Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного управління «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що він з 05.05.1997 року працював на підприємстві відповідача та з 26.09.2012 року він звільнений за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію. Загальний стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів складає 21 рік 3 місяці 15 днів. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах, обумовлених впливом виробничого фактору запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії складала 83,6 мг/м3 (ГДК-10 мг/м3). 11.12.2013 року КЛПУ Обласна клінічна лікарня професійних захворювань м.Донецька встановила йому діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність І-ІІ ступеню. 03.03.2014 р. після проведення розслідування професійного захворювання, комісією складено акт розслідування причин хронічного професійного захворювання, затверджений головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району [PERSON] 22.05.2014 р. Обласною профпатологічною МСЕК позивачу встановлено 30% втрати працездатності та рекомендовано медикаментозне лікування. 30.06.2016 р. міжрайонною МСЕК м. Красноармійська позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності на строк до 30.06.2018 р. та рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування по профзахворюванню. Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Красноармійську Донецької області позивачу призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в звязку з профзахворюванням йому не призначалася. Проте внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу. У зв'язку із професійним захворюванням був істотно змінений його звичний життєвий уклад, а так само взаємини з близькими та знайомими, він став замкнутим і нетовариським. Втратив престижну роботу, високу заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі і морально дуже його пригнічує. Він не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчває фізичні страждання, обумовлені важкістю професійного захворювання, психологічний дискомфорт і значне порушення сердечного спокою яке він відчуває до теперішнього моменту. У звязку із професійним захворюванням, він став обмежений у русі, оскільки швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До отримання професійного захворювання він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак зараз, у зв'язку зі станом здоров'я, не може цього робити, йому доводиться за гроші винаймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі і потребує від нього додаткових, моральних і матеріальних зусиль. До одержання професійного захворювання позивач зі своїми друзями, регулярно займався спортом, підтримував себе в нормальній спортивній формі, захоплювався риболовлею. У результаті профзахворювання був змінений його життєвий уклад, він не може втілювати свої захоплення, від чого почуває постійний психологічний дискомфорт, втратив цікавість до життя. З огляду на характер моральних переживань, тривалість страждань, стан свого здоров'я, важкість хвороби, не можливості відновлення, а також ступінь втрати працездатності просив стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку із отриманим професійним захворюванням на виробництві 200000 грн. Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Красноармійськ Донецької області до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника та письмові заперечення щодо позову, згідно з яким позовні вимоги позивача не визнав та зазначив, що відповідно ч.3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку представника, іншими обставинами, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, є те, що за час роботи позивача на ПАТ «ШУ Покровське» не зафіксовано випадків порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки гігієни праці з боку адміністрації підприємства, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Цей факт підтверджується останнім абзацом акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, копію якого позивач додав до позову. Акт з розслідування професійного захворювання з висновками про те, що воно отримано позивачем на ПАТ «ШУ Покровське», виданий позивачу лише тому, що законодавство не передбачає можливості видачі такого акта іншим підприємством, яке не було останнім місцем роботи працівника, який отримав захворювання. Як вбачається із документів, які позивач додає до позову, в умовах шкідливого впливу він працював тривалий час на інших підприємствах (8 років). Іншими словами, характер професійного захворювання позивача (якому на час встановлення проф. захворювання було 41 рік) вказує на те, що причини зменшення його працездатності накопичувалися у нього протягом усієї трудової діяльності, а не лише на підприємстві. Негативний вплив на здоровя позивача відбувався протягом 21 років - 8 з яких, на інших підприємствах. Крім того, відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, [PERSON] на ПАТ «ШУ «Покровське» забезпечувався засобами індивідуального захисту такими, як протипилові респіратори та протирадикулітні пояси, в свою чергу на інших шахтах не відомо якими засобами захисту користувався позивач виконуючі подібні роботи. Не дивлячись на це, всю відповідальність за моральну шкоду спричинену внаслідок погіршення стану здоровя позивач поклав на відповідача. Також в позові [PERSON] вказує, що він морально страждає від того, що не може працювати на шахті та вести звичайний спосіб життя і що він відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. Такий аргумент позивача вважає надуманим, оскільки після отримання [PERSON] професійного захворювання він отримує значну суму страхових виплат від фонду соц. страхування, пенсію за віком та пенсію за інвалідністю. Будь-яких доказів того, з ким саме, коли та чому погіршилися відносини позивача з оточуючими, він суду не надав. Вважає, що фактично позивач більш задоволений від свого життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього. В п.4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується моральна шкода. В позовній заяві позивач не надав обгрунтований розрахунок моральної шкоди, не надав медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоровя. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоровя не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї копій медичних документів витікає, що відповідач під час роботи вже мав такі захворювання, які перешкоджають продовженню роботи в умовах, які сприяють розвитку професійного захворювання, а саме - із виписок із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] протягом багатьох років турбує кашель. Законодавством, зокрема ст. 169, 170 КЗпП України, ст. 17 ЗУ «Про охорону праці», наказом МОЗ від 21.05.2007р. №246 «Про затвердження порядку медичних оглядів працівників певних категорій», передбачено, що під час роботи працівники повинні проходити обовязкові попередні та періодичні медичні огляди. Із змісту цих нормативних актів також витікає, що медичні огляди проводяться з метою: визначення стану здоровя працівника і можливості виконання без погіршення стану здоровя професійних обовязків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; своєчасного виявлення ранніх ознак гострих хронічних професійних захворювань, загальних та виробничо зумовлених захворювань у працівників; вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу. Відповідно до вище вказаних норм законодавства, у разі виявлення ознак захворювань під час щорічного медогляду у період роботи, працівник підлягає переведенню на іншу роботу або звільненню із наданням встановлених законодавством пільг і гарантій. Громадянин [PERSON] не попередив підприємство та медиків про стан свого здоровя. Таким чином, не дав підприємству своєчасно попередити розвиток професійного захворювання. Вважає, що розгляд справи та винесення рішення можливе тільки після того, як позивач надасть оригінали документів для огляду судом, зокрема трудову книжку [PERSON] (для зясування питання ким працює позивач та наскільки змінився уклад його життя) та довідку МСЕК [PERSON] (для підтвердження дійсного відсотку втрати працездатності) оскільки, як показує судова практика в справах про відшкодування моральної шкоди, процент втрати працездатності є вирішальним аргументом при встановленні розміру відшкодування. Розмір позовних вимог [PERSON] занадто високий та не відповідає критеріям розумності та справедливості. На підставі викладеного просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Судом встановлено, що з 05 травня 1997 року до 26 вересня 2012 року позивач працював на підприємстві відповідача на посадах: гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем в шахті з 05.05.1997 року по 11.08.2000 року, гірничим робітником очисного вибою 4, 5 розрядів з повним робочим днем в шахті з 11.08.2000 року по 26.09.2012 року (а.с. 6-8). 11.12.2013 року КЛПУ «Обласна клінічна лікарня професійних захворювань м.Донецька» [PERSON] встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність І-ІІ ступеню (а.с. 29-30). Згідно з копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03.03.2014 року, професійне захворювання [PERSON] виникло у звязку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах праці, обумовлених впливом промислового фактору пилу, причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії складала 83,6 мг/м3 (ГДК-10 мг/м3) (а.с. 9-11). 22 травня 2014 року, при первинному огляді позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% з датою переогляду 22.05.2016 року. При повторному переогляді 30 червня 2016 року [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності з датою переогляду 01.07.2018 року (а.с. 34-37). Неодноразово, у період з 08.06.2012 року по 08.06.2016 року позивач знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в терапевтичному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, пульмонологічному відділенні ДОКТМО, КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» м.Донецька, з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології (а.с. 12-27). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За змістом ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд вважає, що відповідачем була порушена ст.153 КЗпП України, оскільки відповідно до п.16 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03.03.2014 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці. Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 40% своєї працездатності, що змінило звичний уклад його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків, а також те, що позивач отримує страхові виплати внаслідок часткової втрати працездатності та інвалідності. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 24000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача. На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, рішення КСУ від 08.10.2008р. № 20-рп/2008,

Outcome: partial