Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому на підставі та до умов Договору іпотеки від 17.10.2006 року, укладеного між ним та відповідачами, належить квартира [ADDRESS]. Порушуючи права позивача, як власника квартири, відповідачі продовжують бути зареєстрованими у вказаній квартирі. Позивач посилається на те, що згідно ст..ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Відповідно до ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України. Громадяни які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання члені в їх сімей і мають право розпоряджатись власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, тощо. Закон гарантує власникові право вимагати усунення порушень його права, навіть якби ці порушення не були позбавленні з позбавленням володіння. Позивач вказує, що він не перебуває у родинних стосунках з відповідачами, права користування відповідно до вимог ст.. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України, відповідачі не мають, спільне господарство з позивачем не ведуть, угод про порядок користування даним приміщенням не укладали. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS] з 17.06.2009 року та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. До судового засідання позивач та його представник не з»явились, 05.02.2016 року через канцелярію суду представником позивача [PERSON] [PERSON], який дії на підставі довіреності, подано заяву про розгляд даної справи за відсутності позивача [PERSON] та його представника [PERSON] ( а.с. 29). Відповідачі до судового засідання вдруге не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином за адресою вказаною у позовній заяві, судові повістки повернуті до суду без вручення у зв»язку з закінченням строку зберігання через не отримання їх адресатами в поштовому відділенні ( а.с. 46-53). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], право власності зареєстровано у встановленому порядку, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 11). Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продовжують бути зареєстрованими у даній квартирі, хоча не проживають в ній та не знаходяться у родинних відносинах з власником, не ведуть з ним спільне господарство, не укладали з власником договір на право користування житловою площею у даній квартирі. Згідно ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме, що відповідачі є зареєстрованими у [INFO], що не проживають в ній більше року без поважних причин. З огляду на наведене, суд вважає правильним відмовити в задоволенні позовних вимог у зв»язку з недоведеністю, що не позбавляє позивача вдруге звернутись до суду з таким позовом. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed