час відповідачка дійсно перебуває в лікарні у Білій Церкві після складних пологів із немовлям. Просив його позов задовольнити повністю. Додатково пояснив, що навесні 2020 року відповідачка дійсно забрала дітей до себе, вони жили з нею місяць-півтора, але потім він дізнався, що [PERSON] неналежно доглядає за дітьми, а тому забрав дітей назад до себе. Хоче, щоб відповідачка випалила борг по аліментам і залишила його з дітьми у спокої. Представник позивача - адвокат Поліщук Р.А. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні 19.07.2021 позовні вимоги не визнавала та просила відмовити у задоволенні позову. В подальшому у судові засідання не з`являлась, про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 20.09.2021 подала до суду заяву з проханням відкласти розгляд справи у звязку з її госпіталізацією на планові пологи /а.с. 48/. 26.10.2021 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла заява від відповідачки [PERSON] з проханням розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, жодних заперечень та зауважень не має /а.с.69, 70, 83/. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. 27.10.2021 до суду надійшла заява з відділу «Служба у справах дітей» Таращанської міської ради з проханням проводити подальший розгляд справи без участі їхнього представника /а.с. 76/. Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків перевіривши викладені у позовній заяві обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (до повторного заміжжя - [PERSON] ) з 10.12.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . 11.08.2020 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітніх дітей залишено проживати разом з батьком [PERSON] .. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 09.11.2016 та серії [NUMBER] виданого 11.02.2016 та вбачається з наявної в матеріалах справи копії рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2020 року по справі ЄУН 379/565/20 провадження № 2/379/319/20 (а.с. 5, 6, 8, 9). [PERSON] разом з дітьми зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , що вбачається з копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.06.2021 за № 52/21-6 вих-21 (а.с.7). Судом також встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно з 19.05.2020 до повноліття дітей, що вбачається з копії рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2020 року по справі ЄУН 379/566/20 провадження № 2/379/320/20 (а.с.10, 11). Виконавчий лист видано стягувачу 27.08.2020 (а.с.12). Головним державним виконавцем Таращанського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Київ) Турлуковською Я.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по вищезазначеній справі, що вбачається з копії постанови про відкриття ВП № 62993204 від 09.09.2020 (а.с.13). У зв`язку з тим, що станом на 13.11.2020 у відповідачки [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого згідно розрахунку від 13.11.2020 за період з 19.05.2020 по 13.11.2020 становив 13002,00 грн, що сукупно перевищувало суму відповідних платежів за три місяці, державним виконавцем Турлуковською Я.О. відомості про [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників, що вбачається з копії повідомлення від 13.11.2020 за № 11601 (а.с.13 на звороті). Відповідачці [PERSON] головним державним виконавцем І.Гунченко з травня 2020 року по грудень 2020 року нараховано аліментів на суму 17888,00 грн, з січня 2021 року по квітень 2021 року - 10340,00 грн., сплачено - 0,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 06.05.2021 за № 5511/18-16-28 (а.с.14). З матеріалів справи також вбачається, що позивач по справі [PERSON] бере активну участь у вихованні дітей, які зараховані та відвідують різновікову групу Степківської філії Ківшоватського ОЗЗСО I-III ст. - ЗДО, відвідує батьківські збори, постійно спілкується з вихователем, соціальним педагогом, практичним психологом та керівником закладу освіти, натомість мати, відповідачка по справі, до закладу освіти у 2020-2021 навчальному році не з`являлася, лише кілька разів телефонувала завідувачу філії, що підтверджується копією довідки від 31.05.2021 за № 29 (а.с.16). З 07.04.2020 по 06.05.2021 [PERSON] регулярно привозив дітей на прийом до лікаря на профілактичні огляди; а [PERSON] за цей період жодного разу до лікаря з дітьми не приїздила, що підтверджується копіями довідок від 06.05.2021 Ківшоватської АЗПСМ (а.с.15). По старостинському округу № 6 [PERSON] характеризується позитивно, має у власності житловий будинок по [ADDRESS] , який перебуває в задовільному стані. Веде підсобне господарство, що дає змогу сезонно забезпечувати дітей свіжими овочами, фруктами та консервацією. Перевіркою умов проживання було встановлено, що сім`я забезпечена опаленням, продуктами харчування, сезонним одягом та взуттям, до кримінальної відповідальності за період проживання за вищезазначеною адресою [PERSON] не притягувався, що вбачається з довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області 29.04.2021 за № 36-21-6 вих-21 (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради №439-VIII від 25.10.2021 було затверджено висновок про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с. 77-79/. З указаного висновку вбачається, що у травні 2021 року [PERSON] зверталась до комісії з питань захисту прав дитини Таращанської міської ради про надання дозволу на реалізацію своєї участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки з батьком дітей розлучена і проживає окремо. 21.05.2021 на засіданні комісії це звернення було розглянуто та прийнято рішення про реалізацію права матері на участь у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми та встановлено відповідний графік побачень. Зі слів [PERSON] , його колишня дружина, яка є матір`ю дітей, з моменту прийняття цього рішення у визначені дні взагалі не приїздить, що негативно впливає на емоційний стан дітей. Також у висновку вказано про те, що [PERSON] на засідання комісії прибути не змогла, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні в іншому населеному пункті з немовлям, на позбавлення її батьківських прав стосовно своїх малолітніх дітей не погоджується (а.с. 78,79). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він фактично проживає в с.Степок Таращанського району по сусідству з [PERSON] .. Сім`ю [PERSON] він знає давно, вчився разом з відповідачкою і товаришував із нею, а потім з її чоловіком - позивачем у справі. У них двоє дітей: [PERSON] і [PERSON] . З березня 2020 року матір дітей - відповідачка - з дітьми не живе, у неї відносини з іншим чоловіком. Вихованням і утриманням дітей займається батько [PERSON] , він отримує пенсію і спроможний належно утримувати дітей. Він (свідок) тричі за цей час бачив, як відповідачка приїздила до дітей: два рази літом і один раз взимку. Свідок зазначив, що до розлучення і залишення сім`ї відповідачка належно як матір виконувала свої батьківські обов`язки, це була нормальна родина, ніяких недоліків він не помічав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача і бабусею дітей. Вона мешкає у сусідньому із Степком селі Буда , але регулярно приїздить до сина допомагати глядіти дітей. Діти виросли у неї на очах, фактично вона їх і доглядала. У відповідачки - матері дітей - не було бажання доглядати їх. У січні 2020 року відповідачка пішла з сім`ї до іншого чоловіка, дітей залишила на її сина - батька дітей. У серпні вони розлучились. Відповідачка двічі за цей час приїздила до неї в Буду у той час, коли в неї були діти. Привезла дітям гостинці, поцілувала, але материнської любові у неї немає. Відповідачка не займається дітьми. Їх вихованням і утриманням повністю займається син. При цьому, жодних перешкод у спілкуванні з дітьми син відповідачці ніколи не чинив, були випадки, коли вона брала дітей до себе, син привозив їй дітей у м.Таращу, хоча вона (свідок) була проти цього. На думку свідка, відповідачка вирішила жити окремо, а тому їй непотрібно спілкуватись з дітьми. У той же час свідок зазначила, що відповідачка є матір`ю її онуків, іншої матері у дітей не буде. На даний час відповідачка вдруге вийшла заміж, нещодавно народила хлопчика. До виникнення даного судового спору орган опіки і піклування їхньою родиною не цікавився. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона протягом останніх трьох років мешкає по сусідству з родиною [PERSON] . Навесні 2020 року відповідачка пішла з родини до іншого чоловіка, залишила дітей на батька. З того часу дітьми займається тільки [PERSON] , водить їх до садочка і до школи, матеріально забезпечує. [PERSON] допомагають його батьки. Відповідачка - матір дітей ними не займається, діти з нею спілкуватись не хочуть. Навесні 2020 року певний час діти проживали у відповідачки, однак, вона дуже погано їх доглядала, діти захворіли і [PERSON] довго їх лікував після відвідин матері. До того часу, як [PERSON] розірвали шлюб, це була звичайна родина, відповідачка водила дітей у садочок, займалась їхнім вихованням. Але зараз вона дітьми не цікавиться, оскільки обрала для себе нову родину. Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). В судовому засіданні встановлено, що позивач просить суд позбавити батьківських прав матір дітей - відповідачку [PERSON] щодо двох їхніх малолітніх дітей з тих підстав, що після розірвання шлюбу з серпня 2020 року вона ухиляється від сплати аліментів і на даний час взагалі не опікується та не цікавиться своїми дітьми, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, коштів на їхнє утримання не надає та не спілкується з ними в необхідному обсязі. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано суду ряд письмових доказів, зокрема, копії рішення Таращанського районного суду Київської області у справі ЄУН 379/566/20 провадження № 2/379/320/20 від 11.08.2020 про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей; виконавчого листа виданого 27.08.2020 на виконання рішення суду від 11.08.2021; постанови Таращанського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття 09.09.2020 виконавчого провадження № 62993204; довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.05.2021 № 5511/18-16-28 відповідно до якої за період з травня 2020 року по квітнень 2021 року має заборгованість у розмірі 28228,00 грн.. Проте, об`єктивно оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що вищевказані документи не підтверджують факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню двох малолітніх дітей, оскільки несплата аліментів матір`ю не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини, а тим більше, підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України, що неодноразово зазначалось Верховим Судом, зокрема, у справі № 466/9380/17 провадження № 61-2175св20 - постанова від 17.06.2021, справі №299/3019/16-ц - постанова ВССУ від 01.11.2017. Поясненнями свідків також не підтверджується факт ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків такою мірою, щоб це мало наслідком позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей. Натомість, свідки підтвердили, що матір дітей до розірвання шлюбу з позивачем належно виконувала свої материнські обов`язки, а після розлучення з весни 2020 року періодично приїздить до них, підтримує телефонний зв`язок, телефонує у навчальний заклад. Крім того, судом не приймається до уваги Висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради, затверджений рішенням №439-VIII від 25.10.2021, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так, за положеннями ч.ч. 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ВС від 05.03.2018 справа № 523/20084/14-ц, ВС від 06.05.2020 справа № 753/2025/19). Суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зауважує, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Таращанської міської ради 21.10.2021 під час розгляду питання про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав остання не була присутня та в телефонному режимі повідомила, що вона перебуває на стаціонарному лікуванні в іншому населеному пункті з немовлям, тому не має змоги приїхати, водночас, вона не погоджується з позбавленням її батьківських прав стосовно своїх малолітніх дітей /а.с. 79/. З указаного висновку вбачається, що члени комісії виснували про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей на підставі слів їх батька [PERSON] та на підставі «показань свідків» - без зазначення конкретних прізвищ осіб, що були заслухані на комісії, та без посилання на зміст таких «показань». При цьому, з указаного висновку не вбачається, що з матір`ю дітей працівниками органу, який дав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, проводилась хоч якась роз`яснювальна робота в інтересах малолітніх дітей з метою позитивного впливу на неї, не з`ясовано передумов і причин такої ситуації, не проведено роботи по направленню матері дітей на необхідність активізації її участі у вихованні дітей, яким спілкування з матір`ю є вкрай необхідним та незамінним для гармонійного розвитку і становлення повноцінних особистостей та правильного уявлення про сімейні цінності. З аналізу висновку не вбачається, як саме і які саме інтереси малолітніх дітей відстоювались /захищались/ органом опіки і піклування при його прийнятті. Тому суд дійшов до переконання, що замість вжиття заходів для захисту прав та інтересів дітей і проведення роз`яснювальної роботи з матір`ю задля позитивного впливу на ситуацію, що склалась, органом опіки було надано формальний висновок про застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав, розриваючи зв`язок дітей з матір`ю на все життя. При цьому не враховано, якою неймовірною травмою для малолітніх дітей є усвідомлення того, що їхня матір від них відмовилась. Також роз`яснювальна робота мала би бути проведена і з позивачем - батьком дітей, який не може пояснити, які найкращі інтереси дітей він захищає, позбавляючи 6 - 7 річних дітей матері. З наведеного позивачем в судовому засіданні обґрунтування позову вбачається, що позбавляючи відповідачку батьківських прав, він діє не стільки в інтересах дітей, скільки для власного заспокоєння, зазначаючи, що прагне «щоб відповідачка залишила його з дітьми у спокої». При цьому, позивач сам зазначив у судовому засіданні про те, що між матір`ю і дітьми існує емоційний зв`язок. Жодний негативний вплив з боку матері щодо дітей судом не встановлений. Не встановлено також, що відповідачка веде аморальний спосіб життя і спілкування з дітьми буде шкодити їх вихованню. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що поведінка відповідачки відносно її малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, позивач не обґрунтував і не надав суду доказів того, у чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Суд критично оцінює і не бере до уваги визнання відповідачкою позову, що викладене нею у надісланій до суду заяві, оскільки таке визнання суперечить якнайкращим інтересам малолітніх дітей, а також суперечить позиції відповідачки, що була висловлена нею особисто як в підготовчому судовому засіданні, так і представникам органу опіки та піклування. При цьому суд враховує те, що відповідна заява про визнання позову згідно пояснень позивача була відібрана ним у відповідачки під час перебування останньої на стаціонарному лікуванні з немовлям через незначний проміжок часу після пологів. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно її малолітніх дітей не відповідатиме інтересам самих дітей. Задоволення позовних вимог у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов`язки, який за обставин, що склались, застосовувати неможливо. Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed