Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Л.Г. про визнання кредитної угоди, договору іпотеки, договорів поруки та договору про видачу траншу недійсними, мотивуючи тим, що 08.05.2008 року між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір №108-ЛМ у рамках програми мікрокредитування, надання кредиту в рамках кредитної угоди 80000 доларів США, який здійснюється окремими частинами - Траншем кредиту, з річною відсоткової ставкою 18%. В забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором між ним та банком було укладено договір іпотеки №108-ЛМ від 08.05.2008 року за яким банку передано в іпотеку нежитлове приміщення по [ADDRESS] , право власності на яке належить йому. В забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором між [PERSON] та банком було укладено договір поруки №108-ЛМ від 08.05.2008 року за яким поручитель відповідає перед банком за виконання обов`язків за кредитним договором. Також в забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором між [PERSON] та банком було укладено договір поруки №108-ЛМ від 08.05.2008 року за яким поручитель відповідає перед банком за виконання обов`язків за кредитним договором. Крім цього, 08.05.2008 року між ним та банком був укладений договір про видачу траншу №108-ЛМ Сума траншу в рамках кредитної угоди 80000 доларів США, який здійснюється окремими частинами - Траншем кредиту, з річною відсоткової ставкою 18%. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання нежитлового приміщення. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту і до нього застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Переддоговірної роботи з ним банком не було проведено. Також йому не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, банк запропонував йому укласти договір за ануїтентною схемою, яка є найбільш не вигідно для нього і відповідно найбільш вигідною для банку. Крім того, йому взагалі не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що він був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання. Таким чином, банк замовчав важливу інформацію про умови кредитування. Договір № 108-ЛМ від 08.05.2008 року абсолютно не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.1, 3.2 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Банк взагалі не повідомив його про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Таким чином, він вважає, що банк не проінформував його щодо істотної умови договору - його ціни. В іншому випадку він не підписав би подібного договору на таких підставах. Його не попередили про валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором та інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом. Також кредитна угода не містить графіку платежів з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом. Під час укладення договору він не міг оцінити його реальну вартість. Сплачуючи кошти в повернення кредиту, він позбавлений можливості контролювати, яким чином банк розподіляє їх на тіло та відсотки і не знає, скільки ще коштів йому потрібно сплатити. Факт ненадання банком позичальнику важливої інформації на відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Банк завищив суму щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого становить 1454,00 доларів США. За його підрахунками розмір щомісячного платежу відповідно до базових умов кредитування, вказаних в договорі, повинен становити 1441,48 доларів США. Таким чином, банк щомісячно вимагає від нього сплатити зайві 12,52 доларів США. Станом на 01.04.2014 року розмір переплати за користування кредитом за 5 років і 10 місяців, становить - 876,4 доларів США. Банк додатковою угодою № 1 до спірного договору, якою було встановлено плату за (Винагороду за ведення справи), включив положення, які є несправедливими, так як містять умови про зміну у витратах, а саме, щодо плати за обслуговування кредиту. Крім того, за умовами п. 4.5 Договору про видачу траншу повинен сплатити Банку винагороду за відкриття позичкового рахунка в розмірі 8080,00 грн., та п. 4.6 винагороду за оформлення кредитного договору у розмірі 2020,00 грн. Також відсутня таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Тобто виникає ситуація, при якій позивач повинен щомісяця платити відсоток який чітко не визначений, так як немає чітко визначеної реальної процентної ставки за кожним платіжним періодом. Вважає, що умови даного договору викладені таким чином, щоб у позичальника без його відома та поза його волею могла сформуватись заборгованість по сплаті кредитних платежів, на яку банк зміг би нарахувати пеню, і, відповідно, отримати додаткову вигоду. Договір іпотеки 01.03.2007 року укладений в м. Лубни, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г., нею ж посвідчена заборона відчуження предмету іпотеки. Даний спір витікає з кредитного договору і є позовом про захист прав споживачів. Позивач прохав суд визнати недійсною кредитну угоду №108-ЛМ від 08.05.2008 року, укладену між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; визнати недійсним договір іпотеки №108-ЛМ від 08.05.2008 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г., зареєстрованим в реєстрі за №1556 від 08.05. 2008 року; визнати недійсним договір поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; визнати недійсним договір поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; визнати недійсним договір про видачу траншу №108-ЛМ від 08.05.2008 року, укладену між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, прохав його задовольнити. Пояснив, що заяву від 14.02.2019 року щодо залишення без розгляду частини позовних вимог він відзиває, прохає вирішити спір відповідно до первісно заявлених позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги заявлено на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України. Банк односторонньо збільшив процентну ставку з 18%, таким чином самовільно змінив умови кредитування. В договорі не зазначено валютні ризики. Також позивачем ставиться питання щодо порушення його прав як споживача. У кредитному договорі написано одне, а банк платежі рахував по іншій ставці та в підвищеному розмірі, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність Банку. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. Відповідачем надано відзив на позов, в якому зазначено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 08.05.2008 року уклали кредитний договір №108-ЛМ (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 80000,00 доларів США на термін до 07.05.2018 р., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Між банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . До видачі кредиту сторонам була надана повна інформація про умови кредитування, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення тощо. При укладенні договорів між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, а також дані договори укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення, без застосування з боку банку будь-якого впливу чи тиску. Окрім того рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року (№ 539/1298/15) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 8 травня 2008 року в розмірі 66 942,58 доларів США, що становить 1 457 339 грн 94 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання угод недійсними відмовлено. Дана справа розглядалась в апеляційній та касаційній інстанції. Судами всіх інстанцій встановлено, що виходячи зі змісту зазначених договорів, відповідачу були відомі істотні умови кредитного договору, в тому числі інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту та попередження про валютні ризики під час виконання зобов`язання. [PERSON] до кредитора за роз`ясненням положень договору, які були йому не зрозумілими не звертався, тобто був погоджений з усіма умовами кредитного договору. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені. Протягом 14 днів з дня укладання договору відповідач свою згоду на укладення договору не відкликав та частково виконав обов`язок по погашенню кредиту та процентів. Враховуючи те, що підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України та те, що договір укладено 08.05.2008 року, відповідач вважав, що позовна заява подана з пропуском строків позовної давності, а тому відповідач прохав застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та прохав суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що є підстави визнати дані правочини недійсними, оскільки при їх укладенні було не додержано вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Любов Григорівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідач [PERSON] 08.05.2008 року уклали кредитний договір № 108-ЛМ, згідно якого відповідач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 80000,00 доларів США на термін до 07.05.2018 р., а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено договір іпотеки №108-ЛМ від 08.05.2008 року за яким банку передано в іпотеку нежитлове приміщення по [ADDRESS] , право власності на яке належить позивачу. Крім цього, при укладанні кредитного договору, зобов`язання позичальника було забезпечено двома договорами поруки, які були укладені 08.05.2008 року між Банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які на добровільних засадах прийняли на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язання позичальника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 108-ЛМ від 08.05.2008 року. Також, 08.05.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», був укладений договір про видачу траншу №108-ЛМ. Сума траншу кредиту 80000 доларів США. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.05.2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 108-ЛМ від 08.05.2008 року в розмірі 66942, 58 доларів США, що складає 1 457 339 гривень 94 копійки. В зустрічному позові [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання угод недійсними - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14.09.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року змінено, визначено спосіб та порядок солідарної відповідальності божника та поручителів при стягненні кредитної заборгованості, в резолютивній частині рішення. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 108-ЛМ від 08.05.2008 року в розмірі 66942,58 доларів США, що складає 1457339 гривень 94 копійки. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 108-ЛМ від 08.05.2008 року в розмірі 66942,58 доларів США, що складає 1457339 гривень 94 копійки. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного суду від 03.10.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.05.2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14.09.2016 року залишено без змін. В указаних судових рішеннях зазначено, що виходячи зі змісту зазначених договорів, відповідачу були відомі істотні умови кредитного договору, в тому числі інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту та попередження про валютні ризики під час виконання зобов`язання. [PERSON] до кредитора за роз`ясненням положень договору, які були йому не зрозумілими не звертався, тобто був погоджений з усіма умовами кредитного договору. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені. Протягом 14 днів з дня укладання договору відповідач свою згоду на укладення договору не відкликав та частково виконав обов`язок по погашенню кредиту та процентів. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.04.2019 року на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у даній справі закривалося. Разом із тим, постановою Полтавського апеляційного суду від 05.06.2019 року ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.04.2019 року було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Враховуючи викладене, судом розглядається справа по суті всіх заявлених позивачем позовних вимог. Згідно з висновком експерта від 29.01.2020 року №61/19 за результатами проведення судово-економічної експертизи по заяві адвоката [PERSON] від 19.12.2019 року, що представляє інтереси третьої особи [PERSON] у цивільній справі №539/382/19 дослідженням поданих документів встановлено, що при застосуванні базових умов визначених у кредитній угоді №108-ЛМ від 08.05.2008 та договорі про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 розмір щомісячного ануїтетного платежу за математичною формулою розрахунку ануїтетних платежів (додаток 1 до заяви) становить 1441,48 дол. США. Різниця між даними визначеного ануїтетного платежу (1441,48 дол. США) та ануїтетного платежу вказаного в додатку № 1 «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди» до договору про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 (1454,00 дол. США) складає 12,52 дол. США. Дослідженням поданих документів встановлено, що різниця між загальними сумами до виплат за даними розрахованого «Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди» виходячи із щомісячного ануїтетного платежу, визначеного із використанням математичної формули розрахунку ануїтетного платежу (додаток 1 до заяви) та даних вказаних в додатку № 1 «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди» до договору про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 складає 1346,25 дол. США. Дослідженням поданих документів встановлено, що при щомісячному ануїтетному платежі в розмірі 1454,00 доларів США, визначеному у додатку № 1 «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди» до договору про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 відсоткова ставка орієнтовно становить 18,24 %. Дослідженням поданих документів встановлено, що інформація наведена у «Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди» додаток № 1 до договору про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 не відповідає вимогам «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року в частині не надання інформації споживачу про вартість всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань споживача, а також не надання інформації щодо сукупної вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Дослідженням поданих документів встановлено, що інформація наведена в кредитній угоді № 108-ЛМ від 08.05.2008 та договорі про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 не відповідає вимогам «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року в частині відсутності даних про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Судом враховано те, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитний договір підписаний сторонами, відповідачу були відомі істотні умови кредитного договору, в тому числі інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту та попередження про валютні ризики під час виконання зобов`язання, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] до кредитора за роз`ясненням положень договору, які були йому не зрозумілими не звертався, тобто був погоджений з усіма умовами кредитного договору. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені. [PERSON] не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору та в подальшому виконував його умови - сплачував кредитні кошти, тобто визнав умови договору. Позивач не надав доказів щодо введення його в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав. У розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ненадання банком позивачу повної інформація про сукупну вартість кредиту не є правовою підставою для визнання кредитної угоди недійсною, оскільки умови кредитного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, та періодичність платежів. Судом також враховано, що банк протягом дії кредитного договору не змінював відсоткову ставку, отже порушення прав [PERSON] не відбулось. Суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України, як укладених унаслідок введення в оману позичальника та відповідно до положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договорів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справа № 464/3576/15-ц, від 10 жовтня 2018 року справа № 761/4828/15-ц, від 01 лютого 2018 року справа № 713/686/16-ц. За відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним суд не знаходить підстав для визнання недійсними договору іпотеки №108-ЛМ від 08.05.2008 року укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», договору поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», договору поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; договору про видачу траншу №108-ЛМ від 08.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Наявний висновок експерта від 29.01.2020 року №61/19 з урахуванням встановлених та вищезазначених обставин справи не спростовує висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову з урахуванням, зокрема того, що сторонами погоджено всі істотні умови договору та позивач виконував погоджені умови договору. Той факт, що при щомісячному ануїтетному платежі в розмірі 1454,00 доларів США, визначеному у додатку № 1 «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди» до договору про видачу траншу № 108-ЛМ від 08.05.2008 відсоткова ставка орієнтовно становить 18,24 %, а у п. 1.4. Договору зазначено 18% не є підставою для визнання правочинів недійними, оскільки позичальник має право доводити про погодження між сторонами того розміру відсоткової ставки, за якою він має сплачувати проценти та вказане питання має вирішуватися та фактично було вирішено у справі №539/1298/15 за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором. При вирішенні даного спору суд також враховує, що позивачем заявлено вимоги щодо визнання недійсними договору поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», договору поруки №108 -ЛМ від 08.05.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стороною яких він не являється. З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Л.Г. про визнання кредитної угоди, договору іпотеки, договорів поруки та договору про видачу траншу недійсними.

Outcome: dismissed