Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі є доньками попередньої власниці квартири та зареєстровані у вищевказаній квартирі, ще до здійснення її купівлі-продажу. Відповідачі з 2014 року не мешкають за місцем реєстрації, участі в утриманні житла, в сплаті комунальних послуг не беруть, в добровільному порядку не бажають знятися з обліку за місцем реєстрації, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просив цивільну справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 26). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 22,23), заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзивів не подано. Представник третьої особи - Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 25). Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2018 року належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-10, 11). З довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 11.07.2019 року (а.с. 12) видно, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі, але за вказаною адресою не проживають з вересня 2014 року (а.с. 12). Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі ще на момент укладення договору купівлі-продажу і до теперішнього часу залишається зареєстрованими у квартирі позивача, але не проживають в ній більше п`яти років, а саме з вересня 2014 року, місце їх проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації відповідачі не з`являються, добровільно не бажають її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачами щодо збереження за ними житлової площі на час їх не проживання в його квартирі не існує, позивач вимушений сам сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє йому розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує його законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді квартири [ADDRESS] є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком (квартирою). Оскільки відповідачі своїми діями порушили законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст. 18 цього Кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України в разі відсутності особи понад установлені строки в місці постійного проживання, така особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Беручи до уваги, що відповідачі не проживають з вересня 2014 року в квартирі [ADDRESS] не користується нею, не утримують її в належному стані, не сплачують комунальну плату, тому суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved