Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що 26.12.2017 року відповідач отримав від позивача в позику 72000,00 дол. США та зобов'язався повернути позивачу не пізніше 26.01.2018 року суму в розмірі 93600,00 дол. США, про що видав власноручну розписку. Таким чином між позивачем та відповідачем було укладено договір процентної позики строком на 1 місяць під 39,25 % річних. Крім цього, 27.12.2017 року [PERSON] додатково отримав від позивача в позику в розмірі 45000,00 дол. США та зобов'язався повернути не пізніше 17.01.2018 року суму в розмірі 49500,00 доларів США, про що дав власноручну розписку. Таким чином між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір процентної позики строком на 21 день під 173,81% річних. Після цього, 29.12.2017 року відповідач додатково отримав від позивача в позику 25000,00 дол. США і зобов'язався повернути позивачу не пізніше 20.01.2018 року суму в розмірі 50000,00 доларів США, про що видав власноручну розписку. Таким чином було укладено ще один договір процентної позики строком на 22 дні під 414772,73% річних. Таким чином, за трьома вказаними вище договорами позики [PERSON] отримав від позивача 142000,00 дол. США та у визначений у цих договорах строк зобов'язувався повернути усього 193100,00 дол. США. Проте, своїх зобов'язань [PERSON] не виконав та до сьогоднішнього дня не повернув позивачу жодних грошових коштів. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що подав до суду письмову заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2017 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 72000,00 дол. США, про що написав боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинний був суму в розмірі 93600,00 дол. США повернути в строк до 26.01.2018 року. Також, 27.12.2007 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 45000,00 дол. США, про що написав боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинний був суму в розмірі 49500,00 дол. США повернути в строк до 17.01.2018 року. Крім цього, 29.12.2017 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 25000,00 дол. США, про що написав боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинний був суму в розмірі 50000,00 дол. США повернути в строк до 29.12.2017 року. Однак, вбачається, що в порушення договірних умов, відповідач наразі не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики, що не заперечувалось ним в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявних в матеріалах справи розписок від 26.12.2017 року, 27.12.2017 року та 29.12.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного строку. Судом враховується, що вищезазначені розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] Отже, вказані документи містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем в судовому засіданні до матеріалів справи додано оригінали вищевказаних розписок. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов'язання перед [PERSON] Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи офіційний курс гривні до іноземних валют, який встановлено Національним банком на 12.07.2018 року, розмір основної заборгованості [PERSON] станом на цей дань складає: за договором (розпискою) від 26.12.2017 року: 72000 USD*26,22=1887840,00 грн.; за договором (розпискою) від 27.12.2017 року: 45000 USD*26,22=1179900,00 грн.; за договором (розпискою) від 29.12.2017 року: 25000 USD*26,22=655500,00 грн., а всього 3723240,00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved