Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що йому на підставі договору дарування від 26.09.2014 року належить квартира за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою проживає його мати [PERSON] та зареєстрований, але не проживає з осені, 2010 року його батько [PERSON], який після розірвання шлюбу з його (позивача) матірю [PERSON] забрав свої речі та виїхав з квартири на інше місце проживання, не приймає участі в утриманні житла. Позивач також зазначив, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права, як власника квартири, не дає можливості в повному обсязі використати права власника та створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст.316, 319, 321, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 4-Б за адресою: м. Кіровоград, вул. Зінченко, 32. В судове засідання позивач та в його інтересах представник не зявилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, представником позивача до суду подано заяву за вх.№18002 від 30.06.2015 року про розгляд справи без її як представника позивача участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Народне слово» № 26(3204) від 25 червня 2015 року, причини неявки суду не відомі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала. Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 26.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 943, належить квартира № 32, що знаходиться у будинку номер 4Б, на вулиці Зінченка у місті Кіровограді, за умовами якого (договору дарування) [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність вищевказану квартиру, яка належить Дарувальнику ([PERSON]А.) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2002 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1638, зареєстрованого 09.09.2002 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» в реєстрову книгу № 8 за реєстровим №1609. Право власності на квартиру зареєстроване 26.09.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 462616435101, номер запису про право власності: 7129395. Крім того, відповідно до п.17 зазначеного Договору дарування цей договір вчинено зі згоди колишнього чоловіка Дарувальника [PERSON], справжність підпису якого на відповідній заяві, яка зберігається у справах нотаріуса, засвідчено 25.09.2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №942. Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 08 серпня 1992 року у Кіровоградському районному відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 704, - було розірвано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2014 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (дата державної реєстрації 26.09.2014 року, державний реєстратор: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер 943, виданий 26.09.2014 року. Відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради від 16.04.2015 року № 563 склад сім'ї [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], складають: мати [PERSON], [INFO] та батько [PERSON], [INFO]. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], з 02.10.2002 року зареєстровано за адресою: [INFO], кв. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], після розірвання шлюбу з матірю позивача [PERSON], а саме з вересня 2010 року не проживає в [INFO], яку він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку членів його сімї, крім того, в квартирі відсутні його особисті речі, коштів на утримання квартири не надає, також не несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Викладені обставини підтверджені матеріалами справи: договором дарування квартири від 26.09.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2014 року, якими підтверджено право власності позивача на квартиру [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року, згідно з якими [PERSON] з 02.10.2002 року зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 10.01.2015 року про відсутність особи за місцем реєстрації, за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в [INFO], підписи яких посвідчено начальником КП «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» [PERSON], якими підтверджено, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з осені 2010 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], не приймає участі в утриманні житла, особисті речі та речі повсякденного користування в квартирі відсутні, а тому вважаються судом встановленими. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач, який набув право користування житловим приміщенням, без поважних на те причин не проживає в [INFO] з осені 2010, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, і даний факт не спростовано в порядку ст.ст.10,60 ЦПК України, приймаючи до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, відповідач добровільно залишив дану квартиру, в квартирі відсутні його особисті речі та речі повсякденного користування, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою № 32 в будинку №4Б по вул. Зінченка у м. Кіровограді, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст.ст.16, 316, 317, 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved