Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовомта просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS],оскільки відповідач є колишнім власником квартири, не мешкає за вказаною адресою з листопада 2007 р., особистих речей в квартирі не має. Ухвалою суду від 12 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, в порядку, передбаченому ч. ч. 7, 11 ЦПК України. В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відзиву до суду не надала. Представник третьої особи звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, не мають. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 21 грудня 2017 р. є власником 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11 - копія договору) та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.10.2017 р. є власником 1/4 вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.09.2018 р. Однак у вказаній квартирі згідно довідки Виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 04.07.2018 р. зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 14 - копія інформації), яка є одним із колишніх співвласників квартири (а.с. 10-11 - копія договору) та згідно даних акту від 10.07.2018 р., складеного мешканцями квартир [ADDRESS] не проживає в [ADDRESS] (а.с. 15 - акт). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідач є одним із попередніх співвласників житла, яке належить позивачу на праві приватної власності, для нього відповідач - стороння особа, тому суд вважає, що оскільки її реєстрація чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом,обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved