Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси, 30.03.2015 року із позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 15.06.2014 року в м. Одеса по вул. Генерала Петрова, 46, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «МАН», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП України. Постановою від 25.07.2014 року Малиновського районного суду м. Одеси, [PERSON], було визнано винним у скоєнні вище зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно висновку №387-07-14 експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням вартості матеріального збитку вартість майнової шкоди складає 30561,70грн., також позивач, зазнає, що сплатив за послуги експертної компанії КАРЕКС ГРУП 900,00 грн., що підтверджується рахунком №387/07 від 14.07.2014 року. На момент вчинення ДТП, цивільно правова відповідальність [PERSON], була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», за договором обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності наземних транспортних засобів № АС8551262. Відповідно до вище зазначеного договору, передбачена франшиза (частина яка не відшкодовується страховою компанією) у розмірі 1000,00 грн. 20.08.2014 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», із заявою про страхове відшкодування, а ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повинна була здійснити страхову виплату до 17.11.2014 року. В зв'язку з тим, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», прострочила виплату страхового відшкодування, та не виплатила його станом на момент звернення до суду, позивач просить суд: стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 29561,70 грн.; стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 900,00 грн.; стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] пеню у розмірі 3437,29 грн.; стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу у розмірі 1000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.; стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» судові витрати. Представник позивача за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримав, про що надав суду відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до судового засідання не з'явився про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час, дату і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою відповідачів та неповідомлення про причини такої неявки, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 15.06.2014 року, керуючи автомобілем марки «Ніссан» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Генерала Петрова, 46, у м. Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «МАН» державний номерний знак [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2014 року встановлено, що зіткнення відбулось в результаті порушення [PERSON], п. 12.3 та п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого він був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та притягнутий до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Позивач [PERSON] є власником автомобілю «МАН» державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 11.02.2004 року. Згідно Висновку №387-07-14 від 14.07.2014 року про визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «МАН» 14-272, державний номерний знак [NUMBER], власник [PERSON], визначено розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю, внаслідок ДТП, що станом на 14.07.2014 року складає - 30561,70грн. Відповідно до квитанції №387/07 від 14.07.2014 року, за послуги оцінювання пошкоджень автомобілю «МАН» 14-272, державний номерний знак [NUMBER] експертною компанією КАРЕКС ГРУП позивач сплатив 900,00 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. У звязку з тим, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», 20.08.2014 року [PERSON], звернувся із заявою до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про отримання страхового відшкодування. Позивач зазначає, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплату страхового відшкодування не здійснило, причини не виплати не повідомило. За п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 15.06.2014 року за участю забезпеченого автомобіля «Ніссан» державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], є страховим випадком згідно до умов вищезазначеного полісу. Так, за ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, тощо. Оскільки відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 8551262 року зобовязалося сплачувати страхові платежі у випадку заподіяння шкоди особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, суд вважає, що шкода, завдана власнику автомобілю «МАН» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29561,70 грн., підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Досліджуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, з наступних підстав. Пунктом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до матеріалів справи встановлено, 20.08.2014 року позивач звертався до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, тому крайній строк виплати відшкодування припадав на 17.11.2014 року, однак, але доказів оплати ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування на користь [PERSON] в межах встановлених законом строків суду не надано. Оскільки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» прострочило виплату страхового відшкодування (у розмірі 30461,70 грн.) безпідставно, позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої за період прострочення у кількості 122 дні, підлягають задоволенню у розмірі 3437,29 грн. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2014 року було встановлено вину відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вимоги позивача, щодо компенсації заподіяної йому моральної шкоди порушення нормального способу життя, порушення нормальної робочої діяльності через ушкодження і неможливість експлуатації автомобіля, перенесення стресу, звернення до спеціалістів, звернення до суду, суд визнає, що позивачу неправомірною поведінкою відповідача [PERSON] дійсно заподіяно певну моральну шкоду. Однак,

Outcome: partial