Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за отриманий товар в розмірі 42425,00 грн., а також судовий збір в сумі 424,25 грн., а всього на суму 42849,25 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що 04.07.2012 року позивач передав у власність [PERSON], а остання прийняла швейну продукцію в асортименті згідно накладної №35 від 04.07.2012 року на загальну суму 18905,00 грн. Крім того, в грудні 2012 року, позивач передав у власність відповідачу, а остання прийняла товар від нього в асортименті на загальну суму 23520,00 грн., а саме: згідно накладної №40 від 12.12.2012 року - на загальну суму 12605,00 грн.; згідно накладної №41 від 14.12.2012 року - на загальну суму 3675,00 грн.; згідно накладної №42 від 15.12.2013 року - на загальну суму 2120 грн.; згідно накладної №43 від 19.12.2012 року - на загальну суму 5120,00 грн. За отриманий товар відповідач до сьогоднішнього дня не розрахувалась. Загальна сума боргу за переданий товар відповідачу станом на 21.03.2013 року складає 42425, 00 грн. Позивач неодразово намагався вирішити питання з відповідачем, яка пообіцяла провести повний розрахунок за отриманий товар на суму 18905,00 грн. в строк до 01.09.2012 року, про що написала розписку від 10.08.2012 року. Проте, своїх обіцянок відповідач не виконала. Спочатку вона говорила про те, що в неї не вистачає коштів внаслідок того, що їй терміново необхідно провести черговий платіж за отамання кредиту перед АТ «УкрСиббанк», потім про те, що вона передала товар родичці з Криму, яка за нього не розраховується, і про те, що в неї вкрали заплановані кошти в маршрутці. 20.02.2013 року позивач направив відповідачу лист-вимогу, в якому вимагав сплати боргу протягом 7 днів з моменту отримання листа. Лист отримано відповідачем 22.02.2013 року. Але відповідач на цей лист не відреагувала і взагалі перестала спілкуватись. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки стверджували, що борг повернутий. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до накладної №35 від 04.07.2013 року СПД ФО [PERSON] передав [PERSON] товар на суму 18905,00 коп., копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до накладної №40 СПД ФО [PERSON] передав [PERSON] товар на суму 12435, 00 грн.,. копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до накладної №41 СПД ФО [PERSON] передав [PERSON] товар на суму 3675 грн., 00 коп., копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до накладної №42 СПД ФО [PERSON] передав [PERSON] товар на суму 3675 грн., 00 коп., копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до накладної №43 СПД ФО [PERSON] передав [PERSON] товар на суму 3675 грн., 00 коп., копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до розписки, копія якої міститься в матеріалах справи, [PERSON] повинна виплатити борг у сумі 18905,00 грн. строком до 01.09.2012 року. 20.02.2013 року позивач направив [PERSON] лист з вимогою сплатити суму боргу у розмірі 42425,0 грн. протягом 7 діб, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримала лист-вимогу від 02.02.2013 року 22.02.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідач порушила зобов'язання перед позивачем, не повернувши йому гроші в сумі 18905, 00 грн. в обумовлений строк, зазначений розписці від 10.08.2012 року, тому зазначена сума боргу повинна бути стягнена з відповідача на користь позивача. Що стосується іншої частини позовних вимог, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Відповідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в зв'язку з чим суд стягує суму сплаченого позивачем судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial