Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити оплату днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця до відповідача ТОВ «Охорона-Рівне». Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 08.09.2008 року по 07.05.2009 року у нього були офіційні трудові відносини з відповідачем. У період часу з 10.03.2009 по 13.03.2009 року, позивач «перебував на листі тимчасової непрацездатності». На його ім'я було виписано лист тимчасової непрацездатності, серія АБУ №3893 11. Зазначений лист, тимчасової непрацездатності, позивачем було докладено до його звернення від 01.06.2009 року, яким він просив відповідача його оплатити. Відповідач відмовився оплатити йому лист тимчасової непрацездатності, мотивуючи тим, що на час хвороби позивач не працював, оскільки його відсторонили від роботи, він був позбавлений права на заробітну плату, тому нічого і не втратив. Нарахування оплати, за середнім заробітком, при оплаті листка тимчасової непрацездатності, повинна була проводиться, після пред'явлення позивачем листа тимчасової непрацездатності, як при нарахуванні заробітної плати за березень 2009 року. Березню 2009 року передували лютий і січень 2009 року, в які йому проводились нарахування по заробітній платі, і проводилися відповідні утримання. Заробітна плата, за лютий 2009 року, вже проводилася з розрахунку оплати за середнім заробітком, тому цей місяць не може враховуватися для нарахування заробітної плати на оплату чотирьох днів по листу тимчасової непрацездатності. Для розрахунків слід враховувати заробітну плату за січень 2009 року та грудень 2008 року. Позивач просить суд визнати дії відповідача, що виразилися в ухиленні від застосування положення викладеного в абз. абз. 4 та 5 п. 2 і п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, при вирішенні питання оплати, за середнім заробітком, днів «перебування на листі тимчасової непрацездатності», незаконними, зобов'язати відповідача, у відповідності до положень викладеними в абз. абз. 4 та 5 п. 2 і п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, здійснити оплату, за середнім заробітком, часу його «перебування на листі тимчасової непрацездатності», в розмірі 367,77 грн., зобов'язати та зробити з суми оплати часу його «перебування на листі непрацездатності», встановлені законодавством, утримання та зарахувати їх до відповідних бюджетів, а також визнати, що при вирішенні трудових відносин з ним, для вирішення питання визначення оплати за середнім заробітком, часу «перебування на листі тимчасової непрацездатності», норми викладені в абз. абз. 4 та 5 п. 2 і п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року застосовуваться не можуть. Позивач під час судового засідання позовні вимоги змінив, просив суд задовольнити його вимоги та здійснити оплату, за середнім заробітком, часу його «перебування на листі тимчасової непрацездатності», в розмірі 490,36 грн. В останьому судовому засіданні, позивач відмовився від вимоги про визнання, що при вирішенні трудових відносин з ним, для вирішення питання визначення оплати за середнім заробітком, часу «перебування на листі тимчасової непрацездатності», норми викладені в абз. абз. 4 та 5 п. 2 і п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року застосуються не можуть просив суд не розглядати, інші вимоги залишив без змін. Представники відповідача в судовому засіданні не погодились з позовними вимогами, вважали, що позивача було звільнено з роботи у відповідача з 07.05.2009 року. В період з 20.02.2009 року по 07.05.2009 року відповідач відсторонив позивач від роботи без збереження йому заробітної плати з причини його відмови і ухилення від проходження медичного огляду. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 02.08.2010 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача про визнання незаконним наказу про відсторонення його від роботи, оплату-часу вимушеного прогулу за період 06.02.2009 року по 07.05.2009 року. 01.06.2009 року позивач надіслав до відповідача звернення, до якого додав листок тимчасової непрацездатності, серія АБУ №389311 за період з 10.03.2009 року по 13.03.2009 року. У зверненні від 01.06.2009 року містилися вимоги про оплату цього листка. Оскільки відповідно до наказу по ТОВ «Охорона-Рівне» №4/02 від 20 лютого 2009 року позивача з 20.02.2009 року було відсторонено від роботи та допустив прогули через те, що він не надав підтвердження проходження обовязкового медичного огляду, він не мав права на отримання заробітної плата і, відповідно, нічого не втратив за період хвороби. Таким чином, відповідач не мав підстав для оплати предявленого позивачем листка непрацездатності за період з 10.03.2009 року по 13.03.2009 року, про що позивача було повідомлено листом вих.№ 0207 від 10.06.2009 року. Судом встановлено, що позивач з 08.09.2008 року по 07.05.2009 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Листом від 01.06.2009 р.позивач просив оплатити дні тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця, відповідача, на що відповідач йому відмовив з підстав відсторонення позивача від виконання трудових обовязків без збереження заробітної плати (а. с. 2 3). Робочих днів у позивача за грудень 2008 року було 23 дні, нараховано 2338,96 грн., а за лютий 2009 року 16 робочих днів, нараховано 2442,07 грн. (а. с. 4 5, 33 34). Позивачу було видано листок непрацездатності серії АБУ №389311, з 10 березня 2009 року по 13 березня 2009 року, на чотирі дні (а. с. 50). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 2 серпня 2010 року по справі №2-19 2010 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову до відповідача про визнання незаконним наказу №4-02 від 20 лютого 2009 року про відсторонення від роботи та оплати часу змушеного прогулу, з 0.02.2009 р. по 7.05.2009р., ухвалою Апеляційного суду Донеьцкої області відповідне рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача відхилено (а. с. 61 70). Суд, вислухавши доводи сторін та їх заперечення, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із пояснень сторін, спір про те, що позивач перебув в трудових правовідносинах з відповідачем з 8 вересня 2008 року по 7 травня 2009 року та те, що позивача було відсторонено від виконання трудових обовязків без збереження заробітної плати, з 20 лютого 2009 року по 7 травня 2009 року, а також те, що позивач хворів з 10 березня 2009 року по 13 березня 2009 року, на що було видано лист непрацездатності серія АБУ №389311, відсутній. На час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем щодо предмета спору діяв Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III, який на теперішній час не чинний. Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною; необхідності догляду за хворим членом сім'ї; догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу; протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства; санаторно-курортного лікування. За абз. 1 ч. 2 ст. ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, визначаються Законом України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування». Абзацом другим ст. 2 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» передбачено що перші п'ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації за місцем роботи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності не надається за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Аналогічна заборона міститься в Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року №440. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Законодавством, яке діяло на час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем з приводу зобовязання здійснити оплату днів тимчасової непрацездатності позивача з 10 березня 2009 року по 13 березня 2009 року внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця, відповідача, визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Також законодавством передбачені декілька випадків коли допомога по тимчасовій непрацездатності не надається за період відпустки без збереження заробітної плати. Але законодавством України не передбачено чи повинен роботодавець сплачувати працівнику допомогу по тимчасовій непрацездатності в період, коли працівник відсторонений від посади без збереження заробітної плати з підстав грубого порушення законодавства та невиконання трудових обовязків, якщо допомога по тимчасовій непрацездатності передбачає повне або часткове компенсування втрати заробітної плати. Відповідно до чого суд вважає необхідним застосувати аналогію закону,

Outcome: approved