Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку він набув на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., зареєстрованого 12 листопада 1996 року Дніпродзержинським бюро технічного інвентаризації в реєстровій книзі № 115 за реєстрованим номером 20862. У цій квартирі він зареєстрований з 28 травня 2011 року. 16 січня 2003 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище з дошлюбного « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ще до реєстрації шлюбу [INFO] [PERSON] вселилася у належну йому квартиру разом із своїм на той час неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , як члени його сім`ї та були зареєстровані у житловому приміщенні. 07 жовтня 2009 року шлюб між ним, позивачем, та [PERSON] було розірвано, і вона разом зі своїм на той час неповнолітнім сином [PERSON] залишила належну йому квартиру, забравши всі свої особисті речі та особисті речі свого сина. [INFO] колишня дружина знялася з реєстрації по спірній квартирі, а її син [PERSON] залишився бути зареєстрованим у житловому приміщенні. У 2016 році він випадково зустрівся з відповідачем та поросив його знятися з реєстрації по квартирі, на що він запевнив його, що він виписався з квартири та зареєстрований за іншою адресою. Проте, під час укладання договорів з комунальними службами він дізнався, що відповідач до теперішнього часу зареєстрований у квартирі. Відповідач без поважних причин не проживає у належній йому, позивачу, квартирі з 2009 року, що підтверджується актом про непроживання від 19 листопада 2019 року. Він не чинив відповідачу перешкоди в проживанні у квартирі по [ADDRESS] , і [PERSON] не звертався із заявами про перешкоди в проживанні у квартирі. У зв`язку з реєстрацією у квартирі відповідача він вимушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації у квартирі колишнього члена своєї сім`ї, який з 2009 року не мешкає у квартирі. Він не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги і не може на свій розсуд у повному обсязі користуватися правами власника майна. Посилаючись на статті 386, 391, 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просив позов задовольнити та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснив суду, що відповідач є сином його колишньої дружини [PERSON] , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2009 рік. В 2009 році [PERSON] разом з сином [PERSON] залишили належну йому, позивачу, квартиру по [ADDRESS] , до якої вони вселилися у 2002 році та де були зареєстровані. Вони переїхала проживати до матері дружини у квартиру по [ADDRESS] . Йому невідомо, де в теперішній час мешкає відповідач. Він намагався розшукати відповідача, але йому це не вдалося. До його квартири по [ADDRESS] на ім`я відповідача приходять вимоги з банків про погашення боргів. Вислухавши позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, загальною площею 53,8 кв.м. житловою площею 39,9 кв.м., яка складається із трьох житлових кімнат, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 червня 1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., реєстровий номер № 2904, зареєстрованим 12 листопада 1996 року Дніпродзержинським бюро технічного інвентаризації в реєстровій книзі № 115 за реєстрованим номером 20862 (а.с. 11). 16 січня 2003 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с. 8). Згідно особового рахунку на квартиру (а.с. 12 ), [INFO] [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані у належній позивачу квартирі по [ADDRESS] . 07 жовтня 2009 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, і після розірвання шлюбу [PERSON] було присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9). 01 жовтня 2010 року [PERSON] знялася з реєстраційного обліку по квартирі по [ADDRESS] , а її син [PERSON] до теперішнього часу залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, що підтверджується копією особового рахунку на квартиру (а.с. 12). В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджував, що у 2009 році його колишня дружина [PERSON] та її син [PERSON] , забравши всі свої особисті речі, залишили належну йому квартиру по [ADDRESS] , і більше до квартири не поверталися. Дружина разом з сином [PERSON] переїхала проживати до своєї матері, потім вона знялася з реєстрації по спірній квартирі, а її син залишився зареєстрованим, але у квартирі не мешкає, фактичне місце проживання відповідача, йому, позивачу, невідоме. Згідно акту про непроживання від 19 листопада 2019 року (а.с. 13), що складений на підставі свідчень мешканців квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ), квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) будинку [ADDRESS] , та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ», відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає у квартирі по [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час. Те, що відповідач не мешкає у спірній квартирі з 2009 року, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] надала показання про те, що вона з 2014 року мешкає у квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться в одному під`їзді з квартирою позивача. [PERSON] більше п`яти років мешкає у себе в квартирі з іншою жінкою на ім`я [PERSON] . Ніякі інші чоловіки в цій квартирі не мешкали. Вона не знає, хто такий [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання про те, що він мешкає у квартирі [ADDRESS] . Знає позивача, який мешкає у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. Їх квартири розташовані на одному поверсі. Відповідача бачив ще, коли він був хлопчиком. Приблизно 12 років тому назад позивач жив з жінкою на ім`я [PERSON] та з її малолітнім сином, віком приблизно 10-11 років. Десь років 10-11 тому назад позивач та [PERSON] розійшлися. [PERSON] вийшла заміж за іншого чоловіка і виїхала разом з сином з квартири позивача. Після того, ні вона, ні її син до квартири позивача не приходили, їм ніхто не перешкоджав проживати у цій квартирі. Останні шість років і до теперішнього часу [PERSON] мешкає у своїй квартирі з іншою жінкою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який є колишнім членом сім`ї позивача, не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2009 року, тобто більше одного року, будь-які угоди між ним та позивачем, як власником квартири, не укладалися. Позивач не чинив відповідачу перешкоди в проживання у спірній квартирі, що підтверджується повідомленням КП КМР «УКОЖФ» від 19 листопада 2019 року (а.с. 16), в якому зазначено, що на адресу їх підприємства в період з 2018 року по теперішній час заяв від [PERSON] про перешкоди в проживанні в квартирі по [ADDRESS] , не надходило. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом . \~ \~ \~ \~У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.». \~ \~ \~ \~ Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що реєстрація відповідача\~ у\~належній позивачу\~на праві\~власності квартирі,\~істотно ущемляє\~права позивача,\~як власника\~ нерухомого\~майна,\~перешкоджає здійсненню\~ його\~ прав\~по користуванню\~та розпорядженню\~власністю,\~ бо\~ [PERSON] \~ не\~має можливості\~ на\~свій розсуд\~ розпоряджатися\~ належною\~йому квартироюта\~реалізувати своє\~право на\~ отримання\~житлової субсидії. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як колишній член сім`ї власника квартири, який не є власником житла, не проживаючи у квартирі без поважних причин понад один рік (з 2009 року), втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у квартирі по\~ [ADDRESS] , є підставою для зняття його з реєстрації по цій квартирі.

Outcome: approved