Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та Публічного акціонерного товариства «Електро» про визнання права власності за набувальною даністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 03.05.1978 року здійснював трудову діяльність на підприємстві «Чернівецька механізована колонна №23», а з наступного року його призначено на посаду начальника відділу вказаного підприємства. Згідно протоколу засідання адміністрації та профспілкового комітету Чернівецької МК, йому було надано право на вселення разом з сім'єю в квартиру [ADDRESS]. Даний будинок будувався для забезпечення працівників Чернівецького МК-23 житлом. З того часу він там і проживає. Документи на вказану квартиру не оформлялись, у зв'язку із відсутністю нагальної потреби та пред'явлення претензії чи вимог з боку Чернівецької МК-23. В Коровійській сільській раді Глибоцького району Чернівецької області та ПАТ «Електро», якій е правонаступником Чернівецького МК 23, йому було повідомлено, що на даний час будь-які документи щодо прийняття вказаного будинку на баланс, оформлення права власності на нього та інші, стосовно визначення власності відсутні. Вважає, що він добросовісно заволодів квартирою, оскільки постійно та відкрито проживав і проживає в ній по даний час. Просить суд визнати за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали просили суд позов задовольнити. Представник відповідача Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, проте сільська рада направила до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності їх представника, позов визнає. Представник відповідача ПАТ «Електро» в судове засідання не з'явився, проте ПАТ «Електро» направило до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності їх представника, позов визнає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 03.05.1978 року по 07.02.2013 року здійснював трудову діяльність в ПАТ «Електро», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-12). З довідки №30 від 03.03.2014 року вбачається, що згідно наказу Мініста Енергетики та Електрофікації УРСР №111 від 10.04.1965 р. Чернівецьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління (ЧССМУ) перейменоване в Чернівецьку мехколону № 23. Згідно наказу Міненерго України № 103 від 30.12.1991 року Чернівецька мехколона № 23 перейменована в Чернівецьке управління №23 ОБМ фірми «Електро». Згідно наказу № 56 від 28.07.1994 року Чернівецьке управління №23 ОБМ фірми «Електро» перейменовано в Чернівецьке управління закритого акціонерного товариства ЗАТ «Електро». Згідно наказу №1 від 27.05.2013 року по ПАТ «Електро», чернівецьке управління ЗАТ «Електро» перейменовано в Чернівецьке управління публічного акціонерного товариства ПАТ «Електро» (а.с. 7). Відповідно до копії протоколу №19 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Чернівецької МК-23 від 11.07.1985 року [PERSON] було надано 3-х кімнатну квартиру в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області (а.с. 8-10). Із довідки №151 від 29.01.2015 року виданою Коровійською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області вбачається, що 11.07.1985 року [PERSON], на підставі протоколу №19 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Чернівецької МК-23, було надано 3-х кімнатну квартиру в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, яка знаходиться на балансі Чернівецької МК-23. В той же час на дану квартиру був відкритий погосподарський номер. Станом на 01.01.1991 року в даній квартирі був зареєстрований та проживав позивач, а з 18.05.1993 року позивач [PERSON] був знятий з реєстрації, але фактично залишився проживати і проживає на даний час за вказаною адресою у вказаній квартирі. (а.с. 6). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач [PERSON] з 1986 року по даний час проживає в квартирі №2, будинку №62 по вул. Головній в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. З досліджених в судовому засіданні оригіналів абонентських книжок розрахунків за електроенергію та природній газ, встановлено, що вони видані на ім'я позивача, при цьому на протязі більше десяти років саме позивач оплачував за ці житлового-комунальні послуги. Згідно зі ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.. Відповідно до статей 316, 328, 345 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК. Відповідно до ст.344 ч.1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.344 ч.4 Цивільного Кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папері набувається за рішенням суду. Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом, тобто до 01 січня 2001 року. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння (особа, яка не знала і не могла знати про перешкоди до набуття майна), безперервність, відкритість володіння (володілець не просто уповноважений, але зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Доказами відношення до майна в якості його власника можуть бути, такі дії володільця, як ремонт речі (будинку) за свій рахунок, страхування майна, передача майна на зберігання іншим особам тощо), давність володіння та його безперервність, тобто проживання і користування будинком. Відповідно п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позивач [PERSON] довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, крім того Коровійська сільська рада, Глибоцького району Чернівецької області та ПАТ «Електро» визнали право [PERSON] на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме, на квартиру №2 в будинку №62 по вул. Головній в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved