Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У даному житлі зареєстрований також його син [PERSON] відповідач у справі. Зазначає, що відповідач за місцем реєстрації не проживає протягом тривалого часу, оскільки після одруження він виїхав з квартири, разом з дружиною винаймають окреме житло. Особисті речі відповідача відсутні, інтересу до житла за весь час відсутності не виявляв, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. Вважає, що дана обставина не дозволяє йому розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси, як власника майна. Окрім того, змушений нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. А тому, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №20 в будинку №7 по вул. Ветеранів у місті Луцьку Волинської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З копії свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна (а.с. 4) судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 16). Крім того, дана обставина стверджується відповідними записами в будинковій книзі (а.с. 5-9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації, після одруження змінив місце проживання, винаймає з дружиною окреме житло. В квартирі відсутні його речі, витрат по утриманню житла не несе, інтересу до квартири не виявляє. З повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 21.11.2017 (а.с. 10, 24-29) вбачається, що за результатами проведення працівниками поліції перевірки підтверджено факт не проживання [PERSON] протягом тривалого періоду часу за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] (сусіди позивача) підтвердили, що відповідач протягом тривалого часу в квартирі не проживає, вже понад 3 роки вони його там не бачили. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року. Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача по даний час, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №20 в будинку №7 по вул. Ветеранів у місті Луцьку Волинської області. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved