Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 18 227 грн. боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 2017 року уклав з відповідачем договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 785. Згідно вказаного договору відповідач отримав у позику грошові кошти у сумі 17 000 грн., які зобовязався повернути до 27 червня 2017 року. Однак, з настанням дати повернення позики відповідач борг не повернув, письмова вимога до нього про повернення коштів залишилася без реагування. Оскільки [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконував, у такого станом на 13 липня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 18 227 грн., з яких 17 000 грн. заборгованість по тілу позики, 272 грн. інфляція, 255 грн. заборгованість по процентах та 700 грн. витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що 20 червня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 785, відповідно до якого останній отримав у позику грошові кошти у сумі 17 000 грн., які відповідно до п. 2 даного договору зобовязався повернути в строк до 27 червня 2017 року (а. с. 5-6). Крім цього встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим у такого виникла заборгованість у розмірі 17 527 грн., з яких 17 272 грн. заборгованість за тілом позики з урахуванням інфляції та 255 грн. заборгованість за процентами (станом на 13 липня 2017 року). Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок у встановлений в зобовязанні термін його виконання. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 7 договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (а. с. 5-6). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за договором позики від 20 червня 2017 року, суд вважає, що позовна заява про стягнення заборгованості за тілом позики з урахуванням інфляції та процентами є обґрунтованою. Що стосується судових витрат, то суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 640 грн. судового збору (а. с. 1). Крім цього, ним також були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (1 500 грн. вивчення матеріалів та надання усної консультації, 1 000 грн. складання позовної заяви, 500 грн. 1 година представництва у суді) (а. с. 25-26, 32-35). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, на відповідача також покладаються сплачені позивачем судові витрати у розмірі 3 640 грн.

Outcome: approved