Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] до [PERSON] та Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Державний реєстратор Глибоцької районної державної адміністрації про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, посилаючись на те, що 25.03.1993 року рішенням № 11 Порубнянської сільської ради йому було виділено земельну ділянку площею 0,50 га в користування, яка розміщена в межах села Горбівці Глибоцького району. Оскільки вказана земельна ділянка за цільовим призначенням була для ведення особистого селянського господарства, то з метою будівництва житлового будинку на цій же земельній ділянці, позивач звернувся до сільської ради із заявою, щоб з цього ж масиву йому виділили частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Рішенням від 11.05.1994 року № 17 позивачу виділено вказану земельну ділянку за цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку площею в 0,15 га. Таким чином, земельна ділянка площею в 0,50 га., яка виділена позивачу в користування в 1993 році, поділилась на дві за цільовим призначенням земельних ділянки, а саме: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,35 для ведення особистого селянського господарства. Факт отримання та користування вказаною земельною ділянкою підтверджується копією по господарської книги сільської ради с. Тереблече за 1991-1995 роки, з якої вбачається, що в 1995 році в позивача було в особистому користуванні 0,50 га земельної ділянки, яка виділена рішенням виконкому сільської ради від 11.05.1994 року. В погосподарській книгі за 1995-2000 роки також зазначена площа земельної ділянки в 0,50 га. А, в подальшому, як отримав паї, площа земельної ділянки збільшилась, однак масив площею 0,50 га залишився в користуванні позивача. На підставі рішення сільської ради № 17 від 11.05.1994 року, з метою будівництва житлового будинку на вказаній земельній ділянці, позивач в 1995 році замовив виготовлення будівельного паспорта з якого вбачається, що архітектором Глибоцького району затверджено проект забудови земельної ділянки, розроблено генплан забудови земельної ділянки та акт виносу в натурі земельної ділянки під індивідуальне будівництво, які є в будівельному паспорті. На генплані земельної ділянки та акту виносу земельної ділянки вказані суміжні землекористувачі (сусіди зліва та справа від земельної ділянки позивача), а саме, [PERSON] та [PERSON], жителі с. Горбівці Глибоцького району. Вказані суміжні земельні ділянки, та їх користувачі, як доказ того, що саме ним земельну ділянку самовільно захоплено та приватизовано відповідачем. Із-за погіршення сімейних обставин, позивач не міг розпочати будівництво житлового будинку, а земельна ділянка залишалась і не забудованою, і не оброблялась ним. 07.07.2017 року він звернувся в сільську раду с. Тереблече із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, та 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, як один масив, однак, як вбачається із рішення сільської ради № 86 -20/17 від 14.07.2017 року по вказаній заяві, позивачу відмовлено в приватизації земельної ділянки, оскілки земельна ділянка площею 0,50 га, яка знаходиться між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], і яка була в його користуванні, вже значиться приватизованою відповідачем [PERSON] Коли, з яких підстав та на підставі яких правовстановлючих документів [PERSON] міг приватизувати земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача, останньому не відомо. Позивач йому такого дозволу та права не давав, а тим більше, що не відмовлявся, ні письмово, ні усно від вказаної земельної ділянки, і рішень сільської ради за 1993 рік № 11 та за 1994 рік № 17 не оскаржував, і, вони не скасовані. Підставою для приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,5472 га стали рішення Тереблеченської сільської ради № 307-15/2012 від 04.07.2012 року та № 381-17/16 від 15.11.2012 року, на які вказує сільська рада у своєму листі № 534 від 31.12.2017 року. Вказує, у вказаних рішеннях сільської ради не має вказаного місця розташування земельної ділянки площею 0,5472 га, яку приватизував відповідач, а лише зазначено, що «...в межах населеного пункту». Із рішення Тереблеченської сільської ради № 24-33/2015 від 09.02.2015 року вбачається, що в попереднє рішення сільської ради № 381-17/16 від 15.11.2012 року внесено зміни щодо виділення у власність земельної ділянки [PERSON], яким відповідачу вже виділено три масиви земельних ділянок,замість двох, які були в попередньому рішенні, а саме: 0,2067 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Горбівці по вул. Головна, 24 Глибоцького району, в межах населеного пункту, 0,5472 га для ведення особистого селянського господарства межах населеного пункту, 0,2086 га для ведення особистого селянського господарства також межах населеного пункту. Тобто, сільською радою не визначено чітко місцезнаходження земельних ділянок, які надано відповідачеві, їх місце розташування, за винятком площі 0,2067 га, хоч їх позначення місця розташування має бути на карті-схемі земель сільської ради. Вважає, що відповідач за допомогою відповідних працівників сільської ради, отримавши в 2012 році право на приватизацію земельної ділянки ( не відомо якої саме, відсутнє місце розташування), вирішив приватизувати саме позивача земельну ділянку. Позивач вказує, що неодноразово, особисто просив відповідача добровільно повернути йому земельну ділянку, однак відповідач сміється з цього, не бажає в добровільному досудовому порядку врегулювати спір та посилається на те, що позивач з ним ніби то обмінявся земельними ділянками. Таку позицію займає і сільська рада с. Тереблече, яка в своєму листі вказує, що підставою для приватизації [PERSON] вказаної земельної ділянки є те, що позивач з відповідачем ніби то обмінялися орієнтовно в 1995 році земельними ділянками. І далі в довідці сільська рада зазначає і підтверджує, що обмін земельними ділянками між сторонами відбувся без відома сільської ради. Зазначає, що така позиція сільської ради свідчить про потурання відповідачеві в порушенні закону по приватизації земельної ділянки та в її заінтересованості, адже не може відбуватися із земельними ділянками на території сільської ради ( в межах села) жодної дії без участі чи відома сільської ради. На підставі викладеного просить суд визнати недійсною приватизацію земельної ділянки площею 0,5472 га за кадастровим номером № 7321085400:02:003:0401, яка зареєстрована на [PERSON] в межах села Горбівці, Глибоцького району і розміщена між земельними ділянками, що належать - [PERSON] та [PERSON]В, мешканців с. Горбівці. Скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку під реєстраційним номером 622468873210 , що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка знаходиться в с. Горбівці, Глибоцького району і зареєстрована за [PERSON] (кадастровий номер - № 7321085400:02:003:0401), та визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.04.2015 року - СТА 733818, і зобов'язати Державного реєстратора Глибоцької районної державної адміністрації внести відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно вказаної земельної ділянки кадастровий номер 7321085400:02:003:0401. Зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 0,5472 га, кадастровий номер - № 7321085400:02:003:0401 яка знаходиться в межах села Горбівці, Глибоцького району, і розміщена між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Стягнути із відповідачів на його користь судові витрати в сумі 2114,40 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу та покази свідків, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що рішенням від 25 березня 1993 року позивачу було виділено 0,50 га земельної ділянки. Рішенням Порубнянської сільської ради від 11 травня 1994 року позивачу [PERSON] надано у довічне успадковуване володіння земельною ділянкою в розмірі 0,15 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. 21 вересня 1995 року [PERSON] видано будівельний паспорт на забудову садиби, затверджено проект забудови земельної ділянки та проведено винос земельної ділянки в натурі. Разом із тим, слід зазначити, що будівельний паспорт відповідно до ст. 126 ЗК України не є документом, що посвідчує право на спірну земельну ділянку. Згідно по господарського обліку за позивачем [PERSON] з 1995 по 2015 роки рахувалося та рахується земельна ділянка площею 0,50 для ведення особистого селянського господарства, однак, не вбачається, яка саме земельна ділянка була закріплені за позивачем, як і не вказано її місця розташування, оскільки, технічна документація на земельну ділянку позивачем не виготовлялася. Встановлено, що позивач отримав земельну ділянку в період чинності ЗК України 1990 року, статтею 22 якого встановлювалося виникнення права власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, однак, позивач [PERSON] не звертався за отриманням державного акта на землю, а тому і не встановлювалися межі земельної ділянки та не визначалася її площа. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. У справі відсутні докази встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), рішення про надання якої було прийнято сільською радою 11 травня 1994 року. Позивач не посилається на такі докази. Суд вважає, що акт виносу земельної ділянки в натурі та схеми, який знаходиться в будівельному паспорті від 21 вересня 1995 року, не є документом, який свідчить про встановлення її маж в натурі, так як вони складені не землевпорядними органами, а працівниками проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро. Також слід зазначити, що запис у земельно кадастровому документі не є документом, який посвідчує право власності позивача на виділену йому земельну ділянку, оскільки, Декрет Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 стосувався земельних ділянок, які були надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України та зобовязував сільські, селищні, міські Ради народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельні ділянки. Зі змісту аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що він стосувався земельних ділянок, які надані раніше до введення в дію декрету. Тоді як позивачу надано земельну ділянку, згідно матеріалів справи у травні 1994 року. Судом також встановлено, що в період дії нового Земельного кодексу України 2002 року позивач також не набув права на спірну земельну ділянку відповідно до вимог статей 116, 125, 126. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно особового рахунку № 1058 за домогосподарством відповідача [PERSON] з 2001 по 2010 роки рахувалося 0,35 га з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку і споруд і 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. 04 липня 2012 року Тереблеченська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області прийняла рішення № 307-15/2012, яким надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок загальною площею 0,9625 га, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,2067 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,7558 га. 15 листопада 2012 року Тереблеченська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області рішенням № 381-17/2012 затвердила [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,2067 га в с. Горбівці по вул. Головній № 24 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,7558 га в межах населеного пункту с. Горбівці, Тереблеченської сільської ради. 09 лютого 2015 року цієї сільською радою прийнято рішення передати [PERSON] відповідно до розробленого проекту землеустрою земельні ділянки загальною площею 0,9625 га в тому числі: 0,2067 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Горбівці по вул. Головній № 24 та 0,5471 га і 0,2086 га для ведення особистого селянського господарства в с. Горобівці. Слід зазначити, що в судовому засіданні позивач та його представник не заперечували проти вказаних рішень, вказували на те, що вони є законними і обґрунтованими, і підстав для їх скасування не має. Разом з тим, відповідачем [PERSON] на підставі вище вказаних рішень зареєстровано право власності на передані йому земельні ділянки та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 21 квітня 2015 року. Таким чином, відповідач [PERSON] набув право на земельну ділянку у порядку встановленому нормами чинного законодавства та його право власності на спірну земельну ділянку посвідчується свідоцтвом на право власності на земельну ділянку Необхідно звернути увагу на те, що згідно проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. [PERSON], на виконання вищевказаного рішення Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 307-15/2012 від 04 липня 2012 року було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим номером 7321085400:02:003:0401. Після чого, як вже було зазначено 15 листопада 2012 року Тереблеченська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області рішенням № 381-17/2012 затвердила дану технічну документацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду підтвердив, що саме за цю земельну ділянку з кадастровим номером 7321085400:02:003:0401, яка зазначена у технічній документації у нього спір з відповідачем, що також підтвердив і [PERSON] При цьому, позивач і відповідач суду підтвердили, що у них спір тільки стосовної вищевказаної земельної ділянки, який триває з 2016 року. З огляду на ці обставини, посилання позивача про те, що відповідачем набуто у власність не та земельна ділянка на яку він має права, яка перебуває у користуванні позивача є безпідставним і необґрунтованим. Крім цього, суд звертає увагу на те, що оскільки, головним розпорядником землі у межах населених пунктів є місцева рада, тому доводи щодо порушення права на землю позивача через видачу [PERSON] рішення (дозволу) на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.5472 га та 0,2086 га для ведення особистого селянського господарства, є передчасним. У сільській раді не проводилося інвентаризації земель, тому передача у власність земельних ділянок проводиться по фактичному використанню землекористувачами, що не суперечить вимогам земельного законодавства і входить до повноважень органу місцевого самоврядування. Враховуючи, що рішення про передачу позивачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,50 га сільською радою не приймалося і межі наданої йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га у встановленому законом порядку в натурі не виносились, а відтак відсутні правових підстави для визнання недійсною приватизації змеленої ділянки площею 0,5472га з кадастровим номером 7321085400:02:003:040. Слід зазначити, що звертаючись до суду з позовною заявою про визнання недійсною приватизації відповідачем земельної ділянки, позивач ні в позовній заяві ні в судовому засіданні не вказував на рішення, які стали підставою для приватизації та не просив їх скасувати. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, ст. ст. 116, 118, 119, 126, 140, 152 ЗК України, ст. ст. 1223, 1254, ЦК України,

Outcome: dismissed