Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДТГО «Південно - Західна залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що з 2010 року він розпочав свою трудову діяльність у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця ст. «Київ - Пасажирський» ДТГО «Південно - Західна залізниця» на посаді провідника пасажирських вагонів, а після закінчення умов контракту з 26 листопада 2012 року його було переведено на посаду провідника пасажирських вагонів у парках відстою 3-го розряду. Згідно наказу начальника Відокремленого підрозділу Вагонна дільниця ст. «Київ - Пасажирський» № 304/ос від 21 лютого 2014 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин з 21 лютого 2014 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Вважає вищевказаний наказ про своє звільнення незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а він поновленню на роботі з наступних підстав. Так, він, як провідник пасажирських вагонів у парках відстою 3-го розряду 15 лютого 2014 року при виконанні своїх трудових обов'язків не вчиняв дисциплінарного проступку - прогул без поважних причин. Свої трудові обов'язки того дня ним виконувалися у точній відповідності до вимог посадової інструкції. Відповідно до графіку виходу на роботу він працював два робочих дні з 08:00 до 19:00 години, після чого, два дні був вихідний. Перебуваючи на роботі 15 лютого 2014 року (другий робочий день) о восьмій годині ранку він приїхав на роботу зі своїм напарником - [PERSON] і на прохідній розписався в журналі виходу на роботу, який знаходився на прохідній у чергового охоронника на першому поверсі адміністративної будівлі підприємства, та заступив на зміну. Разом зі своїми колегами по роботі, він весь робочий день перебував на території підприємства і виконував свої трудові обов'язки до 19 години. Потім він знову розписався у вищевказаному журналі і поїхав додому. 16 та 17 лютого 2014 року за графіком були його вихідними днями. 18 лютого 2014 року йому та його напарнику - [PERSON] повідомили, що наступного дня має відбутися оперативна нарада з приводу їхньої відсутності на роботі понад 3-х години поспіль у робочу зміну 15 лютого 2014 року. 19 лютого 2014 року його викликали до кабінету першого заступник начальника вагонної дільниці, заступник начальника повідомив йому, що відносно нього складено акт від 15 лютого 2014 року про те, що на робочому місці він був відсутній понад три години, а тому, вирішується питання про його звільнення. Він пояснював, що 15 лютого 2014 року з восьмої години ранку до 19 години перебував на роботі, де його бачили багато працівників, після зміни пізно ввечері він зі станції метро «Політехнічна» вирушив на автобусі до м. Козятина. На пропозицію написати якісь письмові пояснення він відмовився, так-як вважав, що не порушував трудової дисципліни. 20 та 21 лютого 2014 року за графіком він перебував на вихідних. Вранці прибувши на роботу в суботу 22 лютого 2014 року він від охоронника на прохідній дізнався, що вже звільнений з роботи за прогул, при цьому, охоронник вже не дав йому можливості розписатися в Журналі виходу на роботу. В понеділок 24 лютого 2014 року, коли він прибув до відділу кадрів підприємства, то йому дали ознайомитись з наказом про звільнення з роботи під підпис і видали трудову книжку. Незаконним звільненням йому заподіяно значної моральної шкоди, оскільки адміністрація Вагонної дільниці ст. «Київ - Пасажирський» ДТГО «Південно - Західна залізниця» дискредитувала його в очах трудового колективу та знайомих, всі ці обставини призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Він був позбавлений можливості матеріально утримувати свою сім'ю, вважає, що 2500 гривень буде належною компенсацією за заподіяну йому моральну шкоду незаконним звільненням. Позивач - [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і підтвердили обставини викладені в ньому. Представники відповідача - ДТГО «Південно-Західна залізниця» Андрощук Я.П. та Осьмак А.В. в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що звільнення позивача є законним, проведеним відповідно до діючих норм трудового законодавства на підставі матеріалів перевірки та документування виявленого порушення трудової дисципліни з його боку, крім того, дотримано всі процедури звільнення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Вагонної дільниці ст. Київ - Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Тодчук В.Т. в судове засідання не з?явився, однак подав письмову заяву про слухання справи без його участі, проти позову заперечує. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що з 2010 року позивач розпочав свою трудову діяльність у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця ст. «Київ - Пасажирський» ДТГО «Південно - Західна залізниця» на посаді провідника пасажирських вагонів, а після закінчення умов контракту з 26 листопада 2012 року позивача було переведено на посаду провідника пасажирських вагонів у парках відстою 3-го розряду. Згідно наказу начальника Відокремленого підрозділу Вагонна дільниця ст. «Київ - Пасажирський» № 304/ос від 21 лютого 2014 року позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин з 21 лютого 2014 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України). [PERSON] ставилось в провину те, що 15 лютого 2014 року при перевірці був відсутній на робочому місці понад три години поспіль у свою робочу зміну. Підставою для звільнення стали наступні документи: два акти від 15.02.2014 року, якими встановлювалась відсутність [PERSON] на робочому місці (в актовому залі) з 8 год. до 11 год. та 17 год. до 19 год.; рапорти чергового охоронника та начальника зміни; протокол засідання оперативної наради по розгляду порушення від 19.02.2014 року; погодження звільнення профспілки. Суд вважає вищевказаний наказ про звільнення позивача незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з наступних підстав. Відповідно до графіку виходу на роботу позивач працював два робочих дні з 08:00 до 19:00 години, після чого, два дні був вихідний. Перебуваючи на роботі 15 лютого 2014 року (другий робочий день) о восьмій годині ранку він приїхав на роботу зі своїм напарником - [PERSON] і на прохідній розписався в журналі виходу на роботу, який знаходився на прохідній у чергового охоронника на першому поверсі адміністративної будівлі підприємства, та заступив на зміну, що підтверджується підписом позивача в журналі виходу на роботу. Весь робочий день позивач разом з [PERSON] перебував на території підприємства і виконував свої трудові обов'язки до 19 години, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а також, цей факт підтвердили в своїх письмових поясненнях на адресу начальника Вагонної дільниці станції «Київ - Пасажирський» провідник [PERSON], слюсар цеху № 29 [PERSON], провідник [PERSON] В кінці робочого дня [PERSON] знову розписався в Журналі виходу на роботу, що також, підтверджується копією вищевказаного журналу. 19 лютого 2014 року позивача та його напарника - [PERSON] викликали до кабінету першого заступник начальника вагонної дільниці, де була проведена оперативна нарада та вирішено звільнити позивача та [PERSON] за прогул, оскільки було складено два акти від 15 лютого 2014 року про те, що на робочому місці позивач та його напарник були відсутній понад три години і є рапорти охоронників. В понеділок 24 лютого 2014 року, коли позивач прибув до відділу кадрів підприємства, то йому дали ознайомитись з наказом про звільнення з роботи під підпис і видали трудову книжку, при цьому, не запрошували його на засідання профкому та не заслуховували його з приводу даного випадку, хоча в подальшому напарника позивача - [PERSON] так і не звільнили і він перевівся на інше залізничне підприємство. Показання свідків охоронника - [PERSON] та начальника зміни охорони - [PERSON] вказують на те, що [PERSON] та його напарник - [PERSON] були присутні на прохідній адмінбудівлі 15.02.2014 року о 8 год., але ключі від актового залу не брали та в журналі виходу на роботу не розписувались, так як їхні підписи там стояли вже раніше. Суд не бере до уваги покази охоронників в частині того, що позивач та його напарник не розписувались в журналі виходу на роботу, оскільки раніше свідок [PERSON] вказував, що в кінці кожного дня заступник начальника перевіряв журнал і розписи наперед обов'язково були б виявлені, крім того, такі твердження спростовуються підписами позивача і його напарника в журналі. Також, не можна вважати обґрунтованими твердження представників позивача, що робочим місцем позивача та інших провідників, відповідно до наказу № 772 від 29.10.2014 року, був зал охорони праці, оскільки даний наказ не був доведений під розпис кожному працівнику, крім того, відповідно до наказу № 773 від 29.10.2014 року провідникам у парку відстою наказувалось, відповідно до графіків роботи, перебувати з 8 год. до 19 год. без обідньої перерви на території підприємства, а не будь - якого залу чи приміщення. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відсутність на роботі позивача в даному випадку не була доведена представниками відповідача. Крім того, адміністрацією підприємства та профспілковою організацією підприємства було порушено права позивача, які гарантовані йому трудовим законодавством та ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки питання про звільнення позивача було вирішено без запрошення позивача на засідання профкому. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з роботи було проведено без законної підстави і його слід поновити на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що строк вимушеного прогулу складає 5 місяців 9 дні. Згідно довідок наданих відповідачем, середньомісячний та середньоденний заробіток [PERSON] на момент звільнення складав відповідно: 1997, 52 грн. та 78, 33 грн., а тому, заборгований середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу після проведеного розрахунку, складає - 10692, 57 гривень. Суд вважає, що незаконним звільненням [PERSON] заподіяна моральна шкода, так як він внаслідок того, що залишилась без роботи, втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме відшукання коштів для проживання та утримання неповнолітньої дитини, а тому,

Outcome: partial