Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вимоги позову обґрунтовує тим, що він, [PERSON] на підставі ордеру зареєстрований та проживає разом з сім`єю в неприватизованій квартирі [ADDRESS] . Вказує, що згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за вищевказаною адресою окрім нього, зареєстровані: донька, [PERSON] , донька [PERSON] , [PERSON] . Мотивуючи позовні вимоги зазначає, що [PERSON] не проживає в житловому приміщені понад один рік без поважних причин, про що складено відповідні Акти. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Зазначає, що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинять. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] внаслідок ДТП загинула його дружина [PERSON] та її мати [PERSON] . Відповідач, [PERSON] приходиться рідним братом його загиблої дружини. На поховані сестри та матері Відповідач присутній не був, засобів зв`язку з ним немає. Позивач вказує, що не бажає сплачувати комунальні платежі за Відповідача, оскільки на його утриманні знаходяться дві дитини, а наявність Відповідача даній квартирі змушує його сплачувати за Відповідача, в той час коли він не проживає та не користується житлом вже понад рік. Зазначив, що для розшуку відповідача та зв`язку з ним було докладено всіх можливих дій, зокрема було розміщено оголошення в газеті з`явитись за вищезазначеною адресою, для з`ясування питання про реєстрацію. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року прийнято до розгляду справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі (а.с.33). Позивач до судового засідання не з`явився, до початку судового засідання подав заву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач до судового засідання не з`являвся. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе винести зачне рішення по справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно поквартальної карточки, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, [PERSON] , помер [INFO] . Згідно з Актами, складеними та підписаними сусідами та завіреного начальником ЖЕК, в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , 1972 року народження дійсно не проживає за вищевказаною адресою, щонайменше з 05 грудня 2018 року (а.с.26-28). Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ним житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останнім, у зв`язку з цим права користування жилим приміщенням, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його примусове зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинить, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу(дружина, їх діти, батьки). Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст. 71 цього кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Поважності причин відсутності відповідача в спірній квартирі не встановлено. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що позивачем у судовому засіданні доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог на необхідність їх задоволення. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved