Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачки [PERSON], вимоги за яким обґрунтував тим, що 14.10.2008 р. КС «Сіон» як кредитодавцем на виконання умов кредитного договору №441 надано відповідачці як позичальнику грошові кошти в розмірі 3500,00 грн., строком на 12 місяців, зі сплатою 42% річних за користування грошовими коштами та кінцевим строком повернення кредиту 14.10.2009 р. Належне право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором від 14.10.2008 р. №441 кредитодавець КС «Сіон» відступив позивачу [PERSON] на підставі договору від 25.06.2010 р. Враховуючи, що відповідачка на вимогу позивача не повернула грошові кошти, проценти та інші платежі належні йому за кредитним договором, останній просить стягнути стягнути їх в примусовому порядку. Крім того, просить стягнути пеню, штрафи, 3% річних та інфляційні нарахування. З урахуванням всіх заяв про зміну (збільшення та зменшення) позовних вимог позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості в загальному розмірі 18855,13 грн., в тому числі: борг за тілом кредиту - 3019,00 грн., проценти - 2379,00 грн., пеня - 10561,65 грн., інфляційні втрати - 1501,38 грн., договірний штраф 1050,00 грн. Також позивач просить збільшивши вказану суму нарахуванням інфляційних втрат та пені за кожен день прострочення, починаючи з 30.04.2014 р. по день ухвалення рішення. В судове засідання 15.05.2014 р. позивач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справу за його відсутності, згідно якої останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні 14.01.2014 р. відповідачка проти позовних вимох заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. У зв'язку з цим просила відмовити в задоволенні позову. 27.02.2014 р. відповідачкою подано заяву в якій вона просить застосувати до вимог позивача строки позовної давності В судове засідання 15.05.2014 р. відповідачка не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставила. Зважаючи на заяву позивача про розгляд справи у його відсутності та належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, суд знаходить можливим розглянути справу у їх відсутності. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.10.2008 р. між КС «Сіон» та [PERSON] укладено кредитний договір №441. За змістом частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено положеннями ЦК України про кредитний договір і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так у відповідності до п.п. 1.1, 2.1, 3.1, кредитного договору, кредитодавець КС «Сіон» зобов'язався надати позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 3500,00 грн. на строк 12 місяців з кінцевим терміном повернення 14.10.2009 р. та сплатою процентів за користуванням грошовими коштами у розмірі 42% річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користуванням. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини першої, третьої ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У розумінні ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦКУ закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено та неоспорюється відповідачкою, що КС «Сіон» свої зобов'язання за кредитним договором від 14.10.2008 р. №441 перед відповідачкою виконав в повному обсязі, та надав останній грошові кошти в розмірі обумовленому договором, у зв'язку з чим набув право вимоги до відповідачки щодо повернення кредиту та сплатити процентів відповідно графіку визначеноу у додатку №1 до кредитного договору. Крім того з матеріалів справи вбачається, що 25.06.2010 р. між КС «Сіон» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким КС «Сіон» передав [PERSON] належне йому право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором від 14.10.2008 р. №441. Таким чином відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у зобов'язанні, що витікає з кредитного договору, відбулась заміна кредитора КС «Сіон» на [PERSON] При цьому згідно у відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Встановлено, що відповідачка свої обов'язки щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за кредитним договором не виконала у зв'язку з чим має прострочену заборгованість. Як передбачено статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, згідно п. 3.6 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків сплати платежів по кредиту (процентів та частини кредиту) більше, ніж на три робочі дні, процентна ставка, зазначена в пункті 3.1 Договору подвоюється, та застосовується при визначенні розміру процентів за користування кредитом до повного погашення позичальником простроченої заборгованості. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до матеріалів справи відповідачкою здійснено перший платіж у розмірі 444,00 грн. з простроченням у п'ять днів, у зв'язку з чим для розрахунку відсотків підлягає застосування відсоткова ставка 84% річних. Згідно розрахунків проведених позивачем розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 29.04.2014 р. складає 18855,13 грн., в тому числі: борг за тілом кредиту - 3019,00 грн., проценти - 2379,00 грн., договірні нарахування - 10561,65 грн., інфляційні втрати - 1501,38 грн., договірний штраф 1050,00 грн. Перевіривши наданий розрахунок судом встановлено, що він не в повній мірі відповідає умовам договору та вимогам закону. Зокрема вбачається, що здійснюючи п. 3 розрахунку «несплаченого боргу з договірних зобов'язань», позивач керувався п. 3.6 кредитного договору та положеннями ст. 549 ЦК України. Втім за змістом п. 3.6 сторонами договору погоджено порядок зміни відсоткової ставки залежно від обставин протікання виконання зобов'язання позичальником. Розраховані відповідно до цього пункту кредитного договору суми є процентами за користування грошовими коштами. Стягнення неустойки договором не передбачено. Таким чином позивачем в п. 3 фактично здійснено розрахунок процентів, які підлягають сплаті за користування грошовими коштами за період з 14.10.2008 р. по 29.04.2014 р. При цьому вказаним розрахунком охоплюється і період нарахування процентів зазначений в п. 2 розрахунку «несплаченого боргу з договірних відсотків». Також позивачем здійснено нарахування штрафу в розмірі 1050,00 грн. відповідно до п. 10.3 договору. Разом з цим вказаним пунктом передбачено відповідальність позичальника за повідомлення неправдивих персональних даних, інших відомостей при укладанні договору, невиконання обов'язків передбачених п. 5.6 договору, нецільове використання кредиту, вчинення дій , спрямованих на ушкодження або втрату забезпечення виконання зобов'язань за договором. Відповідальність за порушення основного зобов'язання вказаним пунктом договору не встановлена. З наведених міркувань суд вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування штрафу відповідно до п. 5.6 договору. Щодо доводів відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності, то суд знаходить їх безпідставними з огляду на п. 11.5 кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились, що до вимог, які витікають з договору, встановлюється позовна давність тривалістю в десять років, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 259 ЦК України. При цьому частина перша статті 60 ЦПК України покладає на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням викладеного вище, виходячи із наведених положень закону, а також беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд знаходить вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3019,00 грн., процентів в розмірі 10561,65 грн., інфляційних втрат в розмірі 1501,38 грн. - обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. З наведених мотивів та положень закону суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 229,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial