Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звільнення від сплати аліментів та стягнення безпідставно отриманих аліментів. Просить суд винести рішення, яким звільнити його - [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2007 року на користь [PERSON] у розмірі 1 / 4 частині від усіх видів заробітку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Визнати таким, що не підлягає виконавчий лист № 2-2142/07, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 10 квітня 2007 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1 /4 частині від усіх видів заробітку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20 грн. 60 коп. ( двадцять грн. 60 коп.) безпідставно отриманих аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за період з 16 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року, включно. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: 12 жовтня 2001 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2007 року, яке набрало законної сили 21.04.2007 р., з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1 / 4 частині від усіх видів заробітку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] [INFO] . На даний час вищевказане рішення виконується, шляхом стягнення аліментів з заробітної плати позивача на корись в відповідача. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2008 року, яке набрало законної сили 07.02.2008 р., шлюб між сторонами розірвано. Прізвище відповідача [PERSON] змінено на [PERSON] , у зв`язку зі вступом у шлюб. 07 липня 2012 року батько позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 06 листопада 2020 року, у зв`язку з продажем квартири, відповідач зняла з реєстрації доньку позивача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В листопаді 2020 р. відповідач разом зі своєю сім`єю та спільною донькою сторін - [PERSON] переїхали мешкати до будинку [ADDRESS] . 16 листопада 2020 року донька сторін змушена була переїхати мешкати до позивача за адресою: [ADDRESS] . Наймодавцем квартири [ADDRESS] , є дружина позивача - [PERSON] . З 30.11.2020 р. донька позивача - [PERSON] зареєструвалась за вищевказаною адресою. Як пояснювала позивачу донька, її переїзд до батька був пов`язаний з тим, що мати - відповідач її постійно ображала: висловлювалась на доньку нецензурною лайкою, висловлювала претензії щодо її харчування, ставлячи дочці в провину кількість з`їдених нею харчів, застосовувала до доньки фізичне насильство (останній раз в жовтні 2020 року била по обличчю руками), примушувала доньку прибирати за відповідачем, її нинішнім чоловіком, їх спільними доньками в усьому будинку, доглядати за доньками відповідача від іншого шлюбу. Після переїзду до батька, донька сторін телефонувала відповідачу з проханням віддати її особисті документи: паспорт, свідоцтво про народження, ідентифікаційний код та особисті речі. На прохання доньки відповідач відмовила, написавши 26.11.2020 р. СМС повідомлення, в якому зазначила, що віддасть документи та речі після рішення суду. Лише після звернення позивача до Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо притягнення до відповідальності відповідача за незаконне утримання документів та особистих речей дочки, а також після направлення донькою письмового звернення до керівника за місцем роботи відповідача, відповідач повернула документи та частину речей доньки, направивши їх Новою поштою, зазначивши, що отримувач - 16 річна донька мала сплатити за доставку - 117 грн., та менше половини від отриманих у грудні 2020 року за листопад 2020 року аліментів. 2070,00 грн., замість 2090,60 грн. За час мешкання доньки у позивача, з 16.11.2020 р., відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання, хоча має таку можливість тому як працює, щомісяця отримує заробітну плату. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. На позовні вимоги позивача стороною відповідача було надано відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, обґрунтовує це тим, що донька сторін в любий момент може передумати та повернутися мешкати до матері, вважає, що вона мешкає разом з батьком тимчасово, крім того відповідачем були повернуті через термінал «Приватбанку» аліменти за період з 16.11.2020 року по 30.11.2020 року у розмірі 20,60 грн., а раніше відповідачем усі отримані аліменти від позивача надсилалися на банківський рахунок доньки. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Третя особа по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, підтвердила, що мешкає з батьком з листопада 2020 року, та не бажає повертатися мешкати до матері. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2007 року, яке набрало законної сили 21.04.2007 р., з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1 / 4 частині від усіх видів заробітку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . На даний час вищевказане рішення виконується, шляхом стягнення аліментів з заробітної плати позивача на корись в відповідача. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2008 року, яке набрало законної сили 07.02.2008 р., шлюб між сторонами розірвано. Прізвище відповідача [PERSON] змінено на [PERSON] , у зв`язку зі вступом у шлюб. 07 липня 2012 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 06 листопада 2020 року, у зв`язку з продажем квартири, відповідач зняла з реєстрації доньку позивача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 06.11.2020 р. № 13475. В листопаді 2020 р. відповідач разом зі своєю сім`єю та спільною донькою сторін - [PERSON] переїхали мешкати до будинку [ADDRESS] . 16 листопада 2020 року донька сторін змушена була переїхати мешкати до позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом з місця мешкання від 01.12.2020 р.. Наймодавцем квартири [ADDRESS] , є дружина позивача - [PERSON] , що підтверджується договором найму житла від 23.03.2020 р.. З 30.11.2020 р. донька позивача - [PERSON] зареєструвалась за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою від 30.11.2020 р. № [NUMBER] . З пояснень [PERSON] , встановлено, що її переїзд до батька був пов`язаний з тим, що мати - відповідач її постійно ображала: висловлювалась на доньку нецензурною лайкою, висловлювала претензії щодо її харчування, ставлячи дочці в провину кількість з`їдених нею харчів, застосовувала до доньки фізичне насильство ( останній раз в жовтні 2020 року била по обличчю руками), примушувала доньку прибирати за відповідачем, її нинішнім чоловіком, їх спільними доньками в усьому будинку, доглядати за доньками відповідача від іншого шлюбу. Після переїзду до батька, донька сторін телефонувала відповідачу з проханням віддати її особисті докумени: паспорт, свідоцтво про народження, ідентифікаційний код та особисті речі. На прохання доньки відповідач відмовила, написавши 26.11.2020 р. СМС повідомлення, в якому зазначила, що віддасть документи та речі після рішення суду. Лише після звернення позивача до Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо притягнення до відповідальності відповідача за незаконне утримання документів та особистих речей дочки, а також після направлення донькою письмового звернення до керівника за місцем роботи відповідача, відповідач повернула документи та частину речей доньки, направивши їх Новою поштою, зазначивши, що отримувач - 16 річна донька мала сплатити за доставку - 117 грн., та менше половини від отриманих у грудні 2020 року за листопад 2020 року аліментів, що підтверджується: талоном-повідомленням єдиного обліку № 79 від 27.11.2020 р.; протоколом від 27.11.2020 р., поясненнями [PERSON] від 27.11.2020 р., поясненнями [PERSON] від 27.11.2020 р., звернення від 01.12.2020 р., вимога від 01.12.2020 р., експрес-накладними від 07.12.2020 р., 09.12.2020 р., скріншотом з мобільного телефону відповідача ( отримано аліментів 4181,19 грн.), довідкою з Банку від 29.12.2020 р. про перерахування [PERSON] дочці 2070,00 грн., замість 2090,60 грн., відповіддю [PERSON] від 10.12.2020 р.. За час мешкання доньки у позивача, з 16.11.2020 р., відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання, хоча має таку можливість тому як працює, щомісяця отримує заробітну плату. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, нормами Сімейного кодексу України передбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, дитина проживає разом з батьком і він її повністю утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Отже з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Разом з тим, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Відповідно до частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Донька сторін визначила своє місце проживання з батьком з 16.11.2020 р., Враховуючи те, що неповнолітня дитина проживає з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, і виникли суттєві обставини, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дитини між собою, враховуючи, що дитина не проживає зі стягувачем аліментів, і тому в неї припинилось право на отримання аліментів, що призначені на утримання дитини і стягуються на її користь, а також враховуючи, що дитина, проживає з платником аліментів і у зв`язку з цим відпали підстави для стягнення з батька аліментів на утримання дочки на корись матері, яка проживає окремо від дитини. При таких обставинах суд вважає за доцільне припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача з часу, з якого дитина мешкає разом з батьком, та що підтверджено документально. В частині стягнення безпідставно стягнутих коштів у розмірі 20,60 грн. відмовити, оскільки ці гроші повернуті позивачу відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1681,60 грн. що складається з оплати судового збору у розмірі 840,80 грн. + 840,80 грн. за окремі позовні вимоги, а також 420.40 грн. за заяву про забезпечення позову. З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 840,80 грн. + 420,40 грн. = 1261,20 грн.

Outcome: partial