Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку зареєстрований син позивача [PERSON], [INFO]. З 2012 року відповідач виїхав з смт. Красноріченське Кремінського району Луганської області за межі України, а саме до РФ. Відповідач тривалий час не проживає в житловій будівлі за вказаною адресою, за власною згодою виписуватись з житлової будівлі не бажає, комунальні платежі не сплачує. З огляду на це позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням будинку за адресою [ADDRESS] Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву, просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засідання за наявності визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Свідки [PERSON] та [PERSON] в підготовчому засіданні вказали, що дійсно [PERSON] тривалий час не мешкає за місцем реєстрації, приблизно з 2012 року, чули, що він мешкає в РФ. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є власником будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-13,15). На даний час за вказаною вище адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації відповідно він не мешкає, на даний час перебуває в РФ (а.с. 14). Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Положення ст. 405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що [PERSON], який є членом сім'ї [PERSON] - його сином, зареєстрований за зазначеною вище адресою та не мешкає з 2012 року, платежів не сплачує, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку за адресою [ADDRESS], як такого, що не мешкає більше року. Питання щодо стягнення судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 405 Ц України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР та

Outcome: approved