Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] комунального майна та приватизації Харківської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції(далі - Реєстраційна служба ХМУЮ), Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Домобудівельник-1»(далі - ОСББ «Домобудівельник-1»), в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він мешкає в квартирі [ADDRESS] від дня народження. 12.01.1993 року після повернення з армії він був зареєстрований у вказаній квартирі і з того часу місце мешкання не змінював, іншого житла не має. Позивачу стало відомо, що 27.08.2014 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру, та такими діями порушив права, як члена сім'ї наймача передбачені ст.ст. 145, 160 ЖК України. Крім того, відповідач [PERSON] оформив право власності на квартиру з порушенням вимог ст. 65-1 ЖК України, а саме без згоди усіх повнолітніх членів сім'ї, та зазначив, що вважає що відповідач незаконно здійснив приватизацію зазначеної квартири. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив, що він вступив до житлово-будівельного кооперативу у 1968 році та у 1980 році повністю сплатив пайові внески за спірну квартиру. Та зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий до експлуатації 21.03.1968 року та належав житлово-будівельному кооперативу «Домобудівельник-1» (далі - ЖБК «Домобудівельник-1»), правонаступником якого є ОСББ «Домобудівельник-1», та відповідно до ст. 4 ЖК України даний житловий будинок відноситься до фонду житлово-будівельних кооперативів, а не до державного житлового фонду. З 1968 року позивач був членом ЖБК «Домобудівельник-1» та на даний час є членом ОСББ «Домобудівельник-1». У вищезазначеному будинку на підставі ордеру №19690 серії А від 25.03.1968 року позивачу було виділено окрему трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартість квартири він виплатив повністю, а саме перший пайовий внесок виплачено 23.03.1968 року, останній у 1980 році. Як члени сім'ї у спірній квартирі були зареєстровані 06.05.1968 року дружина відповідача [PERSON], а 12.01.1993 року сини [PERSON], 1976 року народження, та [PERSON], 1976 року народження, які відповідно до положень ст. 145 ЖК України мають лише право на користування вказаним житловим приміщенням. На час повної виплати пайового внеску позивачу було 4 роки, тобто він був малолітньою непрацездатною особою, а тому не має права на частину паєнагромадження, що відповідає положенням нормативно правових актів. 27.08.2014 року з метою отримання можливості повної реалізації права власності на квартиру [ADDRESS] звернувся до Реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області для державної реєстрації права власності на вказану квартиру і 18.09.2014 року отримав відповідне свідоцтво про право власності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що будинок в якому знаходиться спірна квартира відноситься до власності житлово-будівельного кооперативу, та була надана у 1968 році відповідачу. У 1980 році відповідачем було сплачено пайові внески в повному обсязі, та на вказаний момент вік позивача складав 4 роки. У 2014 році відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру. Також зазначила, що відповідач з заявами про приватизацію зазначеного житлового приміщення до відповідних органів не звертався. Представник відповідача [PERSON] комунального майна та приватизації Харківської міської ради - Саньков Ю.В. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В наданих до суду запереченнях, проти задоволення позову заперечував та зазначив, що згідно інформації управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, будинок [ADDRESS] не є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова, документи щодо приватизації квартири [ADDRESS] до управління не надходили, свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради не видавалось. 18 вересня 2014 року видане свідоцтво про право власності, індексний номер: 26997568, на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] Орган державної реєстрації прав - Реєстраційна служба ХМУЮ, а тому [PERSON] комунального майна та приватизації Харківської міської ради не є належним відповідачем у даній цивільній справі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції - Фатій Н.І. в судовому засіданні просила відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки відповідачем було надано довідку з ОСББ, технічний паспорт та інші документи при зверненні з заявою до Реєстраційної служби ХМУЮ, та на підставі вказаних документів було винесено рішення про реєстрацію права власності. Та зазначила, що з наявних матеріалів вбачається, що [PERSON] 27.08.2014 року звернувся до Реєстраційної служби ХМУЮ із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності з видачею свідоцтва про право власності на [ADDRESS] на підставі довідки ОСББ «Домобудівельник-1» №355 від 26.08.2014 року. 18.09.2014 року державним реєстратором видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор Реєстраційної служби ХМУЮ керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року, іншими нормативно-правовими актами України. При розгляді заяви [PERSON] правові підстави передбачені ст. 24 Закону для відмови у проведенні державної реєстрації права власності були відсутні, тому рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] є законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до вимог діючого законодавства України. Представник третьої особи ОСББ «Домобудівельник-1» - Божко З.М. в судовому засіданні пояснила, що у 1967 році було створено кооператив членом якого був [PERSON], який сплачував пайові внески. У 1980 році [PERSON] повністю сплатив пайові внески за заначену квартиру. Відповідач вселився в спірну квартиру разом з дружиною та сином, який пізніше помер. Також у вказаній квартирі були зареєстровані пізніше два малолітні сини відповідача [PERSON] Окрім того, пояснила, що основним наймачем та власником квартири є [PERSON] Інші члени родини відповідача ніколи не були членами кооперативу, та всі пайові внески були сплачені саме відповідачем. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 26997568 від 18.09.2014 року, видане Реєстраційною службою ХМУЮ, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ордеру № 19690 серія А від 25.03.1968 року виданого на ім'я [PERSON], останній отримав право на зайняття трикімнатної квартири, разом з сім'єю у складі трьох осіб, житловою площею 45,02 кв.м. в кв. [ADDRESS] (а.с. 32). З довідки ОСББ «Домобудівельник-1» №360 від 17.09.2014 року вбачається, що [PERSON] є членом ЖБК «Домобудівельник-1». Перший пайовий внесок виплачено 23.03.1968 року у сумі 2500 рублів, а останній пайовий внесок виплачено у 1980 році (а.с. 33). Згідно довідки ОСББ «Домобудівельник-1» № 344 від 26.01.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також з довідки ОСББ «Домобудівельник-1» № 11 від 29.04.2015 року вбачається, що [PERSON], 1942 року народження, [PERSON], 1976 року народження, [PERSON], 1976 року народження членами ОСББ «Домобудівельник-1» та ЖБК «Домобудівельник-1» не є та не були (а.с. 80, 133). Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно з ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст.15 Закону України «Про власність», передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ч.3 ст.384 ЦК України, приписами якої встановлено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. У п.п. 69, 71 листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» роз'яснено, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст.15 Закону «Про власність» набувають права власності на квартиру. З п.5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ) вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Статтею 133 ЖК України передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. У відповідності до ст. 137 Житлового кодексу УРСР, порядок організації та діяльності житлово-будівельного кооперативу встановлюється цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства . Відповідно до ст. 24 Закону України «Про власність», об'єктами права власності кооперативу є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про власність» було передбачено, що громадянин набуває права власності, зокрема, на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно до Постанова Пленуму ВСУ вбачається, що відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмової угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. У відповідності до положень ст.145 ЖК України члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім'ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його подружжям допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване житлове приміщення у займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а у разі відсутності згоди ? за рішенням суду. Судом першої встановлено та не заперечується позивачем, що членом ЖБК «Домобудівельник-1» є відповідач [PERSON], позивач ніколи не входив до складу членів зазначеного кооперативу. Тобто, станом на час надання кооперативної квартири у 1968 році, а також на час виплати всієї суми паю за спірну кооперативну квартиру у 1980 року застосуванню підлягають норми ЦК УРСР та ст.ст. 64, 133, 141, 145, 149 ЖК України, Примірний (Типовий) статут ЖБК. За цим законодавством визначено, що пай за кооперативну квартиру належить члену ЖБК. Членом ЖБК був відповідач [PERSON] Право спільної власності на пайові внески виникало у подружжя. Інші особи, у даному випадку - позивач, який є сином члена кооперативу та який на момент повної сплати пайових внесків був малолітньою особою, права власності на пай не набували. Таким чином, відповідач [PERSON] як член кооперативу, який сплатив пайові внески, став власником квартири. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази внесення позивачем, як членом сім'ї відповідача [PERSON], коштів в рахунок сплати пайового внеску за спірну квартиру. При проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державні реєстратори керуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2014 року (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року (далі - Порядок) та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно зі ст. 1 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно на їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 16 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Згідно з п.50 Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу заінтересованою особою є інвестор (особа, що придбала майнові права), член відповідного кооперативу. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, заявник подає довідку житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Отже, відповідачем при зверненні до Реєстраційної служби ХМУЮ були подані всі необхідні документи. Позивач під час розгляду справи заперечував проти заміни відповідача та залучення у якості співвідповідача ОСББ «Домобудівельник-1», який ухвалою суду було залучено до участі у справі у якості третьої особи. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed