Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 19.07.2012 р. він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав останньому в борг гроші в сумі 40 400 грн. зі сплатою 9% річних строком на 6 місяців. Відповідач гроші отримав, проте в строк до 20.01.2013 р. їх не повернув. Розмір процентів за користування грошима за період з липня 2012 р. по грудень 2014 р. становить 8 796 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 40 400 грн., відсотки за користування грошима в сумі 8 796 грн., вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що дійсно немає документів, що підтверджують повернення відповідачем боргу позивачеві. Проте 29.09.2013 р. [PERSON] повернув дружині [PERSON] гроші в сумі 8 000 грн., про що остання зробила відмітку на розписці. 29.10.2013 р. відповідач повернув [PERSON] борг в сумі 8 000 грн., 14.11.2014 р. - ще 15 000 грн., 15.01.2014 р. - 12 300 грн., в листопаді 2014 р. - 15 000 грн., в грудні 2014 р. - 14 600 грн. Таким чином, відповідач повернув позивачу борг в сумі 40 400 грн. та відсотки за користування грошима в сумі 24 500 грн. Зі слів [PERSON] їй відомо, що сторони мали дружні стосунки, тому відповідач довіряв позивачу і вважав, що той веде облік сплачених грошей та після сплати боргу в повному обсязі віддасть йому розписку. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Статтями 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 19.07.2012 р. був укладений договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] у власність гроші в сумі 40 400 грн. на строк 6 місяців під 9% річних. На підтвердження зазначеної обставини позивач [PERSON] надав суду розписку, написану відповідачем [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала факту отримання грошей відповідачем за цією розпискою. Таким чином, відповідач [PERSON] мав виконати взяті на себе зобов'язання, визначені у розписці від 19.07.2012 р., та повернути позивачу не пізніше 20.01.2013 р. борг в сумі 40 400 грн. разом з відсотками за користування грошима, що відповідає нормам, встановленим ст.526, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України. За таких обставин з урахуванням положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу в сумі 40 400 грн. та відсотків за користування грошима в сумі 8 796 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд відзначає, що представник відповідача не надала суду належних доказів того, що відповідач повернув позивачу борг та відсотки за користування грошима. Слід відзначити, що ч.2 ст.527 ЦК України передбачено, що кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. При дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні було встановлено, що на зворотному боці розписки від 19.07.2012 р. немає жодних відміток про часткове повернення боргу відповідачем в сумі 8 000 грн. Також в суді з пояснень представника відповідача [PERSON] було встановлено, що відсутні письмові докази того, що відповідач повертав борг позивачу. На думку суду, повернення взятих у борг грошових коштів мало було підтверджено письмовими доказами, якими могли бути розписки, видані позивачем [PERSON] із зазначенням дати повернення та суми боргу. Виконання належним чином грошового зобов'язання не може підтверджуватись свідченнями свідків. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 491,96 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved