Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третіми особами приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гризунову О.В., [PERSON] , [PERSON] , про визнання спадкоємцем другої черги за законом, права на спадкування майна спадкодавця - його рідної сестри [PERSON] у першій черзі, визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] в Ізраїлі, в медичній клініці, де перебувала на лікуванні від раку. У зв`язку із її смертю відкрилася спадщина. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями першої черги після померлої [INFO] [PERSON] були батько [PERSON] та чоловік [PERSON] . Він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті сестри. Протягом останніх років свого життя [PERSON] перебувала у тяжкому стані через хворобу на рак та проходила лікування у Ізраїльських клініках. В цей час він допоміг оформити їй документи на проживання, що дало змогу отримувати невеличку пенсію. Також він влаштував її на лікування у медичні центри « Іхілов » та « Реут », де вона отримувала належне лікування та цілодобовий догляд. В цей час він її відвідував, з власних коштів компенсував витрати лікарняної каси на придбання ліків та проведення медичних процедур. Також оплачував з власних коштів роботу медиків та авіаквитки на перельоти доглядальницям з Києва. Після смерті [PERSON] разом із батьком організовував її поховання, всі фінансові витрати взяв на себе. Вказує, що так як не є громадянином України, не ознайомлений із чинним українським законодавством та не брав участі у розгляді цивільної справи № 554/3112/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину спадкового майна, то не міг раніше скористатися правом, передбаченим ч.2 ст. 1259 ЦК України. Ознайомившись із рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.09.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2014 року по справі № 554/6977/14, якими було встановлено факт його опікування протягом тривалого часу та надання матеріального забезпечення і допомоги його сестрі [PERSON] , яка через хворобу перебувала у безпорадному стані, та приїхавши в Україну дізнався, що має право на спадщину в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України. З цього моменту у нього виникло право на частину спадщини після померлої сестри. Постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він не є спадкоємцем першої черги. З цих підстав звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В. від 22 червня 2017 року відкрито провадження по справі (том 1 а.с.32). Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В. від 19 лютого 2018 року задоволено заяву представника [PERSON] про забезпечення позову (том 1 а.с.142). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2019 року позов [PERSON] залишено без задоволення (том 2 а.с.43-48). Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2019 року залишено без змін (том 2 а.с.80-84). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с.129-133). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Савченко Л.І. Ухвалою суді від 23 грудня 2020 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження (том 3 а.с.3). Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому вказує, що доводи позивача в частині позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а саме поважності причин пропуску вказаного строку, мають бездоказовий та надуманий характер. Наведені обставини, а саме необізнаність із законами України, проживання в іншій країні, стрес від смерті сестри, своя хвороба та робота, не являються об`єктивно непереборними та істотними труднощами, що могли б перешкодити йому звернутися до нотаріуса із заявою. Також вважає, що підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, так як позивачем не було надано суду доказів досудового врегулювання спору та не надано відмови нотаріуса за місцем відкриття спадщини з підстав пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Також вважає безпідставними і позовні вимоги про зміну черговості спадкування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази обставин, що тільки позивач тривалий час опікувався [PERSON] під час її лікування в державні Ізраїль. Встановлено, що у 2009 році [PERSON] перенесла операцію у зв`язку з онкозахворюванням, ще проживаючи в м.Полтаві. 15.12.2010 року була госпіталізована в медичний центр «Іхілов» (м.Тель-Авів, Ізраїль), де перебувала до 25.03.2011 року та повторно госпіталізована у цей медичний заклад 11.07.2011 року та саме з цієї дати перебувала у безпорадному стані. Доказів перебування у безпорадному стані до 11.07.2011 року [PERSON] не надано. Період перебування у безпорадному стані з 11.07.2011 року по 18.01.2012 року являється не значним. Крім позивача, він також надавав матеріальну допомогу та догляд [PERSON] , в період лікування відвідував її в м.Тель-Авів вісім разів. Позивач не надав суду доказів, що саме його допомога була визначальною для [PERSON] . Тривалість перебування у безпорадному стані також має істотне значення для зміни черговості спадкування. Крім того, позивачем не вживалося заходів щодо досудового врегулювання спору. Також заявив про пропуск строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 18 травня 2017 року, а тому ним пропущений значний строк для подання заяви про прийняття спадщини (на п`ять років), яка відкрилася [INFO] , оскільки шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплив 18 липня 2012 року. Подання позову про зміну черговості спадкування було здійснено поза межами трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмову у позові (том 3 а.с.19-25). Також відповідачем [PERSON] подано окрему заяву про застосування строків позовної давності з аналогічних підстав (том 3 а.с.26-27). Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину за умови, що його буде визнано таким, що прийняв спадщину після його рідної сестри [PERSON] . Твердження відповідача, що з висновками Верховного Суду не можна погодитися, прямо суперечать ч.5 ст. 411 ЦПК України, в якій вказано, що висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції та не можуть оспорюватися сторонами. Позивач зазначає, що [PERSON] перебувала у безпорадності стані з 11 липня 2011 року, тоді як ця обставина не відповідає дійсності та висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду, згідно якого вона перебувала у безпорадному стані до 11.07.2011 року. Вказаний строк є достатнім з точки зору надання допомоги при безпорадному стані. Відповідач не враховує, що [PERSON] перебувала на лікуванні в МЦ «Іхілов» протягом останніх 13 місяців свого життя, як на стаціонарному, так і без стаціонарного лікування. Крім того вказує, що відповідач у відзиві сам визнає, що позивачем надавалася допомога спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані, проте не наводить доказів, що він також надавав допомогу спадкодавцю. Відповідач вказує, що [PERSON] отримувала сама пенсію, однак ні її розміру, ні коли почали здійснюватися виплати не вказує. Відповідач не наводить жодних доказів понесених ним витрат на лікування та догляд дружини, а посилання на досудове врегулювання спору є недоречним. Враховуючи, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то заява про застосування строків позовної давності не повинна враховуватися судом (том 3 а.с.46-50). Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів - відмовлено (том 3 а.с.66). Від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що представником не наведено спростування безпідставності звернення з позовною заявою до суду з позовом. Також позивач звернувся з позовом до суду без підтвердження письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому відкриття провадження по справі відбулося передчасно. Також пропуск строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права (том 3 а.с.72-74). Ухвалою суду від 26 травня 2021 року поновлено строк для подання відповіді на відзив та прийнято до розгляду відповідь на відзив представника позивача, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] (том 3 а.с.96-97). У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, оскільки [PERSON] та спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали разом за однією адресою, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. В іншій частині позовних вимог позов підтримує та прохає задовольнити (том 3 а.с.123-130). Від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заяви про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позов пред`явлено до суду 19 травня 2017 року, тоді як з часу відкриття спадщини [INFO] минуло 5 років, тобто більше ніж три роки, передбачені ч.3 ст. 267 ЦК України (том 3 а.с.167-168). Ухвалою суду від 09 липня 2021 року провадження по справі в частині позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини закрито, у зв`язку із відмовою від позову в цій частині, закрито підготовче провадження по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника [PERSON] , який у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у позові та заяві про відмову від частини позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, уповноважили представляти свої інтереси представника [PERSON] , який у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, а також прохав застосувати строки позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гризунова О.В. у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі (том 3 а.с.197). Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . 18 лютого 2012 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. заведено спадкову справу № 3/2012 на майно помелої [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями за законом на майно останньої, які прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, є чоловік померлої [PERSON] , сини померлої [PERSON] та [PERSON] , батько померлої [PERSON] , якого рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2014 року у справі № 554/6977/14-ц було усунуто від права на спадкування після померлої [INFO] його рідної сестри [PERSON] . Позивач [PERSON] є рідним братом померлої [PERSON] , що встановлено рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2014 року у справі № 554/6977/14-ц та не заперечується сторонами, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. 17 травня 2017 року [PERSON] звернувся з проханням прийняти заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] його рідної сестри [PERSON] . Однак постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. від 18 травня 2017 року йому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки він не є спадкоємцем першої черги (том 1 а.с.20). Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тлумачення вказаної норми права дає підстави дійти висновку, що зміна черговості одержання права на спадкування можлива за наявності таких обставин: 1) спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; 2) така допомога надавалася протягом тривалого часу; 3) безпорадний стан самого спадкодавця; 4) фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. Ці умови розширеному тлумаченню не підлягають. Матеріальна допомога - це не лише надання засобів для існування, а й оплата комунальних послуг, ліків придбання необхідних особистих речей для хворого тощо. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто безпорадність пов`язана саме із станом здоров`я спадкодавця. Судом встановлено, що [PERSON] , у зв`язку із онкозахворюванням, у 2009 році перенесла операцію, 15 грудня 2010 року [PERSON] була госпіталізована у медичний центр «Іхілов» (м. Тель-Авів, держава Ізраїль), де перебувала до 25 березня 2011 року, та повторно була госпіталізована у цей медичний заклад 11 липня 2011 року Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2014 року у справі № 554/6977/14-ц, що набрало законної сили, яким за позовом [PERSON] було усунено від права на спадкування батька померлої [INFO] [PERSON] - [PERSON] на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України, встановлено, що з показів свідків вбачається, що саме [PERSON] надавав допомогу, піклувався та дбав про сестру, яка у період з 11 липня 2011 року і до дня смерті [INFO] перебувала у безпорадному стані, що було зумовлено тяжкою хворобою, внаслідок чого остання не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги і лікування ( том 1 а.с.8-12). Також встановлено, що [PERSON] проживав в Ізраїлі в одній квартирі із [PERSON] під час її лікування та під час хвороби останньої, що слідує із Витягів із Реєстру реєстрації населення (том 3 а.с.131-144). [PERSON] піклувався своєю сестрою, забезпечував її всім необхідним, супроводжував на процедури та на лікування в лікарні «Хадаса» в м.Єрусалим, проводив з нею час під час госпіталізації в лікарні «Іхілов» в м.Тель-Авів, ніс витрати, як медичні, так і на ведення домашнього господарства, що слідує із показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , пояснень [PERSON] по заяві [PERSON] (том 1 а.с.157, 158-159, 162-164, 171-174), документації на придбання медичного обладнання (том 1 а.с.166-169). Із довіреності виданої [PERSON] від 13.01.2012 року слідує, що саме брата [PERSON] вона уповноважила бути її довіреною особою щодо здійснення фінансових операцій із її рахунками, отримувати замість неї всю інформацію із державних установ в межах Ізраїлю та за кордоном, включаючи медичні установи (том 1 а.с.150). З декларації про поховання померлого за плату та квитанції на придбання надгробного каменю вбачається, що поховання [PERSON] здійснював її брат [PERSON] (том 1 а.с.152-153, 155, 176, 178). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2014 року у справі № 554/6977/14-ц, яке набрало законної сили, встановлені обставини, які не потребують доказування у даній справі згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, зокрема, що згідно Виписного епікризу зазначено [PERSON] поступила до центру на реабілітаційне лікування у зв`язку з проблемами повсякденного обслуговування з підозрою на плевральну коллекцію та спонтанний пневмоторакс. При загальному огляді виявлено порушення чутливості нижніх кінцівок. В графі функціональний статус зазначено: пересувається в інвалідному виску на невелику відстань; постійно отримує кисень через спеціальну маску; можлива лікувальна хода з ходунками під безпосереднім наглядом та підтримкою; потребує допомоги при одяганні, здійсненні гігієни тіла, при вставанні, перевертанні у ліжку, при зміні положення тіла; потрібен постійний контроль над сфінктерами. В виписному епікризі зазначено діагнози: реабілітаційна терапія, розлад руху та балансування, неповна параплегія Т10, паранеопластична полінейропатія, метастатичний рак яєшників, двосторонній торакоцентез у зв`язку з плевральним ексудатом, двосторонній талькаж і плевродез, анемія, перманентна оксігенація, тромбоцитопенія, реактивна депресія. Отже, судом встановлено, що [PERSON] надавалася матеріальна допомога та догляд з боку її брата [PERSON] в період її перебування в Ізраїлі, у зв`язку із лікуванням онкозахворювання, а саме 15 грудня 2010 року, часу її госпіталізації до МЦ «Іхілов», та до дня смерті [INFO] . Вказаний час надання такої допомоги, на думку суду,є тривалим. Суд вважає доведеним факт перебування [PERSON] у безпорадному стані починаючи з 15 грудня 2010 року, часу її госпіталізації до МЦ «Іхілов», та до дня смерті [INFO] , що зумовлений тяжкою хворобою, в силу чого остання не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Також встановлено, що [PERSON] відноситься до осіб, які мають право на спадкування за законом після померлої [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про зміну черговості права спадкування за законом [PERSON] , як спадкоємця першої черги за законом. Разом з тим, відповідачі подали заяви про застосування строків позовної давності. Суд зазначає, що ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що слідує зі змісту ч.1 ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як було встановлено судом, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] в Ізраїлі, про що був обізнаний позивач, оскільки особисто вказує про це у позові. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк для подачі заяви про прийняття спадщини сплив 18 липня 2012 року, а тому саме з цього часу рахується трирічний строк позовної давності, коли [PERSON] міг дізнатися про порушення свого права, звернувшись вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Із позовом до суду [PERSON] звернувся 19 травня 2017 року, тоді як строк позовної давності сплив 18 липня 2015 року. Доводи [PERSON] подані у заяві про відмову від позову в частині позовних вимог, що він є таким, що фактично прийняв спадщину, судом до уваги не приймаються, оскільки вони є фактично зміною підстав позову, які під час нового розгляду справи не допускаються, що слідує із ч.4 ст. 49 ЦПК України. Крім того, вони були надані в частині позову про продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Також судом спростовуються твердження представника позивача Скляр В., дані у судовому засіданні, що питання позовної давності вже вирішувалося судами, оскільки з матеріалів справи такого факту не вбачається. Таким чином, станом на 19.05.2017 року, дату звернення до суду з позовом, строк позовної давності щодо вимог про зміну черговості права на спадкування закінчився. Враховуючи, що позов судом визнаний обґрунтованим, але поданий із пропуском строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, клопотання про його поновлення не заявлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі ст. 267 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed