Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду в вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в ефірі передачі «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора, яка транслювалася в прямому ефірі ТзОВ Телерадіокомпанією «МІСТ ТБ» 04.04.2014 р., відповіадчем [PERSON] було поширено інформацію, яка містить негативні, недостовірні та неперевірені відомості про позивача, а також в брутальній, принизливій та непристойній формі відповідачем висловлювалися суб'єктивні думки, які принижують гідність, честь та ділову репутацію Позивача. Зокрема, позивач негативною, недостовірною та неперевіреною інформацію, яка була поширена відповідачем в ефірі вище згадуваної програми вважає наступну: «…на балансі ДАІ стоїть службова Газель, якою Ви, в тому числі користувалися і возили будівельні матеріали коли будували свій будинок і ця Газель періодично з ринку Шувар возила продукти в Царинку»; «…тому що є інформація, що ця машина і возила будматеріали в Ваш будинок»; «…Так само є інформація, що Ви заплатили досить великі кошти за свою посаду, зараз вам ці кошти відмовляються повертати. Вже сьогодні виставлені паном [PERSON] тарифи, сержантський склад 500 доларів мають хабаря занести, офіцерський склад 1000 доларів, командир взвода 1500 доларів…»; «…Ви знаєте, що в ДАІ є сауна, вона доречі побудована, як Ви тільки прийшли на посаду…. Вона якраз Ви прийшли на посаду, там була раніше душова…і доречі туди регулярно приходять повії…»; «…її побудував сам пан [PERSON], справа в тому, він просто не хоче в тому признатися…»; «…Благодійний фонд «Дорожня безпека» керівник Ільчук, це саме той фонд який приймає участь от у корупційних схемах і до яких замішані Ви…»; «…так Він ж з нами домовлявся Він хотів нас купити…»; «…боримось проти цих хабарників, корупціонерів. Пан [PERSON], це був однією з такою одіозною людиною, який покривав це все…». Позивач вважає, що в брутальній, принизливій та непристойній формі відповідачем в ефірі вище згадуваної програми були висловлені наступні суб'єктивні думки, які принижують гідність, честь та ділову репутацію позивача: «…Тобто ви розумієте ми, нас до нього вже стільки негативу, ми хочем вигнати це зло зі Львова раз і назавжди і ми це хочемо зробити вже, ми його не будемо терпіти і він тут не буде працювати, це негідник»; «…але Ви насправді непорядна людина». З урахуванням уточнень позовних вимоги позивач просить: 1) визнати інформацію поширену відповідачем - [PERSON] в ефірі програми «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора за 04.04.2014 року про [PERSON], такою що містить негативну, недостовірну та неперевірену інформацію, якою порушено особисті немайнові права [PERSON]; 2) зобов'язати відповідача - [PERSON] після набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію поширену в ефірі програми «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора за 04.04.2014 р. про [PERSON] такого змісту: - що [PERSON] користувався службовим автомобілем Газель і возив матеріали коли будував свій будинок; - що [PERSON] заплатив досить великі кошти за свою посаду і ці кошти йому відмовляються повертати; - що [PERSON] виставлені тарифи для сержантського складу 500 доларів, офіцерського складу 1000 доларів, командира взводу 1500 доларів хабаря за посаду; - що [PERSON] побудував в ДАІ сауну і туди регулярно приходять повії; - що [PERSON] бере участь у корупційних схемах Благодійного фонду «Дорожня безпека»; - що [PERSON] хотів купити Дорожній контроль; - що [PERSON] був одіозною людиною який покривав цих хабарників та корупціонерів. Зобов'язати відповідача здійснити спростування інформації про [PERSON] не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в наступному за цим ефірі передачі «Люстрація» на телеканалі «Західної інформаційної корпорації» (ZIK) ТзОВ ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «МІСТ ТБ» (Юридична адреса: 79066, Україна, м. Львів, вул. Сихівська, 8 ЄДРПОУ 25550345. Фактична адреса: 79008, Україна, м. Львів, Високий замок, 4). 3) зобов'язати [PERSON] поновити особисте немайнове право шляхом публічного вибачення перед [PERSON] за висловлення в брутальній, принизливій та непристойній формі суб'єктивних думок, які принижують гідність, честь та ділову репутацію [PERSON]; 4) зобов'язати [PERSON] письмово повідомити [PERSON] про час і місце розміщення спростування інформації та публічного вибачення; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі грошового відшкодування 6 000 (шість тисяч) гривень; 6) судові витрати покласти на відповідача. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги з їх уточненням підтримали з мотивів, викладених у ньому. У судовому засіданні представники відповідача згідно з письмовими запереченнями проти позову заперечили та просять в такому відмовити. Посилаються на те, що оскаржувану позивачем інформацію, було виражено у формі запитань, а також у формі оціночних суджень і гострої критики. Окрім того вважають, що відповідач брав участь у програмі в якості журналіста, а тому на нього поширювалися норми Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів». Представник третьої особи пояснив, що ТзОВ ТРК «МІСТ ТБ» не несе відповідальності за висловлювання осіб, які беруть участь у телевізійних передачах, та не є працівниками ТзОВ ТРК «МІСТ ТБ». Інформація, яка поширюється працівниками ТзОВ ТРК «МІСТ ТБ», перевіряється на її відповідність принципам діяльності компанії та її Редакційному статуту; відповідач приймав участь у телепередачі як активіст ГО «Дорожній контроль». У вирішенні позову покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи і причини позову, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст. 58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен своїх дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Щодо тверджень відповідача, викладених у письмовому заперечені на позовну заяву, та пояснень, даних представником відповідача під час судового розгляду про те, що відповідач брав участь у вищезгадуваній телевізійній передачі в якості журналіста та відповідно на нього поширювалася дія Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», то такі не знайшли свого підтвердження та були спростовані під час судового розгляду. Представниками позивача було надано суду відповідь на адвокатський запит. У відповідь на запитання: «Чи громадянин [PERSON] був запрошений та брав участь у Програмі «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора від 04.04.2014 р. в якості журналіста», - була надана відповідь про те, що [PERSON], було запрошено до участі у зйомці у телевізійні передачі «Люстрація» 04.04.2014 р. в якості активіста ГО «Дорожній контроль». Дані обставини були також підтверджені поясненнями представника третьої особи ТзОВ ТРК «Міст ТБ» під час судового розгляду. Подані представником відповідача докази не спростовують даних обставин. З урахуванням даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач не брав участі у вищезгадуваній телевізійній передачі в якості журналіста, а відповідно на нього не поширюється дія норм Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», щодо його висловлювань під час даної телевізійної передачі. Згідно із ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформації про себе та права вимагати вилучення будь - якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформації та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст.297 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент трансляції вище згадуваної телевізійної програми та звернення позивача до суду) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Виходячи із змісту ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та/або членів її сім*ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з положеннями вказаної статті та ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно із ст.30 Закону України «Про інформацію» якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У судовому засіданні було встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем під час телевізійної передачі «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора, яка транслювалася в прямому ефірі ТзОВ Телерадіокомпанією «МІСТ ТБ» 04.04.2014 р., було поширено інформацію, яка містить негативні, недостовірні та неперевірені відомості про позивача, а також в брутальній, принизливій та непристойній формі відповідачем висловлювалися суб'єктивні думки, які принижують гідність, честь та ділову репутацію позивача. В письмовому запереченні відповідач зазначає, що всі відомості, які були ним оголошені під час вище згадуваної телевізійної передачі, є оціночними судження, критикою висловленням оцінки діяльності позивача. Дані відомості були публічно оголошені з метою перевірки їх достовірності, та оголошувалися у формі запитань. Тому на думку відповідача такий спосіб поширення відомостей не може вважатися таким, як поширення інформації, яка містить недостовірні та неперевірені відомості. З таким твердження суд не погоджується з наступних підстав. Згідно зі ст.302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в будь - якій іншій формі хоча б одній особі. Відповідно формулювання запитань, в яких міститься негативна, недостовірна та неперевірена інформації вважається її поширенням. Формулювання запитання, в якому міститься негативна, недостовірна та неперевірена інформації під час прямого ефіру телевізійної передачі не вважається водночас перевіркою цих відомостей в розумінні ст.302 ЦК України, оскільки така здійснюється до моменту поширення відомостей (тобто передує їй). Суд враховує, що відповідач не надав суду жодного допустимого і належного доказу на підтвердження достовірності поширеної ним під час вищезгадуваної телевізійної передачі інформації, що стосується позивача і ним оспорюється. Відсутність таких доказів є свідченням того, що перевірка достовірності поширеної інформації відповідачем не проводилася. Суд в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснював представнику відповідача право заявити клопотання відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України (способи забезпечення доказів), якими остання не скористалася. Відомості поширені відповідачем в ефірі вищезгадуваної телевізійної передачі містять у собі негативну, недостовірну та неперевірену інформацію, якою порушено особисті немайнові права позивача в силу наступного. Поширена відповідачем інформація містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, тобто можна або підтвердити, або спростувати. В даній інформації, зокрема, стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, а також порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжитті та неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті. Окрім цього дану інформацію, можливо перевірити на відповідність її дійсності або з приводу її правдивості, тобто з приводу подій та явищ, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Водночас з тверджень відповідача, які викладені в запереченнях на позовну заяву та пояснень його представника, відповідач перевірив поширену ним інформацію на відповідність її дійсності та правдивості власне під час ефіру вище згадуваної телевізійної передачі. Окрім цього, відповідач в письмовому запереченні на позовну заяву та його представник неодноразово наголошували, що «була отримана така інформація, але не підтверджена», «поширювалася така інформація…яка не відповідала жодній із норм закону, так і моралі», «така інформація існувала». Окрім цього, відповідачем та його представником, під час розгляду справи наголошувалася, що відповідач здійснював збір такої інформації. З урахуванням обставин справи та досліджених доказів суд дійшов висновку, що мало місце поширення фактичних тверджень, які містили у собі негативну, недостовірну та неперевірену інформації, а не висловлювання оціночних суджень та критика дій позивача. Поширення такої інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Щодо порушення особистих немайнових прав, завданих ширенням неправдивої інформації, то суд враховує наступне. У ч.1 ст.201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК (захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Вимога про спростування недостовірної інформації може бути задоволена лише за умови попереднього визнання судом інформації такою. Враховуючи наведене та обставини справи, суд вважає, що внаслідок поширення недостовірної інформації відносно позивача, порушені такі його немайнові права як право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. На підставі наведеного, судом встановлено наявність юридичного складу правопорушення, що є підставою для задоволення позову, зокрема поширення недостовірної інформації відносно позивача. Щодо захисту порушеного права, то суд враховує наступне. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. На підставі наведеного, слід: визнати інформацію поширену відповідачем [PERSON] в ефірі програми «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора за 04.04.2014 року про [PERSON], такою що містить негативну, недостовірну та неперевірену інформацію, якою порушено особисті немайнові права [PERSON]; зобов'язати відповідача [PERSON] після набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію поширену в ефірі програми «Люстрація» - Ціна «золотого жезла» державтоінспектора за 04.04.2014 року про [PERSON] такого змісту: - що [PERSON] користувався службовим автомобілем Газель і возив матеріали коли будував свій будинок; - що [PERSON] заплатив досить великі кошти за свою посаду і ці кошти йому відмовляються повертати; - що [PERSON] виставлені тарифи для сержантського складу 500 доларів, офіцерського складу 1000 доларів, командира взводу 1500 доларів хабаря за посаду; - що [PERSON] побудував в ДАІ сауну і туди регулярно приходять повії; - що [PERSON] бере участь у корупційних схемах Благодійного фонду «Дорожня безпека»; - що [PERSON] хотів купити Дорожній контроль; - що [PERSON] був одіозною людиною який покривав цих хабарників та корупціонерів. Спростування інформації про [PERSON] має бути здійснене не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в наступному за цим ефірі передачі «Люстрація» на телеканалі «Західної інформаційної корпорації» (ZIK) ТзОВ ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «МІСТ ТБ». Щодо вимоги про відшкодування моральної школи, то суд враховує наступне. Межа допустимої критики публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Водночас, якщо суб'єктивну думку висловлену в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. З урахуванням даних положень, суд приходить до висновку, що хоча межа допустимої крити щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, суб'єктивні думки (оціночні судження) про таку особу не можуть висловлюватися в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Суд з урахуванням досліджених матеріалів справи приходить до висновку, що суб'єктивні думки відповідача про позивача були висловлені в брутальній, принизливій та непристойній формі, які принижують гідність, честь та ділову репутацію Позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Згідно зі ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування особою, яка її поширила. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, враховуючи доводи представника позивача про те, що відповідачем внаслідок поширення недостовірної інформації відносно позивача - з урахуванням способу передання інформації, сфери, а також триваючого характеру її поширення, спричинення [PERSON] душевного болю, порушення його спокою, нормальної роботи, ситуації в сім'ї, поширення негативної інформації серед підлеглих та інших осіб, зокрема, серед колег за фахом, тощо, слід стягнути 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди внаслідок дій відповідача, які принижують гідність, честь та ділову репутацію позивача, у розмірі 6 000 грн. є завищеною, а дійсному розміру відповідає 1000 грн. Щодо вимоги про зобов'язання відповідача поновити особисте немайнове право шляхом публічного вибачення перед позивачем за висловлення в брутальній, принизливій та непристойній формі суб'єктивних думок, які принижують гідність, честь та ділову репутацію позивача, то така не підлягає до задоволення. Так, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд не вправі зобов'язати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусового вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.16, 277 ЦК України. Це ж стосується вимоги про зобов'язання відповідача повідомити позивача про час і місце розміщення спростування. Вирішуючи розподіл судових витрат та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 284,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду. На підставі ст.ст.32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.16, 23, 201, 275, 277, 280, 297, 302 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію» та

Outcome: partial