Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей. Посилаючись на те, що між сторонами 05.11.2005 р. було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2018 р. було розірвано. В період шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу між сторонами за взаємною згодою сторін, залишились проживати з відповідачем. А з серпня 2019 року діти проживають разом з позивачем, оскільки їх мати веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не виконує батьківських обов`язків щодо виховання, навчання, утримання і розвитку дітей, а тому, діти виявили бажання проживати з батьком. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак подали заяву про те, що зміст позовних вимог підтримують з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просять його задовольнити та розглядати справу у їхній відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, без повідомлення причин своєї неявки, хоча був належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справи без участі їх представника та подали до суду висновок органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду повернуто заявнику заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 05.11.2005 р., який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2018 р. справа № 607/6586/18 було розірвано. У даному шлюбі у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 24.10.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2292, та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 19.05.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1126. Згідно із довідкою № 3278, 3279 від 23.12.2019 р. ПП «ТернопільКомСервіс» вбачається, що [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . Дана інформація також підтверджується актом перевірки житлових умов від 23.12.2019 № 344, складеного ПП «Тернопіль КомСервіс». Як вбачається із характеристики учениці 8-А класу [PERSON] 06.10.2006 р.н. Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №17 ім. В.Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов, на даний час проживає разом із батьком [PERSON] , який займається вихованням дитини. Мати, [PERSON] , не приділяє належну увагу вихованню та навчанню [PERSON] , не підтримує зв`язок з школою та класним керівником , не відвідує батьківські збори. Як вбачається із характеристики учня 3-Б класу [PERSON] , ТМЗОШ- інтернату І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований учень, має навчальні досягнення високого рівня. Дитина потребує спокійного домашнього середовища, бо стреси негативно впливають на психіку учня. 20.03.2019 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 417. Позивач має постійне місце працевлаштування, де отримує гідну заробітну плату, як слідує із довідки про доходи №24/12-01 від 24.12.2019 р., виданої ТОВ «Торгова група «АРС-Кераміка». Судом встановлено, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2018 р. справа № 607/16103/18 стягувались з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.05.2020 р. справа № 607/29846/19 ухвалено звільнити [PERSON] від сплати на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються з нього згідно судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2019 справа № 607/16103/18. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.12.2019 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.09.2020 р. справа № 607/16103/18 судовий наказ від 31.08.2018 р. визнано таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62423592 від 26.06.2020 р. в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на виконанні знаходиться виконавчий лист № 607/29846/19 від 09.06.2020, згідно якого стягуються з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 27.10.2020 № 84637, складеного Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вбачається, що станом на 27.10.2020 р. заборгованість [PERSON] по аліментах становить 11 290,00 грн. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопілсьької міської ради № 761 від 07.10.2020 р., за доцільне рекомендується визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком. За таких обставин, суд вважає, що сталість соціальних зв`язка батька із дітьми, добросовісне виконання ним свої батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток дітей, а тому, слід визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, що має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Крім цього, суд зауважує, що мати дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не є обмежена у своєму праві на спілкування з ними, турботу відносно них та участь у їхньому вихованні і може реалізувати свої права, шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням.

Outcome: approved