Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним заповіт від 10 жовтня 2013 року, вчинений [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем, реєстровий номер 2841. В обґрунтування своїй вимог позивач посилався на те, що його батько [PERSON], який помер [INFO]. на момент вчинення заповіту був інвалідом 1 групи внаслідок перенесених операцій по трепанації черепа, хворів на епілепсію, переніс інсульт та був паралізований, також переніс в цей час інфаркт. Крім того, під час відвідувань батько марив та перебував у стані галюцинацій, мав сплутану свідомість. Отже, є підстави вважати, що заповіт був вчинений [PERSON] в той момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того,дана обставина не є суто формальною, оскільки таке порушення могло потягнути за собою і порушення процесуальних вимог щодо порядку посвідчення та форми заповіту. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги та просили визнати недійсним заповіт від 10 жовтня 2013 року та застосувати наслідки нікчемного правочину щодо даного заповіту, встановивши що даний заповіт відсутній. При цьому змінили також обгрунтування своїх позовних вимог та посилались на те, що [PERSON] під час підписання заповіту не міг його підписати через стан свого здоров»я, отже, нотаріусу слід було застосувати вимоги ст.207 ЦК України. Крім того, сам текст заповіту надрукований, а не записаний власноручно нотаріусом, отже, є сумніви щодо виготовлення його заздалегідь. Також, в заповіті зазначено, що він прочитаний [PERSON] уголос, проте, як вбачається з пояснень свідка [PERSON], [PERSON] заповіт уголос не читав, але лише продивився. Таким чином, заповіт складений з порушенням процесуальних вимог щодо вчинення правочину і його слід визнати нікчемним, застосувавши відповідні наслідки у вигляді визнання даного заповіту відсутнім. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та пояснили, що [PERSON] усвідомлював свої дії та міг керувати ними, спілкування його було декілька ускладненим, проте, з ним можливо було спілкуватись. Оскільки [PERSON] мав погані стосунки з сином, він вирішив скласти заповіт, які все належне йому майно заповісти своїй сестрі - відповідачу по справі [PERSON] Для складання заповіту було визвано нотаріуса, який поспілкувався з [PERSON] та підготовив текст заповіту. Оскільки [PERSON] мав тремор рук та не міг зробити підпис у заповіті, нотаріус запросив свідків та [PERSON], яка підписала заповіт замість [PERSON] Жодних порушень під час складання заповіту не було,отже, не має підстав для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справ, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до заповіту від 10 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, та взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати заповів [PERSON] Як вбачається з тексту даного заповіту, оскільки [PERSON] не міг сам підписати заповіт, даний заповіт було складено у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та підписано замість [PERSON] - [PERSON] (а.с.4). Згідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до коментарів та тлумачення статті 1234 ЦК України вбачається, що заповітом визнається особисте розпорядження заповідача. Вчинення заповіту через представника не допускається. Законом дозволяється лише, щоб нотаріус на прохання заповідача записав заповіт з його слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках ( ч.2 ст.1248 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України замість особи, яка у зв»язку із хворобою або фізичною вадою не може підписати заповіт власноручно, за її дорученням текст заповіту у її присутності може підписати інша особа із подальшим посвідченням його нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії. В такому разі принцип особистого складання заповіту не порушується. Як вбачається з медичної документації, висновку експерта № 316-КЕ/2015р/пп, та пояснень свідка [PERSON] померлий [PERSON] під час складання заповіту через стан свого здоров»я не міг власноручно підписати заповіт, оскільки у нього мало місце тремтіння рук, також останній мав значне порушення мовлення (дизартрію). Дані обставини не оспорюють ся сторонами по справі. Отже, дії нотаріуса під час посвідчення вищезазначеного заповіту, відповідали вимогам законодавства України. Суд також не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що текст заповіту є надрукованим, при цьому з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що нотаріус Ємець І.О. був присутній у [PERSON] лише один раз, що дає підстави вважати, що текст заповіту був виготовлений нотаріусом завчасно, оскільки дане посилання ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується відповідними доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв»язку з їх недоведеністю під час судового розгляду справи. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст..88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed