Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.06.2015 року біля 19-45 години в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області відповідач [PERSON] вчинив з ним словесну суперечку, в ході якої ображав його нецензурними словами та кидаючи камінням в його автомобіль частково пошкодив його, а також частково пошкодив його паркан. За вказане, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. З цих підстав просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2417,81 (двох тисяч чотирьохсот сімнадцяти) гривень 81 копійок, моральну (немайнову) шкоду завдану в розмірі 5000,00 (пяти тисяч) гривень, а також понесені витрати повязані із наданням правової допомоги в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, проведенням авто товарознавчого експертного дослідження в розмірі 454, 50 гривень та витрати повязані із сплатою судового збору в розмірі 530, 90 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Вказав, що в словесну суперечку з позивачем 09.06.2015 року не вступав, в його бік камінням не кидав автомобіль та паркан не псував. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], експерта [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги положення закону (ЦК України) про те, що деліктні зобов'язання ґрунтуються на принципі генерального делікту, відповідно до якого, кожному заборонено заподіювати шкоду майну або особі і жодне заподіяння шкоди іншому є протиправним, якщо особа на це не уповноважена. У цивільному законодавстві діє принцип «презумпції вини особи, яка заподіяла шкоду», що безпосередньо зазначено у ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка проголошує, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто тягар доказування відсутності вини лежить на особі, яка завдала шкоду. Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач, у порушення ст. 10 ЦПК України, не довів ту обставину, на яку він посилається, тоді як позивач надав докази, які були досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість. Дослідивши наявні по справі докази, надані сторонами на засадах змагальності, суд дійшов до висновку, що права позивача порушені і потребують захисту. Згідно ст. ст. 22, ч.1 ст.1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 09.06.2015 року о 20-11 годині від позивача [PERSON] дільничним інспектором СДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенантом міліції [PERSON] було прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), в якій вказано, що відповідач [PERSON] ображав позивача [PERSON] нецензурними словами, розбив каменем скло в його транспортному засобі марки «ВАЗ 2104» та пошкодив 4 листки бляхи на паркані. За вчинене відповідачем [PERSON] діяння ДІМ СДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенантом міліції [PERSON] було зроблено висновок від 15.06.2015 року згідно якого в діях відповідача відсутні ознаки кримінального правопорушення, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та для відшкодування збитків рекомендовано звернутись до суду із цивільним позовом. На підставі цього висновку та діянь відповідача [PERSON], відносно нього 15.06.2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, а 15.06.2015 року постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 гривень. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив вищевказані обставини, суду пояснив, що на підставі заяви позивача [PERSON] від 09.06.2015 року відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 гривень, за те що останній ображав позивача [PERSON] нецензурними словами, розбив каменем скло в його транспортному засобі марки «ВАЗ 2104» та пошкодив 4 листки бляхи на паркані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 09.06.2015 року в с. Ржавинці ближче до вечора вона біля домогосподарства позивача [PERSON] побачила відповідача [PERSON], який перебував в стані алкогольного спяніння. При цьому відповідач [PERSON] сильно кричав, ображав позивача [PERSON] нецензурними словами та кидав в його бік камінням, пошкодив частину паркану, розбив скло в автомобілі «ВАЗ 2104». В звязку із вказаними неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] була завдана матеріальна шкода у вигляді частково пошкодженого автомобіля марки «ВАЗ 2104» та 4 листків бляхи у паркані, розмір якої згідно наданого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №2865 від 20.06.2015 року та товарного чеку вартості бляхи від 09.07.2015 року становить відповідно 1857, 81 гривень та 560 гривень. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив наявність на досліджуваному транспортному засобі марки «ВАЗ 2104» пошкоджень у вигляді розбитого заднього скла, задньої кришки багажника, заднього лівого крила, скла заднього лівого стоп сигналу та підтвердив вказану суму матеріального збитку в розмір 1857, 81 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана сума матеріальних збитків доведена позивачем та підлягає стягненню з відповідача на його користь. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.п. 3, 9 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року із змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у вигляді втрати душевного покою у звязку із погіршенням майнового стану через спричинену шкоду та необхідністю відновлення попереднього стану пошкодженого автомобіля, та у звязку з небажанням відповідача [PERSON] відшкодувати заподіяну шкоду в добровільному порядку, а також емоційних стражданнях, повязаних з публічними образами відповідача в адресу позивача під час вчинення ним адміністративного правопорушення. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного відповідачем адміністративного правопорушення, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину фізичних та моральних страждань позивача через нервовий стрес, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд оцінює розмір завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень. отже, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу. У відповідності до п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача в судовому засіданні на підтвердження вимог щодо стягнення судових витрат в частині надання правової допомоги надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 15.06.2015 року та довідку про отримання представником позивача від позивача 3000 гривень за надання юридичної допомоги (а.с. 36-37). Проте представником позивача [PERSON] документально не підтверджено, що вона належним чином та в повному обсязі надала позивачу правову допомогу згідно договору, про що свідчить відсутність в матеріалах справи акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, а також документів, підтверджуючих сплату витрат. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, в звязку з її недоведеністю. Згідно ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року вирішуючи питання про відшкодування витрат, повязаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово- психіатричними установами Міністерства охорони здоровя України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, повязані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Враховуючи, що під час розгляду справи жодною із сторін клопотання про проведення у справі судової експертизи про визначення розміру завданої, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], матеріальної шкоди не заявлено, судова експертиза у справі не була призначена, а наявний у матеріалах справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №2865 від 20.06.2015 року (а.с. 11-32) не є судовою експертизою проведеною під час розгляду справи, то суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрати, повязаної з проведенням авто товарознавчого експертного дослідження в розмірі 454, 50 гривень задоволенню не підлягає. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 287, 30 за позовну вимогу майнового характеру про відшкодування майнової шкоди, хоча згідно Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за предявлення позову про відшкодування матеріальної шкоди, встановлено у підпункті 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (як із позовної заяви майнового характеру), тобто в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, позивачу [PERSON] під час подачі до суду позову необхідно було б сплатити судовий збір за позовну вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 243, 60 гривень. Ставка судового збору за предявлення позову про відшкодування моральної шкоди, встановлена у підпункті 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (як із позовної заяви немайнового характеру), тому позивачем вірно сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 243,60 гривень. У п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року сказано, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень за задоволення позовної вимоги майнового характеру та 121,80 гривень за часткове задоволення позовної вимоги немайнового характеру, а всього з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 365,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial