Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання прилюдних торгів недійсними з реалізації квартири № 11, що знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Кравцова, 4. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2013 року зупинено реалізацію арештованого майна та заборонено Дзержинському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснювати реалізацію квартири 11 за адресою: м. Харків, провулок Кравцова, 4. Крім того, постановою Господарського суду Харківської області від 25 квітня 2012 року [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Тому реалізація квартири мала здійснюватись відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Також позовні вимоги обгрунтовував тим, що при відчудженні квартири порушено порядок, визначений Тимчасовим положенням «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» від 27.10.1999 № 68/5 (далі Тимчасове положення) та не була дотримана Постанова № 1448 «Порядок проведення аукціонів з реалізації заставного майна» від 22.12.1997 року, який підлягає застосуванню у випадку продажу майна, що є предметом іпотеки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації квартири 11, за адресою: м. Харків, пров. Кравцова 4, проведені 25 квітня 2013 року, протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) № 81-02/659/12/і від 25 квітня 2013 року, правочин з реалізації на прилюдних торгах, проведених 25 квітня 2013 року, квартири 11, за адресою: м. Харків, пров. Кравцова 4, свідоцтво про придбання нерухомого майна - квартири 11, за адресою: м. Харків, пров. Кравцова 4, номер 2354, яке 29 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 квітня 2013 року, індексний номер 2072122, власник [PERSON], РНОКПП [NUMBER], паспорт серія та номер МК 736280, виданий 05 січня 1998 року ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в матеріалах справи, наполягали що при відчудженні квартири порушено порядок, визначений Тимчасовим положенням, не дотриманий порядок проведення аукціонів з реалізації заставного майна, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, який підлягає застосуванню у випадку продажу майна, що є предметом іпотеки. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи сповіщені належно, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 24 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк (далі ПАТ ОТП Банк) укладено договір про надання кредитної лінії № СRL-SME 708/153/2008, за умовами якого позивач отримав від ПАТ ОТП Банк грошові кошти у розмірі 113 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. 27.01.2012 між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого до ТОВ ОТП Факторинг Україна перейшло право вимоги за кредитним договором № CRL-SME 708/153/2008 від 24.04.2008. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2011 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № CRL-SME 708/153/2008 від 24.04.2008 з [PERSON] на користь ПАТ ОТП Банк у розмірі 1 051 116 грн. 32 коп. Під час виконавчого провадження виявлено майно боржника [PERSON], а саме: квартиру № 11, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Кравцова, 4, яка була предметом іпотеки за іпотечним договором № PM- SME 708/153/2008 від 24.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу [PERSON] та зареєстрованим нею в реєстрі за № 783. 25.04.2013 року вищезазначене нерухоме майно реалізовано на публічних торгах, які проводило Приватне підприємство Спеціалізоване підприємство Юстиція Харківська філія (далі ПП СП Юстиція Харківська філія). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (індексний номер 33361506 від 09.02.2015) право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] 29 квітня 2013 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, номер 2354 від 29 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до ст. 1 «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями ч. 1 і 3 ст. 33 «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виковавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Ввідповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Ст. 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями ст. 54 Закону України «Про виковавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч.1 ст.52 Закону України «Про виковавче провадження». Таким чином, норми Закону України «Про виковавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Так звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] здійснено в рамках виконавчого провадження, порушеного за результатами розгляду цивільної справи №2-6381/11 Дзержинським районним судом міста Харкова за позовом ПАТ ОТП Банк до [PERSON], тобто саме в межах процедури стягнення коштів з [PERSON] на користь ПАТ ОТП Банк. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Тобто в даному випадку в законному порядку на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2011 року органами виконавчої служби накладено арешт в тому числі і на спірну квартиру. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Закону України «Про виковавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Ст. 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виковавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Закону України «Про іпотеку». До спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна проводити за наявності одного учасника, за початковою ціною. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16 та від 18 листопада 2015 року №6-28цс15 які за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. В порушення вимог ст.3 ЦПК України позивачем не зазначено, які саме права та його інтереси порушені відповідною процедурою реалізації вказаної квартири, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed