Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2001 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Тур»я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, а саме: донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з матірю. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. Сімейним життям вони не проживають уже більше як шість місяців, а тому просить шлюб між ними розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, а саме: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], 23 вересня 2011 року залишити на утриманні та вихованні відповідачки [PERSON], а сина [PERSON], [INFO] залишити проживати при ньому. У судовому засідання позивач [PERSON] змінив позовні вимоги, а саме просив шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Дітей: дочку - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], 23 вересня 2011 року та сина - [PERSON], 02 лютого 2008 року після розлучення залишити проживати при матерії [PERSON] Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечила проти задоволення змінених позовних вимог та також просила суд, дітей: дочку - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], 23 вересня 2011 року та сина - [PERSON], 02 лютого 2008 року після розлучення залишити проживати при ній. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] просила суд залишити проживати її біля матері [PERSON] Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Лазарь (дівоче прізвище Гісем) [PERSON] 29 вересня 2001 року було зареєстровано шлюб у виконкомі Тур»я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 29 вересня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за №12. Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося троє дітей, а саме: дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФМ №165658, виданим виконкомом Тур»я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №04 від 03 лютого 2004 року; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФМ №094901, виданим виконкомом Тур»я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №10 від 11 лютого 2008 року та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФМ №204573, виданим виконкомом Тур»я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №39 від 03 жовтня 2011 року. Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, а наданий їм судом строк для примирення не дав бажаного результату, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачем [PERSON], який продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачкою [PERSON] не бажає, а також того, що застосовані судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, та того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про місце проживання дітей після розлучення, суд виходить з наступного. Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, виз¬начається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Враховуючи вищевказане та те, що позивач [PERSON] просить дітей залишити на подальшому проживанні при матері [PERSON], а також беручи до уваги те, що неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні просила суд залишити її проживати у подальшому при матері, тому суд вважає, що дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], 23 вересня 2011 року та сина [PERSON], 02 лютого 2008 року після розлучення слід залишити проживати саме при матері [PERSON] Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому,

Outcome: approved