Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з відповідачем різні характери та погляди на життя, у зв'язку з чим між ними протягом спільного проживання виникали непорозуміння. З метою збереження сім'ї вони неодноразово намагались вирішити проблеми та налагодити сімейні відносини, однак, всі спроби виявилися марними, поведінка кожного залишалась попередньою, а стосунки погіршувалися. З 2013 року проживають окремо, не турбуються один про одного, спільного господарства не введуть, остаточно припинили шлюбні відносини, вважають, що збереження їхньої сім'ї є неможливим (а.с. 2-3). Позивач в судовому засіданні наголошував на своїх позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Строку на примирення просив не надавати, від компенсації судового збору - відмовився. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила про те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 21 жовтня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1073, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.10.2000 року (а.с.4). Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.08.2001 року, виданий Відділом реєстрації громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.5). Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач також визнає позов і наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, наявні законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved