Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.03.2021 року на вул. Набережне шосе у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на електроопору. Автомобіль Рено належить на праві власності позивачу [PERSON] . Постановою судді Печерського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у даній ДТП. В результаті ДТП автомобіль Рено отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальну шкоду. Матеріальний збиток за пошкоджений автомобіль становить з урахуванням втрати товарної вартості 73958, 08 грн. Також позивачем було сплачено кошти за послуги експерта у розмірі 2500, 00 грн. Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у рахунок відшкодування збитків у розмірі 76458, 08 грн., витрати на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення вказаної суми. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 10.03.2021 року на вул. Набережне шосе у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на електроопору. Автомобіль Рено належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року відповідача визнано винним у даній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КпАП України. В результаті ДТП автомобіль Рено отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальну шкоду. Матеріальний збиток за пошкоджений автомобіль становить з урахуванням втрати товарної вартості 73958, 08 грн., що підтверджується Висновком про оцінку збитку від 06.04.2021 року. Також позивачем було сплачено кошти за послуги експерта у розмірі 2500, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату завданих збитків, але відповідач до цього часу грошові кошти не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.. 22 ЦК України особа, якій спричинена шкода, в результаті порушення його цивільного права має право на її відшкодування. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдану майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки у розмірі 76458, 08 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 12.05.2021 року між позивачем та адвокатом Лукашенком С.П. була укладена Угода про надання правової допомоги. На виконання вказаної Угоди позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 6000, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн., що були сплачені позивачем за квитанцією від 12.05.2021 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial