Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті його батька у 2008 році, належить будинок [ADDRESS]. У липні 2010 року він (позивач) одружився з відповідачем [PERSON], яка в грудні, 2010 року зареєструвалася в зазначеному вище будинку, під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також зазначив, що їх шлюб з відповідачем [PERSON] був розірваний на підставі рішення суду від 07.09.2015 року, та приблизно всередині березня, 2015 року, відповідач залишила його (позивача) разом з дітьми, та, забравши з будинку всі свої речі, - пішла жити до свого нового цивільного чоловіка, який проживає в Кіровоградському районі. Вказав, що з квітня, 2015 року відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та на утримання будинку, не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг, в свою чергу, він не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, так як в будинку зареєстрована відповідач, яка є працездатною особою, не має можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном, так як в ньому зареєстрована відповідач, яка не бажає в добровільному порядку зніматися з реєстрації за вказаною вище адресою. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст.316, 317, 321 ЦК України, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 23 листопада 2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач[PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки про виклик в судове засідання за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі, клопотань, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву за вх.№32057 від 19.12.2016 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав, просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER] від 07.07.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В., зареєстровано в реєстрі за №1-1027, належить на праві приватної спільної часткової власності 49/100 часткидомоволодіння з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським виконкомом міської ради 11 червня 1999 року за № 190, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 21 червня 1999 року за номером 9516/35. Зазначене речове право на нерухоме майно зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ», за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2008 року, реєстраційний номер :22774901, номер запису: 9516, в книзі: 35. Судом також встановлено, що третій особі без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.02.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Степановою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №2-218, належить на праві приватної спільної часткової власності 51/100 часткидомоволодіння з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським виконкомом міської ради 11 червня 1999 року за № 190, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 21 червня 1999 року за номером 9516/35. Зазначене речове право на нерухоме майно зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ», за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.03.2010 року, реєстраційний номер : 22774901, номер запису: 9516, в книзі: 35. Відповідно до довідки про належність нерухомого майна №45867 від 11.03.2010 року, виданої ОПК «Кіровоградське ООБТІ», домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 49/100 частки та [PERSON] - 51/100 частки на підставі свідоцтв про право на спадщину від 07.07.2008 року №1-1027 та від 24.02.2010 року №2-218 відповідно. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] 16.07.2010 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07.09.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за №280. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, а саме: до [INFO], після чого щомісячно у розмірі ? частини заробітку [PERSON] до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, тобто до [INFO],починаючи з 16 липня 2015 року. Відповідно до довідки Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ГТУЮ у Кіровоградській області від 17.02.2016 року №211, [PERSON], який мешкає за адресою[ADDRESS] не отримував аліменти від [PERSON] у період з 26.11.2015 року по 01.02.2016 року згідно виконавчого листа №405/5293/15-ц, виданого 23.11.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровограда на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки квартального комітету №2 Ленінського району м.Кіровограда від 04.07.2016 року №370 [PERSON], 1967 року народження зареєстрований та проживає за адресоюм.[ADDRESS], разом з ним проживають сини: [PERSON], 2011 р.н. та [PERSON], 2013 р.н. Дружина [PERSON] зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з 01 квітня 2015 року. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 12.07.2016 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою[ADDRESS] з 04 грудня 2010 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, судом також відзначається, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], яка набула права користування житловим приміщенням- будинком [ADDRESS] не проживає в зазначеному вище будинку з квітня 2015 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, приймаючи також до уваги, між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS], при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. В порядку ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, за клопотанням представника позивача, залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved