Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року звільнений з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з березня по липень 2017 року у загальному розмірі 41504 грн 18коп. Позивач просить: -стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 5326грн 83 коп, за квітень 2017 року в розмірі 4796грн 64коп, за травень 2017 року в розмірі 6261грн 74коп, за червень 2017 року в розмірі 4796 грн 64 коп, за липень 2017 року в розмірі 20322 грн 33 коп, а всього - 41507 грн 18коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.31). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву (а.с.38-39), в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) через захоплення невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих у м.Донецьку, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року; - виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України унеможливлено форс-мажорними обставинами; - позивачем не надано табелів обліку робочого часу за спірний період, зважаючи на що у відповідача існують сумніви у достовірності наданих на підтвердження позовних вимог документів; - позивачем була отримана заробітна плата в розмірі 2042 грн 43 коп, що підтверджується видатковим касовим ордером від 05 вересня 2017 року. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював заступником начальника станції виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та наказу (розпорядження) № 5037/Дн-ос від 10 липня 2017 року (а.с.7). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач [PERSON] надав розрахункові листи за березень -липень 2017 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 5326грн 83 коп (до виплати 4235 грн 81 коп), за квітень 2017 року нараховано 4796грн 64коп (до виплати 3814грн 21 коп), за травень 2017 року нараховано 6261грн 74коп (до виплати 4979грн 23коп), за червень 2017 року нараховано 4796грн 64 коп (до виплати 3814грн 21коп), за липень 2017 року нараховано 20322грн 33коп (до виплати 16241грн 19коп) (а.с.8-10). На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2020 року відповідачем надано довідки від 09 квітня 2020 року № 709 (а.с.40-41), від 09 квітня 2020 року № 709/2 (а.с.42), з яких вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 2568грн 50коп, до виплати належить 2042 грн 43 копійки (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 526 грн 07коп); за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась; заборгованість по заробітній платі за період часу з січня по липень 2017 року перед [PERSON] відсутня. Як вбачається з довідки відповідача від 09 квітня 2020 року № 709, на підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольної Україні території до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.40-41). Відповідно до видаткового касового ордеру [PERSON] 05 вересня 2017 року сплачено заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 2042 грн 43коп (а.с.43). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 08 квітня 2020 року вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 5326грн 83коп, з квітня 2017 року по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати (а.с.36-37). Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за березень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Суд зауважує, що довідка від 09 квітня 2020 року № 709/2, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п.3,4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки. З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) вбачається, що в період часу з березня по липень 2017 року [PERSON] нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340) та компенсація за невикористану відпустку (код 308), що на переконання суду свідчить про те, що в довідці від 09 квітня 2020 року №709/2 зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачу за період роботи з березня по липень 2017 року. Інших доказів, окрім видаткового касового ордеру від 05 вересня 2017 року про виплату [PERSON] заробітної плати за першу половину березня 2017 року (а.с.43), суду не надано. Оскільки, як вбачається з розрахункового листа (а.с.8) та індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 08 квітня 2020 (а.с.36-37) за березень 2017 року [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 5326грн 83коп, сплачено згідно довідки від 09 квітня 2020 року № 709/2 (а.с.42) та видаткового касового ордеру від 05 вересня 2017 року (а.с.43) 2568 грн 50 коп (за вирахуванням податків отримано 2042грн 43), заборгованість за березень 2017 року становить 2758 грн 33 коп (5326 грн 83коп - 2568 грн 50коп). Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в загальному розмірі 38935 грн 68 коп : за березень 2017 року - 2758грн 33коп, за квітень 2017 року - 4796 грн 64коп, за травень 2017 року - 6261 грн 74 коп, за червень - 4796 грн 64коп, за липень 2017 року - 20322 грн 33 коп. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Припинення нарахування позивачу заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial