Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На час відчуження даної квартири в ній був зареєстрований відповідач, який повідомлений продавцем про продаж даної квартири, якого буде знято з реєстрації в строк до 30.09.2019 року. [PERSON] фактично в квартирі за місцем реєстрації не проживає на протязі декількох років, так як виїхав на заробітки до Російської Федерації, однак з реєстрації не знявся, чим здійснює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи його права і законні інтереси. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 38). Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2019 року (а.с.5-8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9) Відповідно до довідки, виданої Центром адміністративних послуг Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 28 квітня 2020 року № 2511, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, [PERSON] , 1983 року народження (а.с. 13). Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Кролевецького РНО та зареєстрований в реєстрі за №714 сторонам цього договору відомо, що відповідно довідки, виданої адміністратором Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Кролевецької міської ради №392 від 04.04.2019 року в відчужуваній квартирі зареєстрвоаний [PERSON] , який повідомлений продавцем про продаж квартири, що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Воркутинського нотаріального округу Республіки Комі Російської Федерації від 18 грудня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №11/67-н/11-2018-5-198, якого буде знято з реєстрації в строк до 30.09.2019 року (а.с.6) За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі [ADDRESS] не проживає протягом останніх декількох років. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених пунктами 1-7 частини 3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що відповідач [PERSON] вселився у спірне житлове приміщення як наймач. Позивачем надані докази відсутності відповідача за місцем реєстрації понад 6 місяців, поважних причин непроживання відповідача більше шести місяців за адресою: [ADDRESS] , передбачених п. 1-7 ч.3 ст. 71 ЖК Української РСР, судом не встановлено. Судом не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: approved