Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції про визнання недійсним договору іпотеки. Свій позов обґрунтовує тим, що 17.07.2007 року між ВАТ «Волиньрибгосп» та ВАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобовязався надати його батькові [PERSON] кредитні кошти в сумі 53800,00 доларів США строком на 240 місяців. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитом, того ж дня, між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, що посвідчувався приватним нотаріусом [PERSON] Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 33/14. Вважає, що зміст вказаного іпотечного договору суперечив на момент його укладення вимогам чинного законодавства та його правам. Зазначає, що на час укладення договору іпотеки не було надано письмової згоди на передачу в іпотеку житла органу опіки та піклування Луцької міської ради, чим порушено його право користування даною квартирою як малолітнього члена сімї співвласників житла. Крім того, вказує на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, право власності на неї у покупця виникає після його державної реєстрації. Державна реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] була проведена КП «ВО БТІ» лише 11.02.2008 року. Таким чином, вважає, що станом на 05.07.2007 року його батько не міг надати відповідачу необхідні документи для підготовки до укладення договору іпотеки, оскільки не був власником вказаної квартири. Разом з тим, на момент укладення договору іпотеки його батько перебував у зареєстрованому шлюбі з його матірю, яка також не надавала письмової згоди на передачу спільного сумісного майна подружжя в іпотеку. На підставі зазначеного, просить суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 17 липня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та його батьком [PERSON], який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №55/2662. В ході судового розгляду справи, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Луцької міської ради та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала повністю з підстав в ньому наведених. Просила позов задовольнити, визнати недійсним договір іпотеки, який був укладений 17 липня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] Представник відповідача [PERSON] не визнала, в судовому засіданні подала суду клопотання про залучення до участі у справі правонаступника в звязку з укладенням ПАТ «[PERSON] Аваль» договору відступлення прав вимоги за кредитним договором [PERSON] № 014/1101/74/36902 від 17.07.2007 р. Після проголошення ухвали Луцького міськрайонного суду від 18.01.2017 р. про відмову в задоволенні даного клопотання, представник відповідача покинула судове засідання, пояснень суду по суті позову не надавала. В матеріалах справи наявні письмові заперечення представника відповідача (а.с.54-55). Представник третьої особи органу опіки та піклування Луцької міської ради в судовому засіданні позов підтримала, оскільки вважає, що дійсно були порушені права малолітньої дитини при укладенні спірного договору. Просила позов задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату на місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2007 року між [PERSON]І та ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Волинської обласної дирекції укладено кредитний договір № 014/1101/74/36902. Відповідно до умов даного договору банком надано позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом -53 800,00 доларів США (а.с.106-108). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань позичальника за кредитним договором, між банком та [PERSON] 17.07.2007 року укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON]Ф 17.07.2007 за реєстраційним номером №2655 (а.с.5-7) Згідно свідоцтва про народження позивача серії І-ФМ №098633 [PERSON] народився 11 вересня 1997 року в м. Хуст Закарпаської області, батько: [PERSON], мати: [PERSON] (а.с.21). Таким чином, на момент укладення спірного правочину у [PERSON] був малолітній син [PERSON] Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. З дослідженого в судовому засіданні договору іпотеки вбачається, що [PERSON] на час укладення спірного правочину мешкав в м. Хуст, вул. Сливова, 21, Закарпатської області (а.с.5). Судом встановлено, що 17.07.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріально округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, що знаходить за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 33/14, укладеного між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] та договір іпотеки як договір забезпечення за кредитним договором №014/1101/74/36902 від 17.07.2016 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] Таким чином, на час укладення договору іпотеки в квартирі за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 33/14 були зареєстровані лише [PERSON] та [PERSON], які своєю письмовою заявою засвідчили, що внаслідок продажу даної квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх чи неповнолітніх осіб (а.с.169). [PERSON] і члени його сімї за вказаною адресою зареєстровані не були, а тому право користування предметом іпотеки на момент укладення договору в позивача не було. З копії паспорта позивача вбачається, що реєстрація його місця проживання за адресою: [INFO] проведено 27.05.2008 року. Разом з тим, відповідно до п. 5.8 кредитного договору №014/1101/74/36902 від 17.07.2016 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON], встановлено, що позичальник зобовязується не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо обєкту нерухомості, який є забезпеченням виконання зобовязань позичальника за договором. Якщо протягом дії цього договору дитина набуває право власності або право користування щодо такого обєкту нерухомості, позичальник зобовязується протягом двадцяти календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо обєкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечними договорами, укладеними з кредитором, а також протягом зазначеного строку надати оригінал такої згоди до кредитора. З наведеного слідує, що після проведення реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини за адресою квартири-предмета іпотеки 27.05.2008 р., позивач набув право користування іпотечним майном, однак обовязок отримання згоди органу опіки та піклування на вчинення щодо обєкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, покладався на його батька [PERSON] Таким чином, 27.05.2008 р. [PERSON] без згоди кредитодавця передав у користування вказану квартиру, чим порушив п. 5.8 кредитного договору та імперативну вимогу ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, слід зазначити, що при оформленні договору іпотеки [PERSON] не повідомляв банк та/або нотаріуса про наявність в нього малолітнього сина та про намір зареєструвати місце проживання дитини за адресою квартири-предмета іпотеки. Відповідно до частини другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Такий висновок висловлено в постанові ВСУ від 30.09.2015 р. в справі 6-384цс15. На покликання позивача щодо відсутності на момент укладення спірного правочину письмової згоди його матері на передачу в іпотеку квартири, як обєкта спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає, що дана обставина вже досліджувалася судом та з даного приводу є рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, встановивши, що предмет іпотеки не був місцем постійного проживання батьків неповнолітнього позивача на час укладення спірного договору, а сам позивач в той момент не набув права власності чи права користування вказаною квартирою, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача прав позивача, а тому позов [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed