Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 09.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №169. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09 червня 2006 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Вони з відповідачем проживають окремо два роки. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони в психологічному плані не сумісні, внаслідок чого в сімї часто виникали сварки та скандали, які призвели до втрати почуття любові та взаєморозуміння, спільне життя стало неможливим. Подальше сімейне життя та утримання шлюбу суперечить його інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Позивач зазначив, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачем, з чим він згоден та надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 07 червня 2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.07.2018. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна, спору щодо місця проживання дітей між нею та відповідачем немає. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 09 червня 2006 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕД № 026776, виданим 09.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 169. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №222649, виданим 26.08.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №485; та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №071363, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області 29.03.2007, актовий запис №134. Як вбачається з матеріалів справи, діти проживають з матірю [PERSON], спору щодо їх місця проживання сторони не мають. Спір про майно подружжя відсутній. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, відповідачем не надано заперечень проти позову, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved