Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у загальній сумі 1 080 000 грн.. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що за договором позики від 02.03.2016 передав відповідачу грошові кошти в сумі 1 080 000 грн., що за курсом НБУ було еквівалентно сумі 40000 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 12.03.2016 р.. Відповідач грошові кошти у визначений термін не повернув, ухиляється від виконання договірних зобов»язань. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг у національній валюті в загальній сумі 1 080 000 грн. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених підстав, відповідач і його представник визнали, просять ухвалити відповідне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, відповідно до ст. 174 ЦПК України дійшов до висновку про наявність достатніх законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог про стягнення боргу, приймає визнання позову відповідачем, оскільки то не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, ураховуючи наступне. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно договору позики грошей від 02.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 551, позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 1 080 000 грн., що на момент укладення цієї угоди, виходячи з курсу ( 1 дол. США = 27,0 грн.) є сумою, еквівалентною 40000 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 12.03.2016 р. ( а. с. 4). Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач у визначений договором строк грошові кошти позивачу не повернув, тому порушене право підлягає судовому захисту. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч.1 ст. 61 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на боргу за договором позики у сумі 1080000 грн., правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 6890 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 15, 16, 525, 526, 530, 612, 1046, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: partial