Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є особою, в сім`ю якого тимчасово влаштовано малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , згідно наказу Служби у справах дітей Дубенської міської ради від 01.10.2020 року. Матір`ю дитини є [PERSON] , яка проживала однією сім`єю з його сином [PERSON] без реєстрації шлюбу. В лютому 2020 року відповідачка забрала свої речі та поїхала в невідомому напрямку, пізніше написала, що перебуває в Польщі, створила нову сім`ю і повертатися не планує. На рахунок своєї дитини згідна на позбавлення батьківських прав. Таким чином, малолітня дитина залишилась без батьківського піклування, батько дитини у свідоцтві про народження записаний зі слів матері згідно ст. 135 Сімейного Кодексу України, [PERSON] . Його син [PERSON] , замінює дитині батька, однак він є інвалідом II групи і не може в повній мірі забезпечувати повноцінне виховання дитини. Його та його дружину дівчинка називає бабусею і дідусем, вони займаються її вихованням та утриманням. Мати дитини впродовж останніх дев`яти місяців не підтримує жодних відносин з дитиною, не телефонує, не пише, не спілкується в жодній з можливих форм, не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавиться станом її здоров`я. Дитині три з половиною роки, однак вона не прив`язана до мами, оскільки не пам`ятає її. Таким чином, і за час спільного проживання і з моменту припинення спільного проживання відповідачка вихованням дитини не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням та підготовкою до самостійного життя. Вказане виявляється у відсутності забезпечення доньки необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, у відсутності спілкування з дитиною в обсягах достатніх для її нормального самоусвідомлення. Відповідачка не відвідує доньку, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання донькою освіти. Внаслідок невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, покладених на неї законом та, відповідно, відсутності будь-якого контакту між нею та дитиною страждає сама дитина, порушуються її права та законні інтереси. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування та проживання своєї дитини, однак вона за весь цей час не шукала зустрічі з дитиною і не цікавилась нею, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. Відповідачка взагалі не спілкується з дитиною, свідомо самоусунулась та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Вишковська В.І., згідно поданих заяв, просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 40, 41). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином судовою повісткою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 18.11.2020 подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Окрім цього, подала до суду нотаріально засвідчену заяву про надання згоди на призначення опікуном над її малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , в якій також зазначила що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки (а.с. 34, 38). Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської міської ради - Кобилянський Р.Ф., згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнають, заперечень не мають (а.с. 43). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , у свідоцтві про народження її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначеням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00018025758 від 11.05.2017, батько дитини [PERSON] записаний зі слів матері згідно ст. 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 10). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 07-01-20/2580 від 19.10.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Наказом Служби у справах дітей від 01.10.2020 року №106, дитина [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштована в сім`ю гр. [PERSON] , на якого покладено відповідальність за життя, здоров`я та психічний розвиток дитини (а.с. 12). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 19 жовтня 2020 року встановлено, що малолітня [PERSON] проживає у родині свого біологічного діда вже більше 7 місяців, в неї є окрема кімната, яка забезпечена всім необхідним для проживання та гармонійного розвитку дитини. За останні 7 місяців мати жодного разу не поцікавилась життях доньки, її здоров`ям, коштів та речей не передавала (а.с. 13). Як зазначено у листі Центру первинної медико-санітарної допомоги Дубенської міської ради від 20.10.2020, мати дитини [PERSON] не зверталася в амбулаторію № З ЦПМСД з приводу захворювання своєї доньки, при зверненні за медичною допомогою та при профілактичних оглядах дитину супроводжує останні роки лише дідусь [PERSON] . При відвідуванні дитини вдома дільничним лікарем та медсестрою у випадкам захворювань мати дитиною не цікавиться та не бере участі у належному догляді за дитиною (а.с. 14). Згідно довідки-характеристики Дубенського НВК №4 від 19.10.2020 року №162, дитина [PERSON] відвідує НВК з 01 вересня 2019 року. Життям дитини у садочку цікавиться дідусь та тато. Мати [PERSON] поведінкою та виховним процесом у дошкільній групі доньки не цікавилась, батьківськи збори не відвідувала (а.с. 15). Як свідчать заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 21.10.2020 року, [PERSON] більше року з дитиною не проживає, не цікавиться нею, не з`являється за місцем її проживання, не бере участі у вихованні, не допомагає матеріально. Дитиною опікується дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17, 18). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Як свідчить свідоцтво про одруження [NUMBER] від 19.11.1967, [PERSON] та [PERSON] одружились 19.11.1967 року (а.с. 20). Згідно характеристики, виданій ТОВ «Житловик-Дубно», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Скарги від сусідів на нього не надходили (а.с. 19). [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 22). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем було надано суду достатньо доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Як зазначено в ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї доньки. Вона не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідачка взагалі не спілкується з донькою, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Окрім того, відповідно до нотаріально засвідченої заяви відповідачка надала згоду на призначення опікуном над її малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , в якій також зазначила що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved