Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, просив визнати за ним 1/2 ідеальну частку у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 206,1 кв.м., житлова 62,1 кв.м., а також на 1/2 ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0767 га. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 12.10.1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі вони придбали житловий будинок, який відповідно до реєстраційного посвідчення належить [PERSON], та земельну ділянку, що належить відповідачу, а тому просить поділити майно, яке було набуто у шлюбі. Позивачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 276,8 кв.м., житловою площею 74,6 кв.м., що належить [PERSON], земельної ділянки за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Пасіки-Зубрицькі, площею 0,1063 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельної ділянки за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Пасіки-Зубрицькі, площею 0,0499 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні усіма сторонами і їх представниками подано мирову угоду та заяву про її визнання, яку просили визнати судом. Ухвалою від 24.04.2017 року відмовлено у визнанні мирової угоди з підстав встановлення судом відсутності спору про право, можливості у сторін укласти відповідні правочини в добровільному порядку, звернувшись до органів нотаріату, сплативши при цьому відповідні збори та платежі, а також відсутності у дітей прав на майно, набуте подружжям у шлюбі. В подальшому сторони по справі у судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] - [PERSON] та позивач по зустрічному позову [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач за первісним позовом та позивач по зустрічному позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] у судові засідання тричі не з'явилась, поштова кореспонденція, відправлена на її адресу, повертається за закінченням терміну зберігання. Оскільки предметом всіх заявлених позовних вимог є майно подружжя, то суд вважає за необхідне вирішити по суті всі позовні вимоги, незважаючи на неявку [PERSON] в судове засідання без поважних причин, так як залишення без розгляду її позовної заяви, за умови вирішення позовних вимог [PERSON] і [PERSON], призведе до порушення прав [PERSON] Представник третьої особи відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали позову та докази у їх сукупності, суд вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1996 року. У шлюбі народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. За час шлюбу подружжя набуло жилий будинок за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 24.07.1998 року, який зареєстрований за [PERSON], земельну ділянку у [ADDRESS], яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 02.11.2010 року належить [PERSON], будинок у [ADDRESS], свідоцтво про право власності від 20.11.2012 року на який видано [PERSON], земельну ділянку у с.Пасіки-Зубрицькі, Пустомитівського району, Львівської області, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належить [PERSON], земельну ділянку у с.Пасіки-Зубрицькі, Пустомитівського району, Львівської області, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належить [PERSON]. Згідно ст.ст.60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Приписами ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Правовий аналіз наведених положень законодавства вказує на те, що чоловік та дружина (як в шлюбі, так і після розлучення) мають право на поділ спільно нажитого майна, незалежно від наявності чи відсутності факту порушення права власності. Законодавець передбачає поділ майна за домовленістю подружжя у добровільному порядку, а у разі відсутності такого - вирішення спору судом. У первісному та зустрічному позовах не наведено фактів відсутності згоди щодо поділу майна подружжя та наявності спору щодо такого поділу. З матеріалів справи вбачається, що сторони зверталися до суду про затвердження мирової угоди, яку визнали позивачі у зустрічному позові. Ухвалою від 24.04.2017 року суд відмовив у визнанні мирової угоди, оскільки сторони вправі укласти відповідні правочини в добровільному порядку, звернувшись до органів нотаріату, сплативши при цьому відповідні збори та платежі, про що повідомлено судом присутніх сторін. Крім того, суд не вправі підміняти інші державні органи, зокрема, виконувати функції нотаріуса. Про відсутність спору між сторонами свідчать також подані заяви представника [PERSON] та позивача по зустрічному позову [PERSON] про наполягання на затвердженні умов мирової угоди та у випадку незадоволення такої слухання справи у відсутності даних учасників провадження. Жодних доказів відмови добровільного поділу спільного майна подружжя учасниками провадження не надано. Крім того, діти подружжя не є суб'єктами права на спільне майно подружжя, згідно вимог СК України та ЦК України, яке набуто за час перебування у шлюбі. Доказів, що майно, яке просять визнати об'єктом спільної сумісної власності у зустрічному позові за адресою с.Пасіки-Зубрицькі, Пустомитівського району, Львівської області - будинок, дві земельні ділянки, було набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти позивачів [PERSON] та [PERSON], які є дітьми подружжя, суду надано не було. Крім того, одна з вказаних вище земельних ділянок, площею 0,1063 га, яка знаходиться за адресою с.Пасіки-Зубрицькі, Пустомитівського району, Львівської області та власником якої зазначено позивача [PERSON] була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕЕ №649130 реєстр. №2324 від 25.10.2001 року, тобто до народження [PERSON] та у час, коли позивачу [PERSON] було 3 роки. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження мотивів, викладених у позовах, сторонами представлено не було та судом в процесі розгляду справи не здобуто. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], [PERSON] слід відмовити за безпідставністю і недоведеністю у зв'язку з відсутністю реального спору, який сторони створили штучно з метою ухилення від сплати відповідних зборів і платежів в дохід держави у нотаріальному порядку.

Outcome: dismissed