Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У поданій заяві посилався на те, що в 14.10.1989 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням суду від 08.12.2010 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуто у власність наступне майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,80 кв.м., яка була приватизована та належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі та їх доньці; нежиле приміщення критого ринку - торговельний павільйон [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]. У добровільному порядку домовленості щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами досягнуто не було. Просив визнати нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення критого ринку - торговельний павільйон [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Також просив здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ним право власності на ? ідеальної частки нежилого приміщення критого ринку - торговельний павільйон [ADDRESS] та ? ідеальної частки квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? ідеальної частки нежилого приміщення критого ринку - торговельний павільйон [ADDRESS] та ? ідеальної частки квартири [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на зазначені об'єкти нерухомості позивач просив припинити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що у позивача також є майно, тому вважає, що його також слід поділити. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що сторони з 14.10.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.12.2010 року їх шлюб було розірвано (а.с.7). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як було встановлено судом, 24.12.2008 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення №941/23 від 16.12.2008 року було видано свідоцтво про право власності на нежиле приміщення критого ринку - торговельний павільйон [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] набула зазначене майно у власність. Зазначена обставина підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією з державного реєстру речових прав на нерухома майно №42842182 від 27.08.2015 року (а.с.56-57). Крім того, [PERSON] 25.12.1999 року на підставі договору купівлі-продажу набула у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,70 кв.м., в тому числі житловою площею 38,70 кв.м. (а.с.61-62). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, з урахуванням положень ст.60 СК України суд вважає, що зазначене вище майно, набуте сторонами в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. Щодо доводів відповідача з приводу необхідності поділу іншого майна подружжя, яким володіє позивач, суд зауважує, що у відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом із тим, [PERSON] до суду із зустрічними позовними вимогами не зверталась. Відповідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, а тому суд приходить до висновку, що право спільної сумісної власності на зазначене майно слід припинити. З урахуванням усіх вище наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved