Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивував тим, що в 2008 році батько позивача [PERSON] та [PERSON] досягли усної домовленості з приводу побудови СТО на земельній ділянці, що належала [PERSON], яка в свою чергу була бабусею [PERSON] 31 серпня 2010 року для укомплектування СТО устаткуванням, позивачем у ФОП [PERSON] придбано Підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, що підтверджується актом приймання-передачі, рахунком фактурою та видатковою накладною. Наприкінці 2010 року зазначений підіймач був встановлений в приміщені СТО за адресою м. Вінниця, вул. 2-й провулок Ботанічний, 10 (Руданського 43). В березні 2014 року [PERSON] помер, в серпні 2014 року померла [PERSON] Після смерті зазначених осіб спадщину прийняли [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак в квітні 2016 року померла [PERSON], після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] Отже, саме у зазначених осіб і перебуває майно належне позивачеві, яке він просить витребувати, адже останні в добровільному порядку відмовляються повернути майно, від співпраці також відмовляються та користуються майном позивача. З посиланням на положення ст. 387 ЦК України, просить витребувати у відповідачів підіймач, передати його позивачеві та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили вимоги задовольнити. Крім того, в додаткових письмових поясненнях, з врахуванням показів допитаних в судовому засіданні свідків, представник позивача звернув увагу на те, що останні підтвердили обставину придбання підіймача саме позивачем, а зазначення у видатковій накладній прізвища свідка [PERSON] повязане із тим, що саме він отримував придбаний товар та здійснював його перевезення з м. Біла Церква. Законний представник малолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Крім того, представник [PERSON] в письмових запереченнях наданих в судовому засіданні 21 червня 2017 року зазначив, що в жовтні 2016 року батько позивача [PERSON] вже звертався до суду із таким самим позовом до тих самих відповідачів (справа № 127/21439/16-ц), та в подальшому позов залишив без розгляду. Одночасно зауважив, що з наданих позивачем письмових доказів не вбачається, що останній є власником спірного майна. За наведених обставин, позов вважає безпідставним та необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні (а. с. 76-78). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав, просив суд їх задовольнити. Окрім того, останнім було подано до суду заяву про визнання позову в якій зазначив, що його батько [PERSON] та батько позивача [PERSON], за гроші останнього побудували гараж у м. Вінниця по пров. Ботанічний 10 (Руданського 43) та з 2010 року використовували його як СТО для здійснення господарської діяльності. Відповідач [PERSON] особисто приймав участь у будівництві зазначеного приміщення. Крім того вказав, що 31 серпня 2010 року було придбано підіймач та доставлено до приміщення СТО, де відповідач [PERSON] особисто надавав допомогу по його монтуванню. Також зазначив, що спірний підіймач на день подання заяви знаходиться у приміщенні СТО по вищезазначеній адресі. (а. с. 57-58). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом померлого [PERSON] по 2-ому провулку Ботанічний у м Вінниця. Приміщення СТО будували [PERSON] та його друг [PERSON], згодом встановили підйомник та токарний станок. Свідок особисто бачив, що за токарний станок розраховувався [PERSON], сплативши 6000,00 грн. На думку свідка підіймач придбали [PERSON] та [PERSON] спільно, адже останні все робили разом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є товаришем [PERSON], який попросив привезти з м. Біла Церква підіймач. Разом із свідком їздив і син [PERSON] - [PERSON], який і розрахувався за товар. Наявність свого прізвища в рахунку фактурі та видатковій накладній пояснив тим, що такий запис, ймовірно, здійснено у звязку з тим, що він був перевізником товару. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 14 листопада 2014 року сер. І-АМ № 301580, [PERSON] помер 11 березня 2014 року (а. с. 146). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 866/14 щодо майна померлої 06 серпня 2014 року [PERSON], із заявами про прийняття спадщини до Першої Вінницької державної нотаріальної контори звернулись онука померлої [PERSON], донька померлої [PERSON], онук [PERSON] та [PERSON] від імені свого малолітнього сина [PERSON], який є правнуком померлої ( а. с. 128, 131, 133). Зазначеним особам державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на домоволодіння, яке розташоване у м. Вінниця по вул. Руданського 43 та земельні ділянки площею 0,1 га та 0,0461 га., що знаходяться за тією ж адресою. Отже, власниками будинковолодіння та земельних ділянок, де за твердженням позивача перебуває спірне майно власником якого є він, являються [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про витребування у відповідачів майна із незаконного володіння, посилається на положення ст. 387 ЦК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду України, зокрема Верховний суд України по справі № 6-327цс15 від 23 грудня 2015 року зазначив, що право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (справа № 6-2233цс16) зроблено правовий висновок, відповідно до якого закріплене в статті 387 ЦК України загальне правило власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. З наведеного вбачається, що звертаючись із вимогою про витребування майні із незаконного чужого володіння, позивач має довести, що спірне майно дійсно належить йому на праві власності, спірне майно перебуває саме у відповідача без відповідної правової підстави, тобто у даному випадку, про відсутність договірних відносин між сторонами. На підтвердження обставини належності спірного майна позивачеві, останній надав копію рахунка фактури від 31 серпня 2010 року № ФОП-000170, відповідно до якої вартість підіймача двохступеневого GL-4.0 ВС становить без ПДВ 19176,00 грн. При цьому постачальником є ФОП [PERSON], одержувачем [PERSON], платник той самий (а. с. 5). Відповідно до акту прийому передачі товару від 31 серпня 2010 року, ФОП [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняв підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС (а с. 6). Відповідно до копії видаткової накладної від 31 серпня 2010 року № ФОП-000074, постачальник ФОП [PERSON] відвантажила, а одержувач [PERSON] отримав підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, платник той самий (а. с. 7). Крім того, позивачем, за його твердженням, надано копію технічної документації на підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС викладений іноземною мовою (а. с. 61-75). Обставина набуття права власності на майно, зокрема і при придбанні останнього, повинна підтверджуватись первинними документами, тобто документом, який містить відомості про проведення господарської операції (Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). За своєю правовою природою рахунок фактура це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, послуг робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по якій вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Видаткова накладна, в свою чергу, лише фіксує факт отримання/передання товарів або послуг. Отже, ні рахунок-фактура ні видаткова накладна не підтверджують обставину проведення господарської операції, внаслідок якої відбувається зміна в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства (ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Надані позивачем вищезазначені письмові докази не є первинними документами, що підтверджують факт придбання спірного рухового майна, а відповідно і набуття права власності на нього позивачем. Крім того, зазначені документи містять інформацію про платника за прізвищем «[PERSON]І.». Суд звертає увагу також, на те, що у разі коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, до них додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою на підставі статті 7 ЦПК України. Надана позивачем копія технічної документації на підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС іноземною мовою зазначеним вимогам не відповідає, та відповідно до положень ст. 58 ЦПК України не є належним доказом. Подана відповідачем [PERSON] заява про визнання позову та викладені в ній обставини не свідчать про належність спірного майна позивачеві, не підтверджує обставини придбання підіймача саме позивачем. Зазначена заява містить лише підтвердження обставини про спільне будівництво гаражу [PERSON] та [PERSON], а також про монтаж спірного майна та місце його перебування. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] про обставину придбання підіймача саме позивачем [PERSON], адже представником [PERSON] суду надана копія позовної заяви [PERSON] від 28 вересня 2016 року, відповідно до якої останній стверджував що підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, який встановлений за адресою м. Вінниця, вул. Руданського 43, був придбаний саме ним та він є власником зазначеного майна, про що надав копію товарного чека від 23 серпня 2010 року № 116 (80-82, 84). Отже покази свідка суперечать зазначеним письмовим доказам та не приймаються судом. Покази свідка [PERSON] щодо належності спірного майна особам, взагалі ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що право власності на спірне майно належить саме йому, що в свою чергу може бути підставою для витребування такого майна у відповідачів, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Представник [PERSON], яка в свою чергу є законним представником малолітнього відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просив стягнути з позивача понесені судові витрати на правову допомогу понесені [PERSON] На підтвердження таких витрат суду надано копія договору про надання юридичних послуг від 28 травня 2017 року № 28/05, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] (а. с. 86). Відповідно до квитанції ФОП [PERSON] № 8 від 30 травня 2017 року [PERSON] на підставі договору від 28 травня 2017 року № 28/05 сплатила 5000,00 грн. (а. с. 87). Враховуючи, що позивачеві у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з позивача на користь [PERSON] слід стягнути 960.00 грн. витрат на правову допомогу, яка надавалась [PERSON] під час проведення судових засідань протягом 1 години 30 хвилин відповідно до інформації, яка міститься в журналах судових засідань. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved