Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на житлову квартиру, в обґрунтування якого вказав, що 22.07.1998 на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м.Димитров Донецької області між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира до укладання договору належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Димитровської нотаріальної контори Богатовою І.О. 25.03.1993, реєстровий № 485, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі № 26 26.03.1993. Продаж вказаної квартири було вчинено за 3000 грн, які продавець отримала від нього до підписання вказаного договору, після підписання договору відповідач у свою чергу передала йому ключі від квартири, та він отримав у володіння вищевказану квартиру. 23.07.1998 за ним було зареєстровано у БТІ право власності на цю квартиру. З моменту придбання квартири і до теперішнього часу він користується спірною квартирою. У січні 2021 року, маючи намір розпорядитися вказаною квартирою, він дізнався, що не зможе це зробити, оскільки правовстановлюючий документ не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з продажем йому у 1998 році спірної квартири БТІ була анульована реєстрація права власності на цю нерухомість за [PERSON] , що неуможливлює нотаріальне посвідчення договору. Тому позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Сторони, у тому числі представник позивача - адвокат Павлова О.О., до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач [PERSON] вказав, що він наполягає на позові, а відповідач [PERSON] - що проти позовних вимог не заперечує. Згідно з ухвалою судді від 19.02.2021 позовна заява [PERSON] була залишена без руху для усунення недоліків. 26.02.2021 за ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.07.1998 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідач [PERSON] продала, а позивач [PERSON] придбав квартиру, що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 53,8 кв.м, в тому числі жилою 36,3 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за три тисячі гривень. До користування покупця перейшли: 76-1 коридор, 76-2 ванна, 76-3 туалет, 76-4 кухня, 76-5 жила кімната, 76-6 шафа, 76-7 жила кімната, 76-8 жила кімната. Вказана квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Димитровської нотаріальної контори Богатовою І.О. 25.03.1993 за реєстровим № 485, зареєстрованим у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі № 26 від 26.03.1993. Укладена між сторонами угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 22.07.1998 за реєстраційним № 91, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на квартиру (12-16). Відповідно до реєстраційного посвідчення Бюро технічної інвентаризації м.Димитров (далі БТІ) право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 23.07.1998 було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого регіональною товарною біржею «Юго-Восток» 22.07.1998, реєстровий № 91 (а.с.11). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 21.01.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно за ст.224 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст.128 ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на липень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. За приписами п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 № 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом (набув чинності 03.08.2004), визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Згідно зі ст.392 ЦК України якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права. Беручи до уваги те, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу будинку, договір відповідно до ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, суд приходить до висновку, що позивач на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набув право власності на квартиру і правомірно володів нею. Оскільки з відчуженням належної [PERSON] квартири БТІ була анульована реєстрація її права власності на цю квартиру, що унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору і, як наслідок, викликає спори щодо визнання права власності за позивачем на спірну квартиру, та судом встановлені обставини щодо правомірного володіння позивачем цим майном, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.392, законів України «Про товарну біржу», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,

Outcome: approved