Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 09 серпня 1997 року у Павлоградському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 409. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що він з відповідачем зареєстрували шлюб в 1997 році. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, та [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та обов'язки, відсутності взаєморозуміння та поваги один до одного. В сім'ї відбувалися сварки, свідками яких були діти, що поступово призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні стосунки між ними припинені з червня 2015 року. З того часу спільне господарство вони не ведуть, сумісно не проживають. Позивач вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. В зв'язку з чим просить розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, просив провести розгляд справи за його відсутністю. У випадку неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у зворотному поштовому повідомленні, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 09 серпня 1997 року у Павлоградському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 409, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача залишити без змін.

Outcome: approved