Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.07.2016р. позивач придбав у [PERSON], відповідно до укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу №00699/09/8046/2016, - автомобіль марки BMW 525, 1994 року випуску, сірого кольору, седан-В, номер шасі WBAHD61010GJ72986. Свідоцтво про реєстрацію серія СХХ №997891 від 24.04.2015р. Даний договір оформлений та підписаний сторонами в Сервісному центрі МВС м. Києва. Крім того, 17.06.2016р. [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія СХО №383415, н/з [NUMBER] і, таким чином, він став власником автомобіля. 24.06.2017р. позивачеві стало відомо, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна мається запис про заборону відчуження вказаного ТЗ, який належить йому на праві власності. Дане обтяження здійснено Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області на підставі постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження №42488454 від 27.10.2014р. Боржником за виконавчим провадженням є [PERSON] Таким чином, позивач вказує, що він як власник рухомого майна, не може ним вільно розпоряджатися. Просить суд, - зняти арешт з ТЗ марки BMW 525, 1994 року випуску, сірого кольору, седан-В, номер шасі WBAHD61010GJ72986. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 640грн. 00коп., сплачений при подачі позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Не скористався правом надання письмового відзиву проти позову. В судовому засіданні представник третьої особи: Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала і просила відмовити у задоволенні позову. Письмові пояснення щодо позову надані не були. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №00699/09/8046/2016 від 17.07.2016р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки BMW 525, 1994 року випуску, сірого кольору, седан-В, номер шасі WBAHD61010GJ72986; Свідоцтво про реєстрацію серія СХХ №997891 від 24.04.2015р. Даний договір був оформлений та підписаний сторонами в Сервісному центрі МВС м. Києва в присутності адміністратора такого органу. Дані обставини також підтверджуються матеріалами, наданими до суду Регіональним сервісним центром в Черкаській області МВС України від 29.03.2018р. за №31/23/4-642. Крім того, 17.06.2016р. [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія СХО №383415, н/з [NUMBER] і, таким чином, набув право власності на вказаний автомобіль. Під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність придбання рухомого майна [PERSON] або протиправність реєстрації. Відповідно до даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.06.2017р. та від 26.03.2018р. мається запис про заборону відчуження вказаного ТЗ. Дане обтяження здійснено Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області на підставі постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження №42488454 від 27.10.2014р. Боржником за виконавчим провадженням є [PERSON] Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області 13.04.2018р. до суду надана інформація, за якою встановлено, що виконавче провадження №42488454 про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 2550грн. на користь держави за постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 30.12.2013р. було закрите постановою державного виконавця від 31.05.2016р. за п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. 1999р.). Крім того, відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2018р., вказане виконавче провадження знищене. Під час розгляду даної справи з матеріалів, наданих Регіональним сервісним центром в Черкаській області МВС України від 29.03.2018р. за №31/23/4-642 також встановлено, що за [PERSON] ТЗ марки BMW 525, 1994 року випуску, сірого кольору, седан-В, номер шасі WBAHD61010GJ72986 був зареєстрований 07.05.2003р. і останнім автомобіль знятий з обліку для реалізації ще 17.02.2005р. Після цього, власниками транспортного засобу були різні фізичні особи, в т.ч. на час винесення державним виконавцем постанови від 27.10.2014р. про накладення арешту на автомобіль та оголошення заборони на його відчуження, - боржник [PERSON] його власником вже не був тривалий час. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені у ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в т.ч. винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» в ред., що діяла на час виниклих правовідносин). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. від 02.06.2016р., набрав законної сили з 05.10.2016р., враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 05.01.2018р.) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як зазначено у статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що державним виконавцем помилково було накладено арешт на майно транспортний засіб, як на такий, що належить на праві власності боржнику за виконавчим провадженням [PERSON] На час судового розгляду справи виконавче провадження знищене і постанова від 27.10.2014р. органами ДВС (посадовими особами) не скасована, арешт з рухомого майна ТЗ марки BMW 525, 1994 року випуску, сірого кольору, седан-В, номер шасі WBAHD61010GJ72986, - не знятий, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки судом встановлено факт порушення його майнових прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640грн. 00коп., сплачений за подачу позову (направлений поштовим відправленням 30.12.2017р., а надійшов до суду 05.01.2018р.) відповідно до квитанції від 29.12.2017р. №51712. На підставі викладеного та,

Outcome: approved