Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія про стягнення сум, невиплачених при звільнені працівника, компенсації за порушення строків виплати та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 27.04.1985 року по 23.09.2014 року працював у вугільній галузі на підприємстві відповідача. 23.09.2014 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, в звязку з виходом на пенсію. Позивач зазначив, що має право на одноразову допомогу, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше ніж три середньомісячних заробітків при стажі роботи більше 20 років, так як має стаж роботи 29 років. Позивачу була нарахована одноразова допомога в сумі 16598 грн. 31 коп. та інші виплати при звільнені, а всього 20758 грн. 62 коп., які не були сплачені станом на 31.03.2015 року. Позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, що виразилася в порушенні трудових прав, моральних стражданнях в звязку з невиплатою належних йому сум. Позивач просить стягнути з відповідача: нараховану, але не виплачену при звільненні суму 20758 грн. 62 коп.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, починаючи з 24.09.2014 року, в розмірі 291 грн. 20 коп. за кожний робочий день; компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000 грн., допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 5532 грн. 77 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Позивач також надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 23.09.2014 року у нього закінчилася щорічна відпустка, звільнено його було 24.09.2014 року, після чого він отримав трудову книжку. Позивач просив рахувати з 24.09.2014 року середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, так як позивач не звертався на підприємство з вимогою про розрахунок. Представник відповідача просила розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу до відповідача 27.04.1985 року. Позивача було звільнено 23.09.2014 року наказом від 24.09.2014 року, на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, в зв'язку з переходом на пенсію за віком (а.с.8-9). Відповідно до наказу відповідача № 663-к від 08.07.2014 року позивач перебував у відпустці з 25.08.2014 року по 23.09.2014 року (а.с.37). Обчислення середньої заробітної плати для виплати одноразової допомоги здійснюється за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до довідки відповідача № 349 від 18.06.2015 року позивачу в вересні 2014 року були нараховані відпускні в сумі 4226,94 грн., компенсація за невикористану відпустку при розрахунку в сумі 4410,72 грн., одноразова допомога при виході на пенсію в сумі 16598,31 грн., а всього 25235,97 грн., з яких виплаті підлягають 20758,62 грн. В грудні 2014 року позивачу було виплачено 378,74 грн., залишок несплачених сум станом на 18.06.2015 року складає 20379,88 грн. (а.с.33). Згідно довідки відповідача № 350 від 18.06.2014 року середньоденна зарплата позивача склала 526,93 грн. при 12-годимнному робочому дні (а.с.36). Вказані нарахування сторонами не оспорюються. Таким чином, враховуючи стаж роботи позивача, розмір одноразової допомоги, нарахованої йому, відповідає положенням вищезазначених Галузевої угоди та Колективному договору. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Матеріалами справи встановлено, що 24.09.2014 року, відповідач не перерахував позивачу виплати, призначені йому при звільненні відповідно до вимог КЗпП України в сумі 20379,88 грн. Щодо посилання відповідача в своїх запереченнях на непорушення вимог ст. 116 КЗпП України, оскільки позивач не звертався з вимогою про проведення розрахунку, суд вважає такі посилання безпідставними, так як позивач перебував у відпустці до 23.09.2014 року. 23.09.2014 року він був звільнений з підприємства на підставі наказу № 898-к від 24.09.2014 року та отримав трудову книжку. Таким чином, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, у відповідача виник обовязок розрахунку з позивачем з 24.09.2014 року Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої при звільненні суми 20758,62 грн. підлягає частковому задоволенню, з урахуванням сплаченої суми 378,74 грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 20379,88 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку виплати з дня звільнення та повернення позивачу трудової книжки 24.09.2014 року до дня ухвалення рішення суду. Відповідно до [PERSON] України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» період затримки за цей час складає 93 робочих дні з 12-годинним робочим днем. Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача при 12-годинному робочому дні складає 526,93 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 49004,49 грн. (526,93х93). Зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно позовних вимог [PERSON] про ухвалення рішення про негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача середньомісячного заробітку в розмірі 5532,77 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках відповідно до ст. 367 ЦПК України ухвалювати рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Матеріалами справи встановлено, що відповідач не перерахував позивачу належні при звільненні виплати. Розмір цих виплат позивач не оспорює. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача по ухваленню рішення в частині негайного виконання рішення по стягненню з відповідача середньомісячного заробітку в сумі 5532,77 грн. Відносно стягнення на користь позивача суми моральної шкоди, суд виходить з того, що право позивача на таку компенсацію прямо передбачено нормами ст. 237-1 КЗпП України. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що факт неправомірної затримки виплати позивачу належних йому сум, міг викликати в нього душевні страждання та переживання з цього приводу та можливості утримувати себе та свою родину, при тому суму заявлену позивачем, суд вважає дещо завищеної та такою що підлягає зменшенню до 500 грн. Відповідно до Закону України Про судовий збір за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вказаних положень Закону України Про судовий збір та ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1% від ціни позову в сумі 693,84 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог: суми, нараховані при звільненні, в розмірі 20379,88; середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 49004,49 грн., а усього 69384,37 грн.

Outcome: partial