Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення частки та визнання права власності в спільній сумісній власності, мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельний пай та грошові рахунки в Ощадбанку. При житті спадкодавець засвідчив заповіт, яким заповідав свій земельний пай позивачці. 17 вересня 2015 року позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину на цей земельний пай. Інше спадкове майно, а саме грошову кошти на рахунках підлягають спадкуванню за законом. І на підставі цього позивач має право на 1/ 2 частину грошових вкладів. В судовому засіданні представник позивач наполягає на задоволенні позову. Відповідач позов не визнала, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ч.1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня 2015 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю спільно із [PERSON], померлим [INFO] в домобудівлі [ADDRESS], в період з квітня 1995 року та по день смерті [PERSON] - [INFO]. Рішення набрало чинності (а.с.6). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми ст. 70 Сімейного кодексу України встановлюють, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно прожили однією сім'єю близько двадцяти років. Їх об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія та інші доходи, одержані одним із подружжя. Оскільки при житті спадкодавця не була визначена розмір частки спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що в даному випадку, частки їх майна є рівними, тобто по 1/2 частки. Оскільки об'єктом спадщини за законом залишилися лише грошові вклади, і спадкоємцями щодо цих вкладів є позивач і відповідач у справі, то розмір частки грошових вкладів кожного спадкоємця складає 1/2. Позивач в позовній заяві прохає суд визнати за ним право власності 1/2 частку грошових рахунків з належними відсотками [NUMBER]; [NUMBER] та [NUMBER]. Оскільки довідкою Державного ощадного банку України підтверджено лише наявність грошових рахунків з належними відсотками [NUMBER]; [NUMBER], а наявність грошового рахунку [NUMBER] позивачем не підтверджено, то позовні вимого про визнання за позивачем право власності 1/2 частку грошових рахунків з належними відсотками [NUMBER] не підлягає задоволенню.

Outcome: partial