Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді від 4 червня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, суду подала письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності та у відсутності її довірителя, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув повторно, причину своєї неявки суд не повідомив. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд розглянув справу у відсутності позивача, його представника та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за ад\-ресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом та витягом про право приватної власності на будинок (а.с. 6, 7). Згідно даних будинкової книги у даному житловому будинку зареєстрований колишній зять [PERSON] (а.с. 8, 9). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що відповідач останніх 19 років не проживає за місцем реєстрації у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до с. Синягівка Збаразького району. На неодноразові усні звернення з приводу зняття з реєстрації, він не реагував. Добровільно виписуватись не хотів. Після смерті доньки спілкування з зятем припинилось. Жодних засобів зв`язку та адреси електронних засобів зв`язку з відповідачем позивачу не відомо. Факт відсутності проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2000 року підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] № 781 від 08.05.2019 року, виданим виконавчим комітетом Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 768,4грн.

Outcome: approved