Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., який зареєстровано у реєстрі за номером 9383 від 18.09.2020 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ». Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 9383 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості у розмірі 20547,00 грн. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. 05.10.2020 було відкрите виконавче провадження № 63134244. З виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки жодної заборгованості перед позивачем він не має, ніяких договорів з цією фінансовою установою ним не укладалось. Крім того, приватний нотаріус не впевнився у безспірності суми заборгованості, а отже видав виконавчий напис всупереч вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат». До того ж, приватний нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернувся стягувач із заявою про вчинення виконавчого напису, що унеможливило надання позивачем будь-яких заперечень проти безпідставно нарахованих сум. Також позивач звернув увагу суду на те, що він ніколи не проживав та не був зареєстрований у місті Києві за адресою, вказаною у виконавчому написі. Вважає, що зазначення заявником такої адреси є нічим іншим, як способом отримати повноваження для відкриття виконавчого провадження саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва. Ухвалою Широківсьного районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2020 забезпечено позов шляхом зупинення виконавчого стягнення. Провадження у справі відкрите ухвалою Широківсьного районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2020, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області справа прийнята до провадження 19.03.2021 і призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16.06.2021 за клопотанням позивача витребувано докази - у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію виконавчого напису та документів, які були надані заявником (стягувачем) приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Після отримання позовного матеріалу ТОВ «ФК ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечував, посилаючись на те, що 20.02.2020 позивач уклав договір № 200220-14119-1 на отримання кредиту у розмірі 3000,00 грн. на 30 днів шляхом переказу коштів на його платіжну картку, відкриту у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді та підписаний електронним підписом позивача, після його реєстрації на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет, після чого позивач заповнив анкету-заяву із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації та реквізити картки для отримання кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахував на картку позивача 3000 грн., а позивач не повернув своєчасно відповідачу отримані кошти та нараховані відсотки за користування кредитом, тобто свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на підставі вказаного кредитного договору. Плата за вчинення виконавчого напису становить 1100,00 грн., про що в ньому зазначено. Станом на 25.01.2021 заборгованість за договором № 200220-14119-1 від 20.02.2020 становить 18230,00 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14130,00 грн., витрат за вчинення виконавчого напису - 1100,00 грн. 20.02.2020 нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, який не змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що не відбувалися погашення боргу, що відображено в розрахунку заборгованості. Відповідач вважає, що у нього були всі законні підстави для звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. На підтвердження доводів, викладених у відзиві, та безспірності заборгованості, відповідач надав копію кредитного договору № 200220-14119-1 від 20.02.2020, укладеного з [PERSON] , копію чеку на перерахування на картку платежу у сумі 3000,00 грн., розрахунок заборгованості за вказаним договором, копію Правил надання грошових коштів у позику. У задоволенні позову відповідач просив відмовити. Сторони та приватний виконавець про дату, час та місце її розгляду були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач просив розгляд справи просив проводити за відсутності представника, про що зазначив у відзиві. Від інших учасників справи будь-яких клопотань не надходило. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 20.02.2020 між ТОВ «ФК ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] укладено договір № 200220-14119-1 на суму 3000 грн., з погодженою процентною ставкою за користування кредитом - 1,7 % в день, строком на 30 днів, з сукупною вартістю кредиту - 151,0 % від суми кредиту, що включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 1530,00 грн. /а.с.52,53/. Постановою від 05.10.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеної у виконаному провадженні ВП № 63134244, звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] , який працює в ТОВ «МОНТАЖУНІВЕРСАЛ», у розмірі 20 % щомісячно для погашення заборгованості в сумі 20 547,00 грн., яка складається із боргу за виконавчим документом - 18 230,00 грн., витрат на проведення виконавчих дій - 494,00 грн., основної винагороди приватного виконавця - 1 823,00 грн. /а.с.12-15/. Як зазначено в цій постанові, приватним виконавцем примусово виконується виконавчий напис № 9383 від 18.09.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості у розмірі 17130,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 3000,00 грн. та заборгованості за процентами - 14130,00 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Отже відповідно до норми цієї статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Незважаючи на неодноразове надсилання ухвали про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. ухвала останнім виконана не була, доказів, які витребовував суд, стосовно документів, що були надані стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, суду не надано. Судом на адресу Міністерства юстиції України зроблено запит про адресу діяльності приватного нотаріуса Баршацького І.В., на даний запит надійшла відповідь від Управління нотаріату зазначено про те, що на підставі заяви від 23.12.2020 нотаріальну діяльність приватного виконавця Баршацького І.В. припинено з 01 лютого 2021 року, документи нотаріального діловодства до Київського державного нотаріального архіву не передані. Відповідачем у справі ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до відзиву додано розрахунок заборгованості, до якого суд ставиться критично, оскільки виконавчий напис було вчинено 18.09.2020, а вказаний розрахунок складено станом на 25.01.2021, тобто вже після отримання відповідачем копії позовної заяви, яку він отримав 20.01.2021, про що відповідач зазначив у відзиві. До того ж, доказів того, що саме цей розрахунок було надано приватному нотаріусу, суду не надано. Суд враховує, що ані відповідач, ані приватний нотаріус, яким було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не надали суду докази того, що стягувачем при зверненні до нотаріуса були надані документи, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» на день вчинення напису. А тому суд розцінює це як відсутність доказу безспірності заборгованості, яку стягнув приватний нотаріус з позивача. При цьому суд керується наступним. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ № 254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п.5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Як зазначено у п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів): б) документи що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи за кредитним договором та особовим рахунком позичальника, які б відображали суму проведених операцій по зарахуванню коштів, відсутні докази надсилання боржнику вимоги про необхідність погашення заборгованості у визначений стягувачем строк, суд вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення ним виконавчого напису про стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором. Суд враховує також, що боржник (позивач у справі) фактично не згоден з сумою заборгованості, на яку нотаріусом виданий виконавчий напис, посилаючись на те, що вона не підтверджена відповідним розрахунком, а нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернувся стягувач із заявою про вчинення виконавчого напису, через що боржник не міг ніяким чином заперечувати проти безпідставно нарахованих сум, тому вважає, що за умови ненадання доказів відповідачем, надані позивачем докази свідчать про недоведеність суми заборгованості, яка не може бути розцінена, як безспірна. Суд також вважає за доцільне врахувати у даному випадку позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в Постанові № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», згідно з п.13 якої при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. При цьому суд керується узагальненням ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні». Як зазначено в п.10 вказаного узагальнення вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Водночас, незважаючи на те, що з наданих відповідачем доказів видно, що позивач підписав договір з ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», в якому зазначені відсотки за користування кредитом, суд погоджується з тим, що заборгованість не може бути розцінена, як безспірна, насамперед тому, що вказані документи надані відповідачем, який заінтересований у результаті розгляду цієї справи, а приватний нотаріус витребуваних доказів не надав, зокрема і документів, з якими до нього звернувся представник фінансової установи. За таких обставин суд вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення ним виконавчого напису про стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором. Окрім того, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 було внесенозміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказану постанову залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду 20 червня 2018 року відмовила у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на цей час діє редакція Переліку, затверджена Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, якою передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріусу тільки на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Саме такої позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105 св18. З врахуванням наведеного, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору, посвідченого нотаріально, суд приймає позицію позивача, який не погоджується із вчиненим у відношенні нього виконавчим написом, що не відповідає вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, оскільки не посвідчений нотаріусом, і вважає, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, як зазначено вище, судом встановлено відсутність доказів безспірності заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд при цьому керується правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17 та Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, які відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають застосовуватись іншими судами до відповідних правовідносин. Також суд враховує, що доказів на спростування зазначеного приватним нотаріусом суду надано не було. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн. за подання позовної заяви до суду та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений згідно з п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved