Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з уточненим в подальшому позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення особи з спірної квартири. Позов мотивує тим, що з 21 листопада 2008 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Сумісним подружнім життям прожили тривалий час, дітей від шлюбу не мають. Позивачу на праві особистої власності належить житлова квартира [ADDRESS] . Відповідач на момент приватизації житла не була зареєстрована у спірній квартирі. Відповідачці [PERSON] та її дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було передано у власність в рівних частинах (по 1/4 частині кожному) квартиру [ADDRESS] . Подружні стосунки між позивачем та його дружиною погіршилися, їх сім`я розпалася, рішенням Канівського міськрайонного суду № 697/934/19 від 23.05.2019 шлюб між ними був розірваний. На спірній житловій площі колишня дружина з дочкою [PERSON] , 2003 року народження, були зареєстровані починаючи з 07.06.2018 і постійно проживають. Після розірвання шлюбу відносини склались так, що він не може проживати в спірній квартирі разом з відповідачем та її дочкою. Відповідач практично постійно чинить перешкоди йому у користуванні спірним житлом, тому він змушений був тимчасово залишити квартиру і проживати у своїх родичів, так як умови спільного проживання з [PERSON] під одним дахом неможливі. Її неправомірні дії відносно нього впливають на стан його здоров`я та самопочуття. Він пропонував відповідачці та її неповнолітній дочці від першого шлюбу [PERSON] , залишити спірне житло і перейти проживати до належної їм квартири, що знаходиться поверхом вище у цьому ж будинку [ADDRESS] , де є їх законні частки права власності, а також всі нормальні умови для проживання, але відповідач категорично відмовляється. Просить суд усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві особистої власності квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] в квартиру [ADDRESS] , яка в рівних частинах належить їй на праві власності. Стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., сплачений при подачі позову. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду 05.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 29.08.2019. 29.08.2019 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, розгляд справи відкладено на 18.09.2019. 18.09.20019 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 22.10.2019. 22.10.2019 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву та заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання її представника. Ухвалою суду від 22.10.2019 судовий розгляд справи відкладено на 20.11.2019. 29.10.2019 позивачем подано до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог (а.с.59). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кутова Є.Е., яка діє на підставі ордеру серії ЧК №006281 від 18.09.2019 (а.с.42) позовні вимоги підтримали повністю, пояснили, що позивач є одноособовим власником спірного житла, відповідач була вселена та зареєстрована до його житла вже після приватизації квартири, шлюб між сторонами припинено, відповідач має на праві власності інше житло, проживання [PERSON] у квартирі позивача порушує його право на користування своєю власністю. Позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Невкритий В.М., який діє на підставі ордеру серії КС №077292 від 21.10.2019 (а.с.53) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просять відмовити. Пояснили, що відповідач перебуваючи у шлюбі з позивачем отримали квартиру, але оскільки відповідач на той час уже використала своє право на приватизацію, спірну квартиру було приватизовано на [PERSON] . Вони разом здійснювали переобладнання в квартирі та зробили капітальний ремонт. Відповідач проживає у даній квартирі на законних підставах, правила співжиття не порушує та не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою. Позов вважають безпідставним та не обґрунтованим. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2008, який розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/934/19 від 23.05.2019 (а.с.7). В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в період шлюбу з [PERSON] , позивачем [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Степанецької сільської ради №47 від 06.10.2011, отримано у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв.м., що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №32918849 від 19.01.2012, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САС121504 від 04.01.2012 (а.с.8,33), технічним паспортом (а.с.9,10,34,35). З довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №436/1 від 08.07.2019 (а.с.11) вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Степанецької сільської ради №47 від 06.10.2011 [PERSON] було передано у власність житлову квартиру [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №436 від 08.07.2019 (а.с.12) вбачається, що в житловій квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №781 від 21.10.2019 (а.с.60) вбачається, що 27.08.2019 [PERSON] знялася з реєстрації в квартирі [ADDRESS] , щоб зареєструватися за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження, те що на підставі рішення виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського р-ну Черкаської області №102 від 04.12.2008 (а.с.13,14) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передано у рівних частинах державне житло у власність, а саме житлова квартира [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2009, свідоцтвом про право на власності на нерухоме майно від 17.02.2009 та технічним паспортом (а.с.64-68). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням або систематично порушує правила співжиття. Натомість, як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 07.06.2018 та постійно проживає в ній до цього часу. На момент передачі позивачу [PERSON] спірного майна у власність - 06.10.2011, останній перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, в редакції від 04.10.2011, чинній на момент приватизації спірної квартири, передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.5 ст. 61 СК України, в редакції від 04.10.2011, чинній на момент приватизації спірної квартири, передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира [ADDRESS] перейшла у власність позивача [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , тому дане спірне майно є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, а відтак твердження позивача та його представника з приводу того, що спірна квартира є особистою власністю позивача не знайшло свого підтвердження у суді. Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем та його представником не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому і сплачений ним судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed