Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.09.2018 року в нічний час в Чернігівській області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який порушив правила дорожнього руху. В результаті ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. На місце ДТП працівники поліції не викликались, схема місця події та протокол про порушення водієм [PERSON] . ПДР не складались. Відповідач визнав факт своєї провини у скоєнні ДТП та 10.06.2019 року склав розписку про зобов`язання відшкодувати завдану позивачу шкоду в розмірі 60 000 грн. шляхом здійснення щомісячних виплат в розмірі 4 000 грн., проте свої зобов`язання не виконав. 17.12.2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію, однак остання залишена без відповіді. Для повного відшкодування матеріальних збитків позивач просить стягнути на його користь з відповідача 60 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 840,80 грн. Ухвалою від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є власником автомобіля «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з позовної заяви, 22.09.2018 року в нічний час в Чернігівський області відбулась ДТП за участю автомобіля позивача «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . На місце ДТП працівники поліції не викликалися, євро протокол учасниками ДТП не складався. 10.06.2019 року водій [PERSON] склав розписку, в якій визнав себе винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та зобов`язався відшкодувати завдану шкоду в розмірі 60 000 грн. Відшкодування коштів зобов`язався проводити кожного місяця в сумі 4 000 грн. Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000051 від 03 червня 2019 року та Акту №ОУ-0000052 здачі-прийняття робіт (надання послуг від 03 червня 2019 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. [NUMBER] становить 64 800,00 грн. (а.с. 6-7). 16.12.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою відшкодувати матеріальні збитки, проте, остання залишилась без відповіді (а.с. 10,11). Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15-ц викладено висновок про те, що з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Задовольняючи позов, суд виходив із того, що шкода позивачу завдана винними діями [PERSON] , вина останнім визнана та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Отже, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля, тому суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення визнання [PERSON] вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, викладене ним у розписці від 10.06.2019 року. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що, позиція позивача є доведеною, обставини того, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під керуванням відповідача, а тому останній повинен відшкодовувати завдану позивачу майнову шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved