Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.05.1995 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: М.Берислав, провул.Крупської, 27 . При житті [PERSON] залишив на імя [PERSON]заповіт, яким заповів вищизазначений житловий будинок . За заявою позивача [PERSON] державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначену спадщину нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: М.Берислав, провул.Крупської, 27 . Позивач в судовому засіданні позов визнав , просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно ст.ст. 1233,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 050025 від 26.05.1995 року помер [PERSON] (а.с.7). За життя померлий отримав земельну ділянку площею 465 кв.м. для будівництва за адресою: Херсонська область, м.Берислав, провулок Крупської, 27., на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 23.10.1980 року (а.с.11). До того, а саме: 15.04.1971 року між померлим та виконавчим комітетом міської ради був укладений договір №1104 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від 1 до 5 включно та затверджено генеральний план будівництва. Рішенням виконкому Бериславсої міської ради №108 від 19 вересня 2006 року був затверджений Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом жилого будинку з господарськими будівлями(а.с.12-18). 25.02.1992 року [PERSON] заповів [PERSON] даний житловий будинок з господарськими будівлями (а.с. 9). Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця). До інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З відповіді державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори вбачається, що за заявою позивача була заведена спадкова справа №80/2014 до майна померлого 25.05.1995 року [PERSON], [INFO], який на момент смерті мешкав в м.Берислав Херсонської області. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Спадкоємцем, який прийняв спадщину щодо майна померлого є син, [PERSON]. Але у звязку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а саме правовстановлюючого документу на нерухоме майно, нотаріусом було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із зазначеним позовом. Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві він позбавлений можливості позасудовим порядком оформити своє спадкове право, а тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню. На основі ст. 1216, 1225, 1261 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved