Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] .. Позивач зазначає, що сімейне життя між ними не склалося, а тому, на даний час сторони припинили проживати як подружжя, припинили сімейні відносити та вести спільне господарство. У зв`язку із викладеним вище, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020р. провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду даної справи з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, також просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, проте надала суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони 01 червня 2013 року зареєстрували шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис - № 453 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 5). На даний час, спору про поділ спільного майна та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не висловила з цього приводу своєї думки, то суд вважає за можливе при розірванні шлюбу не відновлювати відповідачу її дошлюбне прізвище. При вирішенні питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач не заявляв клопотання про відшкодування йому понесених ним судових витрат за рахунок відповідача, тому суд не розглядає дане питання.

Outcome: approved