Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, просить визнати ним право власності на 1/2 частку обєкту незавершеного будівництва (житлового будинку), загальною площею 233,95 кв.м, житловою площею 79,60 кв.м за адресою: Тернопільська обл., Зборівський р-н, с.Озерна, вулиця Л.Українки, буд.49, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер 6122686700:02:002:0596) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га; виділити йому 1/2 частку земельної ділянки в порядку поділу земельної ділянки (кадастровий номер 6122686700:02:002:0596) для будівництва і обслуговування житлового будинку (обєкту незавершеного будівництва), господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.15 га, що знаходиться за адресою Тернопільська обл., Зборівський р-н, с.Озерна, вулиця Л. Українки. Позивач позовні вимоги підтримує посилаючись на те, що він та відповідачка з 10 вересня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання сторони за спільні кошти здійснили будівництво житлового будинку , що за адресою: вул. Л. Українки, буд. 49, у селі Озерна Зборівського району Тернопільської області. Станом на сьогоднішній день вказаний житловий будинок, який являється спільною сумісною власністю подружжя, є об'єктом незакінченого будівництва 92 % готовності. Сторони не можуть добровільно домовитись про порядок поділу будинку. Відповідач надала відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що земельна ділянка поділу не підлягає, так як є її особистою власністю. Строни не заперечують щодо розгляду справи у порядку спрощеного судового провадження без участі сторін про що надали заяви. Тому суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, проводить розгляд справи за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне: сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2008 року, що засвідчує їх свідоцтво про одруження серії І-ИД № 045057, видане Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області, актовий запис № 16. Рішенням Озернянської сільської ради від 12 червня 2012 року [PERSON] у власність передано земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вул. Л.Українки у с. Озерна Зборівського р-ну Тернопільської обл., кадастровий №6122686700:02:002:0596. 18 березня 2013 року її видано свідоцтво право власності на земельну ділянку серії САЕ № 742187 Будівництво спірного будинку розпочато в 2014 році, про що свідчить повідомлення відповідача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про початок виконання будівельних робіт по вул. Л.Українки у с. Озерна Зборівського р-ну Тернопільської обл. \~ \~ \~ \~28 травня 2014 року відділом містобудування та архітектури Зборівської районної державної адміністрації видано відповідачу будівельний [NUMBER]. \~ \~ \~ \~Довідка Зборівського РБТІ засвідчує, що в даний час стан готовності житлового будинку по вул. Л. Українки, буд. 49 у селі Озерна Зборівського району становить 92 відсотки. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст.ст. 60, 63, 69 СК України та ст.ст.328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільних справах № 6-47цс16, № 6-2710цс15.\~ Враховуючи, що будівництво розпочато і провадилося під час перебування сторін у шлюбі, з дотриманням встановлених будівельних норм і правил, об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок по вул. Л. Українки, буд. 49, у селі Озерна Зборівського району є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу із визначенням часток. За ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.372 ЦК України). Таким чином позовні вимоги в частині поділу незавершеного будівництвом житлового будинку підлягають задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину цього майна. Що стосується позовних вимог в частині поділу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: земельна ділянка, яка була приватизована одним із подружжя, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, є особистою приватною власністю того, хто її приватизував. Вказане положення сімейного законодавства щодо статусу приватизованої земельної ділянки набрало законної сили 13 червня 2012 року. До 13 червня 2012 р. законодавець відносив земельну ділянку, набуту внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, до обєктів спільної сумісної власності подружжя (ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України у редакції до змін від 17 травня 2012 р.). Таким чином, виходячи з положень дії закону в часі, якщо один із подружжя приватизував земельну ділянку до 13 червня 2012 р., то така земля є обєктом спільної сумісної власності, а якщо після вказаної дати, то така нерухомість є особистою приватною власністю того з подружжя, хто оформив приватизацію. В даній справі рішення Озернянської сільської ради про передачу земельної ділянки відповідачу прийнято 12 червня 2012 року. Однак, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить, що право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем 14 березня 2013 року, свідоцтво право власності на земельну ділянку серії САЕ № 742187 видане 18 березня 2013 року. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права Отже право власності на земельну ділянку набуто відповідачем 14 березня 2013 року. Крім цього, відповідачем надано рішення Озернянської сільської ради №55 від 31 березня 1999 року про виділення їй земельної ділянки площею 0,15 га на вул. Шевченка у с. Озерна для будівництва індивідуального житлового будинку. Тобто земельна ділянка була виділена відповідачу ще до одруження з позивачем. Отже присадибна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача і не підлягає поділу. При цьому посилання позивача на ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України щодо права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній є необґрунтованим, оскільки позивач має право на ? ідеальну частку незавершеного будівництва і майно ще не набуло статусу житлового будинку. Крім цього відповідач у позовних вимогах просить ? частину земельної ділянки йому виділити. Згідно з земельним законодавством України, виділення земельних ділянок громадянам здійснюється спеціально уповноваженими на те органами (ст.ст.122, 123 Земельного кодексу України) і не належить до компетенції суду. Враховуючи вказане вище позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial