Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, стверджуючи, що 01 липня 2011 року відповідач отримав від [PERSON] у власність 3000 грн., які зобов'язаний був повернути поштовим переказом до 31.08.2011р., а у випадку несвоєчасної сплати боргу зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання. На підтвердження укладення договору позики боржник видав відповідну розписку. У вказаний в розписці строк відповідач кошти не повернув. 27 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] став кредитором за вищевказаним договором позики і набув право вимагати від відповідача повернення позики, сплати процентів за весь період користування грошовими коштами, сплати неустойки (пені) за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати інфляційних нарахувань на суму позики за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати трьох процентів річних від простроченої суми. 29 жовтня 2013 року [PERSON] направив відповідачу лист, яким повідомив про те, що [PERSON] зобов'язаний сплатити йому нараховані за договором позики суми та запропонував до 04 листопада 2013 року сплатити 3000 грн. суми позики поштовим переказом і у разі сплати цієї суми до вказаної дати, [PERSON] не буде наполягати на виплаті неустойки та процентів. Однак ні коштів, ні повідомлень щодо причин несплати боргу не отримав. 27 січня 2014 року рішенням Баришівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. боргу за договором позики, 537 грн.63 коп. процентів за користування грошовими коштами, 203 грн. 92 коп. три відсотки річних від простроченої суми, 10950 грн. пені за невиконання грошового зобов'язання та 439.41 грн. судових витрат , а всього 15 130 (п'ятнадцять тисяч сто тридцять грн.) 96 коп. З мотивувальної частини рішення вбачається, що стягнуто суму процентів, нарахованих за період з 01 липня 2011 року по 01 грудня 2013 року, 3% річних - з 01 вересня 2011 року по 06 грудня 2013 року, пені - з 01 вересня 2011 року по 06 грудня 2013 року. 26 квітня 2016 року рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі №355/311/16-ц, яке вступило в законну силу 18.05.2016 року, позов [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість грошових коштів за договором позики в розмірі 24808 грн. 90 коп., з яких: 1246.28 грн. - проценти за користування грошовими коштами; 10980.00 грн. - пеня; 1007.00 грн. - три проценти річних від простроченої суми; 11575.62 інфляційні нарахування; а також 1691,04 грн. судових витрат. Відповідач не повернув кошти стягнуті рішеннями суду. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь його, [PERSON] 31889,08 грн., з яких: 715,92 грн. - проценти за користування грошовими коштами, 19200,00 грн. - пеня, 2189,90 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 9783,26 грн. - інфляційні нарахування. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в заяві викладено клопотання про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи повторно не з'явився. Про розгляд справи [PERSON] повідомлявся шляхом оприлюднення оголошення на сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 липня 2011 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у власність 3000 грн. з поверненням поштовим переказом боргу до 31.08.2011р., а в разі несвоєчасної сплати боргу зі сплатою пені в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання, про що написав розписку. У вказаний в розписці строк кошти не повернув. 27.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] став кредитором за договором позики і набув право вимагати від [PERSON] повернення позики, сплати процентів за користування грошовими коштами, сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати інфляційних нарахувань на суму позики за прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати трьох процентів річних від простроченої суми. 29.10.2013 року [PERSON] направив відповідачу лист про те, що [PERSON] зобов'язаний сплатити йому нараховані за договором позики суми та запропонував до 04 листопада 2013 року сплатити 3000 грн. суми позики поштовим переказом. Однак борг не отримав. 06.12.2013 року [PERSON] звернувся з позовом до суду. 27 січня 2014 року рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі № 355/2468/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3000 грн. боргу за договором позики, 537 грн.63 коп. процентів за користування грошовими коштами, 203 грн. 92 коп. три відсотки річних від простроченої суми, 10950 грн. пені за невиконання грошового зобов'язання та 439.41 грн. судових витрат , а всього 15130 грн. 96 коп. Відповідач продовжує не виконувати свої зобов'язання за договором позики і не сплачує позивачу існуючу заборгованість. Відповідачем по даний час не повернуто 3000 грн. позики, тому з нього слід стягнути 19200,00 грн. пені за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, виходячи з розрахунку: 3000 грн. х 1 : 100 х 640 днів прострочення. Рішеннями судів встановлені грошові зобов'язання боржника станом на 31 березня 2016 року на суму 41630,90 грн., які складаються з 15130,96 грн. за рішенням Баришівського районного суду від 27 січня 2014 року та 26499,94 грн. за рішенням Баришівського районного суду від 26 квітня 2016 року. Оскільки, відповідач не виконав ці грошові зобов'язання, тому з нього слід стягнути 3 % річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, що становить грн. ((41630,90 грн.хЗ: 100): 365 днів х 640 днів прострочення). Також, з відповідача слід стягнути 9783,26 грн. інфляційних нарахувань за період з квітня 2016 року по жовтень 2017 року, нарахованих на 41630,90 грн. простроченої суми. Розрахунок інфляційних проведений відповідно до Листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» N 62-97р від 03.04.97р., на підставі індексів споживчих цін встановлених Державним комітетом статистики У країни. За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2016 року порівняно з березнем становив - 103,5% (Урядовий кур'єр від 11.05.2016 року), у травні 2016 року порівняно з квітнем - 100,1% (УК від 10.06.2016 року), у червні 2016 року порівняно з травнем - 99,8% (УК від 12.07.2016 року), у липні 2016 року порівняно з червнем - 99,9% (УК від 10.08.2016 року), у серпні 2016 року порівняно з липнем - 99,7% (УК від 10.09.2016 року), у вересні 2016 року порівняно з серпнем - 101,8% (УК від 11.10.2016 року), у жовтні 2016 року порівняно з вереснем - 102,8% (УК від 09.11.2016 року), у листопаді 2016 року порівняно з жовтнем - 101,8% (УК від 10.12.2016 року), у грудні 2016 року порівняно з листопадом - 100,9% (УК від 11.01.2017 року), у січні 2017 року порівняно з груднем - 101,1% (УК від 09.02.2017 року), у лютому 2017 року порівняно з січнем - 101,0% (УК від 11.03.2017 року), у березні 2017 року порівняно з лютим - 101,8% (УК від 11.04.2017 року), у квітні 2017 року порівняно з березнем - 100,9% (УК від 12.05.2017 року), у травні 2017 року порівняно з квітнем - 101,3% (УК від 10.06.2017 року), у червні 2017 року порівняно з травнем - 101,6% (УК від 11.07.2017 року), у липні 2017 року порівняно з червнем - 100,2% (УК від 10.08.2017 року), у серпні 2017 року порівняно з липнем - 99,9% (УК від 12.09.2017 року), у вересні 2017 року порівняно з серпнем - 102,0% (УК від 11.10.2017 року), у жовтні 2017 року порівняно з вереснем - 101,2% (УК від 10.11.2017 року). Для визначення індексу інфляції за період з квітня 2016 року по жовтень 2017 року щомісячні (щорічні) індекси інфляції за цей період перемножуються: 103,5%* 100,1%*99,8%х99,9%х99,7%х101,8%х102,8%х101,8%х100,9%х101,1%х101,0%х101,8%х100,9%х101,3%х101,6%х100,2*99,9*102,0x101,2=123,5%; 41630.90 грн. (грошові зобов'язання станом на 31.03.2016 року) х 123,5 : 100 = 51414,16 грн. (сума боргу з урахуванням індексу інфляції); Сума інфляційних нарахувань становить: 51414,16 грн. -41630,90 грн. = 9783,26 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 31889,08 грн., з яких: 715,92 грн. - проценти за користування грошовими коштами за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року; 19200,00 грн. - пеня за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року; 2189.90 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року; 9783,26 грн. - інфляційні нарахування за період з квітня 2016 року по жовтень 2017 року. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Оскільки сторонами визначено факт укладення договору позики та передачі за цим договором грошових коштів, які у визначений у розписці строк відповідачем повернуті не були, то на користь позивача, підлягає поверненню борг та інші зазначені суми. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтями 512 ч.1 п.1, 513 ч.1, 514 ч.1, 516 ч.1, 517 ч.1 ЦК України визначено: Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Про заміну кредитора у даній справі [PERSON] повідомляв [PERSON] в письмовій формі, однак останній ніяк не відреагував. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем суду була представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. В розписці окрім зазначення дати повернення грошових коштів, які бралися в борг, також зазначено відповідачем, що в разі несвоєчасного погашення даного боргу, відповідач зобов'язується сплатити пеню за кожний день прострочення. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Ця правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15). Статтею 1048 ЦК України визначено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Задовольняючи позов у частині стягнення процентів у розмірі 3% річних від простроченої суми, суд виходив з того, що вказані вимоги є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання. Суд вважає, що право позивача на стягнення боргу виникло з наступного дня після закінчення терміну повернення боргу і по день подачі до суду позовної заяви. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення, як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, який набрав чинності 23.08.2001 року є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046-1048 ЦК України. У відповідності із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. понесених витрат на опублікування в газеті «Час Київщини» двох оголошень про виклик відповідача до суду (дублікати квитанцій від 13.09.2017 року і 26.09.2017 року є в справі). Встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи: - копією розписки від 01.07.2011 року; - копією договору відступлення права вимоги від 27.09.2013 року; - копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року; - ксерокопією пенсійного посвідчення [PERSON], серія [NUMBER], виданого 17.11.1997 року; - копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року - двома квитанціями про оплату оголошень в газеті «Час Київщини» та квитанцією про сплату судового збору; - іншими матеріалами справи. За таких обставин позов в частині стягнення коштів за договором позики підлягає до задоволення.

Outcome: approved