Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6000 (шість тисяч) грн. та середньомісячний заробіток з 12 травня 2013 року по день винесення рішення судом, а також понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені свої вимоги та просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.22), про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми, суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч.1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 грудня 2010 року [PERSON] уклав в м. Ромни трудовий договір №651 з фізичною особою підприємцем [PERSON], згідно якого позивач працював водієм з міжнародних перевезень у відповідача. 12 травня 2013 року трудовий договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] було розірвано, але при звільненні відповідач не повністю здійснив розрахунок з позивачем. Станом на 12 травня 2013 року заборгованість по заробітній платі позивачу становила 6000 (шість тисяч) гривень. Відповідно до пункту 3 трудового договору, заробітна плата позивача становила 1250 гривень на місяць. Виходячи з наведеного, загальна сума до виплати середнього заробітку та заборгованості на користь позивача складає 24 291 (двадцять чотири тисячі двісті девяностоо одна) грн. При аналізі фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що заборгованість із виплати заробітної плати утворилась через невиконання відповідачем вимог ст.115 КЗпП України, згідно якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини» Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Відповідач ні заперечень проти позову, ні будь- яких доказів, які б свідчили про належне виконання ним умов трудового договору, не подав. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, суд стягує з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved