Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,- про повернення позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 31.05.2018 року, він, [PERSON] , надав [PERSON] , у борг, грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. На підтвердження даного факту відповідачем по справі [PERSON] було надано йому розписку про отримання грошових коштів, що підтверджує даний факт. Згідно умов позики, позичальник (відповідач по справі [PERSON] ) взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень та зобов`язувався їх повернути у строк не пізніше 30.07.2018 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, на його неодноразові прохання повернути борг не реагував належним чином. Свою позицію обгрунтовував відсутністю коштів, та повідомляв про наміри найближчим часом їхати на заробітки за кордон, а по поверненню - повернути борг. Оскільки станом на сьогодні, вже минуло близько 3-х (трьох) років з моменту отримання відповідачем позики та йому відомо від його родичів та їхніх спільних знайомих про те, що відповідач був за кордоном на заробітках, також в Україні має достатній дохід шляхом підробітків неофіційно (можливо працевлаштований), а відтак, вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання взятих на себе боргових зобов`язань за розпискою, відтак він вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, ухвалу про відкриття провадження останнім отримано, яке підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий\~ розгляд\~ проведено без фіксування судового\~ процесу за допомогою\~ звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Вимогами ч.1\~ст.2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи, то згідно Розписки від 31.05.2018р., [PERSON] зобов`язувався в термін до 30.07.2018р. повернути [PERSON] кошти в розмірі 100 ( сто тисяч гривень) Згідно вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ Судом\~взято до\~уваги той\~факт,\~що Договірпозики\~(безвідсоткової)\~та розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №б-бЗцсІЗ, яка відповідно до ст.360-7\~ІІПК України є обов`язковою для усіх судів). Крім того, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики\~є укладеним\~з моменту\~передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, а відтак встановлений законом розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ являються процентами, що підлягають сплаті за користування сумою позики, а не санкцією за порушення грошового зобов`язання, в даному випадку за несвоєчасне повернення позики. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 02.09.20215р. у справі №6-369цс15 «Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві». Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України), а тому належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку інфляційних збитків з моменту прострочення відповідачем грошового зобов`язання за розпискою, а саме з 31.07.2018р. до моменту подачі позову до суду, сума таких становить: 22 340 (двадцять дві тисячі триста сорок) гривень. Згідно розрахунку відсотків за користування грошовими коштами (3% річних) з моменту прострочення, а саме з 31.07.2018р. до моменту подачі позову до суду, сума таких становить: 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, отже з відповідача слід стягнути суму основного боргу - 100 000 тисяч гривень, суму інфляційних збитків - 22 340 тисяч гривень та суму відсотків за користування коштами в розмірі 9 000 грн., загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 131 340 тисяч гривень. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової суми позичальнику, а тому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, факт отримання яких посвідчується розпискою. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання \~ \~ \~ \~ письмової\~форми договору\~позики має\~місце у\~тому разі,\~якщо на\~підтвердження укладення\~договору представлена\~розписка або\~інший письмовий\~документ,\~підписаний позичальником,\~з якого\~вбачається як\~сам факт\~отримання позичальником\~певної грошової\~суми в\~борг. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предметі доказування. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а відтак аналізуючи зібрані про справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо та їх достовірність та допустимість, а також достатність та взаємний зв`язок у сукупності встановлені судом обставини свідчать про те, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved