Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського про стягнення з відповідача на його користь 292708,71 гривень 71 копійку, у тому числі належну йому при звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 244760 гривень 77 копійок та відшкодування за затримку розрахунку при звільненні в сумі 47947 гривень 94 копійки. Позивач в обґрунтування вимог зазначив, що згідно з контрактом від 26.12.2011р. (надалі «Контракт»), укладеним між позивачем та відповідачем, позивач працював на посаді директора Докучаєвського технікуму Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського. Відповідно до преамбули Контракту термін його перебування на зазначеній вище посаді було встановлено до 25.12.2016р., тобто на наступний день позивач мав бути звільнений з посади директора. 11.01.2017 року [PERSON] надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про виплату йому заробітної плати та інших належних при звільненні коштів, де також просив надати йому відповідні розрахунки та повідомити час та адресу, де й коли він може отримати належні йому грошові суми, проте дотепер ні грошей, ані будь-якої письмової відповіді не отримав. Позивач в позовній заяві зазначає, що впродовж терміну дії контракту до нього не застосовувалось жодних стягнень з боку роботодавця, проте з серпня 2014р. (по загальному фонду) та з червня 2014р. (по спеціальному фонду) відповідач припинив сплачувати йому заробітну плату, чим грубо порушив свої обов'язки, передбачені Контрактом та законодавством України про працю. Відповідно до довідок №277 та №278 від 21.11.14 р. не виплачена нарахована заробітна плата по загальному фонду за період з серпня 2014р. до листопада 2014р. включно становить 19826,80 грн.,а невиплачена нарахована заробітна плата по спеціальному фонду за період з червня 2014р. до листопада 2014р. включно становила 8301,72 грн. Оскільки з листопада 2014р. позивач не отримував від відповідача ні зарплати, ані жодної інформації щодо нарахованих йому сум зарплати, розраховував суму заборгованості відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.: зарплата за жовтень та листопад 2014р. по загальному фонду: 5714,21 грн. + 8780,28 грн. = 14494,49 грн.,зарплата за жовтень та листопад 2014р. по спецфонду: 565,82 грн. + 2270,27 грн. = 2836,09 грн.,загальна сума зарплати за жовтень та листопад 2014р. = 14494,49 грн. + 2836,09 грн. = 17330,58 грн., таким чином середня заробітна плата становить 17330,58 грн. : 2 = 8665,29 грн. Отже, як вказує позивач загальна сума заборгованості із заробітної плати на дату його звільнення становить: (за серпень-листопад 2014р. по основному фонду за довідкою №277 = 19826,80 грн.) + (за червень-листопад 2014р. по спецфонду за довідкою №278 = 8301,72 грн.) + (за грудень 2014р. - грудень 2016р. середня заробітна плата = 8665,29 грн. X 25 місяців = 216632,25 грн.)19826,80 грн. + 8301,72 грн.+ 216632,25 грн. = 244760,77 грн. Отже розмір відшкодування за затримку розрахунку із ним при звільненні = середня заробітна плата : 30 днів X кількість днів затримки до дати подання позовної заяви = 8665,29 грн.: 30 днів X 166 днів затримки = 47947,94 грн. З огляду на вищевикладене позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 244760,77 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 47947,94 грн., а всього 292708,71 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, що, на підставі ст. 224 ЦПК України, дає суду можливість розглянути справу у заочному порядку та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, згідно наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено контракт від 25.12.2011 року, відповідно до якого позивач працював на посаді директора Докучаєвського технікуму Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, термін його перебування на зазначеній вище посаді було встановлено до 25.12.2016 року(а.с.5-8). Як вбачається з довідки №277 від 21.11.14р. не виплачена позивачу нарахована заробітна плата по загальному фонду за період з серпня 2014р. до листопада 2014р. включно становила 19826,80 грн (а.с.9). Відповідно до довідки №278 від 21.11.14р. не виплачена нарахована заробітна плата по спеціальному фонду за період з червня 2014р. до листопада 2014р. включно становила 8301,72 грн (а.с.10). Позивач звертався з вимогою на ім'я ректора Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського про виплату йому заробітної плати та інших належних при звільненні сум (а.с.13-16). Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю та можливість заробляти нею собі на життя, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З цією нормою кореспондує й ст.21 Закону України «Про оплату праці». Згідно зі ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з п.4.1. Контракту за виконання трудових обов'язків, виплачується посадови оклад та заробітна плата за науково-педагогічну роботу в розмірах, передбачених законодавством. Пунктом 4.2. Контракту передбачена надбавки до посадового окладу в розмірі 50% щомісячно. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не здійснено виплату сум заробітної плати відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, тому суд приймаючи дані в довідках №277 та №278 від 21.11.14 р., погоджується з наданим розрахунком позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати в сумі 244760,77 грн. та суму відшкодування за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 47947, 94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved