Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] тривалий час не проживає у спірному приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, [PERSON] тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, що свідчить про те, що квартирою він не цікавиться та має інше постійне місце проживання. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просив позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи у відсутності позивача та її представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання представник третьої особи Бузівської сільської ради не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що право на користування квартирою [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] отримав ще в 1987 році у складі сім'ї свого батька, що підтверджується ордером № 29 від 23.02.1988 року (а.с. 7). В позовній заяві позивач посилався на те, що на час звернення з позовом до суду в квартирі зареєстровано 5 осіб: власник - [PERSON], дружина - [PERSON] сини - [PERSON], [PERSON] та брат - [PERSON], а також малолітня дочка [PERSON]. Позивач також посилався на те, що всі витрати на утримання і поліпшення стану квартири несе він сам, разом із своєю сім'єю. Він змушений оплачувати за відповідача [PERSON] комунальні платежі, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 01.11.2012 року, що підтверджується актами депутата від 11.01.2013 року, від 10.10.2014 року; від 07.03.2015 року; від 15.12.2015 року; від 14.02.2018 року; від 02.11.2018 року. Відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Ст. ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.» Судом встановлено, що відповідач понад 8 років не проживає у спірній квартирі, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, із заявою про вселення на спірну житлову площу не звертався. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Бузівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [NUMBER] по [ADDRESS].

Outcome: approved