Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] разом із ним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 січня 1999 року до 10 листопада 2011 року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, сторони не дійшли згоди щодо проживання доньки [PERSON], тому позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON], підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, суду пояснив, що з літа 2013 року донька [PERSON] проживає разом із ним та не бажає повертатись до своєї матері. Зазначив, що відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не працює, зловживає алкогольними напоями, не приділяє моральної та матеріальної уваги дитині, не піклуєтьмя про неї. Позивач же працює та має стабільний заробіток, задовільно характеризується, проживає у приватному будинку та має усі необхідні умови для проживання неповнолітньої дитини разом із ним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що бажає щоб донька [PERSON] проживала разом із нею та вона спроможня наділяти доньку достатньою увагою та забезпечити необхідний рівень для нормального життя. Представник служби у справах дітей Авдіївської міської ради Євгеюк Г.В., яка діє на підставі довіреності та повноваження якої судом перевірені, в судовому засіданні пояснила, що батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] позитивно характеризується, працює, має житло та умови для проживання неповнолітньої дитини, також він відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, опікуються здоров'ям та розвитком дитини. Відповідач [PERSON] дитиною не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює. Тому в інтересах дитини місце проживання неповнолітньої [PERSON] необхідно встановити разом із батьком. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. На підставі досліджених доказів судом встановленні наступні обставини. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] є сторони по справі (а.с.5), яка народилась у період зареєстрованого шлюбу, який в подальшому був розірваний рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 10 листопада 2011 року (а.с.7). Також встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, шлюб між ними розірвано. Батько дитини працює та має стабільний заробіток, позитивно характеризується, має власне житло, за станом здоров'я може виховувати неповнолітню дитину. Мати дитини - не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, про неповнолітню дитину не піклується та не цікавиться її життям. Крім того, в судовому засіданні також було встановлено, що дитина страждає захворюванням, яке було спричинене родовою травмою ( порушення зору) та у теперішній час навчається у Слов'янській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті. Також судом було встановлено і проти цього не заперечували сторони, що оформленням медичних документів та лікуванням дитини займався її батько. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не досягли згоди відносно того, з ким з них проживатиме малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. При вирішенні спору про місце проживання дитини суд бере до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає що визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька буде відповідати інтересам дитини. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved