Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення про звільнення з-під арешту належних йому земельних ділянок, що по вул. Шевченка в м Львові. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником чотирьох земельних ділянок, що розташовані по вул. Шевченка в м. Львові: площею 0,1000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0024, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520629; площею 0, 1999 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0025, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520628; площею 0, 2000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0021, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520632; площею 0,2000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0022, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520631. Згідно отриманої ним інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, та інших джерел, він дізнався, що в процесі досудового розслідування кримінальної справи № 143-0475 слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області була винесена постанова від 09.12.2011 року про накладення арешту на вищевказані земельні ділянки. Однак, постановою слідчого від 29.02.2012р. вищевказану кримінальну справу № 143-0475, в межах розслідування якої було накладено арешт на належні йому земельні ділянки закрито. При цьому, органом досудового слідства не було винесено постанови про скасування арешту на земельні ділянки, тому він не може ними вільно розпоряджатися, чим порушені його права. Внаслідок чого змушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником чотирьох земельних ділянок, що розташовані по вул. Шевченка м. Львова, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520629 земельна ділянка площею 0, 1000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0024; Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520628 - земельна ділянка площею 0, 1999 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0025; Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520632 земельної ділянки площею 0, 2000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0021; Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 520631 земельна ділянка площею 0, 2000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0022. Також встановлено, що на вказані земельні ділянки накладено арешт слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області, а саме постановою від 09.12.2011р., в процесі досудового розслідування кримінальної справи № 143-0475. Однак, 29.02.2012 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] винесено постанову, якою кримінальну справу № 143-0475, порушену за фактом підроблення документів та використання підробленого документа за ознаками злочинів передбачених ч.1, ч.4 єт.358 КК України, закрито на підставі п.8 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року). При цьому органом досудового слідства не було винесено постанови про скасування арешту на вищевказані земельні ділянки, хоча кримінальна справа закрита. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно керівних роз'яснень Верховного Суду України, за розглядом у справах з подібних правовідносин із застосування судами касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, касаційний суд вказав, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини (правова позиція Постанова Верховного Суду України, Судової палати палата у цивільних справах Верховного Суду від 15.05.2013 № 6-26цс13). Вимоги, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (в редакції від 30 червня 1978 року № 5). Крім того, Пленум Верховного Суду УРСР в своїй Постанові від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ч. 1 ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, слід зазначити, що позивач є власником майна, на яке згідно постанови слідчого управління ГУМВСУ у Львівській області від 09.12.11р. було накладено арешт. Як встановлено, позивач [PERSON] не був учасником кримінальної справи № 143-0475, порушеної за фактом підроблення документів та використання підробленого документу, за ознаками злочинів передбачених ч.1, ч.4 єт.358 КК України, та яку закрито на підставі п.8 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року). Таким чином, наявність безпідставно накладеного обтяження на нерухоме майно позивача порушує його права на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved