Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору №1311 від 24 липня 2001 року та додаткової угоди до нього від 25 грудня 2015 року він є споживачем електроенергії, яку постачає відповідач. Позивач зазначив, що його адвокатська контора розташована в [ADDRESS], та відповідно до п. 4.1.3. вищевказаного Договору плата за електроенергію стягується в формі планових платежів в строки: до 10-го числа поточного розрахункового періоду - 1-й плановий платіж в розмірі 50% середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період; 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії. Додатковою угодою від 25 грудня 2015 року встановлено, що 9-го числа кожного місяця він повинен надавати звіт в центр обслуговування клієнтів відповідача і в день надання звіту (акту приймання-передавання електроенергії) повинен отримати від відповідача квитанцію на оплату 1-го планового платежу до 10-го числа поточного місяця, а також за наявності підстав - квитанцію за остаточний розрахунковий період, та для здійснення другого планового платежу до 20-го числа цього ж поточного місяця у розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії. Вказує, що у місяці, в якому надається звіт він повинен здійснити два планові платежі за цей місяць, а при перевищенні середньомісячного споживання електроенергії у минулому періоді - доплатити за це перевищення. Свої вимоги мотивує тим, що плановими платежами він фактично здійснює передоплату за електроенергію у поточному періоді, відповідно до договору та додаткової угоди до нього. Ніяких законних чи договірних підстав для сплати у поточному місяці платежів за наступний місяць не передбачається. Позивач двічі оплачує спожиту електроенергію за поточний період відповідно до умов договору. Проте, з нього вимагають у цьому ж місяці сплачувати і за наступний місяць. З цього приводу він неодноразово звертався до відповідача, не отримавши ніякого результату. В січні поточного року він відповідно акту за спожиту електроенергію двома платежами до 10-го та 20-го чисел повністю розрахувався із відповідачем. Незважаючи на це, 19.01.2016 року йому представником відповідача було вручено повідомлення про відключення 25.01.2016 року його об'єкту від електроенергії за несплату ним 760,66 грн. З приводу безпідставних вимог щодо нього 25.01.2016 року він звернувся зі скаргою до відповідача, на яку отримав відповідь, що відповідно до Правил користування електроенергією у січні 2016 року окрім сплати 828,75 грн., він повинен сплатити таку ж суму двома платежами за лютий 2016 року. Також у відповіді його було попереджено, що у випадку несплати платіжних документів чи часткової їх сплати в установлені терміни електроенергія може бути припинена. Позивач вважає дії відповідача незаконними. Просить визнати вимоги відповідача щодо попередньої оплати ним електроенергії такими, що суперечать умовам договору користування електроенергією від 24.07.2001 року та додаткової угоди до цього договору від 25.12.2015 року та зобов'язати відповідача діяти тільки у спосіб, визначений п. 4.1.3 договору на користування електричною енергією від 24.07.2001 року та додаткової угоди до цього договору від 25.12.2015 року, тобто не зобов'язувати його у поточному розрахунковому періоді здійснювати платежі на майбутній період. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про порушення прав споживача та усунення порушення - залишено без задоволення. Із вказаним рішенням не погодився позивач [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і тому незаконним, та таким, що суперечить наданим суду і дослідженим у судовому засіданні доказам. У судовому рішенні не зазначено, що відповідач реально порушує права споживача, він не тільки вручає повідомлення про відключення, а й присилав спеціаліста для фізичного від'єднання приміщення від електропостачання. Від'єднання не відбулось через те, що позивач цього не дозволив. Відповідач в повідомленнях про відключення від електропостачання вказує заборгованість, яка не існує, та надає квитанції про оплату за наступний розрахунковий період. Позивач вважає такі дії відповідача є неправомірними. Крім того, рішення суду не містить пояснень про відсутність заборгованості позивача перед відповідачем, що підтверджується відповідними письмовими поясненнями з доданими до них квитанціями. Намагаючись змусити позивача платити в рахунок майбутнього періоду, відповідач порушує Закон України «Про захист прав споживачів» та умови укладеного між сторонами договору. Вважає, що суд помилкового дійшов неправильного висновку, що зазначений позивачем спосіб захисту його прав не передбачений Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором. Неправильна оцінка судом доказів і призвела до неправильного вирішення справи. В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми. З наданого клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції вбачається, що відповідач про судове засідання призначене на 23.08.2016 року о 9 год. 30 хв. повідомлений. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача. Заслухавши суддю - доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить приміщення магазину непродовольчої групи товарів, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43-44). 24 липня 2001 року між сторонами укладено договір №1311 на користування електричною енергією (а.с. 38-39). Додатковою угодою до договору №1311 від 24.07.20101р, укладеною між сторонами 25.12.2015 року, внесені доповнення щодо заміни дати розрахунку: з 12 на 9 (а.с. 4). З повідомлення від 19 січня 2016 року вбачається, що позивач не виконує умови договору постачання електроенергії в частині розрахунків та має заборгованість в сумі 760,66 грн. Відповідно діючих Правил користування електроенергією енергопостачання буде припинено 26.01.2016 року (а.с. 6). На це повідомлення 25.01.2016 року позивач [PERSON] звернувся зі скаргою до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (а.с. 5). Відповідаючи 29.01.016 року на скаргу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» зазначив, що відповідно до п. 6.6 Правил користування електричною енергією оплата за електроенергію, яка відпускається споживачу, здійснюється в формі передоплати у розмірі вартості заявленого об'єму споживання на відповідний розрахунковий або плановий період. Крім того, зазначено, що відповідно до п. 4.1.3 Договору плата за електроенергію стягується в формі планових платежів за наступними строками і в розмірах: до 10-го числа поточного розрахункового періоду - 1-й плановий платіж в розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період; до 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії. Також, у відповіді зазначено, що даний порядок розрахунку позивачем погоджений, та що на протязі поточного розрахункового періоду повинно бути внесено 3 платежі: фактичний рахунок за попередній розрахунковий період і 2 планових платежі поточного розрахункового періоду (а.с. 7). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів і зазначений спосіб захисту не передбачений Законом України «Про захист прав споживачів». Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 26 вказаного Закону, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28 (надалі - Правила). Згідно до п. 6.1. вказаних Правил, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Пунктом 4.1.3. договору №1311 на користування електричною енергією від 24 липня 2001 року передбачено, що плата за електроенергію стягується в формі планових платежів в наступні строки та наступних розмірах: до 10-го числа поточного розрахункового періоду - 1-й плановий платіж в розмірі 50% середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період; 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії. З наданих суду документів вбачається, що позивач, здійснює оплату споживання електроенергії двічі на місяць відповідно до умов укладеного договору з урахуванням планових платежів, а відповідач, незважаючи на такі обставини, виписує квитанції на оплату електроенергії без врахування вже сплаченої електроенергії, що призводить до необґрунтованої переплати за неспожиту електроенергію. Так, відповідно до акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за липень 2016 року, виконуючи вимоги відповідача про сплату відповідних платежів у термін сплати - 5 днів, у позивача утворилася переплата за неспожиту електроенергію на загальну суму 505,44 грн. (а.с. 122-131). З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач обрав належний спосіб захисту, передбачений ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: припинення дії, яка порушує право. Суд першої інстанції на вказані обставини, норми закону та умови договору №1311 від 24.07.2001 року і угоди до цього договору від 25.12.2015 року уваги не звернув та зробив помилкові висновки про відсутність правових підстав для задоволення позову. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved