Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 17 лютого 2020 року Пирятинський районний суд видав судовий наказ, яким стягнув з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно наданого розрахунку загальний розмір пені за період із 14 лютого 2020 року по 30 грудня 2020 року становить 42445,64грн. Однак, враховуючи розмір, що розмір заборгованості по аліментах становить 21961грн, позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 21961грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідачка в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Окрім цього, позивачка надала відзив, в якому вказала, що аналізуючи ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, можна прийти до висновку, що основною підставою для стягнення неустойки (пені) є наявність заборгованості, а умовою - наявність вини боржника. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у цивільній справі №316/639/18 обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Заборгованість зі сплати аліментів виникла не у результаті її злісного ухилення від обов`язку брати участь в утриманні неповнолітніх дітей, а в результаті її тяжкого матеріального становища, в якому вона перебувала весь час, за який нарахована пеня. В період, за який нарахована пеня, вона не мала місця роботи та не має його зараз. Вживала заходів по працевлаштуванню, проте безрезультатно. Перебувала на обліку у центрі зайнятості, проте допомоги по безробіттю не отримувала. Самостійно працевлаштуватися у іншій місцевості вона не має можливості, оскільки сама виховує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні. Джерелом для їх існування була державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї у розмірі 1730грн щомісячно, проте з листопада 2020 року ця виплата припинена. Єдиним джерелом для існування залишилася допомога одинокій матері на одну дитину у розмірі 700,74грн на місяць. Інших джерел доходу протягом 2020 року і дотепер немає. Навіть після притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП вона не має можливості погасити основну заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у зв`язку з її вкрай скрутним матеріальним становищем, яким скористався позивач, звернувшись з даним позовом до суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглягнувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу від 17 лютого 2020 року, виданого Пирятинським районним судом Полтавської області, з відповідачки на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Пирятинського РВ ДВС - Віталіною Ціко за № 17.21-32/19070, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2020 року становить 21961грн (а.с.7). Окрім цього, позивачем надано розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідно до якого загальний розмір пені за період з 14.02.2020 по 31.12.2020 становить 42225,64грн (а.с. 8-17). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У статті 196 СК України зазначено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості лише у разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть полягати як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Як вбачається з правового висновку КЦС ВС від 24.06.2020 у справі №661/905/19 (61-16670св19) положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Із наявних у матеріалах справи доказів убачається, що відповідачка з 14.02.2020 зобов`язана сплачувати аліменти на користь позивача на двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заоробітку (доходів) на підставі судового наказу, виданого 17 лютого 2020 року Пирятинським районним судом Полтавської області. На виконання вказаного рішення суду [PERSON] з червня 2020 року щомісяця сплачує аліменти в сумі 200грн. При цьому розмір аліментів, який повинен сплачуватись [PERSON] , з березня 2020 по листопад 2020 року становив 2417грн щомісяця. З огляду на те, що відповідачка не у повному розмірі сплачувала аліменти за період з 14.02.2020 по 30.11.2020 державним виконавцем нараховано борг по аліментам в розмірі 21961грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки пені в порядку ст.196 СК України суд зазначає наступне. Відповідачкою в судовому засіданні на підставі письмових доказів доведено та визнано сторонами, що вона довгий час (протягом чотирьох місяців) була необізнана про наявність судового наказу про стягнення з неї аліментів. Так, досліджена в судовому засіданні цивільна справа № 544/184/20 за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу не містить відомостей, що [PERSON] отримала копію судового наказу в порядку ст. 169 ЦПК України (справа № 544/184/20 а.с.13-25). Про судовий наказ від 17.02.2020 [PERSON] дізналась у червні 2020 року, коли про це їй повідомила донька. Вказана обставина визнана позивачем, тому не потребує доказуванню. Окрім цього, відповідачка вказала, що причиною утворення заборгованості по сплаті аліментів перед позивачем стало її скрутне матеріальне становище, що не залежало від її волі та можливостей. Так, відповідно до довідки Пирятинської районної філії Полтавського ОЦЗ від 18 січня 2021 року [PERSON] для пошуку роботи була зареєстрована як безробітна з 04 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року, допомоги по безробіттю не отримувала (а.с. 33). Також згідно копії трудової книжки [PERSON] на даний час не працює (а.с.30-32). Єдиним джерелом доходу для відповідачки у 2020 році являлась державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям в сумі 1760,30грн, виплата якої припинилася в листопаді 2020 року, та допомога на дитину одиноким матерям, розмір якої за 6 місяців становить 4494,02грн (а.с.29). Окрім цього, на утриманні [PERSON] знаходиться малолітній син [PERSON] , [INFO] , який потребує значних матеріальних витрат. Малолітній вік дитини (майже 5 років) перешкоджає пошуку роботи в іншій місцевості (а.с.27-28). Також суд звертає увагу на те, що відповідачка частково сплачувала аліменти на дітей в сумі 200грн (а.с.7). Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що [PERSON] як платник аліментів вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, заборгованість утворилася з незалежних від неї причин. В діях [PERSON] , які призвели до виникнення заборгованості по аліментам, відсутнє свідоме ухилення від обов`язків по матеріальному забезпеченню дітей. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачкою в судовому засіданні доведено відсутність її вини у виникненні заборгованості по аліментам, тому суд констатує відсутність у даному випадку права у позивача, як одержувача аліментів, на стягнення неустойки (пені) від суми заборгованості на підставі ст. 196 СК України у сумі 21961грн., у зв`язку з чим позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed