Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в його користь за період з 01.12.2016 по 18.12.2019 інфляційні втрати в сумі 4887 грн, 3% річних в сумі 1992 грн та 10000 грн моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 31.10.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області розглянуто кримінальне провадження №442/3382/16-к про обвинувачення [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Судом ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також ухвалено стягнути з нього в користь цивільного позивача ( [PERSON] ) 8420 грн матеріальної шкоди, 4345 грн. витрат з надання правової допомоги, 2000 грн. моральної шкоди, а всього 14765,00 грн. На примусове виконання вироку 01.12.2016 видано виконавчий лист №442/3382/16-к та за заявою позивача скеровано на примусове виконання до Дрогобицького МРВ ГТУЮ у Львівській області на примусове виконання. Однак, відповідач по даний час не виконав зобов`язання за вироком суду, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Зазначає, що відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період затримки: з грудня 2016 року по листопад 2019 рік включно, що становить 133,1%. Тоді сума інфляції, на його думку, становить 4887,00 грн. Щодо кількості прострочених днів виконання зобов`язання зазначає, що така становить 1145 днів, починаючи з 01.12.2016 до 18.12.2019. Розмір 3% річних буде складати 1992,00 грн. Крім того, вважає, що протиправні дії відповідача з приводу несплати боргу за рішенням суду спричинили йому моральну шкоду, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та в інших негативних явищах. Багато часу та моральних сил він витрачає в пошуках правди, яку шукає у спілкуваннях з державним виконавцем, адвокатом. Також відповідач позбавив його можливості користатися своїми коштами та витратити їх на покупку різних товарів чи покласти на депозит і отримати прибуток. За таких обставин оцінює моральну шкоду в розмірі 10000 грн. У судове засідання позивач не з`явився, однак, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився і не повідомив причин своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з копії виконавчого листа №442/3382/16-к, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено стягнути із [PERSON] , [INFO] (зареєстрованого на [ADDRESS] ) в користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, в розмірі 8420 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4345 грн та 2000 грн моральної шкоди. Вирок набрав законної сили 01.12.2016. З копій постанов державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Костишина Н.Р. вбачається, що останнім двічі відкривалось виконавче провадження на виконання вищезгаданого виконавчого листа, зокрема, після повернення такого, вдруге відкрито 10.07.2018. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини другоїякої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем згідно вироку\~Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2016, який набрав законної сили 01 грудня 2016 року, про стягнення з відповідача на користь позивача 8420 грн матеріальних збитків, 4345 грн витрат на правову допомогу та 2000 грн відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України.\~ Отже, розмір 3% річних слід визначити від простроченої суми (14765,00 грн) за весь час прострочення з 01.12.2016 (вирок вступив у законну силу) по 18.12.2019 (позивач звернувся до суду). Відтак, розмір боргу необхідно помножити на кількість днів прострочення (1113 днів), помножити на 3% та поділити на 365 (днів у році). Тобто, 14765,00 грн х 1113 днів х 3: 100: 365 = 1350,69 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у розмірі 1350,69 грн. Розраховуючи інфляційні втрати, позивач виходив з індексу інфляції у період з 01.12.2016 по 18.12.2019, відповідно, встановленого на грудень 2016 року 100,9%; січень - грудень 2017 року 113,7%; січень - грудень 2018 року 109,8%, січень - листопад 2019 року 105,7%. А тому, визначивши сукупний індекс інфляції у вказаний період - 133,1%, позивач розрахував розмір інфляційних втрат: 14765,00 грн х 133,1% :100 14765,00 грн = 4887,00 грн. Однак, суд звертає увагу на наступне. Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином, у період прострочення з 01.12.2016 по 18.12.2019 суму боргу слід індексувати, починаючи з грудня 2016 року, та враховуючи грудень 2019 року. Оскільки сукупний індекс інфляції у 2019 році становив 104,1, то сукупний індекс інфляції за період прострочення становить 131,1% = 100,9% (грудень 2016 року) х 113,7% (2017 рік) х 109,8% (2018 рік) х 104,1% (2019 рік). Відповідно, інфляційні втрати за період прострочення з 01.12.2016 по 18.12.2019 слід розрахувати наступним чином: 14765,00 х 131,1% - 14765,00 грн = 4591,92 грн., які підлягають до стягнення з відповідача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки такі є недоведеними, належних та допустимих доказів завдання позивачу шкоди суду не надано. Неможливість скористатися своїми коштами, внаслідок чого, як зазначає позивач, йому завдано моральної шкоди, компенсована нарахуванням та стягненням з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Нарахування таких стягнень, передбачених ст.625 ЦК України, має компенсаційний характер і є способом захисту майнових прав та інтересу, який і полягає в отриманні компенсації від боржника. Поряд з тим, з відповідача слід стягнути судовий збір у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved