Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] Держземагенства в [PERSON] районі Донецької області, [PERSON] Державтоінспекції про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є сином [PERSON], який помер 15.08.2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191, земельної ділянки площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську, житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37, транспортні засоби : ГАЗ ПБ- 3302 «Автогрант» державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ ПЕ державний номер [NUMBER] 2003 року випуску, ЕРАЗ 7628 державний номер [NUMBER] 1988 року випуску, КМЗ 8136 державний номер [NUMBER] 1997 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ державний номер АН 8160МН 1988 року випуску, МАЗ 54323 032 СПГ державний номер [NUMBER] 1996 року випуску, КОЕГЕЛ 7866 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску, МАЗ 54323 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску. В шестимісячний строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за ним право власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом, яке залишилось після смерті батька [PERSON], який помер 15.08.2013 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 56) Представник відповідача [PERSON] Держземагентсва у [PERSON] районі Донецької області в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 55) Представник відповідача [PERSON] Державтоінспекції ГУМВС України в Донецькій області в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без участі представника ( а.с. 62). Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] ( а. с. 7). 15.08.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 716061 ( а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191, житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37, транспортні засоби : ГАЗ ПБ- 3302 «Автогрант» державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ ПЕ державний номер [NUMBER] 2003 року випуску, ЕРАЗ 7628 державний номер [NUMBER] 1988 року випуску, КМЗ 8136 державний номер [NUMBER] 1997 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ державний номер АН 8160МН 1988 року випуску, МАЗ 54323 032 СПГ державний номер [NUMBER] 1996 року випуску, КОЕГЕЛ 7866 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску, МАЗ 54323 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску ( а. с. 82). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 та 1261 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадок після смерті батька, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ( а. с. 99). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2014 року позивачу [PERSON] відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім»я спадкодавця [PERSON] як того вимагають норми «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.022012 року № 282/20595 ( а. с. 40). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України « Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надані докази, підтверджуючі належність спадкодавцю на праві власності вищезазначені об»єкти нерухомості, а саме : -Копія договору дарування від 28.12.1992 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар ? частину житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: м. Красноармійськ, вул. Луначарського, 191 ( а. с. 18-19) ; - довідка КП БТІ від 06.04.2015 року № 04, згідно якої до 01.01.2013 року будинок № 191 по вул. Луначарського м. Красноармійськ належав [PERSON] ? частина на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори від 28.12.1991 року, реєстр 2-2903, ? частина [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори від 22.11.2005 року та ? частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою від 14.01.1988 року, реєстр № 214 ( а. с. 42); - довідка [PERSON] Держземагенства у [PERSON] районі Донецької області від 15.12.2014 року № 02/11952/, згідно якої земельна ділянка площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 430513, реєстр № 011015900214 від 01.07.2010 року ( а. с. 41) ; Разом з тим, як вбачається з технічних паспортів в житловому будинку, розташованому по вул. Луначарського, 191 ( а. с. 23-27) та в житловому будинку, розташованому по вул. Маликова, 37 здійснено самовільне будівцнитво .( а.с. 28). В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований по вул. Луначарського, 191 в м. Красноармійську побудований спадкодавцем у 2013 році самовільно без відповідного дозволу. В житловому будинку, розташованому по вул. Маликова, 37 в м. Красноармійську, [PERSON] самовільно без відповідного дозволу будинок переобладнано, здійснено прибудову. Вищезазначені обставини підтверджені самим позивачем в судовому засіданні. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). Отже , відповідно до ч. 1 ст. виник 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів У розумінні місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Вищезазначені висновки містяться в правових позиція у справі Верховного Суду України № 6-130 цс 13 від 04.12.2013 року. Отже, зазначені житлові будинки суд відносить до об»єктів самочинного будівництва, тому не є об»єктами права власності. Окрім того, позивачем, окрім технічного паспорта, жодного доказу, підтверджуючого, що спадкодавцю на праві власності належить житловий будинок, розташований по вул. Маликова, 37 в. м. Красноармійськ, суду не надано. Також не надано доказів, які б спростовували факт віднесення вказаних об»єктів нерухомості до об»єктів самочинного будівництва. Відповідно до п. 7 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Відсутність відповідного дозволу на будівництво житлового будинку, розташованого по вул. Луначарського, 191 в м. Красноармійську, а також здійснення переобладнання житлового будинку по вул. Маликова, 37 в м. Красноармійську підтверджується самим позивачем в судовому засіданні, матеріалами справи ( а. с. 23-28) Оскільки будівництво та переобладнання вищезазначених об»єктів нерухомості було здійснено спадкодавцем без відповідних дозволів, тобто всупереч вищезазначеним нормам законодавства, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання права власності на ? житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191, житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську в порядку спадкування за законом , то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищезазначеного, а також у зв»язку з наданням позивачем на підтвердження позовних вимог належних доказів, а саме: довідки [PERSON] Держземагенства у [PERSON] районі Донецької області від 15.12.2014 року № 02/11952/, згідно якої земельна ділянка площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 430513, реєстр № 011015900214 від 01.07.2010 року ( а. с. 41) , оголошення у пресі про втрату зазначеного вище державного акту на право власності на земельну ділянку ( а. с. 43), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки площею 0,0967 га, за адресою : Донецька область, м.Красноармійськ, вул. Луначарського , 191. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на транспортні засоби, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною першої статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, реєструються та перереєстровуються права на транспортні засоби та відповідно підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційний номери. При зверненні позивача до [PERSON] Державної автоінспекції він отримав довідки, в яких зазначено, що за [PERSON] транспортні засоби : ГАЗ ПБ- 3302 «Автогрант» державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ ПЕ державний номер [NUMBER] 2003 року випуску, ЕРАЗ 7628 державний номер [NUMBER] 1988 року випуску, КМЗ 8136 державний номер [NUMBER] 1997 року випуску, ГАЗ 2705 СПГ державний номер АН 8160МН 1988 року випуску, МАЗ 54323 032 СПГ державний номер [NUMBER] 1996 року випуску, КОЕГЕЛ 7866 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску, МАЗ 54323 СПГ державний номер [NUMBER] 1999 року випуску ( а. с. 14-17). Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені транспортні засоби у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки позивач у позасудовому порядку не мав можливості скористатись як спадкоємець своїм правом на отримання спадщини, суд вважає, що він правомірно звернувся до суду з вказаним позовом та вважає можливим задовольнити його в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial