Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 19.07.2016 року, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, повязану з витратами на відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER], завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 30\~000 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що на підставі генеральної довіреності йому належить автомобіль [NUMBER], фактично право власності на який зареєстровано на імя [PERSON] Восени 2015 року вказаний автомобіль він передав у користування та розпорядження своєму знайомому [PERSON] з усіма документами на нього. 28.12.2015 року о 22.40 год. [PERSON], керуючи вказаним транспортним засобом, по автодорозі по вул. Володимира Великого (Мелешкіна) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, перебуваючи у стані наркотичного спяніння, не обрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції, своєчасно не застосував міри гальмування, допустив зіткнення з автомобілем марки Gelly MR 7151A, під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажири автомобіля марки Gelly MR 7151A [PERSON] та [PERSON] тілесні ушкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2016 року винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. На відновлювальний ремонт автомобіля він витратив 30000 грн., які [PERSON] в добровільному порядку відмовляється відшкодувати, у звязку з чим за захистом своїх майнових прав та інтересів він вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, однак подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, предявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. З урахуванням згоди позивача та його представника суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.3,11,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних \~прав, свобод чи інтересів. Цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 60 ч.1, ч.4 \~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судовим розглядом встановлено, що 28.12.2015 року о 22.40 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по автодорозі по вул. Володимира Великого (Мелешкіна) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані наркотичного спяніння, не обрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції, своєчасно не застосував міри до гальмування, допустив зіткнення з автомобілем марки Gelly MR 7151A, під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажири автомобіля марки Gelly MR 7151A [PERSON] та [PERSON] травмовані. Своїми діями [PERSON] допустив порушення п.2.9 «а», п.п.12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2016 року, яка набрала законної сили 16.02.2016 року (а.с.14), [PERSON] визнано винним за ст.124, ч.1 ст.1309 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу з вини [PERSON] не потребує окремого доказування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як розяснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Судом встановлено, що [PERSON] експлуатував автомобіль [NUMBER], переданий йому в користування та володіння [PERSON], який, в свою чергу, володів на користувався ним на підставі генеральної довіреності серії НАН 516758 від 21.05.2015 року зі строком дії до 21.05.2020 року, оформленої дійсним власником автомобіля [PERSON], право власності на імя якого зареєстроване згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 570412 від 17.12.2014 року (а.с.6,10). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль позивача, а отже до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.1187 ЦК України щодо обовязку відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП. Оскільки на момент скоєння ДТП [PERSON] перебував в стані наркотичного спяніння, тому в розумінні ст.32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, а отже відповідальність за завдану позивачу шкоду має нести саме відповідач як винна особа. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як встановлено судом, [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, а саме: посвідчення водія, реєстраційного документа на автомобіль. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Виходячи з викладеного, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування йому шкоди, завданої пошкодженому майну під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.12.2015 року та сталася саме з вини [PERSON] Згідно рахунку №01/02 від 01.02.2016 року ФОП [PERSON] (а.с.11-13) на замовлення [PERSON] було проведено відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER], з оформленням акту виконаних робіт за № 01/02-16 від 01.02.2016 року та видачею квитанції (а.с.7,8). Вартість ремонту становить 30\~000 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди,завданоїпозивачу [PERSON] в результаті ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON], складає 30\~000 грн., яка є доведеною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на його користь 551,20 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved