Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У позові позивач вказав, що 21 липня 2015 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами (погріб з шийкою, веранда, сарай, літня кухня, сарай, огорожа, ворота з хвірткою, колонка питна) за адресою: село Ліпляве,вул. Голубця , 47 Канівського району Черкаської області. 20 березня 2008 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла позивачу та його дядьку [PERSON] усе її майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право. Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліплявської сільської ради, та зареєстровано в реєстрі за № 53 в рівних долях по 1/2 частки майна. В встановлений термін він подав державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори . заяву про прийняття спадщини та отримав витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 1- 887, спадкова справа № 509/2015. З моменту відкриття спадщини і по даний час пройшло понад шість місяців, але позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на будинок, у звязку з відсутністю документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Саме тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Просить визнати за ним та його дядьком [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої 21 липня 2015 року, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами (погріб з шийкою, веранда, сарай, літня кухня, сарай, огорожа, ворота з хвірткою, колонка питна) за адресою: село Ліпляве, вул.Голубця, 47, Канівського району Черкаської області. 20 грудня 2016 р. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], територіальної громади с. Ліпляве в особі Ліплявської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що 21 липня 2015 року померла його мати [PERSON]. Після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: село Ліпляве,вул. Голубця , 47 Канівського району Черкаської області. 20 березня 2008 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла йому та його онуку [PERSON] усе її майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право. Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліплявської сільської ради, та зареєстровано в реєстрі за № 53 в рівних долях по 1/2 частки майна. В встановлений термін він подав державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 1- 887 , спадкова справа № 509/2015. Але отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на будинок позивач не може, у звязку з відсутністю документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Змушений звернутися до суду з відповідним позовом, просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої 21 липня 2015 року, а саме на 1/2 часину житлового будинку з надвірними спорудами (погріб з шийкою, веранда, сарай, літня кухня, сарай, огорожа, ворота з хвірткою, колонка питна) за адресою: село Ліпляве, вул. Голубця, 47, Канівського району Черкаської області. Ухвалою суду від 20.12.2016р. відкрито провадження за зустрічним позовом та справи об'єднано в одне провадження. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву згідно до якої свої позовні вимоги підтримує, зустрічний позов визнав, просить розглядати справу без його участі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечує проти задоволення позову. Свої позовні вимоги викладені у зустрічному позові підтримав повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом територіальної громади с. Ліпляве в особі Ліплявської сільської ради, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про визнання позовів, не заперечує проти визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], просить справу розглядати у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позови підлягають до задоволення з наступних підстав: Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - з свідоцтва про смерть серії І-СР № 257920 від 22.07.2015 р. (а.с.8), що [PERSON] померла 21.07.2015 року в с. Ліпляве Канівського р-ну Черкаської області; - з дублікату заповіту посвідченого 20.03.2008р секретарем виконавчого комітету Ліплявської сільської ради, та зареєстровано в реєстрі за № 53 (а.с.19), що [PERSON], [INFO] заповіла все належне їй майно сину та внуку [PERSON] та [PERSON]; - з довідки Ліплявської сільської ради № 2352 від 07.12.2016 року (а.с.18), що померла житловий будинок в с. Ліпляве Канівського р-ну Черкаської області по вул. Голубця, 47 числиться за [PERSON]; - з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №47 по вул. Голубця в с. Ліпляве Канівського району Черкаської області власник домоволодіння не зазначений, а замовником виготовлення технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.12-16); - з довідки КП ЧООБТІ №278 від 04.08.2016 року (а.с.17), що станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок №47 по вул. Голубця в с. Ліпляве Канівського р-ну Черкаської області у Канівському відділку Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-887 (а.с.10), що після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 21 липня 2015 року спадщину за заповітом прийняли [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Крім цього, судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] за заповітом. З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про можливість задоволення позовів та визнання за позивачами права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частини спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований по вул. Голубця, 47, с. Ліпляве Канівського району Черкаської області за кожним. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачами надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, і їх доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved