Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Кабінету Міністрів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, у якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, поширену 20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України [PERSON] , який перебував на посаді Прем`єр-міністра України навів інформацію наступного змісту: «Вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ, як, наприклад, робить громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент», шляхом опублікування Стенограми вступної частини засідання Кабінету Міністрів України на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України; -зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним недостовірну інформацію про те, що [PERSON] є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом оголошення повідомлення для представників засобів масової інформації наступного змісту: «20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України, звертаючись до представників засобів масової інформації, я безпідставно навів неправдиву інформацію про те, що [PERSON] є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляю, що зазначена інформація про [PERSON] є непідтвердженою та недостовірною»; -зобов`язати Кабінет Міністрів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України та Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України спростувати поширену ними недостовірну інформацію про те, що [PERSON] є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом опублікування на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України повідомлення наступного змісту: «20 січня 2016 року на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України опублікована Стенограма вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, яка містить неправдиву інформацію про [PERSON] як приклад тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляємо, що зазначена інформація про [PERSON] є непідтвердженою та недостовірною». Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що інформація про нього, поширена відповідачами, є недостовірною, негативною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача, впливає на його ділову репутацію, а тому просив її спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена. 30 серпня 2017 року відповідно до розпорядження № 457 у зв`язку з закінченням повноважень судді [PERSON], вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А. У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження, що передбачає ч. 12 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 22 січня 2019 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, а ухвалою суду від 11 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Будучи приведеним до присяги, попередженим про кримінальну відповідальність експерт - Директор експертної установи «Державне підприємство «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» [PERSON], який проводив експертне дослідження з таких питань: Чи містить висловлення [PERSON] «Хочу вас проінформувати про те, що по відношенню до окремих осіб вже порушені кримінальні провадження. І тому може статися так, що їм прийдеться надовго затриматися в Україні. І зараз це лежить виключно в компетенції правоохоронних органів. Там реальні кримінальні правопорушення. Вони політичні сили і відчитують в ФСБ, як, робить громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент», оприлюднене в Стенограмі вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, негативну інформацію про громадянина Російської Федерації [PERSON] ?; Якщо зазначене висловлення [PERSON] , містить негативну інформацію про громадянина Російської Федерації [PERSON] , в якій формі її виражено: твердження чи оцінного судження?, показав суду, що при проведенні ним дослідження описано види та форми подання інформації, які можуть піддаватись санкціям. Зазначив про правомірність проведення експертного дослідження та підтвердив його висновки. Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, а також представників відповідачів, які проти задоволення позову заперечували, з підстав наведених у їх письмових запереченнях та наявних у матеріалах справи доказах, суд, допитавши судового експерта, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України [PERSON] , який перебував на посаді Прем`єр-міністра України наведено інформацію наступного змісту: «Вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ, як, наприклад, робить громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент» , шляхом опублікування. Стенограму вступної частини засідання Кабінету Міністрів України опубліковано на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України (арк. 8 абз. 5) за посиланням [INFO]. Поряд із цим, представники засобів масової інформації, розповсюджуючи інформацію про те, що громадянин Російської Федерації [PERSON] є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ, ідентифікували позивача, як особу, про яку у своїй промові виголосив відповідач, перебуваючи на посту Прем`єр- міністра України. Вказана інформація про позивача набула широкого розповсюдження серед необмеженого та невизначеного кола осіб, що підтверджується матеріалами опублікованими в засобах масової інформації (Том І а.с. 19-58). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був призначений на посаду Прем`єр-міністра України на підставі Постанови Верховної Ради України від 27 листопада 2014 року № 5-VIII «Про призначення [PERSON] Прем`єр-міністром України» (Том І а.с. 79-80). У вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України [PERSON] , який перебував на посаді Прем`єр-міністра України 20 січня 2016 року повідомив прізвище без зазначення ім`я цієї особи. Позивач, вказуючи на інформацію, що розміщену в мережі Інтернет за адресою: [INFO], зазначає, що у проголошеній вступній промові відповідач вказує саме про позивача, афілійованої особи ПАТ «Запоріжтрансформатор», що підтверджується опублікованою на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України стенограмою вступної частини засідання Кабінету Міністрів України (Том І а.с. 11-18). Суд не приймає доводів представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем не доведено факту того, що оспорювана інформація стосується саме нього, з огляду на те, що це спростовується наявною в матеріалах справи, опублікованою на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України в мережі Інтернет стенограмою, яка підтверджує, що поширена [PERSON] інформація стосується саме позивача (Том І а.с. 18). З висновку судового експерта - директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України [PERSON] від 24 лютого 2017 року за № 056/74 та наданих ним в судовому засіданні пояснень вбачається, що висловлення [PERSON] «Хочу вас проінформувати про те, що по відношенню до окремих осіб вже порушені кримінальні провадження. І тому може статися так, що їм прийдеться надовго затриматися в Україні. І зараз це лежить виключно в компетенції правоохоронних органів. Там реальні кримінальні правопорушення. Вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитують в ФСБ, як, робить громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент», оприлюднене в Стенограмі вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, містить негативну інформацію про громадянина Російської Федерації [PERSON] ( Том І а.с. 206-229). Зокрема, даним висновком встановлено, що негативною з погляду лінгвістичної кваліфікації є інформація про те, що громадянин Російської Федерації [PERSON] належить до кола осіб, проти яких порушено кримінальні справи, осіб, які привласнюють бюджетні кошти, фінансують антиукраїнські політичні сили і співпрацюють зі спецслужбами іноземної держави, яка перебуває в стані збройного конфлікту з Україною. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що інформація розповсюджена про нього, поширена відповідачем [PERSON] та розповсюджена Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України, є недостовірною, негативною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача, впливає на його ділову репутацію. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, яка захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оскільки оспорювану інформацію можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; з огляду на те, що оспорювана інформація, яка поширена про [PERSON] відповідачами, не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, суд приходить до висновку про те, що вказані висловлювання не є оціночними судженнями, думками, переконанням, критичною оцінкою певних фактів і недоліків тощо. Відповідач [PERSON] у стверджувальній формі повідомив про відношення позивача до кримінальних правопорушень, а також про те, що «громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент». При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Як вбачається з Стенограми вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, [PERSON] , як Прем`єр-міністром України та як фізичною особою, оспорювана інформація не отримана ним з офіційних джерел, і він не робить жодного посилання на будь-яке джерело інформації, в тому числі і на офіційне джерело інформації. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Таким чином, відповідач повинен був переконатися в достовірності інформації про пов`язаність позивача із твердженнями зазначеними ним у промові та його відношення до кримінальних правопорушень, а також того, що «громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент». Відповідачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу достовірності повідомленої [PERSON] оспорюваної інформації про позивача. Таким чином, наведені вище докази спростовують повідомлену Прем`єр-міністром України [PERSON] . інформацію про його відношення до силових відомств країни, громадянином якої він є, а тому суд приходить до висновку про те, що зазначена інформація є недостовірною. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Враховуючи вищенаведене, оспорювана інформація дискредитує позивача та спосіб ведення ним своєї діяльності, його ділову репутацію, крім того, вказана інформація є недостовірною та повідомляє про факти, які не мали місце, а також нав`язує громадськості думку про позивача як особу, що має відношення до незаконної діяльності, що свідчить про порушення його особистих немайнових прав, тому вони підлягають правовому захисту в порядку, встановленому ЦК України, а саме визнанню недостовірною та спростуванню. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] про те, що він не є належним відповідачем у справі, з огляду на правову позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену у п. 6 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», якою роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Також не приймаються судом, як спростування доводів викладених у позові висновок № 14616/17-39/14807/17-61 експертного комісійного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження від 28 липня 2017 року (Том ІІ а.с. 38-44) в якому експерти, дійшли думки (підсумку), що: «Вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитують в ФСБ, як, робить громадянин Російської Федерації [PERSON] , який «пасеться» на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент», оприлюднене в Стенограмі вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, не містить тверджень про конкретні фактичні дані, що стосуються особи « [PERSON] », то суд відхиляє вказаний висновок з огляду на те, що спеціаліст-експерт, який його складав, не попереджався про кримінальну відповідальність, а чинним цивільним процесуальним законодавством (зокрема главою 5 Розділу І ЦПК України) не передбачений такий вид доказу, як висновок експертного семантико-текстуального дослідження. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 передбачено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому ст. 36 ЦПК. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 належними відповідачами у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет визначає автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Автором поширеної 20 січня 2016 року недостовірної інформацію про позивача є Прем`єр-міністр України [PERSON] , автором недостовірної інформації, поширеної про позивача 20 січня 2016 року є фізична особа - [PERSON] . Таким чином, з урахуванням положень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 відповідачами у даній справі є Кабінет Міністрів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів Українита [PERSON] . Позовні вимоги до [PERSON] як Прем`єр-міністра України суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вступна промова до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року була розміщена Секретаріатом Кабінету Міністрів України на власному веб-сайті (Урядовому порталі). Так, відповідно п. 1 до Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 р. № 850 Секретаріат Кабінету Міністрів України є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України. Секретаріат у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, Регламентом Кабінету Міністрів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Міністра Кабінету Міністрів України. Згідно п. 2. Постанови основними завданнями Секретаріату є організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне, матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України, урядових комітетів, Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України, Міністра Кабінету Міністрів України та міністра, який не очолює міністерство. Секретаріатом керує Міністр Кабінету Міністрів України (п. 5 Положення). Згідно п. 16 Положення структурні підрозділи Секретаріату забезпечують діяльність Кабінету Міністрів України, урядових комітетів з питань, що належать до їх компетенції, та виконують функції відповідно до цього Положення і положень про структурні підрозділи. Відповідно до пп. 25 п. 17 Положення структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції: забезпечують в установленому порядку доступ громадськості до інформації про діяльність Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України, Міністра Кабінету Міністрів України та міністра, який не очолює міністерство, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (Єдиному веб-порталі органів виконавчої влади). Враховуючи закріплені Положенням функціональне призначення, повноваження та порядок взаємодії Секретаріату Кабінету Міністрів України, місце проведення вступної частини засідання Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністром України [PERSON] . 20 січня 2016 року (в Будинку Уряду (Кабінету Міністрів України)), суд приходить до висновку про те, що запис цього брифінгу міг бути розміщений на власному веб-сайті (Урядовому порталі) Кабінету Міністрів України тільки за участі Секретаріату Кабінету Міністрів України. Вищезазначене свідчить про те, що Секретаріат Кабінету Міністрів України, через Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України є поширювачем недостовірної інформації про позивача, а отже, повинен її спростувати. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оскільки недостовірна інформація фактично була опублікована відповідачами Секретаріатом Кабінету Міністрів України, через Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України на веб-сайті Урядового порталу за адресою в мережі Інтернет: [INFO], то суд вважає, що її спростування повинно здійснюватися шляхом опублікування спростування на веб-сайті Урядового порталу. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved