Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) встановити факт того, що [PERSON] не вступив фактично в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець за заповітом від 02.06.1997 року після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] є його батьком; 3) встановити факт того, що він вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; 4) визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги, у порядку спадкування за законом право на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: право на сертифікат на право на земельну частку від 17.09.1996. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову та пояснили, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав в с. Гюнівка Приморського району Запорізької області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та сертифікату на право на земельну частку. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його сини: [PERSON] та [PERSON] . Дружина померлого - [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт на користь сина - [PERSON] , яким заповів йому усе належне на день смерті майно. [PERSON] зловживав спритними напоями, вів аморальний спосіб життя, тому спадщину після смерті батька ні за законом, ні за заповітом не прийняв, заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав, права власності за життя на спадкове майно не оформив, та [INFO] помер. Позивач після смерті батька, прийняв спадщину за законом, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] фактично в управління та володіння спадковим майном не вступив, бо в будинку батька на момент його смерті не проживав. Після смерті батька про долю спадкового майна не переймався. Крім того жодних затрат на утримання спадкового майна він не ніс, так як за будинком доглядав та користувався ним фактично позивач. Позивач утримував будинок після смерті батька, має на руках оригінали його ощадної книжки, оригінали цінних паперів на ім`я померлого батька, поніс затрати на поховання батька та брата. Наразі позивач бажає нотаріально оформити право власності на спадкове майно, тому звернуся до нотаріуса задля цього. Однак з листа нотаріуса вбачається, що нотаріально існують перешкоди для нотаріального оформлення спадщини, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом, щоб довести факт прийняття спадщини. За життя прізвище батька позивача було записане як « [PERSON] », у той час як у синів прізвище було записане як « [PERSON] », тобто з буквою «в» на кінці прізвища. В судове засідання представник відповідача не з`явився у відзиві вказує, що проти вимог позову не заперечує, вирішення питання залишає на розгляд суду (а.с.46). Заслухавши позивача, його представника, свідків, та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Гюнівка Приморського району Запорізької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 07, виданого 23 березня 1999 року Гюнівською сільською радою Приморського району Запорізької області (а.с.7). 20 травня 2021 року Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повторно видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Петрівка Приморського району Запорізької області, який помер [INFO] в с. Гюнівка Приморського району Запорізької області, про що складено актовий запис про смерть № 07 (а.с.9,11). 17 вересня 1996 року [PERSON] , мешканець с. Гюнівка Приморського району Запорізької області, отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Енгельса розміром 6.45 в умовних кадастрових гектарах, на підставі рішення Приморської райдержадміністрації № 414 від 12 серпня 1996 року (а.с.8). Як вбачається з свідоцтва про одруження, 03 квітня 1958 року [PERSON] , 1928 року народження та [PERSON] , 1926 року народження одружились (а.с.12). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] в с. Гюнівка Андріївського району Запорізької області, його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). У довідках виданих Коларівською сільською радою Бердянського району Запорізької області [PERSON] вказується, що його батько [PERSON] мешкав та був зареєстрований з 18.09.1981 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті були зареєстровані за вищевказаною адресою: дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] ; син - [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] дійсно поніс затрати на поховання свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та на поховання свого брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та похований на кладовищі с. Гюнівка Бердянського району Запорізької області (а.с.15,18,27). 02 травня 1997 року секретарем Гюнівської сільської ради було посвідчено заповіт [PERSON] , мешканця с. Гюнівка Приморського району Запорізької області, яким він все своє майно заповів своєму сину - [PERSON] (а.с.16). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в с. Гюнівка Приморського району Запорізької області, актовий запис № 02 (а.с.17). Листом приватного нотаріуса Фіщина В.В. від 11.06.2021 роз`яснено [PERSON] , що його усне звернення щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] - [PERSON] розглянуто, у поданих документах відсутні документи, що підтверджують фактичне володіння або управління спадковим майном (а.с.19). Згідно з витягом зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась (а.с.20). Згідно з довідками Гюнівської сільської ради народних депутатів [PERSON] та [PERSON] одна і таж сама особа. [PERSON] , 1928 року народження дійсно є мешканцем с. Гюнівка Приморського району Запорізької області (а.с.21,24). 06 жовтня 1994 року між Товариством з додатковою відповідальністю Компанія «Таврія Фонд» та [PERSON] було укладено договір № 84/26 про передачу у довірче керування приватизаційних коштів (а.с.22). Філією №012 в с. Гюнівка Приморського відділення ощадного банку 1994 року було відкрито рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що підтверджується копіями ощадних книжок (а.с.25,26). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони знають родину [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер в 1999 році, його похованням займався позивач. Рідний брат позивача - [PERSON] з батьком не проживав, вів аморальний спосіб життя, потім виїхав до м. Києва. Після смерті батька позивач займається утриманням будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Зважаючи на те, що [PERSON] помер в 1999 році до вказаних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР, 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В ухвалі від 25 листопада 2015 року у справі №6-20881ск15 Вищий спеціалізований суд дійшов до висновку: «Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.» Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 цього ж Кодексу встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначений перелік справ, які суд має право розглядати в окремому провадженні. Частиною 2 цієї ж статті ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2021 року, ухваленої у справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20) якщо спадкоємець розпорядився особистими речами та утримує у себе ощадну книжку, належну померлому, обґрунтованим є висновок, що спадкоємець у встановлений законом шестимісячний строк вступив у володіння спадковим майном спадкодавця, що є підставою для задоволення її позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). [PERSON] за життя склав заповіт на користь свого сина [PERSON] , який спадщину після смерті батька не прийняв, право власності за життя на спадкове майно не оформив. Позивач провів поховання батька, відразу ж розпорядився належними йому особистими речами, окрім того вступив у володіння належними спадкодавцеві документами, зокрема ощадною книжкою, яка містить вказівку на те, що на рахунку [PERSON] є залишок грошових коштів та нараховано відсотки. Крім того, позивач прийняв на зберігання сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0097118, зареєстрованого 03.02.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 134, виданий на ім`я [PERSON] . Зважаючи на викладене та враховуючи обставини та докази, на які посилається позивач та які в своїй сукупності дають всі підстави стверджувати, що позивач прийняв спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Факт родинних відносин позивачу необхідно встановити для подальшого належного оформлення спадщини. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. На підставі ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, 1963 року, ст. 16 ЦК України,

Outcome: approved