Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ в частках житлового будинку з господарськими будівлями що є спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно В обґрунтування якої вказав, що 21.04.2007 року уклав шлюб з відповідачем, [PERSON] . За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Проте, 06.09.2016 року шлюб було розірвано. В добровільному порядку відповідач відмовляється зареєструвати за позивачем його право на частку в зазначеному житловому будинку. У зв`язку з чим просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, загальна площа житлових приміщень якого становить 61,30 кв.м., житлова площа становить 36.20 кв.м. Крім цього просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за собою та за відповідачем, [PERSON] право власності по 1/2 частці за кожним на 2/3 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім цього наполягав щоб відповідач сплатила половину вартості 2/3 будинку Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила відмовити в задоволені позову. Пояснила, що поділ майна, а саме житлового будинку не можливий. Погодилась сплатити половину вартості 2/3 будинку, на що позивач дав згоду. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] шлюб між сторонами було розірвано 06.09.2016 року. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] придбала 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] а даний будинок має загальну житлову площу 61.30 м2 та складається з : коридору 4.80 м2; вана 5.00 м2; коридор 6.60 м.2; коридор 8.70 м.2; житлова кімната 23.40 м2; житлова кімната 12.80 м2. Оціночна вартість житлового будинку складає 54 200 грн. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх нею спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою ч.1 ст. 69 сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того що один з них не мав причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч.1 ст.70 СК України, ч.2 ст. 372 ЦК у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з постанови ВС України у справі № 6-12цс13, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 6, 7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Враховуючи вищенаведене, та той факт, що позивачем не надано відповідних доказів, а саме висновку експерта щодо можливості виділення відокремленої частини будинку з самостійним виходом, суд вважає необхідними частково задовольнити заявлені позовні вимоги позивача, котрий в судовому засіданні погодився на отримання грошової компенсацію зі сторони відповідача за 1/2 частки 2/3 частини житлового будинку. На підставі ст.ст. 60,61,70 СК України, 372 ЦК України,

Outcome: partial