Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому змінивши його предмет, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу, укладеного 03 березня 1999 року на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» за реєстраційним № 157.Н між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO], рнокпп [NUMBER], право власності на гараж № 139 загальною площею 19,7 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Єлізаветівське шосе, 8, Гаражно-будівельний кооператив «Лівобережний-1А». В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що 03 березня 1999 року між ним та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу гаража, зареєстрований Товарною біржею «Автомобілі та нерухомість» за реєстраційним № 157.Н, відповідно до якого [PERSON] продав позивачу гараж загальною площею 19,7 кв.м. розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ «Лівобережний-1» блок № ЗА. Зазначений обєкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 2-179 від 11.02.1998 року та угоди про поділ спадкового майна реєстровий № 2-180 від 11.02.1998, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ в реєстровій книзі № 14 за № 3444, як зазначено п.3 Договору. Вважає, що сторони по вищезазначеній угоді виконали всі умови договору, тобто гараж був переданий у власність позивачу, а останній провів розрахунок з відповідачем, сплативши йому 4 617 грн. 29 липня 2015 року за його зверненням ОКП «Дніпродзержинським БТІ» було виготовлено технічний паспорт на гараж, зареєстрований в інвентаризаційній справі № 7895, за даними якого гараж, розташований у Дніпропетровській області, м. Дніпродзержинськ, ГБК «Лівобережний-1» № 14 блок 3а складається з приміщення гаража літ А-1 загальною площею 21,7 кв.м., підвалу п/д. У березні 2017 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг м.Кам'янського з питання реєстрації права власності на належне мені нерухоме майно, де йому повідомили про неможливість проведення державної реєстрації прав на вищезазначений обєкт нерухомого майна в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на гараж не входить у перелік документів встановлений статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952-ІV. Додатково повідомляэ, що Товарна біржа «Автомобілі та нерухомість» (код 25018418), як юридична особа, припинила свою діяльність 15.12.2006 року. Інший учасник договору [PERSON] помер, а у позивача відсутня інформація стосовно його спадкоємців (правонаступників).Розпорядженням голови Дніпровської районної радим від 06.04.2000 року № 67-р «Про державну реєстрацію ГБК «Лівобережний-1 А» на 143 гаражі згідно зі списком. 06 квітня 2000 року ВК Дніпродзержинської міської ради проведено державну реєстрацію Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-1 А» (код 25819348) за № 1 223 120 0000 003437, що підтверджується свідоцтвом серії А00№ 659565, витягом зі статуту в редакції 2000 року. Зазначає, що спірний гараж № 139 фактично знаходиться на території Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-1 А» за адресою Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Єлізаветівське шосе, 8. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. 27 вересня 2017 року представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 березня 1999 року між позивачем та [PERSON] на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» було укладено договір № 157.Н від 03.03.99 року про купівлю-продаж гаража, який складається з шлакоблочної одноповерхової будівлі загально площею 19,7 кв.м. в м.Дніпродзержинськ «Лівобережний 1» блок №3-А (а.с.11). Даний обєкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 2-179 від 11.02.1998 року та угоди про поділ спадкового майна реєстровий № 2-180 від 11.02.1998, зареєстрованого в. Дніпродзержинському БТІ в реєстровій книзі № 14 за № 3444, що підтверджується п.3 Договору про купівлю-продаж гаража. Відповідно до пункту 5 договору продаж гаражу було здійснено за 4617 грн. В договорі зазначено, що на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», даний договір зареєстрований на товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» та не підлягає нотаріальному посвідченню. 29 липня 2015 року Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на гараж (інвентаризаційна справа №7895) (а.с.12-15). Відповідно до наданої інформації за вих.№3667/14.17-30 від 17.10.2017 року Дніпровським районним у місті Камянське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомлено про наявність актового запису про смерть №284 від 04.03.2005 року на гр. [PERSON], [INFO], який помер 01.03.2005 року у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області (а.с.83). Розпорядженням голови Дніпровської районної радим від 06.04.2000 року № 67-р «Про державну реєстрацію ГБК «Лівобережний -1 А» на 143 гаражі згідно зі списком (а.с.50-53) та 06 квітня 2000 року Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради проведено державну реєстрацію Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-1 А» (код 25819348) за № 1 223 120 0000 003437, що підтверджується свідоцтвом серії А00№ 659565, витягом зі статуту в редакції 2000 року (а.с.47). На підтвердження факту того, що спірний гараж № 139 фактично знаходиться на території Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-1 А» за адресою Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Єлізаветівське шосе, 8, позивачем долучено до матеріалів справи списком членів ГБК «Лівобережний-1 А», який є додатком до розпорядження голови Дніпровської районної ради від 06.04.2000 № 67-р (№п-ч 127) (а.с.50-53); витягом із списку членів ГБК «Лівобережний-1 А» станом на 14.05.2012 року (а.с.54-55); договором оренди земельної ділянки, укладеного 24 січня 2006 року між Дніпродзержинською міською радою та ГБК «Лівобережний-1 А», зареєстрованого за № 02910 від 27.01.2006 року з додатками до нього (а.с.57-68). Згідно відповіді за вих.№1694 від 20.20.2017 року на виконання ухвали суду про витребування доказів обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що інвентаризаційно-реєстраційна справа на гараж за адресою: Дніпропетровська область, місто Камянське, Єлизаветівське шосе, 8, ГБК «Лівобережний - 1А», гараж №139, на підприємстві відсутня, а отже ніколи не проводилась інвентаризація та будь-яка реєстрація права власності (а.с.84). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (1963 р. в редакції що діяла станом на дату виникнення спірних відносин), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. При цьому, ч. 2 цієї ж статті 47 ЦК УРСР було встановлено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Позивач та [PERSON] виконали умови угоди: позивач - сплатив грошові кошти за придбання квартири; пізніше оформив технічний паспорт на гараж в ОКП «Дніпродзержинське БТІ», який був предметом угоди, користувався ним та ніс витрати повязані з його користуванням, [PERSON] передав у користування гараж, тим самим припинив своє користування ним в момент укладення угоди, про що свідчить її зміст. Проте не відбулось нотаріального посвідчення договору через те, що в той час обидві сторони вважали що до даних правовідносин необхідно застосувати норми ст.15 Закону України «Про товарну біржу». В подальшому, з огляду на те, що [PERSON] помер, а інформація про спадкоємців (правонаступників) відсутня, посвідчити нотаріально угоду не має можливості. Внаслідок цього, позивач змушений був зазнати перешкод в оформлені права власності на гараж. Отже, відновлення порушеного права позивача можливе шляхом визнання відповідної угоди дійсною на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції, що діяла станом на дату укладення відповідної угоди. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій чатсині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на зазначений гараж, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даній справі позивачем не доведена та обставина що відповідач у справі не визнає, оспорює або порушує його право. За таких умов, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності на відповідний гараж. При розподілі судових витрат, суд керується ч.1 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.47 ЦК України (1963 р.),

Outcome: partial