Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначив, що у належній йому квартирі зареєстрована донька одного з попередніх співвласників квартири - [PERSON], хоча ні неповнолітня [PERSON], ні її батьки в квартирі не проживають. Її реєстрація у належній позивачу квартирі, порушує його конституційні права власника, створює незручності в користуванні квартирою, та додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. В судове засідання представник позивача надав клопотання про задоволення позову, розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився з невідомих причин. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, в порядку встановленому п.5 ч.5, ч.9 ст. 74 ЦПК України. Суд розцінює його неявку - без поважної причини, та відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України розглядає справу в порядку заочного провадження. Крім того, про розгляд справи повідомлялась мати [PERSON] - [PERSON], яка особисто отримавши судову повістку, не з'явилась до суду з невідомих причин. Представник третьої особи Службу у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району надав заяву, згідно якої, мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], та в ході бесіди повідомила спеціалістів служби, що найближчим часом дитина буде знята з реєстрації та зареєстрована за адресою реєстрації матері. Справу представник третьої особи просив розглянути за його відсутності, та прийняти рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду повторно не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. На підставі ст.ст. 10,11,60 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, за ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі договору купівлі-продажу серія та номер:1784, виданого 17 грудня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Інформація про реєстрацію права власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, актуальна і на час розгляду справи. В судовому порядку попередні власники квартири неодноразово оспорювали права [PERSON] на квартиру [ADDRESS], однак рішеннями судів, що набрали законної сили, підтверджено правомірність набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Надалі, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у справі ЄУН №337/2992/15ц, Провадження №2/337/18/2016, що набрало законної сили, усунуто [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання попередніх власників - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. При цьому на цей день, за адресою: [ADDRESS] продовжує бути зареєстрована донька [PERSON] і [PERSON] - неповнолітня [PERSON], [INFO]. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Припинення права власності особи на квартиру припиняє його право на користування цією квартирою, а тому неповнолітня [PERSON] втратила право користування квартирою. Крім того суд приймає до уваги положення Сімейного кодексу України, за яким неповнолітня дитина повинна проживати і бути зареєстрованою разом із своїми батьками, які мають переважне право на виховання дитини і несуть обов'язок по її матеріальному забезпеченню. Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], з 2010 року по цей час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та відповідно до її пояснень працівникам Служби у справах дітей, бажає зареєструвати дитину за адресою свого проживання. Таким чином суд приходить до висновку, що продовження реєстрації місця проживання неповнолітньої [PERSON] із сторонньою для неї особою - позивачем [PERSON], порушить як вимоги діючого сімейного законодавства, так і права дитини, також зважаючи на що, позов підлягає задоволенню. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позові не заявлено, у зв'язку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: approved