Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення боргу за договором позики (розпискою). Позовні вимоги мотивовані наступним. 02 вересня 2008 року за договором позики (розпискою) він передав позичальнику [PERSON] та [PERSON] для будівництва житловою будинку з господарськими побудовами в [ADDRESS] 30 000,00 доларів США 00 центів, 10 квітня 2009 року відповідачам під розписку передав 50 000,00 доларів США 00 центів, 27 березня 2010 року також відповідачам під розписку передав 50 000,00 доларів США 00 центів. Про фактичне одержання вказаної суми 25 грудня 2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали розписку де вказано, що вони у [PERSON] позичили 130 000, 00 доларів США 00 центів, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 28,78 гривень) складає 3 741 400,00 гривень 00 копійок. Розписка написана в присутності свідків [PERSON], [PERSON]. Згідно зазначеної розписки [PERSON] та [PERSON] зобов'язались повернути йому кошти на першу вимогу до 31 січня 2018 року, але до теперішнього часу відповідачі борг не повернули, чим взяті на себе зобов'язання не виконали. У зв'язку із викладеним просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договором позики (розписки) у розмірі 1 870 700,00 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договором позики (розписки) у розмірі 1 870 700,00 гривень; стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь три процента річних з простроченої суми у розмірі 496 455,00 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь три процента річних з простроченої суми, у розмірі 496 455,00 гривень. Ухвалою суду від 19.02.2018 р. було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.04.2018 р. в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 13.04.2018 р. в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Протокольною ухвалою суду від 21.05.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.11.2018 р. в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Відповідно до наданої до суду заяви від 21.12.2018 р. за підписом повноважного представника позивача [PERSON] - [PERSON], судом 22.12.2018 р. була прийнята відмова від частини позовних вимог, а саме від вимог про стягнення з відповідачів трьох відсотків річних по 496455,00 грн. з кожного на користь позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, оскільки він давав гроші сину і невістці для будівництва. В 2015 році звернувся до відповідачів усно із вимогою повернути борг, однак до теперішнього часу борг не повернуто. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримав вимоги позову з підстав, що викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову, що стосуються його, визнав. Суду пояснив, що дійсно брав у батьків гроші і це було відомо його дружині. Вона йому довіряла, при оформленні будівництва навіть давала йому довіреність. Зазначив, що по факту на будівництво було витрачено більше ніж 130 000 доларів США. Щодо розписки від 25.12.2017 року пояснив, що це є загальна розписка, яка підтверджувала факт отримання грошей за розписками від 02.09.2008 р., 10.04.2009 р., 27.03.2010 р. Він написав цю розписку за вимогою адвоката [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зеперечував проти задоволення позовних вимог, які пред'явлені [PERSON], оскільки остання не була обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка [PERSON] Він не повідомляв про те, що брав у [PERSON] в борг гроші. 02.04.2018 р. до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву такого змісту. [PERSON] повністю заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, виходячи з наступного. В обґрунтування позову з посиланням на додані до позову розписки позивачем зазначалось, що кошти отримувались обома відповідачами, тобто серед сторін договору позики була і [PERSON]. Втім, такі висновки не відповідають наведеним нормам права та дійсним обставинам справи. Так, жодна з доданих копій розписок не містить підпису [PERSON]. Не містить відомостей жоден доказ по справі щодо уповноваження [PERSON] на отримання вказаних грошей від її імені кимось взагалі. Зазначене свідчить, що [PERSON] не була стороною вказаних вище договорів позики, на укладання яких у неї не було волі та про укладання яких вона навіть не знала, а тому вони не тягнуть ніяких юридичних наслідків для останньої. Окремо слід звернути увагу суду на наступні обставини можливого отримання вказаних грошових коштів особисто [PERSON]. Так, у провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа №663/242/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя про що свідчить копія позову та ухвали про відкриття провадження по справі. Предметом вказаного позову є право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS]. У якості підстав позову, позивач [PERSON] зазначає, що вказана нерухомість є його особистою власністю, посилаючись на те, що вона була збудована за грошові кошти, отримані від [PERSON] саме по цим розпискам та посилався на те, що вказані кошти є його особистими. Вважає, що обидва позови є зловживанням [PERSON] та [PERSON] своїми процесуальними правами, направленими на позбавлення у будь-який спосіб [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно прямо, та опосередковано, через штучне створення боргових зобов'язань, з подальшим зверненням стягнення на нерухоме майно, яке їй належить. 18.04.2018 р. судом отримано відповідь на відзив, згідно якого відзив на позовну заяву не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, відповідач вводе судову гілку в оману та не бажає нести спільну матеріальну відповідальність як подружжя її чоловіком [PERSON], який за спільною згодою згідно договору позики отримували у позивача нижче вказані грошові суми й тому вважає, що вимоги, які вказані в позовній заяві, є об'єктивні, які ґрунтуються на письмових доказах та такі які підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Суду пояснила, що син брав гроші з другом. В 2015 році [PERSON] сказала, що гроші не віддасть, оскільки їх не брала. Вислухавши сторін, їх представників, третю особу, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, згідно змісту розписки від 02 вересня 2008 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 30 000 доларів США на будівництво житлового будинку з блокованою господарською спорудою, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно розписки, складеної 10 квітня 2009 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку дою, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до тексту розписки від 27 березня 2010 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку з блокованою господарською спорудою, що знаходиться в [ADDRESS]. 25 грудня 2017 року в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] склав розписку проте, що він та його дружина [PERSON] позичили 130 000,00 доларів США поетапно: 02.09.2008 р. - 30000,00 доларів США, 10.04.2005 р. - 50 000, 00 доларів США, 27.04.2010 р. - 50 000,00 доларів США, у [PERSON] для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Херсонська область, смт. Лазурне вул.Садова, 100. Об'єкт збудовано та введено в експлуатацію 08.06.2011 р. Борг обіцяли повернути за першою вимогою. До розписки долучаються пакет документів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 533 ЦПК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що позичальником [PERSON] отримано в позику за договорами позики від 02.09.2008 р., 10.04.2009 р., 27.03.2010 р. - 130 000,00 доларів США у позикодавця [PERSON], однак на вимогу останнього борг не повернуто, що відповідачем [PERSON] не заперечується в судовому засіданні. Розписку від 25 грудня 2017 року [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] складено на вимогу адвоката, про що ним зазначалось в судовому засіданні, а отже про її існування на момент складання відповідач [PERSON] не була обізнана. З 29 вересня 2001 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 18 - копія свідоцтва про одруження). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно із статтею 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовного цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Однак в матеріалах справи, в тому числі й в тексті розписки від 25 грудня 2017 року, відсутній як підпис відповідача [PERSON], так і зазначення нею про те, що правочин укладатиметься її чоловіком [PERSON] в інтересах сім'ї, що вона погоджується з усіма умовами договору позики та вважає всі умови договору, які визначить її чоловік, вигідними для сім'ї та підтвердження, що укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Крім того, згідно письмових матеріалів справи, в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що вважає будинок по [ADDRESS], таким, що не відноситься до спільної сумісної власності подружжя і не може бути поділеним між подружжям, а є його особистою власністю, оскільки він придбаний за власні кошти: ним особисто позичені кошти в рідного батька на будівництво в сумі 130 000,00 доларів США. (а.с. 133-142). Зазначені обставини відповідачем [PERSON] не спростовані та протирічать тому, що вказані кошти позичалися солідарно відповідачами та використані ними на придбання майна в інтересах сім'ї, оскільки самим [PERSON] зазначено про особисті зобов'язання за договором позики та оспорюється факт солідарної відповідальності за борговими зобов'язаннями. Стосовно доводів про те, що факт позики [PERSON] грошових коштів в інтересах сім'ї підтверджується даними про реєстрацію будинку та земельної ділянки за відповідачем [PERSON], то суд не може з цих підстав вважати встановленим факт, що позичені грошові кошти використані в інтересах та на потреби сім'ї, враховуючи перебування на розгляді в іншому суді справи про поділ вказаного майна подружжя. Так, сформулювавши такі висновки, суд фактично вирішить питання про права та обов'язки відповідачів та фактично судом буде встановлено правовий режим спільного майна подружжя під час розгляду спору. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстава для задоволення позову в частині вимог до [PERSON] В частині вимог до [PERSON], враховуючи визнання ним позову, суд вважає можливим вимоги задовольнити. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи (а.с. 8 - копія посвідчення), враховуючи, що позов підлягає задоволенню в частині вимог до [PERSON], суд вважає можливим стягнути з останнього на користь держави судовий збір в сумі 8810 грн. 00 коп., що становить 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до ставок, встановлених частиною 2 статті 4 Закону України »Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial