Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг за договором позики від 10.09.2018 р. з урахуванням індексу інфляції у сумі 46 591,55 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми за не виконання грошового зобов`язання, у розмірі 1 187,00 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] пеню за не виконання грошового зобов`язання, у розмірі 13 797,12 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач, [PERSON] , [INFO] за усним договором позики передав позичальнику, [PERSON] (Відповідачу) у власність 45 000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень). При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 10.09.2018 року. Відповідно до зазначеної розписки, [PERSON] зобов`язався повернути кошти в повному об`єму 20.12.2018 року. Але, до теперішнього часу Відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. 19 листопада 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлявся судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання. Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 04 грудня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 12 грудня 2019 року позивачем [PERSON] було подано заяву про розподіл судових витрат, в якій останній просить стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , понесені судові витрати в сумі 6 768,40 грн. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 45 000,00 гривень без процентів в борг та зобов`язався повернути до 20 грудня 2018 року, про що свідчить розписка відповідача. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отримані від позивача кошти у загальному розмірі 45,000 гривень 00 копійок в обумовлений строк, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України. Зважаючи на встановлені обставини, які підтверджують неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині повернення грошових коштів, суд вважає правомірним застосування до відповідачів заходів відповідальності, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: нарахування інфляційних збитків в розмірі 1 591 грн. 55 коп., яка розрахована позивачем за період з 20 грудня 2018 року по 06 листопада 2019 року, 3% річних у розмірі 1 187,00 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 45 000 грн. 00 коп., яка розрахована позивачем за період з 20 грудня 2018 року по 06 листопада 2019 року та пені у розмірі 13 797 грн. 12 коп., яка розрахована позивачем за період з 20 грудня 2018 року по 06 листопада 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн, а також, витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, що підтверджуються квитанцією № 047401 від 07.12.2019, Договором про надання правової допомоги № 30/11 від 06.11.2019, додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги № 30/11 від 06.11.2019, Актом прийому - передачі робіт (послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/11 від 06.11.2019. Враховуючи наведене та

Outcome: approved