Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що житлові будинки літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровані по праву власності за: [PERSON] - 39/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин. Не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток на підставі рішення Ленінського районного суду від 27.11.1985р. за: [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] -37/100 частин. Бабуся позивача, [PERSON] померла [INFO] в м. Харкові, її частка - 37/100 частин житлових будинків перейшла в рівних частках її дітям - [PERSON] - 37/300 частин; [PERSON] - 37/300 частин; [PERSON] - 37/300 частин. Після смерті батька позивача, [PERSON] [INFO], його частка 37/300 частин перейшла у порядку спадкування за законом позивачу - [PERSON] Таким чином на даний час позивач, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 110/600 (6/100+37/300) частин житлового будинку по [ADDRESS] В судове засідання не з'явився позивач, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не заявилася, повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до канцелярії суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, проти позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, згідно довідки КП «ХМБТІ» житлові будинки літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровані по праву власності за: [PERSON] - 39/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин. Не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток на підставі рішення Ленінського районного суду від 27.11.1985р. за : [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] - 6/100 частин; [PERSON] - 37/100 частин. [PERSON] померла [INFO] в м. Харкові. її частка - 37/100 частин житлових будинків перейшла в рівних частках її дітям - [PERSON] - 37/300 частин; [PERSON] - 37/300 частин; [PERSON] - 37/300 частин. Після смерті батька позивача, [PERSON] [INFO], його частка 37/300 частин перейшла у порядку спадкування за законом позивачу - [PERSON] Спадщину позивач прийняв фактично, був прописаний разом з батьком на день його смерті у спадковому будинку. Таким чином позивачу, [PERSON] належатиме - 110/600 (6/100+37/300) частин житлових будинків по [ADDRESS] Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 чинної на той час редакції ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Аналізуючи наведене, суд вважає, що після смерті [PERSON], померлої у 1979 році її син [PERSON], а після смерті [PERSON] його син [PERSON] за законом, вважаються такими, що належним чином прийняли спадщину після смерті своєї матері відповідно, та батька, якою було нерухоме майно та речі домашнього вжитку, оскільки вони проживали разом з спадкодавцями на час відкриття спадщини та фактично вступили у володіння та користування спадковим майном за законом та за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. З огляду на положення про диспозитивність цивільного судочинства, закріплених в ст.ст. 10, 60 ЦПК України, належні докази, які б спростовували доводи позивача, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved