Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю відповідача у цьому помешканні понад рік без поважних причин. Позов мотивує тим, що на праві власності йому належить будинок [ADDRESS] Відповідач [PERSON], який з зареєстрований в будинку, не проживає в ньому з 1994 року, ніяких витрат по утриманню будинку не несе, його речей в будинку немає. Іншої домовленості між ним та відповідачем, окрім користування будинком, не було. Реєстрація відповідача в будинку порушує його право вільно розпоряджатись та користуватись майном. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того, просив долучити до матеріалів справи копію договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 14 грудня 1977р. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 24 жовтня 2017 рокута 15 листопада 2017 року не з'явився. Повістки про виклик в судові засідання, які було направлено на адресу вказану в позовній заяві, а саме: [ADDRESS], не були отримані відповідачем, про що свідчать повідомлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «через незапит». При цьому, за відомостями адресно-довідкого підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області від 29 серпня 2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] починаючи з 18 грудня 1994р. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач вважаються таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві безстрокового користування було надано земельну ділянку за [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м., що підтверджується договором від 14 грудня 1977р про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат 3, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійського міської ради народних депутатів від 12 жовтня 1977р. № 601. 31 жовтня 1983 року на підставі зазначеного договору та акту закінченого будівництва від 13.10.1983 року за [PERSON] на праві приватної власності було зареєстроване домоволодіння [ADDRESS], про що було зроблено запис в реєстрову книгу за №7620/45. Зазначений факт підтверджується довідкою №000920 від 5 липня 2004 року, виданою Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації . Згідно довідки голови квартального комітету № 33 від 31 січня 2017р. №47, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім'ї: дружина - [PERSON], [INFO], доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], онуки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO]. При цьому останній за вказаною адресою зареєстрований, однак не проживає більше двадцяти років. Факт реєстрації зазначених осіб за адресою: [ADDRESS] підтверджується записами в домовій книзі для реєстрації громадян, які проживають за вказаною адресою. Крім того, відповідно до довідки голови квартального комітету № 33 від 09 лютого 2017р. № 272 за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає більше двадцяти років, [PERSON], [INFO], Згідно технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] (реєстровий номер 7620145, інвентарний номер 9549) власником будинку є [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем вона знайома, проживають поряд. На початку 90-х дочка позивача вийшла заміж, її чоловік кілька років проживав в будинку позивача а потім, як їй відомо, виїхав до Росії., з того часу вона його більше не бачила, речей [PERSON] в будинку немає. Допитаний в судовому засіданні сідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача. Починаючи з 1994 року відповідач в будинку не проживає, тільки декілька разів приїздив в гості, як йому відомо, з Росії. Судом встановлено, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає з 1995 року та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу, а також власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Outcome: approved