Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та повернення коштів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 02.07.2014 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій (вікон) по ціні виконавця. [PERSON] договору, вартість виробів склала 2244,84 гривні. Оскільки, із пропозицією про організацію виготовлення та встановлення вікон виконавець прийшов до нього додому, а він не збирався робити таку покупку, тож таких коштів у нього в наявності не було. Виконавець запевнив його, що відсутність коштів не є проблемою, оскільки можна прямо зараз укласти кредитний договір. На вказану пропозицію він погодився та 02.07.2014 року уклав кредитний договір з АТ «ОТП Банк» на суму 2244,84 гривні. В день підписання договору банк оплатив його замовлення в сумі 2244,84 гривні, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок виконавця. Кредит банку він виплатив повністю, що підтверджується відповідними квитанціями на суму 3153 гривні та довідкою від 05.03.2015 року. [PERSON] договору, виконавець зобовязався протягом 30 робочих днів виготовити та доставити його замовлення. Тобто, до 03.08.2014 року виконавець був зобовязаний організувати виготовлення та доставити йому замовлення, але починаючи з 02.07.2014 року та станом на день подачі позову до суду, вікна не виготовлені і йому не доставлені. Він неодноразово в усному порядку звертався до виконавця із вимогою виконати умови договору або повернути кошти, на що виконавець заспокоював його та відповідав, що є деякі технічні проблеми, і він повинен ще почекати. Він звертався до правоохоронних органів з заявою щодо неправомірних дій виконавця, проте 16.01.2015 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з тим, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. За період з 02.07.2014 року по 05.03.2015 року (останній платіж), на виконання умов кредитного договору, він, згідно з графіком, сплатив банку 3056,04 гривень, які повинні бути стягнуті з відповідача. З 03.08.2014 року розпочався перебіг строку порушення виконавцем умов договору та станом на 01.07.2016 року виконавець прострочив виконання на 637 днів, тобто пеня за порушення зобовязання за договором, станом на 01.07.2016 року, становить 42898,89 гривень. Крім того, договором передбачено, що у випадку невиконання договору, виконавець зобовязується сплатити неустойку в сумі від вартості договору, що у даному випадку, станом на 01.07.2016 року, складає 1426,88 гривень. Враховуючи викладене, просив розірвати договір від 02.07.2014 року по виготовленню ПВХ конструкцій, укладений між ним та ФОП [PERSON] Також, просив стягнути з [PERSON] на його користь: кошти в сумі 3056,04 гривень, сплачені ним банку в рахунок погашення кредиту за кредитним договором від 02.07.2014 року № [NUMBER]; пеню в сумі 42898,89 гривень; неустойку в сумі 1426,88 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий Кур'єр» № 207 від 04.11.2016 року. Листа про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Зважаючи на вищевикладені обставини, за згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає наступне. [PERSON] ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобовязанні. Договором, згідно положень ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Строком договору, як зазначено у ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. 02.07.2014 року, між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець), був укладений договір без номера про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій (вікон) по ціні виконавця. [PERSON] п. 1.1. договору, виконавець зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі замовнику у власність ПХВ конструкцій (вікон) а замовник, згідно із п. 1.2. вказаного договору, зобов'язався сплатити та прийняти готові вироби та роботу. [PERSON] із п. 2.1. договору, вартість виробів склала 2244 гривні 84 копійки, які замовник, згідно п. 3.1 договору, зобов'язався сплатити. В звязку з відсутністю у [PERSON] необхідної суми для оплати вартості виробів, останній, за пропозицією виконавця, 02.07.2014 року уклав кредитний договір з АТ «ОТП Банк» на суму 2244 гривні 84 копійки, що підтверджується Специфікацією до кредитного договору. В день підписання кредитного договору, банк оплатив замовлення позивача в сумі 2244 гривні 84 копійки, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок виконавця. Кошти за кредитним договором від 02.07.2014 року № [NUMBER], [PERSON] виплатив повністю, що підтверджується відповідною копією довідки АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] від 05.03.2015 року, яка знаходиться у матеріалах справи. Дата виконання зобовязання 05.03.2015 року. Також, до справи додані копії квитанцій, згідно яких позивач сплатив банку кошти у сумі 3153 гривня, з яких: 3056,04 копійки оплата по кредиту та 97 гривень 54 копійки оплата послуг банку за проведення касових операцій. [PERSON] п. 3.2 договору, після виконання п.3.1. договору (оплати замовником вартості виробів), виконавець зобов'язався протягом 30 робочих днів, з моменту укладення договору, передати у власність замовника виготовлені вироби. Відповідно до п. 3.9 договору, обовязки виконавця по даному договору вважаються виконані в повному обсязі після підписання замовником акта прийому-передачі виробів. Таким чином, виконавець був зобовязаний передати замовнику вироби до 03.08.2014 року, проте, як зазначив позивач вікна так доставлені йому і не були, а на усні звернення до виконавця, останній відповідав йому, що є деякі проблеми і щоб той зачекав. [PERSON] ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладення договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобовязання сторін припиняються. Як вбачається з вище викладеного, відповідач по справі договір не виконав, тобто істотно порушив договір, укладений з позивачем, в звязку з чим останній був позбавлений того, на що розраховував при його укладенні (в даному випадку не отримав вироби, які замовляв). Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги в частині розірвання договору від 02.07.2014 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] по виготовленню ПВХ конструкцій, підлягають до задоволення. Також, до задоволення підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 3056,04 гривень, сплачені позивачем АТ «ОТП Банк» в рахунок погашення кредиту за кредитним договором від 02.07.2014 року № [NUMBER], які були сплачені позивачем на виконання договору, укладеного 02.07.2014 року між ним та відповідачем по виготовленню ПВХ конструкцій. Відповідно до ч. 1, ч. 5. ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З 03.08.2016 року розпочався перебіг строку порушення виконавцем зобовязань за договором та, станом на 01.07.2016 року, останній прострочив виконання на 637 днів. Враховуючи викладене, суд врахувавши вартість замовлення (2244,84 гривні), кількість прострочених днів (637), перевіривши розрахунок позивача, вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі трьох відсотків вартості робіт за кожен день прострочення у сумі 42898 гривень 89 копійок обґрунтовані та підлягають до задоволення. Окрім того, згідно п. 4.2 договору від 02.07.2014 року, в разі невиконання п. 3.2 договору (зобов'язання виконавця протягом 30 робочих днів передати у власність замовника виготовлені вироби), виконавець зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен робочий день прострочки. Позивач просив стягнути з відповідача вказану неустойку у сумі 1426,88 гривень, провівши розрахунок, виходячи з вартості договору (2244,84 гривні) та прострочення виконання (637 днів). Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 0,1% від вартості договору, є обґрунтованою, проте не погоджується із кількістю прострочених днів, на підставі яких позивач провів розрахунок неустойки. Так, позивач розрахував неустойку за 637 днів, тобто виходячи з загальної кількості днів прострочки, проте, згідно п. 4.2 договору, неустойка стягується за кожен робочий день прострочки. Таким чином, розрахунок повинен був бути зроблений з урахуванням лише робочих днів за період з серпня 2014 року по червень 2016 року. Так, враховуючи те, що за вказаний період робочих днів було 418 (637-219 (вихідні та святкові)), тому неустойка підлягає розрахунку наступним чином: 0,1% від 2244,84 грн. (вартість договору) = 2,24 грн.; 2,24 грн. х 418 днів = 936 гривень 32 копійки. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки, відповідно до п. 4.2 договору, підлягає до часткового задоволення, а саме у сумі 936 гривень 32 копійки. На підставі ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON]В, понесені судові витрати у сумі 1506 гривень 64 копійки. На підставі наведеного та

Outcome: approved