Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суду із позовною заявою до відповідачів Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] та переведення на нього прав та обов'язків забудовника щодо незакінченого будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті своєї баби. Позові вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON], котра є його бабою. Зазначає, що він, тобто позивач, є спадкувальником за представленням, оскільки його батько, котрий є сином [PERSON], помер [INFO]. Прийнявши спадщину після смерті баби, до якої входить зазначене вище будинковолодіння та незавершене будівництво він звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак у вчиненні даної нотаріальної дії йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що змусило його звернутись до суду за захистом свого порушеного права. У судове засідання позивач не з'явився, забезпечивши явку свого представника, котра позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник Романівської сільської ради у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву № 630 від 29 листопада 2013 року в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та розгляд справи просить проводити без його участі. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин розгляд справи слід провести без участі представників відповідачів, що не з'явились у судове засідання, на основі їх пояснень та наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. З копії свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 26 травня 1990 року, виданого виконкомом Великобірківської селищної ради народних депутатів Тернопільської області та зареєстрованого в Тернопільському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації за № 121 від 26 травня 1990 року вбачається, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належав колгоспному двору, що складається з одного члена, головою якого була [PERSON] Окрім цього, як вбачається із рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради № 24 від 13 червня 1996 року, [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража з літньою кухнею на своєму подвір'ї в [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Романівської сільської ради № 102 від 18 грудня 2007 року, [PERSON] надано дозвіл на перепланування даної господарської будівлі під житловий будинок, розташований по [ADDRESS], а у подальшому нею виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, індивідуального забудовника № 81 від 28 квітня 2009 року. З повідомлення начальника Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 17 від 29 січня 2014 року вбачається, що готовність незавершеного будівництва житлового будинку, що проводиться в порядку вказаного вище перепланування, становить 76%. [INFO] [PERSON] померла, про що Романівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області у книзі реєстрації смертей 15 червня 2009 року зроблено актовий запис № 5 та відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції 14 липня 2010 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Завідувачем Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2367/02-31 від 09 листопада 2010 року встановлено, що сином [PERSON] є батько позивача - [PERSON], який помер [INFO]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України, котрі він виклав у п. 6 своєї Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відомостей про те, що [PERSON] втратив право на частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [PERSON] судом здобуто не було, а отже він таке право мав. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] не складала заповіту, отже має місце спадкування за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч. 1 ст. 1258 ЦК України) У частині 1 ст. 1261 ЦК України зазначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦПК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином [PERSON], якби він був живими на час відкриття спадщини після смерті матері, успадкував би усю вказану вище спадкову масу (будинковолодіння та незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS]), а тому його син, що є позивачем у справі, отримав зазначену спадщину за правом представлення. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи дану вимогу закону позивач, у встановлений законом строк, звернувся до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори для видачі зазначеного свідоцтва, однак його постановою № 2367/02-31 від 09 листопада 2010 року [PERSON] було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дій з підстав відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, позивач успадкував будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS], котре залишилась після смерті його баби, а відсутність правовстановлюючого документу на зазначене майно позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оформити на нього право власності у встановленому законом порядку та розпоряджатись ним. Щож до незавершеного будівництва, то підставність його спадкування судом встановлена, однак форма захисту, що була обрана позивачем і зазначена ним як бажання перевести на себе усі права і обов'язки, що стосуються даного майна не відповідає вимогам ст. 16 ЦПК України і підлягає приведенню у відповідність до даної норми права шляхом визнання за [PERSON] прав і обов'язків як забудовника на зазначене незавершене будівництво, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що у ніякому іншого окрім як у судовому порядку [PERSON] не може захистити своїх порушених прав слід визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння та права і обов'язків як забудовника щодо незавершеного будівництва. Також з позивача в користь держави слід достягнути 125,5 грн. судового збору.

Outcome: approved