Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.04.2014 року, за реєстровим № 757 а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом надання [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER] права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25.04.2014 року між сторонами по цій справі був укладений договір позики, відповідно якого Позивач надав, а Відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 228 400 гривень на умовах повернення боргу в строк до 25.04.2020 року. Відповідачем не виконані умови договору позики та борг не повернутий і заборгованість складає, згідно уточненої заяви 1474180,00 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Позивачем [PERSON] за договором позики 25 квітня 2014 року був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 17.11.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1458. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримує, про що зазначив в суді. Відповідач в судове засідання, позов не визнає повністю, вказує, що [PERSON] навмисно вводить громадян в оману з метою заволодіння їхнім нерухомим майном у шахрайський спосіб, в цей час накладено арешт на предмет іпотеки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 228400,00 гривень зі строком повного повернення суми боргу не пізніше 25 квітня 2020 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором позики, 25 квітня 2014 року між [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 757, надалі договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 договору позики, повернення суми позики повинно бути здійснено позичальником наступним чином, а саме не пізніше 25 числа кожного місяця починаючи з 25 травня 2014 року і по 25 березня 2020 року позичальник повинен був здійснювати часткове повернення суми позики в розмірі 2200,00 гривень, а не пізніше 25 квітня 2020 року остаточне повернення у розмірі 72200.00 гривень. Позичальник жодного разу не виконав свої зобовязання за договором позики. Згідно п. 2 договору позики позикодавеь має право дострокового витребування всієї неповернутої суми цієї позики при простроченні позичальником будь-якого з поточних повернень більш ніж на 5 днів. Відповідно до п. 5 договору позики, при простроченні виконання своїх зобов'язань, позичальник повинен сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі 3 % процента за кожен день прострочення починаючи з пятого дня. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. 20 серпня 2014 року, відповідно до ст. 35 Закону України Про іпотеку [PERSON] направив відповідачу повідомлення про порушення основного зобовязання та вимогу про усунення порушення, відповідно до якого у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань за договором позики вимагав повернення усієї суми позики разом із сумою пені та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Зазначене повідомлення відповідач отримав 26.08.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на 23 березня 2015 року заборгованість відповідача за договором позики становить 1474180,00 гривень, з яких : 228400,00 гривень сума позики, 1245780,00 сума нарахованої пені згідно п. 5 договору позики, що підтверджується копіями вказаних договорів (а.с. 4-5,6-7). В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики відповідач передав Позивачу в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. Умовами договору передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки в тому числі шляхом продажу в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку». Також договором іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки на рівні 140000 гривень, що підтверджується копією договору іпотеки (а.с.6-7). У відповідності до ч.1 ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не виконується основне зобов'язання про повернення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п.3.1 договору іпотеки Іпотекодержатель (Позивач) має право у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як видно з матеріалів справи позивач [PERSON] направив письмову вимогу відповідачу про усунення порушень, вказану вимогу відповідач [PERSON] отримав 26 серпня 2014 року, що відповідає вимогам ст.35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Сторони оцінили вартість предмету іпотеки в сумі 140000 гривень. Згідно з ч.1 ст. 590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Таким чином Позивач має право задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.525,526,530, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 7, 33,35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved