Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що 13.11.2017 року він надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) доларів США, які останній мав повернути до 01.01.2018 року, про що було написано розписку, однак у визначений строк позичальник борг не повернув, ухиляється від зустрічей та повернення коштів. Станом на 06.05.2020 року заборгованість [PERSON] становить 1896, 11 доларів США, тому просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 1896,11(одна тисяча вісімсот двадцять доларів США 11 центів), а також судові витрати, по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 01.06.2020 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відповідно до поданої заяви просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву та/чи клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи з викликом сторін подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2017 року [PERSON] , написав розписку та поставив свій підпис про те, що 13.11.2017 року він отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 1620,00 доларів США, та зобов`язувався повернути до 01.01.2018 року, що стверджується наданою копією розписки від 13.11.2017р. (а.с.6). Відповідно до боргової розписки, у разі не своєчасного повернення Відповідачем суми 1620,00 доларів США, останній зобов`язується сплачувати штрафну санкцію в розмірі 10% від суми боргу. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, про що не одноразово повідомлявся. З розрахунками суми боргу вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] , станом на 06.05.2020 року становить 1896,11 доларів США, з яких: сума заборгованості за позикою - 1620,00 доларів США; штрафна санкція в розмірі 10% від простроченої суми заборгованості за період з 01.01.18р. по 06.05.2020р. - (1620,00 дол. США х 10%) дорівнює 162,00 дол. США; сума заборгованості в розмірі 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.01.2018р. по 06.05.2020р. - 114,11 дол. США, що стверджується наданими позивачем розрахунками (а.с.8). ¬Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц. Дослідивши надану Позивачем боргову розписку судом встановлено, що з її змісту вбачається отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у борг. Та встановлено обов`язок Відповідача повернути грошові кошти Позивачеві.

Outcome: approved