Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2008, зареєстрованого 06.02.2008 за №494 у Слатинському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор». У вказаному будинку з народження проживав та був з його дозволу зареєстрований його син [PERSON], відповідач по справі. З 2012 року відповідач в його будинку не проживає, його речей там немає, кореспонденція на його ім'я не надходить, що підтверджується актом депутата Прудянської селищної ради від 10.07.2018. У добровільному порядку знятися з реєстрації з належного йому житлового приміщення відповідач не бажає. Будь-яких чинних договорів, які б дозволяли відповідачеві користуватися даним жилим приміщенням, не існує. Реєстрація відповідача у будинку не дає йому у повному обсязі здійснювати усі його права власника, перешкоджає здійсненню права на отримання субсидії на оплату комунальних послуг. 28 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29 жовтня 2018 року на 14 годин 00 хвилин. 29 жовтня 2018 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 14 листопада 2018 року на 10 годин 00 хвилин. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та справу розглядати по суті без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглядати без його участі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2008, зареєстрованого 06.02.2008 за №494 у Слатинському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25 лютого 1998 року. Згідно довідки з Прудянської селищної ради № 1167 від 10.07.2018 про склад сім'ї, що мешкає за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: дружина - [PERSON], 1960 року народження та син [PERSON], 1981 року народження, який фактично в будинку не проживає. Згідно акту депутата Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 10.07.2018 [PERSON] та в присутності членів вуличного комітету: [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON], 1981\~року народження більше 3-х років та по теперішній час за адресою: [ADDRESS], не проживає. Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України він втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім'я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок він не має, однак він залишається бути зареєстрованим в належному позивачу будинку. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17638967 від 06.02.2008. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше 3-х років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України,

Outcome: approved