Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.07.1999 по 25.02.2004 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] \\ дошлюбне прізвище [PERSON], у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім»єю, підтримували подружні стосунки, від яких 10 травня 2008 року у них народився син [PERSON], в актовому записі про народження якого відомості про батька вчинені відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері. 22.11.2017 року [PERSON] померла. Позивач просив суд визнати його батьком [PERSON], [INFO], та зобовязати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників, просять задовольнити позов. Судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі з [PERSON] у період з 28 липня 1999 року по 25 лютого 2004 року, наведене підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БК № 036490 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 115279. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 277621. Встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім»єю, підтримували подружні стосунки, від яких 10 травня 2008 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 096315. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, підставою внесення запису відомостей про батька дитини є заява про державну реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 17 червня 2008 року (за вказівкою матері). У 2012 році [PERSON] та [PERSON] припинили сімейні стосунки і почали проживати окремо, позивач регулярно відвідував дітей, приймав участь у їх вихованні, надавав матері матеріальну допомогу на їх утримання. 22 листопада 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом серії І-ОК № 414068. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві стверджує, що є біологічним батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ця обставина підтверджується експертним заключенням лабораторії Medikal genomics про біологічне батьківство № MGT2159 від 12.03.18 року, згідно якого вірогідність біологічного батьківства [PERSON], [INFO], щодо дитини [PERSON], [INFO], складає 99,9999 %, тобто, є доведеною. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. А у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 розяснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, імя та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться повязані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є відповідне рішення суду, в якому зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів з врахування того, що відповідач та третя особа підтримали заявлені позивачем вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved