Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) є власником житлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] та постійно проживає за зазначеною адресою, при цьому, за даною адресою зареєстрований також його (позивача) син відповідача [PERSON], який з 01.05.2017 року за вказаною адресою не проживає, та зніматися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ухвали від 30.07.2018 року про відкриття провадження на підставі\~ст. 19 ЦПК України\~розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання, в свою чергу, клопотань від учасників справи щодо призначення справи в судовому засіданні з викликом сторін, - не надходило. Крім того, учасники справи повідомлені судом про судове засідання, позивач надав до суду заяву, зареєстровану за вх. № 30685 від 30 листопада 2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, відповідач відзив на позов не подавав, як не подавав і будь-яких заяв, клопотань, у зв'язку з чим розгляд справи здійснено за наявними у справі доказами. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.07.2011 року, виданого державною акціонерною компанією «Хліб України», квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі розпорядження державної акціонерної компанії «Хліб України» від 20.06.2011 року № 17. Відповідно до довідки квартального комітету № 9 Подільського району м. Кропивницького № 298 від 30.11.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою не проживає, починаючи з 01.04.2017 року. Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 20.07.2018 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано з 08.12.1995 року за адресою м. Кропивницький (м. Кіровоград), [ADDRESS]. Конституція України\~встановила основні засади права власності.\~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу,\~ст. 47 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], який набув права користування житловим приміщенням квартирою № 8 по вул. Велика Пермська, 13 в м. Кропивницькому, не проживає в зазначеній вище квартирі з 01.04.2017 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеною квартирою, або ж намагався вселитися в квартиру, або ж відсутній в квартирі за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON], про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою № 8 по вул. Велика Пермська, 13 в м. Кропивницькому, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень\~ч.6 ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому, враховуючи, що ухвалою суду від 30 липня 2018 року за клопотанням позивача [PERSON] останнього звільнено від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved