Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, вимоги якого були уточненні. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 року шлюб між ними було розірвано.За час спільного життя вони придбали майно, яке є їх сумісною власністю, а саме: житловий будинок № 178 по вул. Чудовій м. Запоріжжя, про що свідчить договір купівлі-продажу від 28.08.2012 року, вартість якого, відповідно до звіту про оцінку складає 141111,00грн.; земельну ділянку, розташовану за вище вказаною адресою, вартістю 51695,00грн.. Під час шлюбу з відповідачем ним також 17.11.2009 року було придбано ? частину квартири № 31, що розташована в будинку 78 по вул. Демократичній м. Запоріжжя, яка оформлена на імя відповідача. Інша ? частина цієї квартири була придбана його матірю [PERSON]. Ця квартира була придбана за кошти, які ним та його матірю були отриманні від продажу 17.11.2009 року належної їм на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS], і у цей же день була придбана квартира по вул. Демократичній. Обидва договори купівлі продажу посвідчені у одного й того ж нотаріуса. Оскільки 1/2 частина квартири [ADDRESS] була придбана за його особисті кошти, отриманні після продажу нерухомості, яка була його особистою власністю, вважає, що ? частина вказаної квартири також є його особистою приватною власністю. Просив суд, з урахуванням остаточно уточненої ним редакції позову, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чудова, буд. 178, на ? частину земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою та визнати за ним право власності на ? частину квартири № 31, розташованої в будинку № 78 по вул. Демократичній м. Запоріжжя, яка зареєстрована за відповідачем [PERSON]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, вимоги якої були уточненні. В обґрунтування уточнених та зменшених зустрічних позовних вимог, [PERSON] зазначила, що в період шлюбу з [PERSON] за її особисті кошти було придбано житловий будинок № 178 по вул. Чудовій м. Запоріжжя та земельна ділянка, розташована за цією ж адресою. Вона, згідно договору дарування, посвідченого в нотаріальному порядку 21.08.2000 року, мала в особистій власності квартиру № 186, розташовану в буд. 13 по вул. Задніпровській м. Запоріжжя. 09 серпня 2012 року, знаходячись у шлюбі з [PERSON], вона продала вказану квартиру за 187835,50грн., що в еквіваленті складало 23500 доларів США, а 28 серпня 2012 року за ці кошти, отримані від продажу належної їй квартири, вона купила житловий будинок № 178 по вул. Чудовій м. Запоріжжя за 125621,00грн., що в еквіваленті складало 15722доларів США, та земельну ділянку за цією ж адресою за 51695грн., що в еквіваленті складало 6470доларів США, а всього у сукупності вартість покупки склала 22192доларів США. Вказане нерухоме майно, яке [PERSON] хоче поділити, є її особистою власністю, оскільки було придбано за кошти, які належали їй особисто та були отримані від продажу належної їй на праві власності нерухомості, а тому просила суд визнати житловий будинок № 178 по вул. Чудовій м. Запоріжжя та земельну ділянку площею 513,0м.кв за цією ж адресою її особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], в остаточній редакції позову після наданих уточнень, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги, з урахуванням наданих уточнень, не визнала та в обґрунтування заперечень проти зустрічного позову зазначила, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чудова, 178 були придбані у період шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому презюмується законом виникнення на це майно права спільної сумісної власності. Відповідачка [PERSON] дійсно продала належну їй квартиру, але договір купівлі-продажу було укладено 09.08.2012 року, а договори купівлі-продажу спірних земельної ділянки та житлового будинку були посвідчені лише 28.08.2012 року, тобто сплив деякий період часу між цими правочинами. Окрім того, при укладенні договорів купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки позивач [PERSON] надавав свою згоду на їх укладення, так як були затрачені спільні кошти подружжя. Разом з тим, за весь час проживання з відповідачкою однією сімєю позивач працював, відповідачка перебувала у декретних відпустках, а тому виключно за кошти позивача утримувалася родина та придбавалося майно. Крім того, позивач, окрім основного місця роботи, ще підробляв неофіційно та мав дохід, а тому все майно було оформлено на відповідача, так як позивач побоювався оформлювати майно на себе, оскільки могли бути негативні наслідки щодо майна у звязку з його підробітками. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. Свої зустрічні позовні вимоги в остаточній редакції позову, після наданих уточнень, відповідно до яких позовні вимоги було зменшено, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за її особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири [ADDRESS], що належала їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування. Після продажу цієї квартири і за гроші отримані від її продажу нею був придбаний житловий будинок та земельна ділянка. Вважає, що ? частини спірної квартири [ADDRESS] також є її особистим майном, оскільки на її придбання вона також давала гроші і юридично ця частина квартири оформлена на її імя, а тому позовні вимоги [PERSON] вона не визнає. З 2003 року і по теперішній час вона працює на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» та отримує стабільну заробітну плату. Позивач з 2007 року і на час розірвання шлюбу також працював на цьому заводі та додаткових доходів, окрім заробітної плати він не мав. Від спільного життя з позивачем вони мають двох малолітніх дітей: 2009 та [INFO]. У відпустці по догляду за першою дитиною вона перебувала з грудня 2008 року та протягом двох з половиною років. У відпустці по догляду за другою дитиною вона перебувала майже три роки. Спірний будинок та земельна ділянка придбані під час її другої вагітності, але вони були придбані за кошти, які належали їй особисто і які вона отримала від продажу належної їй квартири до якої позивач ніякого відношення немає. Подавши уточнення до зустрічної позовної заяви, вона зменшила свої позовні вимоги і просить суд вирішити їх лише стосовно спірного житлового будинку та земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволені за необґрунтованістю. Зустрічні вимоги [PERSON] в остаточній редакції позову, з урахуванням поданих уточнень, якими було зменшено позовні вимоги, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі наданих доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], її представника [PERSON], допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтву про шлюб серії I-ЖС № 034728, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року(а.с.4).Шлюб між подружжям було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 року, що сторонами визнано. Глава 7 Сімейного кодексу України регламентує право особистої приватної власності дружини та чоловіка. Зокрема, положеннями статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, окрім іншого, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Глава 8 СК України регламентує право спільної сумісної власності подружжя та відповідно до статті 60 цього Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.Згідно з вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Згідно розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтям 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу(статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності(пункти 22,23,24,25 Постанови). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3328, [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві власності, кожному по ? частці[ADDRESS], що знаходиться в житловому будинку № 35а по вул. Історичній м. Запоріжжя. Продаж зазначеної квартири вчинено за 183845,90грн.(а.с.133-134). Згідно договору купівлі-продажу від 17.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3331, [PERSON] та [PERSON] було придбано в рівних частках, квартиру №31, що знаходиться в жилому будинку №78 по вул.Демократичній м.Запоріжжя. Продаж зазначеної квартири вчинено за 15000,00грн.(а.с.5). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ,право власності кожного на ? частку вказаної квартири зареєстроване 15.12.2009 року за [PERSON] та [PERSON], номер запису 36467, в книзі 238(а.с.6) В обґрунтування вартості вказаної квартири [ADDRESS] позивачем надано Звіт про оцінку майна, складений ФОП [PERSON] від 28.09.2016 року, згідно якого ринкова вартість квартири станом на 28.09.2016р. становить 132505,00гривень(а.с.7-10). Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні погодились з такою вартістю спірного майна. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її сином, з яким у неї добрі стосунки. Відповідач [PERSON] є її колишньою невісткою, з якою на даний час вона не підтримує ніяких відносин. Вони з сином мали у власності квартиру по вул. Історичній м. Запоріжжя, яка була у гарному стані і вони продали її за 183845,00грн.. У цей же день, після продажу цієї квартири, ними за отримані від продажу кошти була придбана квартира по вул. Демократичній за 15000,00грн., оскільки вона була в дуже поганому стані. Право власності на цю квартиру було оформлено на неї та відповідача [PERSON], так як остання наполягала, щоб право власності на частку квартири було оформлено саме на її імя. Вони погодилися з цим, так як син працював на двох роботах і побоювався можливої конфіскації майна, оскільки він працював на другій роботі неофіційно. Вказані договори оформлялися у одного і того ж нотаріуса і в один день. Ніяких коштів на придбання квартири по вул. Демократичній невістка [PERSON] не давала. Після продажу квартири по вул. Історичній та покупки квартири по вул. Демократичній у них ще залишилися кошти, які в подальшому були використані на придбання житлового будинку та земельної ділянки. Відповідно до договору дарування від 21.08.2000року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2757, [PERSON] прийняла в дарунок квартиру № 186, що знаходиться в будинку № 13 по вул. Задніпровській м. Запоріжжя. Право власності зареєстровано в установленому на той період часу законному порядку(а.с.42). З договору купівля продажу від 19.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3015, [PERSON]Ф.(вона ж до укладення шлюбу Маринич) в особі свого представника [PERSON], який діяв на підставі довіреності, продала належну їй на праві приватної власності квартиру № 186, що знаходиться в будинку № 13 по вул. Задніпровській м. Запоріжжя. Продаж зазначеної квартири вчинено за 187835,50грн., що на день підписання цього договору за курсом НБУ складало 23500доларів США (а.с.43-47). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2012року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2164, [PERSON] придбано житловий будинок №178 по вул.Чудовій м.Запоріжжя зі всіма будівлями та господарськими спорудами Продаж здійснено за 125621,00грн.(а.с.11-13). Згідно витягу про державну реєстрацію прав ТОВ «ЗМБТІ», право власності на житловий будинок зареєстроване 17.09.2012року за [PERSON], номер запису 11831, в книзі 76(а.с.14). В обґрунтування вартості вказаного житлового будинку №178 по вул.Чудовій м.Запоріжжя позивачем надано Звіт про оцінку майна, складений ФОП [PERSON] від 27.09.2016 року, згідно якого ринкова вартість житлового будинку станом на 27.09.2016р. становить 141111,00гривень (а.с.15-18). Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні погодились з такою вартістю спірного майна. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2012року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2167, земельна ділянка кадастровий номер 2310100000:02:003:0249 площею 513,0кв.м №178 по вул.Чудовій м. Запоріжжя (присадибна земельна ділянка) придбана [PERSON] за 51695,00гривень (а.с.19-20) Вказані договори купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки здійснені між продавцями та позивачем [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності. В цих договорах зазначено, що вони укладені за письмової згоди чоловіка покупця [PERSON] [PERSON], що підтверджується його заявами(а.с.102, 103). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON], заявляючи позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки площею 513,0м.кв за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чудова, 178 посилається на те, що це майно було придбано під час шлюбу, а тому, на його думку, презюмується законом виникнення на це майно права спільної сумісної власності. Але, це обґрунтування позивача не може бути взято судом до уваги, оскільки, як було зазначено вище, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження факту придбання спірного будинку та земельної ділянки за рахунок спільних сумісних коштів подружжя позивачем не було надано, а навпаки повністю спростовано наданими відповідачем [PERSON] доказами. Так, обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог [PERSON] та в обґрунтування зустрічних позовних вимог щодо визнання вказаного спірного житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, відповідач [PERSON] посилалася на те, що це нерухоме майно було придбано 28.08.2012 року за рахунок її особистих коштів, які були отримані після продажу належної їй на праві власності квартири, на підтвердження чого нею був наданий договір купівлі-продажу від 19.08.2012 року. Аналізуючи надані сторонами докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чудова, 178 не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання вище вказаного житлового будинку та земельної ділянки її особистою приватною власністю слід задовольнити, оскільки наданими та підтвердженими відповідачем доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме договором дарування квартири та договором купівлі-продажу від 19.08.2012 року і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, підтверджено факт того, що відповідач [PERSON] отримала від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири грошову суму у розмірі 187835,50грн. та через незначний період часу, а саме через 9 днів 28.08.2012 року придбала спірний житловий будинок за 125621,00грн. і земельну ділянку за 51695,00грн., що загалом складає 177316,00грн. та не перевищує суму за яку було нею продано належну їй квартиру, а навпаки ця сума є навіть меншою. Доказів того, що ці кошти були витрачені відповідачем [PERSON] не на придбання спірного майна, а на інші цілі, позивачем [PERSON] не надано та протилежного ним не доведено, а той факт, що позивач надавав письмову згоду на укладення цих договорів не мають суттєвого значення для вирішення спору по суті, оскільки ці заяви не підтверджують ту обставину, що на придбання цього майна були затрачені спільні сумісні кошти подружжя. Вирішуючи питання стосовно позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підтвердженими наданими позивачем належними та допустимими доказами, якими є договір купівлі-продажу від 17.11.2009 року, відповідно до якого позивач [PERSON] та його матір [PERSON] розпорядилися квартирою № 68 в будинку № 35а по вул. Історичній м. Запоріжжя, що належала їм на праві спільної часткової власності, по ? частині кожному, і одразу ж в цей же день 17.11.2009 року була придбана спірна квартира по вул. Демократичній, право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] та відповідачем [PERSON] по ? частині кожній.Ця обставина також була підтверджена в судовому засідання показаннями свідка [PERSON], які є послідовними та узгоджуються з іншим вищезазначеним письмовим доказом, а тому суд не вбачає підстав не приймати до уваги показання цього свідка. Разом з тим, ці перелічені докази надані позивачем нічим не спростовані. Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування заперечень проти позовних вимог в цій частині відповідачем [PERSON] не було надано, а її ствердження про те, що на придбання цієї частки спірної квартири вона також надавала кошти взагалі будь-якими доказами не підтверджені. Разом з тим, посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що право власності на цю частину квартири зареєстровано за нею, що на її думку, спростовує факт придбання спірного майна за рахунок особистих коштів позивача, не можуть бути взяти до уваги, так як в судовому засіданні достовірно було зясовано джерело придбання цієї частки спірного майна.З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що розташована в будинку № 78 по вулиці Демократичній м. Запоріжжя, оскільки хоча це майно і було набуте за час шлюбу, але воно придбано за кошти, які належали позивачу особисто та були отримані ним від продажу належної йому на праві особистої приватної власності частини іншого нерухомого майна.

Outcome: partial