Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача комунального підприємства «Тернопільелектротранс» про стягнення заробітної плати у розмірі 218291.49 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги у судовому засіданні, позивач вказав, що з 22 лютого 2010 року по 20 червня 2017 року він працював юрисконсультом, в.о. начальника юридичного відділу, начальником відділу кадрової та юридичної роботи у КП «Тернопільелектротранс». У період його роботи з 2014 року по 20 червня 2017 року посадовий оклад йому встановлено без дотримання норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Зокрема, порушуючи вимоги ч.2 ст.97 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці», ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», п.1.3 Галузевих угод між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2014-2015 роки, 2017-2018 роки, йому встановлено місячний посадовий оклад без врахування коефіцієнтів співвідношень розмірів мінімальних місячних посадових окладів керівників, фахівців та технічних службовців до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва(мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії), встановлених у колективному договорі, який згідно із вказаними Галузевими угодами складає 2.8. Згідно з п.3 колективного договору КП «Тернопільелектротранс» основною професією на підприємстві визначено водія тролейбуса 3 класу. Вважає, що розмір посадового окладу начальника відділу кадрової та юридичної роботи повинен визначатися як мінімальний посадовий оклад працівника основної професії, помножений на коефіцієнт співвідношення у розмірі 2.8. З урахуванням наведеного йому недонараховано та невиплачено заробітну плату із врахуванням персональної надбавки у розмірі 50-ти відсотків від його посадового окладу у розмірі 218291.49 грн. Позов просить задовольнити. Представник відповідача комунального підприємства «Тернопільелектротранс» позову не визнала із підстав, викладених у відзиві на позов. Так, заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача суду пояснила, що позивачу за період його роботи у КП «Тернопільелектротранс» посадовий оклад встановлено відповідно до ст.94 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.5, ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди». Вважає, що при встановленні посадового окладу позивачу норми Галузевих угод між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2014-2015 роки та на 2017-2018 роки не поширюються, оскільки такі Угоди є актом соціального діалогу, стороною якого на галузевому рівні у сфері ЖКГ є Всеукраїнське об»єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України», а КП «Тернопільелектротранс» відповідно до його статуту не є членом Федерації і тому не відноситься до сфери дії Галузевої угоди. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив Відповідно до наказу № 23-к від 22 лютого 2010 року [PERSON] прийнятий на роботу юрисконсультом у комунальне підприємство «Тернопільелектротранс». Згідно з наказом № 58-к від 5 травня 2010 року позивач переведений на посаду виконуючого обов»язки начальника юридичного відділу КП«Тернопільелектротранс», а згідно з наказом № 145-к від 4 листопада 2010 року на посаду начальника юридичного відділу. В подальшому, у зв»язку із зміною штатного розкладу позивач з 1 березня 2011 року призначений на посаду начальника відділу кадрової та юридичної роботи. Відповідно до наказу № 124-к від 14 червня 2017 року [PERSON] звільнений з роботи з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України. Заробітна плата [PERSON], як начальнику відділу, з 1 січня 2014 року по 20 червня 2017 року нараховувалась та виплачувалась відповідно до положень ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», п.3 розділу ІV колективного договору КП «Тернопільелектротранс», схваленого конференцією трудового колективу (протокол № 1 від 27 грудня 2013 року), згідно з якими розмір тарифних ставок і посадових окладів працівників встановлено у відповідності до надбавок працівників та посад, передбачених штатно посадовими розписами, розробленими на основі складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівників, результатів праці та господарської діяльності підприємства, про що сторони підтвердили у судовому засіданні. Згідно із наказом № 275 від 31 жовтня 2013 року [PERSON] з 1 листопада 2013 року встановлено персональну надбавку у розмірі 50 % від його посадового окладу. Відповідно до ч.2-4 ст.97 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Зі змісту п.7 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» випливає, що суд у разі вирішення спорів з питань, передбачених ст.97 КЗпП України, має з»ясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України укладено Галузеву угоду на 2014-2015 роки, а також таку ж Галузеву угоду на 2017-2018 роки, відповідно до п.1.3 яких положення Галузевої угоди діють безпосередньо і є обов»язковими для всіх підприємств міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус), що перебувають у сфері дії сторін Галузевої угоди. Додатками № 3 до вказаних угод встановлено коефіцієнти співвідношення мінімальних місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців до мінімальної тарифної ставки робітника І розряду основного виробництва (мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії), встановлених у колективному договорі. Так, для начальників виробничих, технічних, планово-економічних та інших функціональних відділів з чисельністю працюючих до 500 чоловік такий коефіцієнт співвідношень складає 2.8. 27 грудня 2013 року конференцією трудового колективу КП «Тернопільелектротранс» схвалено колективний договір вказаного комунального підприємства (протокол № 1), згідно з пунктами 3, 5, 6 якого основною професією на підприємстві є водій тролейбуса 3 класу, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки і є обов»язковими, як для уповноваженої особи власника, так і для працівників підприємства, за погодженням сторін можуть поширюватись положення генеральної, галузевої, регіональної угод для всіх суб»єктів , що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до статуту комунального підприємства «Тернопільелектротранс», останнє засноване на комунальній власності, власником якого є Тернопільська міська рада, та створене з метою забезпечення пасажирського перевезення електричним, річковим та автомобільним транспортом населення на території міста Тернополя, Тернопільської області та України. Таким чином, з урахуванням вимог статуту комунальне підприємство «Тернопільелектротранс», як підприємство міського електричного транспорту, перебуває у сфері дії сторін Міністерства інфраструктури України та Центрального комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, між якими укладено Галузеві угоди. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов»язковими для всіх суб»єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. За змістом вказаних правових норм, встановлені галузевими угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов»язковим для всіх суб»єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Крім того, суд вважає, що незастосування правил, встановлених у Галузевих угодах на відповідні роки, об»єктивно погіршує становище працівника підприємства, що є недопустимим. Таким чином, включивши до умов колективного договору положення про те, що за погодженням сторін можуть поширюватись положення генеральної, галузевої, регіональної угод для всіх суб»єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоди, та враховуючи вимоги ч.2,3 ст.97 КЗпП України про встановлення оплати праці у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, сторони таким чином погодились, що вимоги додатку № 3 до Галузевих угод на відповідні роки є для них обов»язковими, а тому у разі їх порушення підлягають захисту, в тому числі і в судовому порядку. Також, вирішуючи вказаний спір, судом не встановлено обставин, які б дозволяли відповідачу здійснювати оплату праці працівникам нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що КП «Тернопільелектротранс» не входить до сфери дії Галузевих угод на відповідні роки з підстав відсутності його членства у Всеукраїнському об»єднанні обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України», неналежності підприємства до сфери управління Міністерства інфраструктури, яка є стороною Галузевих угод, оскільки такі її твердження є помилковими та не ґрунтуються на вимогах правових норм, що підлягають застосуванню під час вирішення вказаного трудового спору. Позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог подано розрахунок про не донараховану та невиплачену комунальним підприємством «Тернопільелектротранс» заробітну плату за період з 1 січня 2014 року по 20 червня 2017 року у розмірі 218291.49 грн. (без врахування законодавчо встановлених податків, зборів та обов»язкових платежів), який відповідачем визнано невірним та таким, що потребує ретельної перевірки. Однак, під час розгляду судом справи такий розрахунок позивача відповідачем жодним чином не спростовано. Згідно з ч.1,5,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приймає на уваги поданий позивачем розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню із відповідача. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що відповідачем КП «Тернопільелектротранс» порушені трудові права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення заробітної плати, суд вважає, що судовий збір у розмірі 2182.91 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Outcome: approved