Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом. Просить стягнути із відповідачки [PERSON] заборгованість в сумі 15 565,81 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в березні 2012 року після припинення ним торгівлі в магазині с. Новий Милятин Буського району Львівської області ним було передано під письмову розписку відповідачки [PERSON] від 05.03.2012 року увесь товар на загальну суму 15 565,81 грн., які вона зобов'язалась повернути відповідачу протягом одного року в строк до 05.03.2013 року. Однак, цього не зробила до цього часу. Ні на письмові, ні на усні вимоги позивача, відповідачка не реагує, що змусило його звернутись до суду із цим позовом для захисту порушених прав і законних інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, подану заяву підтримав повністю та просить суд її задовольнити, виходячи із наведених вище мотивів. Проти заочного вирішення цього судового спору не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, а позовних вимог по суті не оспорила. В силу ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до переконання про підставність та обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні прошитого, пронумерованого та скріпленого підписами сторін зошита про передачу магазину в с. Новий Милятин від [PERSON] до [PERSON], копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 6-10), 05 березня 2012 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] матеріальних цінностей на загальну суму зведення - 15 565,81 грн. 25 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідачки із письмовою претензією про повернення позики щодо необхідності виконання нею своїх грошових зобов'язань перед ним у строк до 04 березня 2015 року, що була залишена відповідачкою без задоволення, про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 11-12). Відтак, узятих на себе грошових зобов'язань відповідачка не виконала, спірною сумою позивача безпідставно користується. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України). Згідно з приписами ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З наведеного вбачається, що між позивачем та відповідачкою мають місце правовідносини з приводу договору позики, укладеного ними від 05.03.2012 року, що засвідчує передання позивачем відповідачці речей, визначених родовими ознаками на загальну суму 15565,81 грн., що підпадають під регулювання норми статті 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відтак, враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, з відповідачки в користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені ним при пред'явленні цього позову до суду. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved