Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування вимог вказує, що 23 липня 2014 року відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 33000 грн., про що надав письмову розписку\~ та зобов'язувався повернути позичені кошти до 23 вересня 2014 року. Крім цього, у розписці було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 2850 доларів США, що підлягає сплаті у гривнях. Посилаючись на те, що відповідач не виконав взятого на себе обовязку та не повернув йому позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 76883,31 грн. із розрахунку 2850 доларів СШАх26,97, а також\~ суму інфляційних втрат з врахуванням індексу інфляції за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року в сумі 57673,94 грн., процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 34817,60 грн. за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року, а також 3% річних за прострочення повернення позики за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року в сумі 5605,11грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився вдруге, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом відповідно до ч.ч. 4, 9 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України та відсутність заперечень позивача, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 23 липня 2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 33000 грн., а останній зобовязався повернути позичені кошти до 23 вересня 2014 року. Також, у розписці було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 2850 доларів США, що підлягає сплаті у гривнях. Дана обставина стверджується письмовою розпискою [PERSON] від 23 липня 2014 року, наданою суду позивачем. В узгоджений сторонами строк до 23 вересня 2014 року відповідач позивачу позичені кошти не повернув. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних\~ чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики). У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 23.07.2014 року, яка свідчить про передання [PERSON] у позику [PERSON] грошових коштів в сумі 33000 грн. Наявність оригіналу розписки у позикодавця [PERSON] свідчить про невиконання боржником [PERSON] зобовязання. Згідно з вимогами ст.10,\~60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем та не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Це положення узгоджується з ч. 1\~ст. 192 ЦК, згідно якої законним платіжним засобом, обов»язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Як вбачається із боргової розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] 33000 грн. із визначенням грошового еквівалент в іноземній валюті, а саме 2850 доларів США, що підлягає сплаті у гривнях із розрахунку 2850 доларів СШАх26,9766 =76883,31 грн., враховуючи офіційний курс гривні відносно долара США - 2697,66 грн. за 100 доларів США за курсом Національного банку України станом на 27.02.2017 року (дату подання позову до суду). Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 76883,31 грн. Окрім цього, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки у договорі позики, що був укладений між сторонами 23 липня 2014 року розмір і порядок одержання процентів не встановлений, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року розмір процентів за користування грошовими коштами становить 34817 грн. 60 коп., а саме з 24.09.2014 року по 12.11.2014 року облікова ставка складала 12,5 % /365днів х 76883,31 грн. х 49 (днів)/100 = 1290,17 грн.; з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року облікова ставка складала 14,0 % /365днів х 76883,31 грн. х 85 (днів)/100 = 2506,61 грн.; з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року облікова ставка складала 19,5 % /365днів х 76883,31 грн. х 26 (днів)/100 = 1067,94 грн.; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року облікова ставка складала 30 % /365днів х 76883,31 грн. х 177 (днів)/100 = 11184,94 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року облікова ставка складала 27 % /365днів х 76883,31 грн. х 28 (днів)/100 = 1592,43 грн.; з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року облікова ставка складала 22 % /365днів х 76883,31 грн. х 209 (днів)/100 = 9685,19 грн.; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року облікова ставка складала 19 % /365днів х 76883,31 грн. х 35 (днів)/100 = 1400,75 грн.; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року облікова ставка складала 18 % /365днів х 76883,31 грн. х 28 (днів)/100 = 1061,62 грн.; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року облікова ставка складала 16,5 % /365днів х 76883,31 грн. х 35 (днів)/100 = 1216,44 грн.; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року облікова ставка складала 15,5 % /365днів х 76883,31 грн. х 49 (днів)/100 = 1599,80 грн.; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року облікова ставка складала 15 % /365днів х 76883,31 грн. х 42 (дні)/100 = 1327,03грн.; з 28.10.2016 року по 26.01.2017 року облікова ставка складала 14 % /365днів х 76883,31 грн. х 30 (днів)/100 = 884,68грн. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочив виконання зобовязання щодо повернення позивачу суми позики 76883,31 грн., а тому зобовязаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року у розмірі 5605,11 грн., виходячи із наступного розрахунку: 76883,31 грн. (сума боргу) * 3% річних =2306,4993 грн. на рік/ 365 днів у році = 6,3191 грн. на день * 887 прострочених днів = 5605,11 грн. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року в сумі 57673,94 грн., виходячи із наступного. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Застосування до простроченої суми грошового зобовязання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору\~ внаслідок знецінювання його грошових коштів\~ у звязку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у валюті України гривні. Вказаний висновок суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у рішення в справі №6-36736вов10 від 28 березня 2012 року.\~ Оскільки удоговорі позики, що був укладений між сторонами, було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 2850 доларів США, дане положення закону не може застосуватись до спірних правовідносин, тому позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційного збільшення боргу за період з 24.09.2014 року по 26.01.2017 року в сумі 57673,94 грн. до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 76883,31 грн., заборгованості по процентах за договором позики в сумі 34817,60 грн. та 3% річних за прострочення повернення позики у сумі 5605,11 грн., а всього 117306 грн. 02 коп. Враховуючи те, що позов задоволено частково на суму 117306 грн. 02 коп., тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1173 грн. 06 коп. понесених судових витрат (судового збору) пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та судових витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошень про виклик відповідача в сумі 420 грн. та 462 грн., а всього 2055 грн. 06 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial