Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, вказавши, що 27 серпня 2015 року померла його мати [PERSON], яка являлась членом колгоспного двору жилого будинку №18 по вул. Шевченка в с. Поділля Підволочиського району та вступила в управління вказаним майном після чоловіка [PERSON], який також помер. Згідно заповіту від 10.01.2003 р. [PERSON] заповіла належне їй майно своєму сину [PERSON]. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, на підставі чого нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просить визнати за ним право власності на жилий будинок №18 по вул. Шевченка в с. Поділля Підволочиського району загальною площею 64, 60 кв.м., житловою площею 37, 90 кв.м., з надвірними будівлями. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача Скалатської міської ради Підволочиського району подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Ознайомившись із заявами, дослідивши докази, суд встановив факти: 27 серпня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом №191622, виданим 28.08.2015 р., після її смерті відкрилася спадщина. Згідно заповіту від 10 січня 2003 року [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON]. [PERSON], як спадкоємець за заповітом 04 березня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину житловий будинок №18 по вул. Шевченка в с. Поділля Підволочиського району. Постановою нотаріуса від 04.03.2016 р. у цьому йому було відмовлено по причині належності вказаного майна колгоспному двору. Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 30.08.1992 р., виданим Подільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області визнано право власності на будинковолодіння №18 по вул. Шевченка у с.Поділля за колгоспним двором, головою якого являлася [PERSON] і який складався із двох членів. Згідно архівної довідки, станом на 1994 рік разом із [PERSON] проживав [PERSON], який помер 26.04.1994 р. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглося після припинення існування колгоспного двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні. Розмір частки двору визначається, виходячи з рівності часток членів. Таким чином, члени двору, а саме: [PERSON] та [PERSON] мали право власності по 1/2 частині будинковолодіння - кожен. Як випливає із технічного паспорта, складеного Підволочиським БТІ, по вул. Шевченка, №18 у с. Поділля розташоване будинковолодіння загальною площею 64, 60 кв.м., житловою площею 37, 90 кв.м з належними до нього будівлями та спорудами. [PERSON] помер 26.04.1994 р., після чого його дружина, на підставі ст. 529 ЦК України (в ред. 1960 р.) успадкувала його частку і таким чином набула права власності на усе будинковолодіння, яке і входить у спадкову масу. Таким чином, право позивача як спадкоємця за заповітом і прийнявшого спадщину, підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно його матері. На підставі ст.529 ЦК України (в ред..1960 року) ст. 328, 1216, 1233, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 57, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved