Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 25 червня 2018 р. між ним та [PERSON] було укладено Попередній договір. Відповідно до п. 1 цього Договору сторони зобов`язались у строк до 01 вересня 2018 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір), згідно із яким Відповідач продасть, а позивач купить земельну ділянку, що належить на праві власності Відповідачеві, площею 0,0493 гектарів, розташовану у [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки: 4610136800:02:005:0295, цільове призначення - для ведення садівництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №074992, а також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4601543092014 від 05.09.2014 р. Відповідно до п. 4 Попереднього договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позивач[PERSON] передав, а відповідач[PERSON] прийняв у рахунок майбутніхплатежів гроші у сумі 13 119, 45 грн. (еквівалент 500, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу), яка мала бути зарахована в суму основного договору. Ця сума була передана позивачем [PERSON] відповідачеві до підписання цього договору, про що свідчить сам договір, підписання якого засвідчує передання коштів.Основний договір у визначений Попереднім договором строк (до 01 вересня 2018 р.) сторонами не був укладений. Тобто у разі, якщо договір купівлі-продажу в установленому законом порядку між сторонами не укладався, передані кошти є авансом, який підлягав поверненню позивачу у цьому ж сплаченому розмірі - сума в розмірі 13 119, 45 грн. Попередній договір між сторонами укладений у простій письмовій формі. Недотримання вимоги щодо обов`язкового нотаріально посвідчення цього договору зумовлює його нікчемність. Вважає, що укладений між позивачем та відповідачем договір є нікчемним, згідно до вимог ст. 220 ЦК України, а тому слід застосувати наслідки недійсності такого правочину - повернення йому авансуу повному розмірі. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 13119,45 грн. що були сплачені ним в якості забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором від 25 червня 2018 р.та стягнути судові витрати. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 19 серпня 2020 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова продовжино строк розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та продовжено відповідачу процесуальний строк на подання заперечення, визначений ст. 178 ЦПК України, який слід рахувати з наступного дня після закінчення дії карантину на території України. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені Цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Тобто зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається із договору від 25 червня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір. Відповідно до п. 1 цього Договору сторони зобов`язались у строк до 01 вересня 2018 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір), згідно із яким Відповідач продасть, а позивач купить земельну ділянку, що належить на праві власності Відповідачеві, площею 0,0493 гектарів, розташовану у [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки: 4610136800:02:005:0295, цільове призначення - для ведення садівництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №074992, а також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4601543092014 від 05.09.2014 р. Окремо, пунктом 3 Попереднього договору зазначено, що згадана земельна ділянка належить Відповідачу на праві власності на підставі вищезгаданого Державного акту на право власності на землю та до 01 вересня 2018 р. нікому іншому не буде продана, подарована чи відчужена іншим способом, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб, не є предметом застави, в спорі, під забороною відчуження та арештом не перебуває. Окрім цього, п. 2 вищезгаданого Попереднього договору встановлено ціну договору: ціна еквівалентна 43 000, 00 доларів США з оплатою цієї суми у гривнях, за офіційним курсом на день платежу, платіж має бути проведений у день укладення основного договору купівлі-продажу. Окрім предмету та ціни договору, істотною умовою договору є умова про те, що витрати, пов`язані з оформленням основного договору купівлі-продажу, сплачує Покупець. Інших істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу сторони не мали. Відповідно до п. 4 Попереднього договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв у рахунок майбутніх платежів гроші у сумі 13 119, 45 грн. (еквівалент 500, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу), яка мала бути зарахована в суму основного договору. Основний договір у визначений Попереднім договором строк (до 01 вересня 2018 р.) сторонами не був укладений. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема завдатком. Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, з вищезазначених положень ЦК України випливає, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із основного договору (у даному випадку договору купівлі-продажу), укладеного сторонами. З аналізу змісту положень ч.2 ст. 570 ЦК України випливає, що у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Правила про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін. Тобто у разі, якщо договір купівлі-продажу в установленому законом порядку між сторонами не укладався, передані кошти є авансом, який підлягав поверненню позивачу у цьому ж сплаченому розмірі. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12, згідно якої внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Попередній договір між сторонами укладений у простій письмовій формі. Недотримання вимоги щодо обов`язкового нотаріально посвідчення цього договору зумовлює його нікчемність. Згідно до статті 220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до статті 216 ПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на ці положення законодавства, попередній договір, укладений між сторонами є нікчемним, а тому слід застосувати наслідки недійсності такого правочину - повернення позивачу авансу у розмірі - 13 119, 45 грн. Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З аналізу положень ч.2 ст.1214 ЦК України випливає, що норми ст.1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається із договору від 25 червня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір. У строк передбаченим Попереднім договором до 01 вересня 2018 р. договір купівлі-продажу (основний договір) так і не було укладено. Позивач [PERSON] неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення сплачених позивачем коштів у якості забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором. Проте, відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на повернення цих коштів. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід покласти на відповідача.

Outcome: approved