Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив визнати іпотечний договір від 15.08.2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «АРС -КАПІТАЛ» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1429 - недійсним. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є рідним братом неповнолітнього [PERSON] та вважає, що під час укладення вище зазначеного іпотечного договору були порушені права його брата, а саме: укладаючи договір іпотеки, сторони договору не взяли до уваги, що в квартирі [ADDRESS], яка і є предметом іпотеки, проживає неповнолітній [PERSON] Однак укладаючи договір іпотеки, сторони договору не узгоджували умови договору з позивачем та його братом, не отримували дозвіл органу опіки та піклування на укладення такої угоди, хоча внаслідок реалізації положень договору іпотеки позивач та його брат можуть втратити речові права користування квартирою, передбачені законом. Ухвалою суду від 13.03.2018 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач ТОВ «ФК «АРС-КАПІТАЛ» направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити та скасувати заходи забезпечення позову. Свій відзив відповідач мотивує тим, що на час укладання спірного договору іпотеки даних про проживання та реєстрацію неповнолітніх дітей в предметі іпотеки не було, тому і не було підстав для отримання дозволу від органу опіки та піклування. Інші учасники справи не направляли в адресу суду відзиви, пояснень або відповідей на відзив, заперечень тощо. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 15.08.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою В.Б. Як вбачається з пунктів 1.1 та 1.2 договору іпотеки [PERSON](іпотекодавець) передала ТОВ «АРС-КАПІТАЛ» (іпотекодежателю) належне їй на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 865395080000, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою О.П. 11.11.2016 року за реєстровим номером 637. Також той факт, що право власності на предмет іпотеки належить відповідачу [PERSON] підтверджується і інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 90750038 дата та час формування 29.06.2017р. 10.08) Відповідно до п.2.2 договору іпотеки відповідач [PERSON] засвідчила, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою : [ADDRESS] з 15.06.2010 року по час надання довідки - 14.02.2018 року. Відповідно ж до відмітки в паспорті позивача [PERSON] - він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.02.2011 року. Також позивач зазначає про те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], також зареєстрований за зазначеною адресою. Як зазначає позивач укладеним договором порушено його право так і право його неповнолітнього брата - [PERSON] на проживання у спірній квартирі, де і він і вся його родина мешкає з дня придбання нерухомого майна. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями частин четвертої та п»ятої ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, і це підтверджується матеріалами справи, неповнолітній [PERSON] як на час укладення його матір»ю договору іпотеки, так і до цього часу не мав і не має права власності на квартиру [ADDRESS] і тому оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права позивача на користування житлом - [ADDRESS]. Зокрема, проживаючи без відповідної реєстрації в цій квартирі з батьками, позивач та його брат користуються цим житлом як члени сім'ї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору іпотеки квартири матір позивача та неповнолітнього [PERSON] не зловживала своїми правами щодо своїх малолітніх дітей, оскільки діти не були власниками чи співвласниками предмета іпотеки, не були в ньому зареєстровані, тому і попередньої згоди органу опіки та піклування для передачі цього майна в іпотеку не вимагалося. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - ТОВ «АРС-КАПІТАЛ» не встановлено. Такі ж правові позиції містяться і в постанові Верховного Суду від 05.03.2018 року справа №343/774/15-ц провадження № 61-4268 св 18. Зважаючи на викладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.9-10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed