Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 23 листопада 2017 року в сумі 169488 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 23 листопада 2017 року у присутності громадянина [PERSON] у м.Тернополі неподалік місця проживання громадянина [PERSON] останній отримав від позивача для власних потреб грошові валютні кошти у сумі 6000 доларів США. Факт отримання грошових коштів [PERSON] ствердив написанням відповідної розписки, яку посвідчив власним підписом. Одночасно [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути йому грошові кошти у строк 1 місяць з дня пред`явлення вимоги. В подальшому, а саме: в грудні 2018 року позивачем було пред`явлено як усно, так і письмову вимогу щодо повернення коштів, однак ні у місячний строк, ні на даний час, відповідач боргу йому не повернув. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь вищевказану суму боргу:6000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день подання позову до суду становить 169488 гривень. Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 07 грудня 2020 року відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. 04 січня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів, з якого вбачається, що позов він не визнає, вважає його безпідставним, а поведінку позивача - недобросовісною, оскільки жодних грошових коштів він у [PERSON] не позичав. Вказує на те, що він і справді звернувся до [PERSON] з проханням позичити йому кошти у розмірі 6000 доларів США на відкриття та розвитку бізнесу, на що той запевнив його, що зможе йому допомогти, однак кошти він зберігає в банку на депозитному рахунку. Для підтвердження своїх намірів [PERSON] 23 листопада 2017 року написав [PERSON] розписку, однак 24 листопада 2017 року сторони зустрілися та позивач повідомив, що не зможе позичити вищевказані кошти, мотивуючи тим, що банк відмовився розривати договір депозиту, написану позивачем розписку [PERSON] обіцяв знищити. Зазначає, що [PERSON] своїх обіцянок не виконав: грошей не позичив, а розписку не знищив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача - адвокат Сагайдак В.В. проти задоволення позову заперечує з підстав, наведених у відзиві відповідача на позов від 04 січня 2021 року. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розписки, написаної та підписаної [PERSON] , останній 23 листопада 2017 року взяв у позику у [PERSON] кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою у строк 1 місяць. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 05.06.2020 року по справі № 500/7069/14-ц. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, у розписці [PERSON] від 23 листопада 2017 року вказано, що грошові кошти останній зобов`язується повернути за вимогою у строк 1 місяць. 01 грудня 2018 року [PERSON] звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] про повернення йому у термін - 1 календарний місяць з дня отримання вимоги в повному обсязі 6000 доларів США згідно розписки від 23 листопада 2017 року, яку було направлено рекомендованим листом на адресу відповідача. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, після прийняття виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність боргового документа у боржника. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 1 92 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями ст.533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розпорядження Національного банку України, офіційний курс гривні до долара США станом на 13 жовтня 2020 року становить за 1 долар США = 28.2481 грн., відтак сума непогашеного відповідачем перед позивачем боргу станом на 13 жовтня 2020 року у гривневому еквіваленті становить 169488 грн. 00 коп. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23 листопада 2017 року в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 169488 (Сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1694 (одна тисяча шістсот дев`яносто чотири) гривні 88 коп. сплаченого позивачем судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved