Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду із позовом до відповідача Сихівської РА ЛМР як органу опіки і піклування, у якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача «Про затвердження висновку відділу «Служби у справах дітей» Сихівського району про підтвердження місця проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , для їх тимчасового виїзду за межі України». В обґрунтування позову покликається на те, що спірне розпорядження є протиправним, адже порушує права позивача як батька дітей. Колишня дружина постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, а спірне розпорядження може бути підставою для вивезення дітей за кордон без повернення до України. Час виїзду дітей за кордон наданий відповідачем, створює перешкоди у побаченні із дітьми. Сихівська РА ЛМР при постановлені розпорядження не врахувала зауваження позивача щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон. Розпорядження не містить мети поїздки та такої не повідомила йому третя особа. Просить у відповідності до ст. ст. 141, 153, 157 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства» позов задовольнити. 13 листопада 2019 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Третя особа звернулась до них із необхідним пакетом документів про підтвердження місця проживання дітей для їх тимчасового виїзду за межі України. На засіданні комісії відповідача було розглянуто подані документи, вислухано думку батька, підготовлено висновок про підтвердження місця проживання дітей для їх тимчасового виїзду за кордон, який затверджений спірним розпорядженням. Спірний документ прийнятий у відповідності до ст. 157 СК України та Порядку проведення органом опіки і піклування діяльності. Просить у позові відмовити. 06 листопада 2019 року третьою особою подано до суду пояснення на позов, які містять заперечення на такий. Від шлюбних відносин із позивачем народилось двоє дітей, які після розірвання шлюбу залишились проживати із матір`ю. Жодних перешкод у спілкування із синами позивачу не чинить. Відмова батька у наданні дозволу для поїздки за кордон разом із дітьми для відпочинку гуртувалась лише на неприязних відносинах із матір`ю дітей. 09 серпня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначеного підготовче засідання. 13 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 25 листопада 2019 року позивачем подано заву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. 18 грудня 2019 року представником відповідача подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги заперечує та просить у позові відмовити. 18 грудня 2019 року третьою особою подано заяву про слухання справи у її відсутності. Заперечує проти позовних вимог та просить у таких відмовити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням поданих ними заяву, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження /арк. спр. 9, 10/. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати із матір`ю. З цього питання суд враховує спільну позицію позивача та третьої особи, а відтак береться судом до уваги. 17 січня 2019 року розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 42 визначено способи участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з синами, [PERSON] та [PERSON] / арк. спр. 6/. Суд установив, 29 липня 2019 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради вирішила затвердити висновок відділу «Служби у справах дітей» Сихівського району про підтвердження місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , для їх тимчасового виїзду в Турецьку Республіку у термін з 22.08.2019 по 04.09.2019. Дані обставини підтверджено розпорядженням від 29.07.2019 № 568 / арк. спр. 4, 5/. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 цього Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Так, згідно з пп. 3 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Відповідно до правової позиції Велико Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 (справа № 712/10623/17) положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно п. 72-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини передбачений пакет документів. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що позивач посилається на обставини порушення відповідачем його прав як батька, однак при цьому не подає жодних доказів, які б були підставами для відмови у затвердженні 29.07.2019 висновку відповідачем та порушення його батьківських прав. Разом із тим, суд відмічає, що розпорядженням не надано право для виїзду дітей за кордон, а затверджено висновок про підтвердження місця проживання дітей із матір`ю для їх тимчасового виїзду за кордон із матір`ю у визначений період. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що позивачем не доведено у відповідності до ст. ст. 78-80 ЦПК України викладені у заяві обставини, відповідач діяв у межах наданих їм повноважень та в інтересах дітей, адже обґрунтованих підстав для не надання згоди із сторони батька останній суду не надав, наявність підстав передбачених ст. 157 СК України, а також враховуючи, що на момент розгляду справи розпорядження втратило свою дію, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed