Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити [PERSON], 1972 року народження, права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування вимог позивач зазначив, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Спільно з ним за вказаною адресою зареєстрована його колишня дружина - [PERSON], 1972 року народження. 18.08.2015 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Починаючи з 01 квітня 2014 року до теперішнього часу відповідач за вказаною адресою фактично не проживає. Де на теперішній час проживає відповідач, йому не відомо. В добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання вона не бажає. Оскільки в житловому будинку відповідач фактично не проживає, але зареєстрована, він не може скористатися пільгами, передбаченими чинним законодавством та отримати субсидію на комунальні послуги, чим об'єктивно порушуються його права як власника, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Дослідивши докази та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 08.12.2011 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №2023 (а.с. 9), витягом про державну реєстрацію прав №32907554 від 19.01.2012 (а.с. 10). Позивач перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 18.08.2015, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], видане 18.08.2018 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у луганській області (а.с. 12). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №671 від 01.03.2018, за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], 1972 року народження, але не проживає (а.с. 11). Відповідно до акту підтвердження не проживання від 01.03.2018, складеного депутатом Новопсковської селищної ради [PERSON], у присутності громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджено факт не проживання по [ADDRESS], з 01 квітня 2014 року по теперішній час громадянки [PERSON], 1972 року народження, (а.с. 13). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач в спірному будинку не проживає більше шести місяців, то вона втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, а також те, що відповідач була відсутня за вищевказаною адресою понад шість місяців, суд вважає відповідача [PERSON]такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п.п. 3,4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved