Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення останнього з квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу. У вказаній квартирі, позивач мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] 08.07.2014 позивач розлучився з [PERSON] і з того часу вимушений був тимчасово проживати зі своєю матірю за адресою [ADDRESS]. Згодом, йому стало відомо, що його колишня дружина без його згоди, як власника житла стала спільно мешкати з відповідачем [PERSON] у його квартирі за адресою: [ADDRESS]. Виходячи з чого їх спільний син змушений був покинути житло у віці 10 років і жити відповідно з позивачем і своєю бабусею за адресою [ADDRESS]. Позивач вказує, що будь-яких домовленостей з ним стосовно проживання у належній йому квартирі не існує. Відповідач не сплачує комунальних платежів, у звязку з чим тягар їх сплати несе позивач. Звільнити квартиру відповідач відмовляється та досі проживає в квартирі позивача, чим порушує його права, як власника квартири. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не є власником або співвласником зазначеної квартири, договору найму між позивачем та відповідачем не укладалося, відповідач не має жодних законних підстав проживати в належній позивачу квартирі, позивач просить виселити відповідача без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позовну заяву просив задовольнити з зазначених в ній підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що має право проживати у даній квартирі, бо має намір одружитися з [PERSON], тому не вбачає підстав для виселення його з квартири, де він проживає разом із колишньою дружиною позивача. Заявив, що [PERSON] за власним бажанням залишив житло та зїхав із квартири, а згодом забрав і сина, з яким у [PERSON] склалися неприязні стосунки, адже останній не вважає за необхідне приділяти увагу та займатися вихованням чужого сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що є знайомою з [PERSON] ще з 2009-2010 років, тобто до того, як стала дружиною [PERSON], проте стосунки з ним почалися після офіційного розлучення з чоловіком. Так як з чоловіком спільне мирне життя не складалося, між ними виникали постійні сварки, вона запросила проживати разом у спірній квартирі [PERSON] Узгоджувати проживання даної особи з [PERSON] вона не вважала за потрібне, оскільки вже мала право мати своє особисте життя. Тому з березня 2015 року у квартирі проживали вона, [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] Сварки все рівно виникали і тому [PERSON] зїхав до своєї мами. [PERSON] тимчасово ніде не працює, знаходиться постійно вдома. Сина [PERSON] забрав проживати разом з ним та його матірю, тому що вважає, що її новий чоловік погано впливає на виховання дитини. Має намір вийти заміж за [PERSON] та проживати разом з ним у спірній квартирі, бо вважає, що її бажання не суперечить інтересам чоловіка та дитини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №11859 (а.с. 7). В зазначеній квартирі позивач мешкав разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] 08.07.2014 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (а.с. 6). Згодом колишня дружина позивача без його згоди, як власника житла, запросила проживати разом у спірній квартирі відповідача [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] виникали сварки та непорозуміння, через що також, страждав спільний син позивача та його колишньої дружини. В звязку з такими обставинами позивач переїхав мешкати до своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Факт проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу, підтверджується актом про фактичне проживання особи в житловому приміщенні від 26.08.2015, засвідченого печаткою ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с. 10). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідача у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідача у його квартирі, а також беручи до уваги те, що відповідач добровільно виселятись з квартири позивача не бажає, позовні вимоги про виселення підлягають задоволенню. Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved