Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~зазначеним позовом\~до відповідачів [PERSON], [PERSON] ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області, ДП «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], ПАТ «Альфа-Банк», в якому (позові) просив визнати недійсними прилюдні торги (протокол та акт проведення ДП «СЕТАМ» прилюдних торгів) від 15.06.2016 року з реалізації квартири № 4, що знаходиться в будинку № 92 по вул. Чміленка (колишня назва вул. Дзержинського) в м. Кропивницькому (колишня назва м. Кіровоград), зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що йому (позивачу) та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.04.2008 року належить вищевказана квартира. Також позивач зазначив, що 11.04.2008 року його дружина [PERSON] уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір на суму 36000 доларів США у забезпечення виконання якого вона ([PERSON]В.) уклала з банком іпотечний договір, предметом якого є спірна квартира, а він (позивач) уклав з банком договір поруки, на підставі чого рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04.08.2015 року заборгованість за зазначеним кредитним договором була стягнута як з позичальника [PERSON] так і з нього (позивача) на користь банку солідарно, при цьому питання про звернення стягнення на предмет іпотеки судом не вирішувалося. Зазначив, що 15.06.2016 року ДП «СЕТАМ» були проведені прилюдні торги з реалізації вищевказаної квартири, яка була передана на реалізацію Ленінським ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ в Кіровоградській області на виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 22.09.2015 року про стягнення солідарно з нього (позивача) і [PERSON] кредитної заборгованості в сумі 776414,83 грн. на користь ПАТ «Альфа-Банк» та 1827,00 грн. судових витрат. Переможцем зазначених торгів став [PERSON] Позивач вважає, що укладена 15.06.2016 року на прилюдних торгах угода щодо продажу належного йому майна суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, так як спірна квартира загальною площею 26 кв.м. була надана в іпотеку у забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовується ним як місце постійного проживання та він не має у власності іншого нерухомого житлового майна. При цьому він (позивач) підтверджує, що дав згоду на передачу спірної квартири в іпотеку, але квартира була продана без його (позивача) згоди під час дії мораторію встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що суперечить вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України та порушує його (позивача) право власності. Ухвалою судді від 16.11.2017 року відкрито позовне провадження у справі за вищевказаним позовом та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Альфа-Банк» за довіреністю [PERSON] надійшло пояснення щодо позову, зареєстроване в суді 22.01.2018 року за вх. № 1812, в якому остання в обґрунтування позиції третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» щодо заперечення проти позову зазначила про незгоду з позицією позивача щодо порушення при проведенні прилюдних торгів вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» так як в даних правовідносинах позивач, який є поручителем внаслідок укладення договору поруки від 11.04.2008 року, - не має статусу ні позичальника, ні майнового поручителя. Посилаючись на зазначене, представник третьої особи зазначає, що правове значення в даному випадку має виключно те, чи мала у своїй власності інше нерухоме майно та чи проживала постійно у предметі іпотеки саме третя особа [PERSON], яка є позичальником, та зареєстрована в установленому законом порядку в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS]. Крім того, представник третьої особи зазначила, що зареєстрованим місцем проживання позивача є будинок № 110 по вул. Свердлова (Вознесенська) в м. Кропивницький, який є власністю [PERSON] Таким чином, третя особа ПАТ «Альфа-Банк»\~не вбачає\~підстав для\~визнання торгів\~недійсними за відсутності доведення позивачем порушення норм закону при проведенні торгів та порушення прав і законних інтересів позивача, як особи, яка їх оспорює. При цьому, також вважає, що ДП «Сетам» повністю дотримано всіх вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів, визначених нормами Наказу Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22.12.2015 року «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», який був чинним на момент проведення оспорюваних прилюдних торгів та дані обставини встановлені рішенням суду від 17.03.2017 року у справі № 405/4967/16-ц, яке було залишено без змін після його апеляційного оскарження, на підставі чого вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, та заперечує проти задоволення позовних вимог. Від представника\~відповідача [PERSON]\~ВДВС міста\~Кропивницький ГТУЮ\~в Кіровоградській\~області за\~довіреністю [PERSON]\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~зареєстрований в\~суді 31.01.2018\~року за\~вх.\~№ 2640,\~в якому\~остання в\~обґрунтування позиції\~відповідача [PERSON]\~ВДВС міста\~Кропивницький ГТУЮ\~в Кіровоградській\~області щодо\~не визнання\~позову та\~заперечення в\~повному обсязі\~проти позовних\~вимог зазначила,\~що \~згідно з\~іпотечним договором\~від 11.04.2008\~року,\~витягу про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно\~та Інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек квартира\~№ 4,\~що знаходиться\~по вул.\~В.\~Чміленка,\~92,\~в м.\~Кропивницький належить\~на праві\~власності [PERSON],\~і яка\~(квартира)\~відповідно була\~реалізована на\~прилюдних торгах\~в межах\~виконавчого провадження\~№ 49338219,\~боржником по\~якому є\~[PERSON],\~а не\~[PERSON]\~ Крім\~того,\~представник відповідача\~зазначив,\~що позивач\~не є\~ні Іпотекодержателем,\~ні Іпотекодавцем,\~ні боржником,\~а ні\~учасником прилюдних\~торгів по\~виконавчому провадженню,\~в межах\~якого реалізовано\~предмет іпотеки\~ вищевказану\~квартиру,\~тому у\~позивача,\~враховуючи положення\~ст.\~48\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~відсутні будь-які\~правові підстави\~для звернення\~до суду\~із позовом\~про визнання\~прилюдних торгів\~недійсними. Вважає, що ДП «Сетам» повністю дотримано всіх вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів, визначених нормами Наказу Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22.12.2015 року «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», який був чинним на момент проведення оспорюваних прилюдних торгів та дані обставини встановлені рішенням суду від 17.03.2017 року у справі № 405/4967/16-ц, яке було залишене без змін після його оскарження. На підставі чого відповідач [PERSON]\~ВДВС міста\~Кропивницький ГТУЮ\~в Кіровоградській\~області не\~вбачає підстав\~для визнання\~торгів недійсними за відсутності доведення позивачем порушення норм закону при проведенні торгів та порушення прав і законних інтересів позивача, як особи, яка їх оспорює, в звязку з чим позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача ДП «СЕТАМ» за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді 05.02.2018 року за вх. № 2980, в якому остання в обґрунтування позиції відповідача ДП «СЕТАМ» щодо невизнання позову та заперечення в повному обсязі проти позовних вимог зазначила, що 15.06.2016 року ДП «СЕТАМ»\~проведено електронні\~торги з\~реалізації однокімнатної\~квартири загальною\~площею 26,00\~кв.м.,\~розташованої на\~першому поверсі\~одноповерхового багатоквартирного\~будинку за\~адресою:\~[ADDRESS].\~за номером\~лоту №\~149204, інформація про продаж якої була внесена до Системи на підставі заявки державного виконавця від 18.05.2016 року № 14828/04-81/2, які (торги)\~проводились відповідно\~до Порядку\~реалізації арештованого\~майна шляхом\~проведення електронних\~торгів,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~2710/5\~від 22.12.2015\~року та\~за результатами\~яких було\~визначено переможця - учасника № 3, про що було складено протокол проведення електронних торгів № 175468. Крім того, представник відповідача зазначив, що у позовній заяві не зазначено жодного порушення правил проведення електронних торгів регламентованих Порядком та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, впливу таких порушень на результати торгів, а також порушення законних прав позивача. Зазначив також, що наведені у позовній заяві про можливі порушення допущені державними виконавцями, мають самостійний спосіб оскарження, та третьою особою [PERSON] вже оскаржувались результати проведених електронних торгів з реалізації зазначеної квартири, при цьому, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2017 року у справі № 405/4967/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року, у задоволенні позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними було відмовлено повністю. На підставі чого відповідач ДП\~«СЕТАМ» не\~вбачає підстав\~для визнання\~торгів недійсними за відсутності доведення позивачем порушення норм закону при проведенні торгів та порушення прав і законних інтересів позивача, як особи, яка їх оспорює, в звязку з чим позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя щодо заявлених позовних вимог та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області [PERSON] в судовому засіданні заявила про невизнання відповідачем позову та просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування позиції відповідача посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (вх. № 2640 від 31.01.2018 року). Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору\~на стороні відповідача ПАТ «Альфа-Банк» - [PERSON] в судовому засіданні повідомила про заперечення третьої особи, яку вона представляє, проти заявленого позову та задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію, аналогічно викладеній в поясненні щодо позову (вх. № 1812 від 22.01.2018 року). Представник відповідача ДП «СЕТАМ», будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не зявився. Представник відповідача ДП «СЕТАМ» за довіреністю [PERSON], в раніше поданому відзиві на позовну заяву, зареєстрованому в суді 05.02.2018 року за вх. № 2980, просила суд розглянути справу за відсутності представника ДП «СЕТАМ». Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 24.04.2018 року не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяви від відповідача про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи чи заяви про зміну місця проживання (перебування, знаходження) до суду не надходили, причини не явки суду не відомі. Поряд з цим, судом відзначається, що раніше відповідачем [PERSON] було отримано, направлені судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця реєстрації останнього, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.11.2017 року з призначенням судового розгляду на 31.01.2018 року, копію позову з доданими до нього документами та повідомлення про час та місце судового розгляду, що підтверджується підписом останнього від 14.12.2017 року в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, при цьому в судове засідання, призначене на 31.01.2018\~року відповідач\~[PERSON]\~не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяви від відповідача про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи чи заяви про зміну місця проживання (перебування, знаходження) до суду не надходили, причини не явки суду не відомі. Судова повістка про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання на 24.04.2018 року, яка надсилалась судом за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця проживання відповідача була повернута до суду установою поштового звязку 13.02.2018 року з поміткою «за закінченням терміну зберігання», при цьому, [PERSON] із заявою про зміну свого місця проживання або місцезнаходження до суду в порядку, передбаченому ст. 131 ЦПК України, не звертався, на підставі чого та з урахуванням положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України судова повістка про виклик в судове засідання на 24.04.2018 року, що надсилалась відповідачу, - вважаються доставленою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №\~475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що передбачено також ст. 43 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України). На підставі\~викладеного,\~враховуючи неявку\~відповідача [PERSON],\~неотримання останнім\~за зареєстрованим\~у встановленому\~порядку місцем\~проживання судової\~повістки та\~не повідомлення\~ним про\~зміну свого\~місця проживання\~(перебування,\~знаходження)\~під час\~провадження справи,\~а також\~неповідомлення причин\~неявки в судове засідання, за умови отримання судом відомостей про його (відповідача) виклик до суду в порядку, визначеному ЦПК України, відповідно до положень ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якими передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом, тому така поведінка відповідача визначається судом як зловживання останнім наданими йому процесуальними правами, на підставі чого суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності відповідача [PERSON] за наявними у справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується особистим підписом останньої від 08.02.2018 року в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходили, причини не явки суду не відомі. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], який підтримав предявлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеним у позовній заяві, пояснення представника відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області - [PERSON], яка позов не визнала та заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснення представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору\~на стороні відповідача ПАТ «Альфа-Банк» - [PERSON], яка заперечувала проти заявленого позову та задоволення позовних вимог, враховуючи позицію представника відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області [PERSON] щодо невизнання позовних вимог, викладену у відзиві на позовну заяву (вх. № 2640 від 31.01.2018 року), позицію представника відповідача ДП «СЕТАМ» за довіреністю [PERSON] щодо невизнання позовних вимог, викладену у відзиві на позовну заяву (вх. № 2980 від 05.02.2018 року), позицію представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Альфа-Банк» за довіреністю [PERSON] щодо незгоди з позовом, викладену у письмових поясненнях на позовну заяву (вх. № 1812 від 22.01.2018 року), дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не обґрунтовані та не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, на підставі чого позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 565, [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (теперішня назва вул. [PERSON]) в м. Кіровограді (теперішня назва м. Кропивницький) (далі - квартира). Зазначений договір було укладено за нотаріально посвідченої згоди чоловіка [PERSON] - [PERSON], про що зазначено в п. 2.3 вищевказаного договору та підтверджує, що придбана [PERSON] квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ([PERSON] та [PERSON]І.). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване на [PERSON] 11.04.2008 року, номер запису 1957 в книзі 9, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18470576 від 11.04.2008 року. Також судом встановлено, що 11.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 030/04.08/71-456К на суму 36000 доларів США з метою забезпечення виконання якого між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 11.04.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1504, предметом іпотеки за яким є спірна квартира. Того ж дня, 11.04.2008 року між [PERSON],\~[PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки № 030/04.08/71-456П, за умовами якого [PERSON] взяв на себе зобовязання перед ВАТ «Сведбанк» відповідати за виконання [PERSON] зобовязання перед ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11.04.2008 року. Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного\~суду м.\~Кіровограда від\~04.08.2015 року (справа № 405/2299/15-ц, провадження № 2/405/531/15), яке набрало законної сили 28.12.2015 року, задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» (відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012 року та ПАТ «Дельта Банк» ПАТ «Альфа Банк» 15.06.2012 року) до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнено солідарно з [PERSON]В та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11.04.2008 року в сумі 776414,83 грн. та судові витрати по справі в сумі 1827,00 грн. з кожного. На підставі виконавчого листа № 405/2299/15-ц, № 2/405/531/15, виданого 22.09.2015 року Ленінським районним\~судом м.\~Кіровограда на\~підставі вищевказаного\~рішення суду\~від 04.08.2015 року, державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Кіровоградського міського управління юстиції 17.11.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню зазначеного виконавчого документа (ВП № 49338219). 18.05.2016 року за вих. № 14828/04-81/2 начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда ГТУЮ в Кіровоградській області [PERSON] направлено до Кіровоградської філії ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна, якою відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», наказу Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року № 2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» направлено документи на реалізацію арештованого державним виконавцем майна боржника [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS] (теперішня назва м. Кропивницький). Відповідно до даних протоколу № 175468 проведення електронних торгів 15.06.2016 року завершено торги з продажу однокімнатної квартири загальною площею 26,00 кв.м., розташованої на першому поверсі одноповерхового багатоквартирного будинку за адресою: м. Кіровоград (теперішня назва м. Кропивницький), [ADDRESS], з визначенням переможця, яким став [PERSON] Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 99769700 від 09.10.2017 року державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] 09.09.2016 року зареєстровано право приватної власності [PERSON] на квартиру загальною площею 26,00 кв.м., житлова площа 13,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 1063, видане 09.09.2016 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] Вищевказані обставини справи встановлені судом під час судового розгляду справи та сторонами по справі і учасниками справи не заперечуються. Разом з тим, зміст позовної заяви вказує на незгоду позивача з відчуженням спірної квартири на прилюдних торгах без його згоди, обовязковість якої передбачена тимчасовими обмеженнями, встановленими п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, а тому таке відчуження майна з прилюдних торгів, на думку позивача, є недійсним правочином, в звязку з його невідповідністю вимогам Закону № 1304-VII. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до висновку, наведеному Верховним Судом України у постанові від 24.10.2012 року (справа № 6-116цс12), виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). У зв'язку з тим, що за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України № 606-XIV від 21 квітня 1999 р. «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24 - 27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Наведені вище процесуальні норми та зазначений висновок Верховного Суду України вказують на те, що звернення до суду позивача, який заперечує дійсність правочину вчиненого шляхом відчуження майна з прилюдних торгів, за захистом свого права власності на спірну квартиру, як обєкта права спільної сумісної власності подружжя ([PERSON] та [PERSON]І.), шляхом визнання недійсним правочину (угоди відчуження майна з прилюдних торгів) є таким, що в повній мірі відповідає встановленим процесуальним законом способам захисту цивільних прав. При цьому, судом відзначається, що позивачем не оскаржуються дії державного виконавця, вчинені до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, як і не оскаржується безпосередньо процедура проведення прилюдних торгів, поряд з цим зміст предявленого позову вказує на те, що позивач не згоден з проведеними прилюдними торгами, які відбулися в наслідок порушення, як на думку позивача, положень п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якими, при визначених в Законі умовах, встановлено тимчасову заборону на відчуження без згоди власника нерухомого житлового майна, яке, як за обставин даної справи спірна квартира, є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», а тому при розгляді даної справи обовязковим є встановлення на якому етапі процедури реалізації арештованого в межах виконавчого провадження майна та ким з учасників такої процедури (наявність повноважень) перевіряється правова можливість реалізації майна та відсутність або наявність обставин, які перешкоджають такій реалізації, зокрема, встановленої тимчасової заборони Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На час ініціювання та проведення процедури реалізації спірної квартири шляхом проведення відповідних прилюдних торгів (заявка на реалізацію арештованого майна від 18.05.2016 року, протокол № 175468 проведення 15.06.2016 року електронних торгів) порядок реалізації такого майна в зазначений спосіб було врегульовано Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року № 2710/5, який був чинним в період з дати набрання чинності - 29.12.2015 року до втрати чинності 05.10.2016 року (далі Порядок № 2710/5). Відповідно до положень п. 3 Порядку № 2710/5 проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу (II. Передача майна на реалізацію), і направляє його начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі до Системи для проведення реалізації майна разом із такими документами (в електронній або паперовий формі). Згідно з вимогами п. 4 Порядку № 2710/5 начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який не повинен перевищувати трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. Таким чином, на етапі передачі майна (спірної квартири) на реалізацію, повноваження щодо перевірки можливості (відповідності) такої реалізації арештованого майна вимогам законодавства були покладені на начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда ГТУЮ в Кіровоградській області [PERSON], яким і було підписано заявку про реалізацію арештованого майна від 18.05.2016 року за вих. № 14828/04-81/2, який, у разі встановлення передбаченої законодавством, зокрема, й Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», неможливості реалізації арештованого майна шляхом проведення торгів, - мав повноваження припинити зазначену процедуру шляхом повернення відповідних документів державному виконавцю. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач, який не був стороною виконавчого провадження (ВП № 49338219), відкритого щодо боржника [PERSON] та в межах якого (виконавчого провадження) будо порушено процедуру реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, в звязку з чим, враховуючи положення, як ст. 338 ЦПК України в редакції, чинній на час підписання заявки про реалізацію арештованого майна, так і ст. 447 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, якими передбачено, що правом звернутися до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, наділені лише сторони виконавчого провадження, які вважають, що їхні права чи свободи порушено, - позивач фактично не мав можливості оскаржити дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда ГТУЮ в Кіровоградській області [PERSON] щодо підписання заявки про реалізацію арештованого майна від 18.05.2016 року за вих. № 14828/04-81/2. Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку позиції позивача щодо тимчасової заборони, встановленої п. 1 ч. 1 Закону № 1304-VII, на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, а саме: квартири [ADDRESS] з урахуванням, зазначених у позові умов застосування вищевказаної норми Закону № 1304-VII до нього (позивача) та правових характеристик вищевказаного обєкта нерухомого майна, а саме: передача спірної квартири в іпотеку на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в іноземній валюті; використання позивачем спірної квартири як місця постійного проживання; відсутність у власності позивача, окрім спірної квартири, іншого нерухомого житлового майна; не перевищення площі спірної квартири граничної меж по площі для квартир відповідно до вищевказаних положень Закону № 1304-VII, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Встановлені під час судового розгляду справи обставини однозначно свідчать про те, що спірна квартира дійсно є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується іпотечним договором від 11.04.2008 року реєстраційний № 1504, та вказана квартира дійсно виступала як забезпечення зобов'язань громадянина України [PERSON] як позичальника за споживчим кредитом, наданим їй ([PERSON]В.) кредитною установою - резидентом України (ВАТ «Сведбанк») в іноземній валюті в розмірі 36000 доларів США, що підтверджується кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11.04.2008 року. \~ \~ \~ \~Однак, враховуючи обставини даної справи, судом відзначається, що однією з умов застосування тимчасової заборони відчуження нерухомого житлового майна, встановленої п. 1 ч. 1 Закону Україну «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є те, що предмет іпотеки повинен забезпечувати зобов'язання за споживчим кредитом позичальника або майнового поручителя. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідно до змісту кредитного договору № 030/04.08/71-456К від 11.04.2008 року таким позичальником, враховуючи положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - є [PERSON], а позивач [PERSON], враховуючи зміст договору поруки № 030/04.08/71-456П та положення ч. 1 ст. 553 ЦК України, - є фінансовим поручителем позичальника [PERSON] Разом з тим, використане законодавцем в п. 1 ч. 1 зазначеного Закону поняття «майновий поручитель» не є тотожним поняттю «поручитель». Для розуміння відмінності вказаних понять слід звернути увагу на визначення окремих понять, наведених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до положень якої: іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання. Сукупний аналіз наведених вище визначень понять «іпотекодавець», «майновий поручитель», «боржник», з урахуванням конкретних обставин даної справи свідчить про те, що у цивільно-правових відносинах, які склалися, щодо кредиту в іноземній валюті, забезпеченого спірною квартирою, ВАТ «Сведбанк» виступив в якості кредитора за кредитним договором та іпотекодержателем за іпотечним договором, [PERSON] в якості позичальника (боржника) за кредитним договором та іпотекодавцем за кредитним договором, в свою чергу позивач [PERSON] не є, а ні позичальником за кредитним договором, а ні майновим поручителем, та в правовідносинах, що виникли виступав лише як поручитель позичальника (боржника) [PERSON], в звязку з чим, положення п. 1 ч. 1 зазначеного Закону відносно [PERSON] застосуванню в даних правовідносинах не підлягають. При цьому, позиція суду щодо відмінності понять «поручитель» та «майновий поручитель» в світлі положень Закону України «Про іпотеку» та норм ЦК України в повній мірі відповідає висновку Судової палати в господарських справах Верховного Суду України, викладеному у постанові від 02.10.2012 року № 3-43гс12, про те, що правові статуси поручителя й майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. Крім того, надаючи оцінку твердженню позивача про проживання в спірній квартирі, як однієї з обставин застосування до спірних правовідносин положень п. 1 ч. 1 Закону Україну «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», окрім наведених вище обставин, які свідчать про те, що у даних правовідносинах позивач не є, а ні позичальником, а ні майновим поручителем, - судом відзначається наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, позивач [PERSON], посилаючись на використання ним спірної квартири № 4, що знаходиться в будинку № 92 по вул. Віктора Чміленка в м. Кропивницькому, як місця його постійного проживання, - не надав суду жодних доказів на підставі яких суд мав би можливість перевірити (встановити) наявність обставин, які б підтвердили факт використання позивачем спірної квартири, як місця постійного проживання, на підставі чого твердження позивача про наявність вищевказаної обставини вважається судом не обґрунтованим в звязку з його недоведеністю позивачем належними доказами. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимоги позивача [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON] ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області, ДП «СЕТАМ» про визнання недійсними прилюдних торгів (протокол та акт проведення ДП «СЕТАМ» прилюдних торгів) від 15.06.2016 року з реалізації квартири № 4, що знаходиться в будинку № 92 по вул. Віктора Чміленка в м. Кропивницькому, в звязку із їх не доведенням позивачем та не встановленням судом під час розгляду даної справи підстав застосування до спірних правовідносин положень п.\~1\~ч.\~1\~Закону Україну\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті», на підставі чого у задоволенні таких вимог позивачу слід відмовити. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого позивачем [PERSON] судового збору у розмірі 640,00 грн. (квитанція № 0.0.887235102.1 від 07.11.2017 року) слід залишити по фактично понесеним останнім. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed