Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Тімірязєва, буд. 21. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 21 по вул. Тімірязєва в м. Покровськ Донецької області. За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває відповідач [PERSON], який фактично не проживає в зазначеному житловому приміщенні, тому в порядку положення статей 71, 72 ЖК України має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення на підставі поданих доказів. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ордера адвоката на ведення справи) суду адресував заяву про визнання довірителем [PERSON] позовних вимог [PERSON], заперечень по суті обставин, викладених в позові не має. Окремо заявлено клопотання про розгляд справи в відсутність сторони відповідача. З огляду на вказане, в розумінні ч. 1 ст. 200 ЦПК України, наявні умови для ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] є власником домоволодіння (житловий будинок, господарські споруди), яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Тімірязєва, буд. 21 (підтверджено правовстановлюючими документами свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 02.11.2010 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області а.с. 7; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25190703 від 02.11.2010 року а.с. 14) На реєстраційному обліку за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Тімірязєва, буд. 21 з 06.05.2014 року перебуває [PERSON], відповідач по справі (підтверджено відомостями в домовій книзі для прописки осіб, які мешкають в будинку а.с. 8-12). [PERSON] № 20668, який складений 01.11.2018 року комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Тімірязєва, буд. 21 [PERSON] не проживає більш ніж 4 років (а.с. 13). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предявлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. [PERSON] вимог чинного законодавства, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у судовому порядку тільки з однієї указаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Зокрема, позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку ст. ст. 71, 72 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. [PERSON] ст. 72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сімї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд надає аналіз доказів, поданих [PERSON] на підтвердження позовних вимог щодо відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад строки, визначені вищевказаними нормами ЖК України. \~ \~ \~ \~Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] взято на реєстраційний облік за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Тімірязєва, буд. 21 не як члена сімї позивача [PERSON], який є власником нерухомого майна, в родинних відносинах сторони не перебувають. Відповідач, будучи зареєстрованим 06.05.2014 року в спірному житловому приміщенні житлом фактично не користується, його особисті речі в будинку відсутні, обовязки члена сімї наймача, передбачені ст. 64 ЖК України, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не виконує, оскільки постійно проживає в іншому місці. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачу перешкоди у користуванні житлом. Такі обставини не суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам, зокрема [PERSON] про фактичне не проживання від 01.11.2018 року. Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності відповідача [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад шість місяців, при цьому причин його відсутності, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. При розгляді справи по суті, суд враховує розяснення Пленуму Верховного суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди. Виходячи з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. В судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому приміщенні, без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні, а тому розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме будинком № 21 по вул. Тімірязєва в м. Покровськ Донецької області підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. [PERSON] п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі\~ст.\~ст.\~319,\~391\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~71,\~72\~ЖК України\~

Outcome: approved