Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] - громадянин [PERSON] познайомився з [PERSON] - громадянкою України через Інтернет- знайомства в 2005 році. Після знайомства вони декілька разів зустрічалися. Позивач приїздив з [PERSON] до відповідачки в травні 2006 року та в квітні 2007 року . Зареєстрували сторони шлюб 26.09.2007 року в Боярському відділені РАЦС Київської області. До шлюбу з позивачем відповідачка вже мала сина від іншого чоловіка. Після реєстрації шлюбу відповідачка обіцяла позивачу переїхати проживати до нього в [PERSON] . Під різними привідами відповідачка відтягувала свій приїзд до позивача. Потім перестала відповідати на телефонні дзвінки. В квітні 2008 року позивач приїхав до відповідачки в Україну для зясування обставин та можливого примирення, але примирення не було' досягнуто. Через рік в березні 2009 року відповідачка по телефону повідомила позивача що згідна приїхати до нього проживати в [PERSON] при умові, що жити вони будуть не в його будинку, де з ним ще проживає мати та сестра, а в іншому місці. Цю пропозицію позивач не прийняв, оскільки зрозумів, що відповідачка не повязує з ним сімейних стосунків, а лише має намір використати реєстрацію шлюбу для отримання італійського громадянства. Без попередження в вересні 2009 року відповідачка зявилася до відповідача в [PERSON], вибачилася перед ним, його матірю та сестрою. З жовтня 2009 року до березня 2009 року вони проживали разом в [PERSON] в будинку позивача. Потім відповідачка спільне проживання та підтримання шлюбних відносин з позивачем припинила. Як вбачається з актового запису за №28 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області у відповідачки [PERSON] 23.07.2011 року народився син [PERSON]. Реєстрацію народження сина [PERSON] 23.07.2011 року позивачка здійснила лише через пів року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 18.01.2012 року. Батьком дитини відповідачка записала позивача, який батьком дитини не являється. Кровне споріднення між дитиною [PERSON], якого 23 липня 2011 року народила відповідачка, з позивачем відсутні, оскільки він запліднений не від позивача, тому позивач оспорює своє батьківство . Добросовісність подружжя [PERSON] і [PERSON], з вини [PERSON], відсутня. Відповідачка, після зникнення з сімейного життя позивача ще в березні 2009 року, обявилася вперше лише в липні 2011 року і по телефону повідомила йому про свою вагітність і що прізвище дитині після її народження запише своє. Вдруге вона зателефонувала позивачу 06.10.2011 року і повідомила, що в неї народився син, якого вона назвала [PERSON], батьком якого є громадянин [PERSON]. Не дивлячись на такі обставини він запропонував їй поновити сімейні відносини, відповідачка відмовилась, посилаючись на житлові проблеми з матірю та братом, які вона може вирішити лише при наявності 50 000 євро. Про те, що має намір записати батьком дитини позивача його не повідомила. Відношення позивача до цього факту їй було відомо. Відповідачка чітко знала, що він своє батьківство не визнає і заперечує про запис його батьком дитини. Тому позивач просив виключити [PERSON] з актового запису №28 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 18.01.2012 року про народження [PERSON] 27.07.2011 року батьком [PERSON]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2013 року в позові [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2013 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки суду не було повідомлено. Третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського управління юстиції Київської області направив до суду лист згідно якого просив розгляд справи проводити без участі їх представника. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. 23 липня 2011 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно з актовим записом від 23 липня 2011 року № 28 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відповідачка народила сина [PERSON], реєстрація народження якого здійснена виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 18 січня 2012 року. Батьком дитини записано [PERSON] відповідно до п. 8 розділу 1 глави 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, за усною заявою матері.\~\~ Згідно зі\~статтею 136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Тлумачення\~статті 136 СК України\~свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. Так, у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~ 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз?яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України\~шляхом пред?явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі\~ (ст. 138 СК України),\~звернувшись із позовом про виключення\~із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.\~ Згідно статті\~103\~ЦПК України\~\~суд призначає\~експертизу у\~справі за\~сукупності таких\~умов для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; Стаття 109\~ЦПК України\~визначає що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Так, судом 21.10.2014 року по справі була призначена судово-генетична експертиза на вирішення якої поставлені питання» Чи являється громадянин [PERSON], [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [PERSON], Реджо-Емілія, Брежелло 42041, вул. Басса пер Боретто, 30, біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO]? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська, 4). Згідно електронного повідомлення від 09 січня 2015 року, експертною установою було зазначено про необхідність явки осіб у справі 23 січня 2015 року об 11.30 год. у приміщенні відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (вул. Докучаєвська, 4). 03.02.2015 року на адресу суду надійшло повідомлення від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, в якому зазначено про неможливість проведення експертизи методом ДНК-аналізу, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не зявилась. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2015 року здійснено окреме доручення до компетентного органу Республіки [PERSON] щодо вручення судових документів відповідачу [PERSON]\~\~та виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції між Союзом Радянський Соціалістичних Республік та Республікою [PERSON] про правову допомогу по цивільним справам №4210 від 1979 року. Відповідачу [PERSON], після отримання судових документів, надати до суду письмові заперечення проти позову з обов'язковим посиланням на докази, якими такі заперечення обґрунтовуються. Доручено компетентному органу Республіки [PERSON] здійснити допит відповідача [PERSON], що мешкає за адресою: м. Мілан, вул. Рагуза, 8, Республіка [PERSON] поставивши їй наступні питання: З якого і по який час вона знаходилась в шлюбних і сімейних відносинах із [PERSON]? Чи знаходилася вона в шлюбних і сімейних відносинах із [PERSON] під час зачаття сина [PERSON], [INFO]? Чи визнає відповідач позовні вимоги? Якщо ні, то з яких підстав? Чи згодна відповідач разом із сином [PERSON], зявитись до експертної установи для проведення забору крові для здійснення судово-генетичної\~ експертизи? Чи може відповідач приймати участь в розгляді справи? Чи згодна відповідач, щоб справа розглядалася у її відсутності? 26.10.2017 до Києво-Святошинського районного суду Київської області від Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшли документи, складені в ході виконання на території Італійської Республіки судового доручення Києво-Святошинського районного суду Київської області про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] Апеляційним судом Мілана 13 червня 2017 року здійснено допит відповідача [PERSON] на предмет поставлених в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області питань. Так відповідач [PERSON] відмовилась від того щоб у її сина [PERSON] було взято зразок крові для проведення генетичної судової експертизи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи що відповідач [PERSON] ухиляється від проведення судової генетичної експертизи, відмовилась від того щоб у її сина [PERSON] було взято зразок крові для проведення генетичної судової експертизи, та те що суд всіляко сприяв сторонам для надання ними доказів на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту для якого була призначена експертиза. Суд неодноразово викликав в судові засідання відповідача по справі, однак остання, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, а також знаючи про існування відповідного спору, не зявилась в судове засідання. Таким чином, суд

Outcome: approved