Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 28.04.2015 року він продав відповідачу [PERSON] автомобіль. Про всі істотні умови цього договору вони домовились усно. В підтвердження умов договору відповідач написав розписку. Згідно наданої відповідачем боргової розписки останній зобовязувався протягом десяти місяців, тобто в строк до 1 лютого 2016 року повернути позику 20\~000 грн., щомісяця виплачуючи по дві тисячі гривень з період часу з 25 по 1 число кожного місяця. Позика є безвідсотковою. На виконання домовленостей передав ключі та техпаспорт на автомобіль [PERSON] 01.05.2015 року відповідач на виконання умов договору передав йому дві тисячі гривень. У звязку з тим, що відповідач перестав повертати кошти, просить суд стягнути з [PERSON] 18\~000 грн. заборгованості за договором позики. Окрім цього, вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, оскільки він зазнав фізичного болю та душевних страждань, які оцінює у 2000 грн. та просить стягнути їх з відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір. 13.09.2015 року позивачем направлено заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість за договором позики на підставі боргової розписки в розмірі 18\~000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2\~000 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що ним дійсно було придбано у позивача автомобіль марки ЗАЗ1102, 1994 року випуску, по ціні 20\~000 гривень. На момент укладення договору між ними було досягнуто згоди про всі істотні його умови. Оскільки такої суми коштів не мав, домовився із ним про продаж автомобіля в кредит з умовою про розстрочення платежів. Після досягнення вказаних домовленостей з [PERSON], він написав розписку про те, що зобовязується повернути позику в сумі 20\~000 грн., щомісяця виплачуючи по дві тисячі гривень з період часу з 25 по 1 число кожного місяця, та те, що позика є безвідсотковою. В цей же день сплатив позивачу 2000 грн. Підставою невизнання позову зазначає те, що у нього на даний час відсутні кошти, оскільки він не працює, має на утриманні малолітню дитину, яка хворіє, його дружина також не працює і в даний час хворіє. Крім того, вказує, що придбаний ним автомобіль на даний час його не задовольняє. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 1053 ЦК України\~визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] 24.01.2011 року р.№ 166, уповноважений [PERSON], діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області [PERSON] 18.09.2009 року за р.№ 1421, бути представником власника з питань обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позику, продажу належного [PERSON] легкового автомобіля марки ЗАЗ1102, випуску 1994 року, по ціні та на умовах на їх розсуд. Кожен із вищевказаних громадян має право самостійно здійснювати вказані в довіреності повноваження, не потребуючи присутності чи згоди іншого уповноваженого. Даний автомобіль належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ХМС № 013001, Славутським МРЕВ Хмельницької області 17.01.1995 року, двигун № [NUMBER], кузов № ХТЕ110206R0287197, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER], що перебуває на обліку в Славутському МРЕВ. 28 квітня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля марки ЗАЗ1102, в кредит з розстроченням платежу. Істотні умови договору про продаж автомобіля в кредит з умовою про розстрочення платежу, такі як ціна товару, порядок, строки і розміри платежів були обумовлені між ними усно, що визнано сторонами у судовому засіданні, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. В той же час, відповідачем [PERSON] було складено письмову розписку, в якій він зобов'язався повернути [PERSON] в строк до 01.02.2016 року заборгованість по договору позики в розмірі 20 000 гривень. Отже, сторони за домовленістю між собою замінили борг, що виник з договору про продаж автомобіля в кредит з умовою про розстрочення платежу, борговим зобов'язанням відповідно до положень\~ст.1053 ЦК України,тобто відбулась новація боргу у позикове зобовязання, а в силу положень\~ст. 1047 ЦК України, вищевказана розписка є доказом заборгованості позивача за договором позики. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обвязку. Відповідно до положень статей\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з обумовлених борговою розпискою умов, складеної відповідачем [PERSON], останній зобовязався протягом десяти місяців виплачувати по дві тисячі гривень в місяць з 25 по 01 число кожного місяця, позику в сумі 20\~000 гривень. При цьому, зобовязався повернути позику в строк до 01 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи та пояснень позивача слідує, що на виконання умов боргового зобов'язання відповідач 28.04.2015 року сплатив йому 2 000 гривень. Після цього, зобов'язання щодо повернення позики не виконує, грошові кошти не повертає. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми позики в розмірі 18 000 гривень з відповідача на користь позивача, оскільки на день ухвалення рішення останнім не сплачено саме таку суму боргу (20\~000 грн. сума боргу 2\~000 грн. повернена частина = 18\~000 грн.). Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання передбачені ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи зміст вищезгаданих норм, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки вона не обумовлена в договірних зобовязаннях сторін та в Законі, який регулює ці зобовязання. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не мав станом на 28.04.2015 року і на даний час немає можливості повернути борг, оскільки зявились матеріальні проблеми, суд до уваги не бере, оскільки згідно ч.1 ст. 625 ЦК України він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача, а тому стверджує, що була присутньою в момент укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля в кредит з розстроченням платежу. Стверджує, що між ними було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, на момент придбання вказаного автомобіля, відповідача влаштовувало все: і технічний стан автомобіля і його ціна, і строки повернення за нього коштів. Вказувала, що за спільною домовленістю борг, що виник з договору про продаж автомобіля в кредит з умовою про розстрочення платежу було замінено борговим зобов'язанням. Наголошувала, що була присутньою в момент написання розписки [PERSON], вона написана ним добровільно, без будь-якого тиску чи фізичної сили та будучи в здоровому глузді. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає неподалік від відповідача, а тому неодноразово бачив, як він літом користувався купленим ним автомобілем. Стверджує, що він був у працездатному стані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики на підставі боргової розписки в розмірі 18\~000 грн. та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Судові витрати на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. А тому,

Outcome: partial