Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 24930 гривень з урахуванням втрат від інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 525 гривень. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 05.10.2013 року відповідач отримав від нього гроші готівкою у розмірі 15000 гривень як передоплату за купівлю трактора; сторони домовилися, що відповідач має передати трактор у квітні 2014 року, але цього не зробив і отриману грошоу суму не повернув. Оскільки відповідач не виконав свого зобов'язання, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив суду, що у 2013 році він домовився з відповідачем [PERSON] щодо продажу трактора, вніс передоплату у розмірі 15000 гривень, а відповідач пообіцяв передати трактор навесні 2014 року, проте передача трактора не відбулася; на даний момент відповідач передати трактор або повернути гроші відмовляється. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав; не заперечуючи факт отримання грошей, відповідач пояснив, що він домовився з позивачем щодо продажу трактора за 25000 гривень, проте у повному обсязі розрахунок проведений не був; крім того, він неодноразово надавав позивачу овес, ячмінь та іншу сільськогосподарську продукцію, але той за неї досі не розрахувався, у зв'язку з чим він вирішив трактор не передавати; вважаючи свої дії законними, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, позивачем у справі надана розписка відповідача [PERSON] від 05.10.2013 року (а.с.4), зі змісту якої вбачається, що відповідач отримав грошову суму у розмірі 15000 гривень як передоплату за трактор. Строк продажу трактора у розписці не зазначений, проте обидві сторони визнали та пояснили у судовому засіданні, що продаж трактору мав відбутися не пізніше квітня 2014 року. На момент розгляду справи борговий документ (розписка) перебуває у позивача. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно ст.635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п.3 ч.3 тієї ж статті, її положення застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової суми, отриманої згідно розписки від 05.10.2013 року, є такими, що ґрунтуються на законі. Посилання відповідача на те, що позивач не сплатив повну ціну за трактор, яка була визначена у розмірі 25000 гривень, а також що він фактично відшкодував отримані гроші поставками сільгосппродукції, ніяким чином не конкретизовані щодо виду продукції, її вартості та строків поставки, та не підтверджені належними доказами. Позивачем заявлялося клопотання про допит свідка з цього приводу, але цей доказ суд вважає неналежним, оскільки, за змістом ст.545 ЦК України, факт виконання зобов'язання у даних правовідносинах може підтверджуватися лише письмовою розпискою. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Таким чином, відповідач має відшкодувати позивачу не тільки отриману ним грошову суму у розмірі 15000 гривень, але і 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання, втрати від інфляції відповідно до розрахунку, поданого позивачем. При цьому суд констатує, що свого зустрічного розрахунку відповідач суду не надав. Враховуючи наведене, позов [PERSON] має бути задоволений повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved