Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до нього від 09 лютого 2017 року, 30 березня 2017 року та від 21 червня 2017 року, просить визнати кредитний договір № HAU2GK00000002 від 21 травня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], в частині умов абзацу 3 п. 8.1., а саме «Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 355,57 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитними договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії» недійсним в частині включення до щомісячного платежу складової частини із заборгованості з винагороди з дати укладення договору. В обґрунтування позову позивач вказував, що між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21 травня 2008 року був укладений кредитний договір № HAU2GК00000002 (далі за текстом Кредитний договір), за яким він отримав від Банку в кредит кошти у розмірі 24070,56 доларів США строком до 21 травня 2023 року та прийняв на себе зобовязання щомісячно сплачувати Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за ставкою 1,25 % на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% вічних від суми зарезервованих ресурсів. В розмінні Закону України «Про захист прав споживачів» виданий йому кредит є споживчим. А від так, на думку позивача, при укладенні договору відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були включені до нього несправедливі умови щодо обовязку позичальника сплатити на користь Банку комісію та винагороду за проведення додаткового моніторингу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] викладені в первісному та уточнених позовних заявах підтримали повністю і просили їх задовольнити. В своїх поясненнях представник [PERSON] посилалася на ті обставини, що умовами кредитного договору, укладеного 21 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], визначений обовязок позивача про сплату щомісячних платежів в сумі 355,57 доларів США. Згідно з Графіком погашення кредиту, до щомісячного платежу була включена винагорода за резервування, що є порушення прав позивача саме як споживача. Умови кредитного договору в цій частині, на переконання [PERSON], являється несправедливими по відношення до позивача, оскільки не місять вказівки на вид послуги, яка надається Банком за ці гроші. В якості прикладу, представник позивача посилалася на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Представник позивача [PERSON] підтримав виступ представник [PERSON] та додатково пояснив, що про порушення прав позивача стало відомо саме після завершення Верховним Судом України розгляду справи № 6-1746цс16. В судовому засіданні представник обох відповідачів [PERSON], яка приймала участь в судовому розгляду у режимі відео конференції, проти позову заперечувала та пояснила, що в момент підписання кредитного договору [PERSON] був ознайомлений з його умовами, в тому числі щодо сплати винагороди за резервування фінансових ресурсів, та погодився його виконувати, що засвідчив власним підписом. Саме в момент укладення кредитного договору [PERSON], попередньо ознайомившись з його умовами, мав змогу відмовитися від тримання кредиту. Тому саме з 21 травня 2008 року, на думку представника відповідачів, слід відраховувати строк позовної давності, яку позивач пропустив, оскільки звернувся з позовом про захист порушеного права лише у 2016 році. Крім цього, представник [PERSON] посилалася на обставини, викладені нею у письмових запереченнях щодо правової природи винагороди за резервування саме як послуги Банку. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про [PERSON] України» встановлення обовязкових для банків стандартів та правил ведення бухгалтерського обліку та звітності, що відповідають вимогам законодавства України, віднесено до компетенції НБУ. В п. 2.4 гл. 2 розділу ІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 255, визначені комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи і затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобовязання чи вважається фіксованою. На час укладення кредитного договору формування резервів під кредитні ризики банківської установи здійснювалося на підставі Положення «Про формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків», затвердженого постановою НБУ від 06 липня 2003 року № 279. Резерв під кредитні ризики формується банком і використовується для покриття збитків за непогашеною позичальником заборгованість за кредитними операціями за основним боргом, стягнення якої є неможливим. Наявність у Банку обовязку здійснювати формування резерву, на переконання представника [PERSON], є підставою для нарахування винагороди за таку послугу, що не заборонено Законом України «Про захист прав споживачів». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAU2GК00000002 від 21 травня 2008 року (далі за текстом кредитний договір). У відповідності з умовами пп. 1.1., 8.1. вказаного кредитного договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 24070,56 доларів США зі строком погашення по 21 травня 2023 року, з яких 20000,00 доларів США на придбання нерухомості, 600,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент видачі кредиту, 116,91 доларів США на страхування майна, 100,00 доларів США особисте страхування, та 3253,65 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит був наданий в обмін на зобовязання [PERSON] по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди з зазначені даним договором строки. В абз. 3 п. 8.1. кредитного договору сторони, які його уклали, домовились, що позичальник [PERSON] щомісяця в період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 355,57 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитними договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. В Додатку № 2 до Кредитного договору визначені складові частини щомісячного платежу сумі 355,57 доларів США, які використовуються для погашення заборгованості за цим договором. Так, цей платіж складається з суми винагороди за резервування, суми відсотків за користування кредитом та суми погашення по кредиту. В окремому стовбці визначений залишок кредитку (зарезервованих ресурсів) після справи чергового щомісячного платежу. В іншому Додатку під № 1, який є невідємною частиною кредитного договору, викладена інформація про загальну вартість кредиту, в тому числі умови кредитування розмір річної відсоткової ставки за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту. Про ознайомлення [PERSON] з вказаними Додатками до кредитного договору та отримання їх копій свідчить його особистий підпис на примірниках вказаних вище додатків. Поняття «споживчий кредит» визначено в ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору та на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору. Позивач та його представники як в тексі позовної заяви, так і під час виступу з усними поясненнями вказували на те, що включена відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в кредитний догорів умова обовязкової сплати [PERSON] в обсязі щомісячного платежу винагороди за резервування ресурсів є несправедливою. Але з такими доводами позивача та його представників суд не погоджується з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. В кредитному договорі, згідно з вимогами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент укладення договору, повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Крім цього Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Як вбачається з розділу 4 Кредитного договору, сторони, що його уклали, дійшли згоди, що для виконання зобовязань за цим договором [PERSON] резервує ресурси у розмірах, зазначений у графіку погашення кредиту (Додаток № 2) до даного договору, і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, визначеному у п. 8.1. Кредитного договору. В цьому ж розділі Кредитного договору сторони узгодили, що винагороду за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом. Постановою Правління [PERSON] Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, яка набрала чинності 05 червня 2007 року, затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно з п. 1.1., 1.3. цих Правил, вони розроблені відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації; банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами. Це фактично є закріпленням на нормативному рівні тих вимог, які до цього вже були визначені в законі. Згідно з п.п. 3.1., 3.2. цих Правил Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг; кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Іншим обовязком Банку, визначеним у п. 3.3. Правил, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, є необхідність в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між [PERSON] і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в сукупності з Додатками № 1 і № 2, суд приходить висновку, що вказаний договір в момент його укладення відповідав вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління [PERSON] Банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Крім того, позивач [PERSON] до моменту укладення кредитного договору у повній мірі був поінформований Банком про умови кредитування та всі супутні послуги, які йому будуть надані за цим договором, в тому числі такої послуги, як право на використання зарезервованих ресурсів. Від так, позивач,

Outcome: dismissed