Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Позов мотивує тим, що постановами в.о. Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах від 20.01.2004 року відносно нього було порушено кримінальну справу та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та обрано запобіжний захід - підписка по невиїзд. 02 липня 2012 року згідно постанови про перекваліфікацію злочину слідчим Перемишлянського району Львівської області кримінальну справу в ч. 1 ст. 366 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину в діях позивача. 17 листопада 2012 року згідно постанови про закриття кримінальної справи слідчим прокуратури Перемишлянського району Львівської області закрито кримінальну справу № 150-062 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину. Таким чином [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з 20 січня 2004 року по 17 листопада 2012 року, тобто 8 років 10 місяців. Вважає, що незаконними діями органів прокуратури Львівської області та прокуратури Перемишлянського району Львівської області, які виявилися у незаконному порушенні проти нього кримінальної справи, що призвело до його звільнення з роботи, позбавлення його права на роботу, йому було заподіяно значної моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що він пережив значних і тривалих страждань, пов'язаних з незаконним кримінальним переслідуванням, що призвело до негативних наслідків морального характеру, зокрема, до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, стану здоров'я. Через напругу в сім'ї виникали часті сварки і непорозуміння, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків. Оскільки на його утриманні перебували дружина, яка на той період знаходилася у декретній відпустці по догляду за дитиною, малолітня дитина та матір, інвалід 2 групи, то неможливість утримувати сім'ю, забезпечувати повноцінним рівнем життя, призвело його в стан постійної депресії, що виражалося в проявах занепокоєння, напруги, безсоння, почуття невпевненості у завтрашньому дні. Постійна напруга у відношеннях з дружиною призвело до розвалу сім'ї. Крім того, в жовтні 2010 року померла його мама. Незаконне перебування під слідством та судом протягом майже 9 років відобразилося у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, втрати мами, розвалу сім'ї, погіршення стану його здоров'я. А тому, просить стягнути в його користь за рахунок коштів державного бюджету України 1 114 950,00 грн. моральної шкоди пов'язаної із незаконним пред'явленням обвинувачення та незаконного запобіжного заходу - підписки про невиїзд протягом 8 років 10 місяців. Ухвалою суду від 28 лютого 2013 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено прокурату Львівської області та прокуратуру Перемишлянського району Львівської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Представники відповідачів прокуратури Львівської області та прокуратури Перемишлянського району Львівської області позов не визнали. Суду пояснили, що право на відшкодування шкоди та порядок відшкодування встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, а право на таке відшкодування виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, а також встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою. Оскільки таких фактів судом встановлено не було, то позов [PERSON] є безпідставним. Разом з тим, вважають, що моральна шкода в розмірі 1 114 950,00 грн. не обґрунтована. А тому, просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача головного управління Державного казначейства України у Волинській області та Державного казначейства України Петрунів Т.С. позов не визнала. Суду пояснила, що постановами про закриття кримінальної справи не встановлено незаконності дій органів досудового слідства. Органи прокуратури діяли в межах своїх повноважень. Позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не зазначив причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір завданої йому шкоди, не підтверджено обсягу страждань. А тому, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми - ст. 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 1176 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Стаття 1 даного закону містить вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, в тому числі і такі підстави, як незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Як вбачається з матеріалів постановами в.о. Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах від 20.01.2004 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та обрано запобіжний захід - підписка по невиїзд. 02 липня 2012 року згідно постанови про перекваліфікацію злочину слідчим Перемишлянського району Львівської області кримінальну справу в ч. 1 ст. 366 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину в діях позивача. 17 листопада 2012 року згідно постанови про закриття кримінальної справи слідчим прокуратури Перемишлянського району Львівської області закрито кримінальну справу № 150-062 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину. Отже закриття кримінальної справи, порушеної стосовно позивача, може свідчити лише про відсутність в його діях складу такого злочину. Враховуючи, що порушення кримінальної справи не було підставою для його звільнення, тому не можна вважати, що діями відповідачів у зв'язку із звільненням позивача з роботи, йому було заподіяно моральну шкоду. Вцілому [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з 20 січня 2004 року по 17 листопада 2012 року, тобто 8 років 10 місяців. Постановою про перекваліфікацію злочину від 02.07.2012 року установлено, що «в ході досудового слідства не встановлено фактів внесення безпосередньо [PERSON] до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та вчинення ним будь-яких підроблень документів». Постановою про закриття кримінальної справи від 17.11.2012 року установлено, що «аналізуючи зібрані в ході проведення досудового слідства матеріали, слід прийти до висновку, що по даній кримінальній справі відсутні докази, які б підтверджували факти вчинення обвинуваченим [PERSON] привласнення та розтрати державних коштів, тобто в його діях відсутні ознаки злочини, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України». В зв'язку з цим, твердження представників відповідачів про невстановлення факту незаконності дій органів досудового слідства щодо позивача є безпідставними. Оскільки, щодо позивача винесено постанови про закриття кримінальної справи, якими встановлено незаконність дій органів досудового слідства, а тому, він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно з п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до п.п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України. Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Ухвалою суду від 24 квітня 2013 року по справі призначено судово-психологічну експертизу. Згідно висновку № 3749 судово-психологічної експертизи від 25.03.2014 року (а.с. 153-161) встановлено, що внаслідок безпідставного обвинувачення у вчиненні злочину у підекспертного [PERSON] відбувалось руйнування адаптивного рівня його життєдіяльності, розвиток життєвих подій набув соціально та психологічно руйнівного для нього характеру. Ситуація, що досліджувалася по даній справі є психотравмувальною для [PERSON], внаслідок якої позивачу завдані душевні страждання (моральна шкода) і є такою, що призвела до вираженої проблематизації у житті позивача (довготривалість кримінального розслідування, проблеми в сім'ї, вн.). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про деравний бюджетУкраїни на 2014 рік» (ст. 8) з 1 січня 2014 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 1218 грн. З огляду на період перебування [PERSON] під слідством і судом (106 місяців) розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди не повинен бути меншим, ніж (1218х106) 129 108,00 грн. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] майже 9 років перебував під слідством і судом, що безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало страждань. А інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, юридичними особами, зашкодило його професійній діяльності. Вказані обставини призвели до того, що впродовж тривалого часу [PERSON] був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Його нормальні життєві зв'язки були порушені, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, це вплинуло на загальний стан його здоров'я, що підтверджується медичною документацією (а.с. 33-36). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 130 000,00 грн. Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, пунктів 1, 2 ст. 23 БК, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет України». Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на користь [PERSON] 130 000,00 грн. моральної шкоди.

Outcome: partial