Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом 09.06.2017 року, в якому просив суд стягнути зі [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження в ДТП належного йому транспортного засобу марки Volkswagen Golf, р/н 26047АЕ, в розмірі 33\~173,21 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження 2\~700 грн., моральну шкоду 15\~000 грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Предявлені вимоги позивач мотивував тим, що 11.09.2016 року на автодорозі в с. Рохманівка Криворізького району Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Volkswagen Golf, р/н 26047АЕ, під його керуванням, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у виникненні ДТП постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2016 року за ст.124 КУпАП визнано [PERSON] Розмір матеріальних збитків, спричинених автомобілю, яким він керував на відповідній правовій підставі, оцінено в 53\~173,21 грн., з яких страховою компанією відшкодовано 20\~000 грн. в межах ліміту відповідальності, а невідшкодовану частину шкоди [PERSON] в добровільному порядку відмовляється виплатити йому. Крім того, внаслідок ДТП він зазнав емоційного стресу, був позбавлений можливості користуватись автомобілем, який, перш за все, він використовував для поїздок до своїх батьків похилого віку. Обставини пригоди вплинули на стан його здоровя, життєвий графік, змусили змінити звичний для нього образ життя, викликали ряд проблем матеріального характеру, повязаних з додатковими витратами на ремонт автомобіля, які є для нього істотними. З урахуванням обсягу та глибини моральних страждань, рівня вини [PERSON] у виникненні ДТП, розмір спричиненої йому моральної шкоди він оцінив в 15 000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, однак останній подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, предявлені вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Заяв, заперечень на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно клопотання просив справу розглянути за його відсутності у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, предмета розгляду, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.3,11,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних \~прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч.1, 4 \~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2016 року о 08.50 год. на автодорозі по вул. Чеботарьова в с. Рохманівка Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], під час зміни напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Golf, р/н 26047АЕ, під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку позаду та здійснив обгін. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] допустив порушення п.п.10.1, 13.1 ПДР України. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2016 року, яка набрала законної сили 24.10.2016 року (а.с.7), [PERSON] визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу [PERSON] як потерпілому в ДТП з вини [PERSON] не потребує окремого доказування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як розяснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Судом встановлено, що на момент ДТП 11.09.2016 року [PERSON] експлуатував автомобіль марки Volkswagen Golf, р/н 26047АЕ, на законних підставах, маючи при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАВ № 023395 від 06.06.2003 року та посвідчення водія (а.с.5), що відповідає вимогам п.2.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON], будучи винним у виникненні ДТП, зобовязаний відшкодувати [PERSON] спричинену йому шкоду відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки ГАЗ 3307, р/н АЕ 1958АВ [PERSON] була застрахована ПрАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом страхування цивільно-правової відповідальності серії АЕ № 6491495 (а.с.6). Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д22/02/17 від 20.02.2017 року (а.с.8-14), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, р/н 26047АЕ, після отриманих в результаті ДТП механічних пошкоджень складає 53\~173,21 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу). У звязку з настанням страхового випадку, ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховик виконало покладені на нього зобов'язання шляхом виплати потерпілій стороні [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 20\~000 грн. в межах ліміту відповідальності, що не оспорювалось представником третьої особи. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки в результаті недостатності страхової виплати невідшкодованим позивачеві залишився розмір матеріальних збитків в сумі 33\~173,21 грн. (з розрахунку: 53\~173,21 20 000), який в контексті ст.1194 ЦК України відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобовязаний відшкодувати, тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із стягненням зі [PERSON] на користь [PERSON] заявленої позивачем суми матеріальної шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної\~шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~\~ фізичній\~\~ чи юридичній\~\~ особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з\~\~урахуванням\~п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON], суд виходить з меж предявлених ним позовних вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 2500 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 746,88 грн. в рахунок часткового відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та 2700 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Outcome: partial