Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON]\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що йому на праві власності належить 1/5 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться в м. Черкаси, по провулку Богдана Хмельницького, 6. На даний час, у вказаному будинку (квартира №2 згідно технічного паспорту) фактично проживає він один. При цьому, у відповідному житловому приміщенні зареєстрована також його сестра [PERSON], яка ще в 1999 році виїхала на інше постійне місце проживання та проживає в іншому місці. Факт не проживання [PERSON] в будинку № 6 по провулку Богдана Хмельницького в м. Черкаси, підтверджується актом опитування сусідів від 26.07.2018 року, затвердженим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний». Однак, не зважаючи на фактичний виїзд з зазначеного вище будинку та відсутність в ньому будь-яких її особистих речей, [PERSON] до цього часу так і не знялась з реєстраційного обліку за відповідною адресою, через що виникають проблеми з надмірною оплатою комунальних послуг, оформленням субсидії та у вирішенні інших питань, повязаних з належним йому будинком. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. А тому, просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 6, по провулку Богдана Хмельницького, в м. Черкаси. Ухвалою суду від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідачки [PERSON], повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не зявилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди позивача та його представника щодо такого порядку розгляду справи.\~\~\~\~ Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника - адвоката [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В силу\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист всіх субєктів права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-5606 від 04.10.2007 року, виданого Другою Черкаською нотаріальною конторою, належить 1/5 частина будинку № 6 по провул. Б.Хмельницького в м. Черкаси. Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2008 року (а.с. 25) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2018 року (а.с. 66). Також в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-3332 від 26.11.2003 року, виданого Другою Черкаською нотаріальною конторою, інша 1/5 частина будинку № 6 по провул. Б.Хмельницького в м. Черкаси належить батьку позивача [PERSON]. Вказане стверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 29.05.2018 року № 2599о (а.с. 71) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2018 року (а.с. 66). Батько позивача [PERSON] помер 06.01.2007 року. Частину спадщини, а саме Ѕ частину, після його смерті [PERSON], яка складалася із частини житлового будинку № 6 по провул. Б.Хмельницького в м. Черкаси та грошових вкладів, прийняв його син [PERSON]. На іншу Ѕ частину спадкового майна свідоцтва про право на спадщину не ще видані. Вказане стверджується відповіддю Нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 21.12.2018 року, за вих. № 2998/01-16 (а.с. 85). Згідно адресної картки з будинкової книги вбачається, що в будинку № 6 по провулку Б.Хмельницького в м. Черкаси зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] з 17.11.1989 року та [PERSON] з 25.06.1998 року, яка є сестрою позивача, що визнано ним в судовому засіданні. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем Ѕ частини спадкового майна, яка залишилася після смерті батька [PERSON], а зокрема частини будинку № 6 по провулку Б.Хмельницького в м. Черкаси, де вона і зареєстрована. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 30.10.2018 року [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] з 25.06.1998 року. Згідно з\~Конституцією України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33). Частиною першою\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка є спадкоємцем після смерті батька [PERSON], спадщина складається в тому числі і з будинку № 6 про провул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, і вона від прийняття спадщини не відмовилась, нотаріусом свідоцтво на частину спадщини, яка має належати їй за законом не видавалася, а право на проживання є похідним від права на власність, так як особа, в силу\~ст. 41 Конституції України, має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому відповідачка має право на проживання в спірному домоволодінні. І вона відповідно не може бути обмежена у будь-який спосіб у користуванні цим житловим приміщенням. Що стосується доводів позивача про те, що відповідачка створює йому незручності через неможливість повноцінно розпоряджатися майном та збільшуючи витрати по утриманню житла, то позивач вправі звертатись до суду з позовом про відшкодування іншим співвласником понесених ним витрат на утримання спільного майна. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої в зв'язку з відмовою у задоволенні позову з відповідачки на користь позивача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed