Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] з окремими позовними заявами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його донька - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], з якою розірвано шлюб рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2017 року та [PERSON] (донька [PERSON] від першого шлюбу), яка з початку 2017 року не мешкає у спірній квартирі. Проживання та реєстрація відповідачів порушує права [PERSON] як власника квартири, в зв'язку з чим просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою суду від 10.05.2018 року справи за позовами [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] були об'єднані в одне провадження. До суду 27.04.2018 року та 10.05.2018 року надійшли відзиви від відповідачів на позовні заяви [PERSON] У своєму відзиві відповідач [PERSON] заперечує проти позову, так як вона є рідною матір'ю неповнолітньої [PERSON]. Восени 2017 року погіршились відносини між нею та позивачем, тому і було прийнято рішення про розірвання шлюбу. 16.10.2017 року знову виник конфлікт з [PERSON], внаслідок чого нею було викликано працівників поліції. З метою недопустимості у подальшому конфліктів з грудня 2017 року вона тимчасово виїхала із квартири. Вона неодноразово приходила за місцем свого проживання, так як в квартирі мешкає її неповнолітня дитина, наявні її речі, але стосунки з колишнім чоловіком дуже напружені, постійно виникають сварки, що негативно впливає на дитину. Оплату за житлово-комунальні послуги вона здійснює, що підтверджується відповідними квитанціями. У відзиві відповідач [PERSON] також заперечує проти позову. Зазначає, що вона є сестрою неповнолітньої [PERSON], з якою знаходиться в гарних родинних стосунках, мешкали в одній кімнаті. У спірній квартирі зареєстрована з 25 січня 2011 року. Так як стосунки її матері та вітчима погіршились, постійно виникали сварки, то шлюб було розірвано. [PERSON] постійно виражав невдоволення щодо її проживання у квартирі, мотивуючи тим, що вона не його донька і не має права проживати у квартирі. Після чергової сварки, вона з матір'ю були вимушені виїхати зі спірної квартири. Наразі в квартирі знаходяться її речі, вона приймає участь в оплаті комунальних послуг. 04.05.2018 року та 10.05.2018 року до суду від позивача [PERSON] надійшли відповіді на відзиви, де останній зазначив, що [PERSON] виїхала із спірної квартири, так як прийняла рішення мешкати разом з іншим чоловіком - [PERSON], з яким у неї склалися близькі відносини. У жовтні 2017 року [PERSON] дійсно зверталась з заявою до органів поліції, але не з приводу конфлікту між ним і її матір'ю, а з приводу нібито викрадення ним - [PERSON]. [PERSON] добровільно також виїхала з квартири, так як у неї також з іншим чоловіком склалися відносини, що і стало причиною не тільки розірвання шлюбу, а і виїзду з квартири. Особисті речі відповідачів дійсно знаходяться в квартирі, але вони при потребі приходять і забирають їх. При виїзді зі спірної квартири [PERSON] і [PERSON] не обговорювали з [PERSON] питання щодо їх прав проживання у спірній квартирі. Оплату комунальних послуг дійсно здійснювали і лише за проханням [PERSON] Крім того, з [PERSON] за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 року на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Проте, відповідач [PERSON] рішення суду не виконувала, внаслідок чого за заявою стягувача було заведено кримінальне провадження № 12018080040000681 за ч.1 ст.164 КК України., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 року складала 4, 367 грн. Відповідачами до суду було подано заперечення на відповідь на відзив [PERSON], де останні зазначили, що факт проживання [PERSON] за іншою адресою нічим не підтверджено. На час складання [PERSON] заперечень, тобто 14.05.2018 року остання проживає у спірній квартирі, користується усіма речами. Протягом кількох місяців 2017 року відповідачами вносилась оплата за житлово-комунальні послуги. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дитини не має жодного відношення до даного спору. Вважають, що позивач зловживає правами неповнолітньої дитини і намагається позбавити відповідачів місця проживання, де вони зареєстровані і мешкали з 2011 року. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково суду пояснив, що він звернувся до суду із позовом за проханням доньки [PERSON], так як з квартири почали пропадали речі - фен, пральна машинка, ювелірні вироби, проте в поліцію з заявою він не звертався. У 2005 році йому, як інваліду війни другої групи було виділена квартира, ордер було видано на чотири особи (його, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]), через два роки квартира була приватизована лише на [PERSON], так як всі інші члени родини вже використали своє право на приватизацію. На початку 2017 року шлюбні відносини з [PERSON] фактично були припинені, так як остання зустріла іншого чоловіка і почала не ночувати дома. Шлюб було розірвано. До 04.01.2017 року [PERSON] мешкала у спірній квартирі. На цей час вона також іноді приходить до квартири, коли вдома нікого нема, вхідні замки він не змінював, перешкоди у користуванні квартирою не чинив. 23.09.2016 року [PERSON] познайомилась з хлопцем, інколи мешкала у нього, а з 01.01.2017 року остання повністю перестали приходити додому та почала проживати з [PERSON]. З цього часу відносини у [PERSON] з [PERSON] погіршились. Влітку 2017 року велась бесіда з [PERSON] щодо сплати комунальних послуг, і вона приймала участь - здійснювала оплату послуг через систему відділеного доступу Приват24, але це було періодично та сплачувалися незначні суми. На даний момент є значний борг по оплаті комунальних послуг. Сума аліментів щомісячно складає 930 грн., які повністю йдуть на утримання [PERSON]. [PERSON] півроку взагалі не сплачувала аліменти, що поставило позивача у тяжке матеріальне становище. Він не забороняє відповідачам приходити у спірну квартиру, так як в ній мешкає спільна донька та сестра і дає можливість бачитись з [PERSON]. Представник позивача підтримував свого довірителя [PERSON], просив позов задовольнити, так як відповідачі фактично в спірній квартирі не мешкають, наявність їх окремих речей не свідчить про їх постійне проживання. Вважає, що на підставі ст.ст. 405,406 ЦК України відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Неповнолітня [PERSON] суду повідомила, що є ученицею 9-го класу школи № 103 м. Запоріжжя, мешкає разом з батьком, так як з матір'ю склались дуже напружені стосунки. У січні 2017 року мати виїхала з квартири разом з сестрою, забрала свої речі. Відносини налагодити не вдається, постійно виникають сварки, тому вона бажає, щоб матір разом з сестрою [PERSON] знялись з реєстрації місця проживання. Хоча матір і заявляє, що постійно мешкає з травня 2018 року, але це не відповідає дійсності, так як фактично [PERSON] принесла свої речі, а ночує дуже рідко. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, у попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала. Суду пояснила, що вона не приймала участь в приватизації по спірній квартирі, тому що раніше вже приватизувала квартиру в м. Токмак. Тому, коли [PERSON] отримав квартиру, то вирішили, що доцільно буде її приватизувати на їх доньку [PERSON]. Вона працювала протягом десяти років у салоні краси, через роботу з чоловіком виникали постійні сварки. [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, тому вихованням дітей займалась лише вона. Чоловік деякий час проходив лікування у психіатричній лікарні, так як самостійно відмовитись від вживання алкоголю не міг. Новий 2017 рік вони зустріли разом, вона, [PERSON] та донька [PERSON]. До травня 2017 року вони мешкали разом і вели спільне господарство. Виникла чергова сварка через те, що старша донька [PERSON] пішла навчатись в аспірантуру. Необхідні були кошти і вона вимушена була у вихідні дні підробляти, прибирала приміщення. Виникали постійні сварки, конфлікти, внаслідок чого шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вели окремо господарство, але конфлікти виникали з різних підстав, тому вона виїхала на деякий час мешкати до подруги. [PERSON] почав налаштовувати дітей проти неї. [PERSON] взагалі відмовилась від спілкування. У квартиру приходила раз на тиждень, щоб побачитись з [PERSON]. [PERSON] замки не міняв, у неї вільний доступ до житла, лише з'явився засов на вхідній двері. Під час проживання у квартирі двічі викликала поліцію - 03.06.2017 року та в жовтні 2017 року, так як виникали сварки. Комунальні послуги і телефон оплачувала до травня 2018 року. Зверталась до [PERSON] з проханням розміняти квартиру, проте він не погодився. [PERSON] фізично не заважає проживати у спірній квартирі, але постійно провокує конфлікти. Деякий час не сплачувала аліменти на утримання [PERSON], але привозила продукти, пересилала кошти поштовим переводом на ім'я [PERSON] Наразі вона ночує у спірній квартирі, готує їжу, вважає, що повинна налагодити відносини з донькою [PERSON]. Дуже шкодує, що відносини з колишнім чоловіком негативно впливають на стосунки з донькою [PERSON], і якщо буде необхідно, то вона самостійно виїде з квартири та зніметься разом з донькою [PERSON] з реєстрації. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, у попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала, суду пояснила, що вона є донькою [PERSON] від першого шлюбу. З 2011 року вона разом з матір'ю мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Проживала в одній кімнаті з сестрою [PERSON], вони мали добрі стосунки. З 2014 по 2018 рік навчалась в університеті, отримувала стипендію і літом працювала в «Аквапарку». Кошти віддавала батькам, щоб їм було легше. [PERSON] зловживав алкоголем, виникли сварки, коли він знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні, то було спокійно, в родині були добрі стосунки один з одним. При кожному конфлікті [PERSON] повторював, що вона ніхто, ніяких прав на квартиру не має. Шлюб мати з [PERSON] розірвала, стосунки стали ще напруженішими, з червня 2017 року матір була вимушена виїхати з квартири. Комунальні послуги за квартиру вона сплачувала влітку 2017 року. [PERSON] почав налаштовувати проти неї сестру [PERSON], остання навіть не запросила в школу на випускний. Повністю підтримує матір і вважає, що заради збереження родинних відносин з [PERSON] у разі необхідності зніметься з реєстрації із спірної квартири. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні підтримував позицію своїх довірителів, заперечував проти позову. Вважає, що акти про не проживання відповідачів не підтверджують того, що останні не мешкають в спірній квартирі з січня 2017 року, а лише про те, що саме в день складання актів відповідачі не мешкали. Відповідачі не мають іншого житла, тому зняття з реєстрації порушить їх права. [PERSON] періодично мешкає в квартирі, намагається налагодити стосунки з донькою [PERSON]. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти позову. В судовому засіданні представник третьої особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування Петренко Г.Ф. не заперечувала проти позову, вважала, що проживання [PERSON] в спірній квартирі негативно впливає на дитину, так як відносини між ними дуже напружені. Неповнолітня [PERSON] мешкає з батьком і не виявляє бажання проживати разом з матір'ю. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], видане 05.10.2007 року Комунарської районною адміністрацією Запорізької міської ради, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (т. 1, а.с. 6). Зазначений факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 107000088 від 11.12.2017 року (т. 1, а.с. 4-5). Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (т. 1, а.с. 8). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 13.10.2017 року (т. 1, а.с. 7). Згідно інформації з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.03.2018 року у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] (т. 1, а.с. 17), [PERSON] (т. 2, а.с. 17), позивач [PERSON] і неповнолітня [PERSON] Актами про не проживання та відсутність осіб від 08.02.2018 року, складеними комісією правління ОСББ «Автозаводська-48» встановлено, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з 14.01.2017 року фактично не проживають, особисті речі відсутні (т. 1, а.с. 9-10). Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується письмовими поясненнями осіб, які були членами комісії, і які підписали акт, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З копій квитанцій, наданих до суду вбачається, що відповідачами у 2017 році були здійснені оплати за комунальні послуги, телефон, оплату інформаційних послуг, домофон, електроенергію, водовідведення. Але вказані платежі мали періодичний характер та, переважно невеликі суми (а.с. 48-58, т. 2 а.с. 38-44). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно виїхала зі спірної квартири на початку 2017 року і на цей час проживає за місцем мешкання чоловіка, з яким у неї склалися близькі відносини. Відповідач [PERSON] також добровільно виїхала з квартири за місцем своєї реєстрації у червні 2017 року. Позивач разом з неповнолітньою [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] не чинили. [PERSON] на цей час періодично мешкає у спірній квартирі, але це почалося відбуватися вже після судових засідань по даному провадженню. Представником відповідачів до суду надано копії листів [PERSON] та [PERSON], адресовані неповнолітній [PERSON], в яких відповідачі намагаються налагодити стосунки і не заперечують проти того, щоб виїхати зі спірної квартири та добровільно знятись з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в судовому засіданні підтверджено, що відповідачі прийняли рішення налагодити стосунки з [PERSON] і, якщо для цього необхідно, то знятись в добровільному порядку з реєстрації місця проживання у спірній квартирі. Згідно зі вимогами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідачі є членами сім'ї власника квартири [PERSON] як її матір та сестра, тому не можуть бути позбавлені права користування квартирою. При цьому суд приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 5 листопада 2014 р. в справі № 6-158-цс14. З наведених підстав, враховуючи, що відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, не мешкають в ній більше одного року, суд вважає за необхідне усунути перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні належною їй спірної квартири шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Outcome: approved