Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свою заяву мотивує тим, що він з відповідачкою - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2000 р., який розірвано 22 листопада 2018 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Ще в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у грудні 2001 року за спільні кошти ними набуто спільне майно - квартира, за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира хоча і була придбана за спільні кошти, однак була зареєстрована на ім`я колишньої дружини- відповідача по справі - [PERSON] . Після припинення спільного проживання він з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири. Він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо поділу спільного майна, але вона відмовляється, не надає йому право повноцінно користуватись належною частиною квартири. У зв`язку з цим він звернувся з позовом до суду та просить визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позивач в судове засідання 18.06.2019 року з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав з підстав зазначених в позові та просив його задовольнити, долучивши в судовому засіданні 18.06.2019 року квитанції про сплату заборгованості зі сплати аліментів та фотографії. Відповідачка в судове засідання з`явилась, позов не визнала, вважає його безпідставним. Представник відповідача в судове засідання з`явилась, вважає що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовна вимога позивача про поділ майна подружжя не враховує інтереси спільних дітей з відповідачем, які після розірвання шлюбу проживають з відповідачкою. За даними довідки, виданої ОСББ «Оселя №7», в спірній квартирі проживає відповідачка, донька [PERSON] та син [PERSON] . Позивач не сплачує аліменти на доньку [PERSON] [INFO] на виконання судового наказу Дрогобицького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року, не працевлаштований та не має постійного місця роботи, що, ставить під сумнів можливість своєчасної сплати аліментів. І як вбачається з розрахуну заборгованості по сплаті аліментів - у позивача існує заборгованість. З 2005 року спільні діти позивача та відповідача проживали лише з відповідачкою, перебували лише на її утриманні. Позивач участі у вихованні дитини не брав і не бере до сьогоднішнього дня, матеріально не забезпечує, життям дітей не цікавився. Жодного зв`язку з дітьми не підтримує. Дана обставина встановлена рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 22.11.2018р. Позивач не приймав і не приймає участі у оплаті комунальних послуг за квартиру, яка є предметом спору в даній цивільній справі. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем існує заборгованість по аліментам, тобто існують підстави для відступлення від рівності часток . Таким чином, враховуючи те, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та про утримання спільного майна, враховуючи інтереси неповнолітньої доньки, вважаю за можливе відступити від засади рівності часток та визнати за відповідачем право власності на 4/5 частини спірної квартири та за позивачем визнати право власності на 1/5 частину спірної квартири. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності отримані докази, суд приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.01.2000 року, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 22.11.2018 року, що підтверджується копією рішення суду, яка знаходиться в матеріалах справи. Згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2001 року, відповідачкою [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору, яка знаходиться в матеріалах справи. Під час придбання вищевказаної квартири сторона перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Що стосується посилання представника відповідачки на те, що при вирішенні даного спору необхідно відступити від засади рівності часток та визнати за відповідачем 4/5 частини квартири з врахуванням інтересів дітей, тому що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, то на думку суду дані твердження відповідачкою та її представником нічим не підтвердженні, натомість позивачем представлено документи про сплату всієї заборгованості по несплаті аліментів щодо утримання неповнолітньої доньки, також надано фотографії з яких вбачається, що він спілкується з сином, оскільки останній приїзджав до нього в гості зі своєю дівчиною. Інших доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, відповідачкою та її представником, суду не були представлені. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved