Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], [INFO]. Після смерті матері - залишилась спадщина - 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Коли померла мати він одразу не звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. На той момент йому було 19 років, він навчався у Вищому комерційному училищі Київського національного торговельно-економічного університету, потім поступив до Київського національного торговельно-економічного університету на денну форму навчання. Крім того, у 2009 році його мати [PERSON] була позбавлена відносно нього батьківських прав, а згідно чинного законодавства України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Тому за відсутністю знань права і він вважав, що не має право спадкувати після неї. Також, на момент смерті його мати не була ніде зареєстрована, так як вона була виписана з квартири на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року. Лише, коли він створив свою сім'ю його родичі роз'яснили, що він має право на спадкування майна після смерті його матері [PERSON] Коли він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривошия Н.А. йому було роз'яснено, що він дійсно має право на спадщину, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, так як ним пропущений шестимісячний строк, встановлений законом для подачі заяви про прийняття спадщини і про який він тех. не знав, про що є постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року у вказаній справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати цивільну справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у заявах по суті справи, просить суд позов задовольнити. Уповноважений представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила слухати справу у відсутності представника та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Уповноважений представник відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила розглянути справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, представником відповідача до суду було подано письмові заперечення, в яких остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідачів. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 9). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право власності від 15 листопада 1993 року, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунальної власності Дарницького району м. Києва, [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON] та [PERSON] у рівних долях (а.с. 15). 07 липня 1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було складено актовий запис № 470 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON] (а.с. 10-11). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] (а.с. 12-13). Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 603 від 26 жовтня 2009 року «Про призначення опіки над малолітніми та неповнолітніми дітьми», піклувальником [PERSON] було призначено [PERSON] (а.с. 14). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с. 17). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). За час свого житті [PERSON] заповіту не склала. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 01 листопада 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривошиї Н.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 02 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривошия Н.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], померлої [INFO] року у зв'язку із пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 22). Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на день смерті матері [PERSON] було дев'ятнадцять років, при цьому [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно свого сина - [PERSON], у зв'язку з чим останній і не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка була визнана рішенням суду такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та місцезнаходження якої позивачу відомо не було. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та визначення останньому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року терміном в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, Головного управління юстиції в м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved