Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] 28 500 доларів США. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2013 року відповідач отримав від нього в борг 22 000 доларів США на розвиток бізнесу. Між ними також була досягнута домовленість, що відповідач буде сплачувати йому 5% щомісячно за використання грошей та зобов'язався повернути суму боргу з процентами в розмірі 28 500 доларів США до 01.06.2014 року, на підтвердження чого надав розписку. Проте, взятих зобов'язань відповідач не виконує, грошей не повернув, від зустрічей ухиляється. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом оголошення у пресі (а.с.15,17). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За приписом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із оригіналу розписки вбачається, що 01.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав 22 000 доларів США зі сплатою 5% щомісячно строком до 01.06.2014 року, взявши на себе зобов'язання по поверненню коштів (а.с.18). Проте, до теперішнього часу не здійснив жодного платежу, що є підставою для примусового стягнення заборгованості. У той же час відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19.02.1993 р. №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 30.05.2007 р. №200, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 р. за №656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29.12.2000 р. №520, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.02.2001 р. за №152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, при стягненні грошової суми в іноземній валюті слід зазначити про конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із представлених доказів вбачається, що при укладанні договору позики сторони домовилися про сплату [PERSON] 5% щомісячно за використання грошей [PERSON], які відповідач зобов'язався повернути разом з основною сумою боргу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 01.12.2013 року в сумі 28 500 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача до державного бюджету Конотопського району 6 670 грн. судового збору.

Outcome: partial