Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] у якому просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами 03 жовтня 2006 року та зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3690; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у звязку із різними поглядами на сімейне життя, постійними конфліктними ситуаціями між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Кожен живе своїм життям. Шлюб існує формально. Примирення неможливе. Від шлюбних відносин мають дочку [PERSON], яка зареєстрована і проживає із позивачем. Просить позов, у відповідності до ст. ст.\~104, 105,\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 04 січня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 25 січня 2019 року відповідачем подано заяви про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю та просить такі задовольнити. \~ \~ \~ \~25 лютого 2019 року позивачем подано до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. У підготовче засідання учасники судового процесу не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому з урахування поданих заяв сторін, суд вирішив здійснювати розгляд заяви у відсутності осіб, що не з'явились. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 03 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3690. Ця обставина підтверджена оригіналом повторного свідоцтвом про шлюб від 31.07.2009 серії 1-СГ № 125333. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження від 03.02.2007 серії 1-СГ № 094000. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та спір виник щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема\~статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, а тому, у відповідності до вимог ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України, ч.4\~ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачу [PERSON] Таким чином, суд прийшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2\~статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, на які посилалась позивачка у позовній заяві, що містяться у ст. ст.\~105,\~110\~цього\~Кодексу. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до попереднього розрахунку, проведеного позивачкою у позовній заяві, до судових витрат віднесено також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600,00 грн за складання позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що між адвокатом [PERSON] та позивачкою укладено договір про надання правової допомоги № 4/12 від 18.12.2018. Згідно з цього договору адвокатом підготовлено позовну заяву про розірвання шлюбу, що підтверджено актом виконаних робіт від 18.12.2018. Позивачем здійснено оплату таких послуг у розмірі 600,00 грн, що також підтверджено квитанцією від 18.12.2018. Таким чином, суд прийшов переконання, що оскільки стороною позивача не подано докази у відповідності до ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, які підтверджують витрати за укладеним договором про надання правничої допомоги, у відповідності до\~ст. 137 ЦПК України, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 139 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~\~\~\~\~\~ Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, а відтак, суд прийшов переконання, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 352,40 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved