Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посвідченого 01 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 14, між ним та його дружиною [PERSON]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що сімейні стосунки не склалися через несумісність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки. З березня 2015 року шлюбних стосунків не підтримують. Наміру зберігати сімю він не має, а тому просив розірвати укладений шлюб. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, пояснила, що сімейні відносини не можливо відновити, почуття взаємної любові та поваги до позивача втрачені. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача, зясувавши дійсні причини позову суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, зважаючи на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 154426, [PERSON] та [PERSON] з 01 квітня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис під № 14. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ОК № 260139, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського управління юстиції у Київській області від 28 травня 2014 року, актовий запис № 70. Між позивачем та відповідачем, внаслідок різних характерів, поглядів на життя виникають суперечки та сварки. Ці суперечки і сварки руйнують міжособистісні відносин, викликаючи не сприйняття один одного як члена сімї. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у звязку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Сімейні відносини розладились через несумісність характерів, та не готовність подружжя вести спільне життя. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сторони наміру примирятися не мають, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено підстави припинення шлюбу, зокрема, припинення шлюбу шляхом розірвання. Згідно з ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду відповідача на розірвання шлюбу, проживання сторін окремо одна від одної, малолітня донька [PERSON] з березня 2015 року проживає з відповідачем окремо від позивача, розірвання шлюбу відповідає волі позивача та відповідача, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Лисенко». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 109-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved