Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] та до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання. В обґрунтування позову вказує, що він (позивач) являється батьком відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] . На даний час він є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ Черкаської області, має інвалідність 3-ьої групи загального захворювання по зору та з доходів отримує лише пенсію в розмірі 2 318 грн. 56 коп. Інших додаткових видів доходу та соціальних виплат він (позивач) не має. Також вказує, що до 2018 року він проживав разом із сином та колишньою дружиною в будинку за адресою: [ADDRESS] , яким він (позивач) володів на праві спільної часткової власності. В 2018 році він (позивач) подарував своєму сину відповідачу [PERSON] належну йому Ѕ частину будинку та вони із сином домовились, що син буде надавати йому допомогу в догляді та утриманні. Однак, коли відповідач [PERSON] набув право власності на будинок, то заборонив йому там проживати. При цьому, припинив надавати йому будь-яку допомогу, в тому числі і матеріальну. Іншого нерухомого майна, де б він міг проживати, у нього (позивача) немає і, так як він не має коштів, щоб орендувати приміщення для проживання, змушений жити в теплу пору року в гаражі в Кооперативі «Енергетик» за адресою: м. Черкаси, вул. Молоткова, 20, а взимку проситься на ночівлю до племінниці. Також зазначає, що він (позивач) батьківських прав не позбавлявся, до встановлення йому у 2017 році інвалідності працював та намагався повністю матеріально забезпечувати своїх дітей (відповідачів [PERSON] та [PERSON] ) Однак, на теперішній час діти не бажають з ним спілкуватись та матеріально йому не допомагають, хоча мають достатній рівень заробітку. А тому, враховуючи, що він є непрацездатним, особою похилого віку, має тяжкі життєві обставини, проживає один, має значні проблеми зі здоров`ям та отримує маленьку пенсію по інвалідності, якої вистачає лише на придбання ліків та продуктів харчування, просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь аліменти на його утримання в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з кожного з відповідачів, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, щомісячно, довічно. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 року відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку сторони не заперечували. 22.06.2021 року представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Мельніченко А.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідачі заперечують проти задоволення позову, оскільки насправді позивачу є де жити, він отримує достатню пенсію, але через те, що зловживає алкогольними напоями у нього погіршились відносини з близькими, а всі наявні кошти він (позивач) витрачає на спиртне. Твердження позивача, що між ним та відповідачем [PERSON] була домовленість щодо належної позивачу Ѕ частини будинку, яку він переписав на відповідача, а останній в свою чергу мав його підтримувати матеріально, не відповідають дійсності, оскільки відчуження частини будинку на користь відповідача було зроблено за згодою позивача, щоб його не ошукали шахраї та не відібрали житло злочинним шляхом, так як він, через зловживання алкоголем, часто буває в такому стані, що не може себе контролювати. Разом з тим, вказує, що відповідачі заперечують і той факт, що не допомагають позивачу матеріально та не спілкуються з ним. Насправді вони з ним спілкуються, але по мірі можливості, оскільки всі працюють та мають свої сім`ї і своїх дітей, що в свою чергу також нівелює твердження позивача про його намагання їх утримувати матеріально, оскільки відповідачі цього не потребували і не потребують. За таких підстав, та, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів того, що він дійсно потребує матеріальної допомоги на своє утримання, відповідачі просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кушнір Т.В.. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та наданих до неї письмових доказів. А саме, просили стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з кожного з відповідачів, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, щомісячно, довічно. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Мельніченко А.М. просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на заперечення відповідачів, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої та третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Вказане також роз`яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, непрацездатними громадянами в розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Водночас, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому, суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Отже, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В судовому засіданні встановлено, що позивач у справі [PERSON] є рідним батьком відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , що не заперечується ніким із учасників судового процесу. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію за віком у розмірі 2 318 грн. 56 коп. (а. с. 7). Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що йому не вистачає отримуваних коштів на нормальний рівень життя, оскільки він окрім пенсії немає інших джерел доходу та немає власного житла, тому змушений проживати в гаражі кооперативу «Енергетик», а в зимній час ночувати у племінниці. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. Таким чином, в судовому засіданні були досліджені та підтверджені два значущі факти, а саме: недієздатність позивача та його кровне споріднення з відповідачами. Вказані обставини є доведеними і не заперечувалися сторонами. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, та вказуючи на значні проблеми зі здоров`ям, тяжкі життєві обставини, в тому числі і на відсутність належного житла, позивач [PERSON] , не довів це належними доказами. Так, позивач надав докази, що він є інвалідом 3-ьої групи (загальне захворювання по зору), що стверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серія [NUMBER] (а.с. 8). Однак сам факт наявності у позивача інвалідності ще не вказує на те, що він потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідачів, враховуючи те, що він отримує пенсію за віком, розмір якої станом на 17.02.2021 року складав 2 318 грн. 56 коп. та є більшим від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, який з 01.01.2021 року складає 1769 грн., а з 0.07.2021 року - 1854 грн. Доводи про те, що останній проживає в гаражі в Кооперативі «Енергетик» за адресою: [ADDRESS] , також не вказують на потребу в матеріальній допомозі, оскільки позивач має постійне місце реєстрації, а саме з 24.02.2019 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними паспорта позивача [PERSON] , серія [NUMBER] (с. 68-69), а відповідно має і місце проживання за вказаною адресою. Отже, в даному випадку житла позивач не позбавлений, оскільки має зареєстроване місце проживання і доказів того, що позивачу чиняться перешкоди у проживанні за місцем його реєстрації позивачем суду не надано. Крім того, з відзиву на позовну заяву та пояснень, даних представником відповідача [PERSON] , вбачається, що позивачу ніхто не чинить перешкод і в проживанні в Ѕ частині будинку [ADDRESS] , яку саме він і подарував сину - [PERSON] . При цьому, суд враховує, що доказів зворотнього позивачем суду не надано. Отже, в даному випадку позивач не позбавлений житла (відповідних доказів суду не надано), щомісячно отримує пенсію в розмірі 2 318 грн. 56 коп., тобто в сумі більшій за прожитковий мінімуму, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України», а відтак є таким, що матеріально забезпечений державою на достатньому рівні (протилежне останнім не доведено). Також позивачем і не надано доказів того, що він дійсно тяжко хворіє та витрачає значну частину свого доходу (пенсії) на придбання ліків та на лікування, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від своїх дітей - відповідачів у справі. А тому, з урахуванням викладеного, доказів, наданих на обгрунтування позову, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на його користь аліментів на його утримання, як непрацездатного батька. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed