Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 6 червня 2009 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року їхні сімейні відносини припинені. З вказаного часу разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, сумісного домашнього господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги, а сварки які періодично виникають, можуть негативно вплинути на психологічний стан їхньої дитини. Спору майнового характеру між ними не існує. Відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач не з*явилась по невідомій суду причині, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є дані про всі права і взаємовідносини сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явились до суду і розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 6 червня 2009 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 121 (а.с. 10). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 9). За рішенням Димитровського міського суду від 30 червня 2015 року стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] з [PERSON]. (а.с. 11). Жодна із сторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дітей не порушувалось. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулася з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved