Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] борг за договором позики в сумі 3500 гривень та понесені судові витрати в сумі 543 гривні 60 копійок, а всього 4043 гривні 60 копійок. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги повністю підтримав і в обгрунтування заявлених вимог пояснив, що 10 березня 2011 року позичив відповідачці грошові кошти в сумі 1500 гривень, а 01 квітня 2011 року позичив 2000 гривень, які вона зобовязалися повернути за його вимогою. В підтвердження принятих зобовязань відповідачка надала письмові розписки. Грошові кошти відповідачці потрібні для вкладання в бізнес, щоб купити товар, і запевняла його, щодо повернення боргу не буде ніяких проблем. Раніше він також позивач їй гроші, які вона йому повертала. Коли став звертався до відповідачки стосовно повернення грошей вона просила почекати, він погоджувався. Восени 2014 року він остаточно і неодноразово став вимагав від відповідачки повернення боргу, але вона відмовлялась, мотивуючи відмову тим, що у неї не має грошей. Після чого, він вирішив надіслати відповідачці письмову вимогу стосовно повернення боргу протягом тридцяти днів. Однак у встановлені строки у вимогі відповідачка не повернула борг.Оскільки відповідачка грошові зобовязання до договору позики не виконала, також не виконуються у добровільному порядку і до теперішнього часу, змусили його звернутися до суду з позовом для примусового стягнення.Просив задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] предявлені позовні вимоги не визнала, заперечувала у задоволенні позову, свої заперечення обгрунтувала наступним. Дійсно в березні і квітні 2011 року позичила гроші у [PERSON] в сумі 3500 гривень, які їй необхідні для закупки товару, так як вона за місцем свого проживання відкрила магазин. В підтвердження грошових зобовязань дійсно видала письмові розписки.По взаємній домовленності повертати повинна була борг частинами по 350 гривень на місяць.В 2011 році вісім раз віддала позивачу по 350 гривень, що становило 2800 гривень, залишився борг в сумі 750 гривень , які в липні 2012 року повністю віддала, тобто свої грошові зобовязання повністю виконала. Письмові розписки позивач їй не повернув, стверджуючи, що дані гроші, являються процентами, у звязку з тим, що тривалий час не повертала боргу.Просила відмовити в задоволені позову. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши докази надані сторонами вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 10 березня і 01 квітня 2011 року уклав з відповідачкою [PERSON] договір позики.Відповідно до даних договорів відповідачка отримала від позивача грошові кошти в сумі 3500 гривень, які зобовязалась повернути за його вимогою, що підтверджується письмовими розписками відповідачки та не запречувалось відповідачкою в судовому засіданні. 18.03.2015 року позивач надіслав відповідачці вимогу про повернення боргу протягом тридцяти днів, однак вимога про вернення боргу залишена відповідачкою без виконання, що підтверджується копією вимоги надісланою позивачем. Відповідачка [PERSON] стверджувала, що грошові кошти в сумі 3500 гривень повністю повернула позивачеві протягом 2011-2012 років. По виконанню боргових зобовязань, позивач не повернув їй розписки про боргові зобовязання, зарахувавши повернуті кошти як проценти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була свідком повернення [PERSON] влітку 2012 року 1000 гривень [PERSON], однак з достовірнстю не може пояснити, що це за кошти, так як не була присутня при розмові позивача і відповідачки, так як знаходилась неподалік від них. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється рідною матірю позивачки і знає, що її дочка позичала у [PERSON] гроші на закупку товару в магазин, який вона відкрила за місцем їх проживання. Однак гроші частинами повернула повністю [PERSON] і їй не зрозуміло, чому він звернувся до суду. У відповідності до ст.ст.1046,1047,1049,1050 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші предмети, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а коли позикодавцем є юридична особа- незалежно від суми.На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ст.ст.526,527,543 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділого обороту. У відповідності до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. В судовому засіданні найшло своє підтвердження отримання відповідачкою позики в сумі 3500 гривень, яка в установлені законом строки /ст.1049 ЦК України/ не повернута, грошові зобовязанні не виконані. Крім того,позивач [PERSON] заперечував проти виконання грошового зобовязання відповідачкою, які вона отримала 10 березня і 01 квітня 2011 року. Свої заперечення обгрунтував тим, що оригінали розписок про грошові зобовязання знаходяться у нього, що є на його думку доказом не виконання грошового зобовязання відповідачкою. Позивачем не заперечувалось отримання у липня 2012 року від відповідачки 1000 гривень, однак заперечувалось, що дані кошти були повернуті в рахунок боргових зобовязань 2011 року, які є предметом розгляду в даному судовому засіданні. Дані кошти були повернуті за попередні борги. Дані ствердження позивача не спростовані відповідачами по справі і не доведені відповідачкою. Заперечення відповідачки проти заявленого позову не спростовують докази позивача, а саме повернення боргу, оскільки наявність у позивача боргового документа повністю підтверджують позовні вимоги позивача. Повернення боргу частинами також не найшло свого підтверження в судовому засіданні, так як на боргових розписках відсутні відмітки про поверненя боргу, як це передбачено законом. Показання свідка [PERSON] в підтвердження ствержень позивачки судом не приймаються, так як даний свідок являється матірю позивачки і є особою, яка зацікавлена у винесені рішення на користь відповідачки, а свідок [PERSON] не підтвердила доводи відповідачки, тому з урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позов [PERSON], є законним, обгрунтованим та доведеним, тому підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ч.1ЦПК України примусовому стягненню підлягають понесені позивачем судові витрати в сумі 543 гривні /витрати на сплату судового збору 243 гривні 60 копійок + 300 гривень витрати на правову допомогу по складанню позову/. На підставі викладеного і

Outcome: approved