Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Старосинявського району, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог вказує, що 08 січня 2014 року помер його батько [PERSON]. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті батька входить земельна ділянка, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Старосинявського району Хмельницької області площею 2,92 га. та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем за заповітом щодо майна батька [PERSON], спадщину прийняв у встановленому законом порядку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку не може, так як в державному акті на право власності на земельну ділянку міститься виправлення у прізвищі власника, що не допускається, тому він не може реалізувати свої спадкові права щодо вказаної земельної ділянки. У звязку з цим позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,92 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Старосинявського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги повністю підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Старосинявського району в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнає повністю, просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно заповіту, складеного 03 грудня 2012 року [PERSON] та посвідченого секретарем Паплинецької сільської ради Старосинявського району, зареєстрованого у реєстрі за №41, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів своєму синові [PERSON] все своє майно, яке йому належить та буде належати на день його смерті. 08 січня 2014 року помер батько позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть І-БВ №223963, видане 13 січня 2014 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Старосинявського району Хмельницької області, актовий запис № 2. Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №048513 від 11 листопада 2004 року виданого [PERSON] (виправлено на «Клімчук» та засвідчено вірність виправлення) останній був власником земельної ділянки площею 2,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Старосинявського району Хмельницької області. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті 08 січня 2014 року [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,92 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Старосинявського району Хмельницької області. Спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом є позивач [PERSON] В силу вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час смерті [PERSON] позивач постійно проживав з ним, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 144 від 07.03.2014 року, відмови від прийняття спадщини не заявляв, та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 37-2014, [PERSON] дружина спадкодавця, подала заяву №91 від 07.03.2014 року про відмову від обовязкової частки у спадщині. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Старосинявського районного нотаріального округу №324/02-14 від 06 червня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON], у звязку з тим, що у Державному акті існують виправлення, що не допускається, та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до листа відділу Держземагенства у Старосинявському районі від 24.06.2014 року дублікат втраченого державного акта на право власності на землю не видається, оскільки з 01 січня 2013 року набув чинності ЗУ «Про державний земельний кадастр», згідно якого документ, що посвідчує право власності, являється свідоцтво на право власності. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що оскільки земельна ділянка площею 2,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Старосинявського району належала померлому [PERSON], а позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, однак не може оформити свої права на вказане спадкове майно, так як в державному акті на право власності на земельну ділянку міститься виправлення у прізвищі власника, тому права позивача підлягають до захисту, слід визнати за ним право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved