Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням . Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього в зазначеному будинку також зареєстровані [PERSON] та її малолітня дочка [PERSON] , [INFO]. В будинку відповідач та її дочка ніколи не проживали, лише були зареєстровані. З 2011 року і до теперішнього часу місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] позивачу невідомі. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку створює перешкоди у розпорядженні власністю позивача та змушує сплачувати за відповідачів комунальні послуги. На підставі вищевикладеного, позивач просить в суд усунути перешкоди в користуванні ним будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним будинком. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причин и неявки до суду не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно із копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В. П., [PERSON] купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою КП «Комунальник м. Селидове» № 19 від 14 січня 2020 року за вищевказаною адресою, окрім позивача, зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] , [INFO]. У відповідності до акту про непроживання від 11 вересня 2020 року проведена перевірка житлових умов власника будинку [ADDRESS] , в результаті перевірки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку з 2012 року. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Зазначене дає підстави для висновку, що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини її непроживання за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Таким чином, малолітні діти не можуть бути самостійними відповідачами за позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, та зберігають або втрачають таке право автоматично разом з батьками. З огляду на викладене суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial