Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області, про надання дозволу для виїзду дитини за кордон без згоди батька. У своїй позовній заяві позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що від укладеного із відповідачем шлюбу у нього народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] перебуває на лікуванні у медичному центрі РАМБАМ (Ізраїль), згідно із медичним заключенням якого для його хворого сина [PERSON] необхідно донора, яким може бути його рідний неповнолітній брат [PERSON]. Однак, позивач не може оформити проїзний документ [PERSON] через відсутність та відмову відповідача у наданні письмової згоди як матері дитини, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з»явився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог із мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області у судове засідання не з»явилась, подала до письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження від 8 червня 2005 року, виданого Плебанівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 8 червня 2005 року зроблено відповідний запис № 5, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Крім того, у позивача та відповідача є ще один син [PERSON], [INFO]. Згідно із медичним заключенням медичного центру РАМБАМ (Ізраїль) [PERSON] хворіє гіпереозинофільним синдромом, в даний час перебуває на обстеженні у вказаному медичному центрі. Для лікування хворого [PERSON] та з метою трансплантації йому кісткового мозгу необхідно донора, яким може бути його брат [PERSON]. Відповідно до змісту пунктів 1, 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Мати дитини - відповідач у справі [PERSON] із-за своєї відсутності відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон, не пояснюючи причину відмови. Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту пункту 2? Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Згідно з абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, встановлено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення, шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньому [PERSON] за межі території України у супроводі батька [PERSON] без згоди матері. На підставі наведеного,

Outcome: approved