Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2013 року позивачем було надано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 гривень, що підтверджується розпискою, за якою відповідач зобов'язується повернути надані гроші в строк до 23 листопада 2013 року, гроші були передані в присутності громадянки [PERSON] Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 51 290 гривень, яку разом з судовими витратами позивач просить стягнути на свою користь. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі, через засоби масової інформації, про що свідчать відповідні матеріали справи. Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявами та/або клопотаннями про розгляд справи без його участі до суду не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 23 жовтня 2013 року позивачем [PERSON] було надано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 000 гривень, що підтверджується розпискою, за якою відповідач зобов'язується повернути надані кошти до 23 листопада 2013 року(а.с. 6). Грошові кошти були передані в присутності [PERSON] (а.с. 45). Відповідач [PERSON] станом на 27 січня 2015 року не виконав взяті на себе зобов'язання і має заборгованість у розмірі 51 290 гривень 40 копійок (а.с. 36). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому позов підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості, відповідно до розписки, а саме: сума боргу у розмірі 40 000 гривень, 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 410 гривень 40 копійок, інфляційні втрати в розмірі 9 880 гривень, а всього - 51 290 ( п'ятдесят одна тисяча двісті дев'яносто) гривень 40 копійок. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору - 1 195 гривень 56 копійок (а.с. 1, 26, 35). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved