Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення боргу за оренду приміщення та комунальні послуги, в якому із урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Головного територіального управління юстиції у Луганській області на його користь грошові кошти за оренду приміщення та за витрати на комунальні послуги за період з 01.08.2013 року по 14.05.2015 року в загальному розмірі 64350 грн. 88 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладених між [PERSON] з одного боку та Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області (далі - ГТУЮ у Луганській області) з іншого боку договорів відповідачу було передано в оренду приміщення за адресою: [ADDRESS]. З серпня 2013 року по 14 травня 2015 року за користування вказаним приміщенням відповідачем не сплачувалася орендна плата та не компенсувалися витрати за комунальні послуги, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 64350,88 грн. Із посиланням на статті 638, 764, 770, 783, 785 Цивільного кодексу України позивач просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача надала до суду письмові заперечення та додаткові пояснення до письмових заперечень в яких вказала, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», розпорядники бюджетних коштів за умови взяття бюджетного зобов'язання протягом 7 робочих днів з дати його виникнення подають до відповідного органу Державного казначейства України реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів на паперових та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання. У 2013 році між Головним управлінням юстиції у Луганській області (далі - Відповідач) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено: 1) договір № 9-0Іор про закупівлю послуг за державні кошти від 01.02.2013; 2) договір № 9-01 вк про відшкодування витрат за комунальні послуги від 01.02.2013, які закінчили свою дію 31 грудня 2013 році. Виходячи з цього, договірних відносин між Позивачем та Відповідачем у 2013 році не існувало. Згідно довідки Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Луганській області заборгованість по цих договорах за 2013 рік була погашена. У зв'язку із захопленням 29 квітня 2014 року будівлі Луганської облдержадміністрації відповідач позбавлений можливості надати копії платіжних доручень, договорів та інших документів, необхідних для розгляду даної справи. Щодо договорів, укладених 2014 році, представник відповідача у письмових запереченнях вказала, що 16 грудня 2014 року за № 589 на адресу ФОП [PERSON] було направлено договір оренди для розміщення Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори за адресою орендованого приміщення та договір на відшкодування комунальних послуг з проханням підписати та повернути договори на адресу Відповідача з метою оплати наданих рахунків. Лише 24 грудня 2014 року на адресу Відповідача надійшов лист з копіями договору дарування та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому вказано, що змінився власник приміщення. Це свідчить про те, що Відповідач не був своєчасно повідомлений про зміну власника орендованого приміщення. 31 грудня 2014 року на ім'я Позивача було надано договори для підписання, які до Відповідача не було повернуто, що спричинило неможливість взяття їх на облік у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Луганській області (далі - ГУДКС України у Луганській області) та сплату рахунків, які надавалися у 2014 році. Щодо договорів, укладених у 2015 році представник відповідача у письмових запереченнях вказала, що з січня 2015 року по 14 травня 2015 року структурний підрозділ Відповідача - Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора дійсно знаходилася за адресою: [ADDRESS], м. Сєвєродонецьк. Проте, з 14 травня 2015 року Друга Сєвєродонецька ДНК не розміщується за зазначеною адресою. 02 червня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 25ор оренди нежитлового приміщення строком дії з 01 січня 2015 року по 14 травня 2015 року. Предметом даного договору є оренда нежитлового приміщення, розташованої за адресою: [ADDRESS], м. Сєвєродонецьк для розміщення структурного підрозділу Відповідача - Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. Також 02 червня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 25 вз про відшкодування витрат за комунальні послуги. Однак зазначені договори не були зареєстровані ГУДКС України у Луганській області. 3 огляду на вищевикладене, без реєстрації даного договору, Головне територіальне управління юстиції не може провести остаточний розрахунок з Позивачем. Позивач в судовому засіданні присутній не був, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині наявності у відповідача перед позивачем боргу в сумі 10096,24 грн. за оренду спірного приміщення в 2015 році. У задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити та підтримала доводи викладені у запереченнях на позовну заяву. Також вказала, що протягом 2014 року Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора дійсно розташовувалася у спірному приміщенні, проте Головне територіальне управління юстиції у Луганській області не здійснювало оплату за оренду спірного приміщення у 2014 році, адже між сторонами не існувало договірних правовідносин. Представник третьої особи Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією нотаріально засвідченого договору дарування квартири від 30.01.2016 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2016 року, [PERSON] з 30 січня 2016 року став власником трикімнатної квартири [ADDRESS], яку йому подарувала [PERSON]. 01 лютого 2013 року між ГТУЮ у Луганській області в якості орендаря та ФОП [PERSON] в якості орендодавця було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 9-01 ор (а.с. 185, 186), згідно із умовами якого орендодавець зобов'язується у 2013 році здати під найм приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS], для розміщення Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. Ціна договору складає 24451,20 грн. (пункт 3.1), строк дії договору триває з моменту його підписання та до 31.12.2013 року, при цьому умови договору розповсюджуються на відносини з 01 січня 2013 року (пункт 10.1). З договору про відшкодування витрат за комунальні послуги від 01.02.2013 року № 9-01 вк (а.с. 167) вбачається, що ГТУЮ у Луганській області в якості субспоживача зобов'язалося перед ФОП [PERSON], яка діє в якості споживача, відшкодувати витрати за комунальні послуги з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року. З огляду на викладені обставини суд зазначає, що у 2013 році позивач [PERSON] не був власником приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS], та не був стороною відповідних договорів, а отже він не має права вимоги за такими договорами і не є належним позивачем у спірних правовідносинах, які виникли в 2013 році. Позивачем до суду надано примірник Додаткової угоди до договору про відшкодування витрат за комунальні послуги № 9-01 вк від 01.02.2013 року, із змісту якої вбачається, що вказану угоду уклали з одного боку ГТУЮ у Луганській області, а з іншого боку - [PERSON] від імені [PERSON] (а.с. 170) Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд зазначає, що [PERSON] не було надано жодних доказів того, що він мав право вчиняти дії від імені [PERSON] щодо укладення вищевказаної Додаткової угоди, а отже вказана Додаткова угода не є укладеною в розумінні ст. 203, 638 ЦК України, так як [PERSON] не здійснювала волевиявлення щодо укладення угоди та, відповідно, не досягала згоди з усіх істотних умов договору. Більш того, вищевказана угода містить суттєву власноручну дописку у пункті 2 щодо строку її дії, що додатково викликає у суду обґрунтований сумнів у достовірності деяких відомостей, викладених у вищевказаній неукладеній угоді. Стосовно складеного у простій письмовій формі договору від 10 жовтня 2013 року щодо переоформлення права власності квартири [ADDRESS] за договором дарування та щодо передання права стягнення заборгованості з орендатора за оренду приміщення та за комунальні послуги від [PERSON] до [PERSON] (а.с. 163), суд зазначає, що вказаний договір також є неукладеним, адже він не пройшов державну реєстрацію, яка є обов'язковою для договорів щодо дарування нерухомого майна (стаття 210 ЦК України, абзац 3 пункту 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2099 року № 9). Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів за оренду приміщення та за витрати на комунальні послуги в 2013 році належить відмовити. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів за оренду приміщення та за витрати на комунальні послуги в 2014 році, суд зазначає наступне. 10 січня 2014 року ГТУЮ у Луганській області в якості орендаря та [PERSON] в якості орендодавця було підписано договір оренди частини нежитлового приміщення б/н, згідно із умовами якого орендодавець приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], для розміщення Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори (а.с. 164-166). Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Отже, вищевказаний договір є неукладеним згідно із ст. 203, 638, 761 ЦК України та не породжує жодних правових наслідків для сторін, адже станом на 10 січня 2016 року [PERSON] не був власником вищевказаного приміщення або особою, уповноваженою на укладення договору найму, та відповідно не міг укладати договір найму щодо зазначеного приміщення, в той час як волевиявлення дійсного власника приміщення ([PERSON].) щодо укладення нового договору найму було відсутнє. Більш того, вищевказаний договір містить численні суттєві дописки та виправлення без підписів сторін, зокрема пункт 9.1 де строк дії договору з 2014 року власноруч виправлено на 2013 рік та дописано реквізити іншого договору, що додатково викликає у суду обґрунтований сумнів у достовірності відомостей, викладених у вищевказаному неукладеному договорі, та у тому, що сторони договору досягли домовленості щодо всіх суттєвих умов договору, адже представник відповідача в письмових запереченнях не визнала факт укладення договору оренди спірного приміщення у 2014 році із [PERSON] Стосовно договору про відшкодування витрат за комунальні послуги без номеру та без дати (а.с. 168, 169), суд зазначає, що вказаний договір також не є укладеним в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України, адже із його змісту вбачається, що сторонами не узгоджено дату укладення договору, строк дії договору та строк надання послуг, порядок розрахунків та вартість послуг (пункти 1.1, 1.2, 4.1, 4.2 договору). Отже, у 2014 році між позивачем та відповідачем не було укладено нових договорів щодо оренди спірного приміщення та щодо відшкодування витрат на комунальні послуги. Разом з тим суд зазначає, що згідно із ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Протягом всього 2014 року Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора продовжила розташовуватися у приміщенні за адресою: [ADDRESS], що було визнано представником відповідача в судовому засіданні та про що додатково свідчить відсутність акту зворотної передачі приміщення від орендаря до орендодавця у 2014 році. Отже, наймач продовжив користуватися майном після закінчення строку договору найму від 01.02.2013 року № 9-01 ор, укладеного між ГТУЮ у Луганській області в якості орендаря та ФОП [PERSON] в якості орендодавця, у зв'язку із чим строк договору найму від 01.02.2013 року № 9-01 ор було поновлено на 2014 рік на підставі ст. 764 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача визнала, що відповідачем не сплачувалися гроші ані на користь [PERSON], ані на користь [PERSON] в рахунок виконання своїх зобов'язань за договором від 01.02.2013 року № 9-01 ор протягом всього 2014 року, адже на думку відповідача договірних підстав для сплати грошей за оренду приміщення не було. Позивач [PERSON] став власником спірного приміщення 30 січня 2014 року, що було встановлено судом вище, а отже він на підставі ст. 770 ЦК України має право на стягнення грошових сум, які мав сплатити відповідач за оренду спірного приміщення в період з 30 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. При цьому, орендна плата за користування спірним приміщенням згідно із договором від 01.02.2013 року № 9-01 ор складала 24451,20 грн. на рік, тобто 2037,60 грн. на місяць. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути грошові кошти за оренду спірного приміщення в період з 30 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 22545,06 грн. (11 місяців х 2037,60 грн. + 2037,60 грн. / 31 день х 2 дні (30-те та 31-ше) у січні 2014 року). У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за витрати на комунальні послуги в 2014 році належить відмовити, адже позивач став власником приміщення лише з 30 січня 2014 року і між ним та відповідачем не існувало договірних правовідносин з приводу відшкодування витрат на комунальні послуги, в той час як підстав для продовження строку дії попереднього договору відшкодування витрат на комунальні послуги не існує. Вимоги щодо відшкодування витрат на комунальні послуги в 2014 році можуть бути заявлені позивачем з інших підстав, які не пов'язані із наявністю договірних відносин між сторонами. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів за оренду приміщення та за витрати на комунальні послуги в 2015 році, суд зазначає наступне. 02 червня 2015 року між ГТУЮ у Луганській області в якості орендаря та [PERSON] в якості орендодавця було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 25ор, згідно із умовами якого орендодавець зобов'язується у 2015 році здати під найм приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS], для розміщення Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. Ціна договору складає 10096,24 грн. (пункт 3.1), строк дії договору триває з 01.01.2015 року до 14.05.2015 року, а в частині здійснення розрахунків - до 31.07.2015 року (пункт 10.1). Згідно із актом приймання передачі, який є додатком до вищенаведеного договору оренди нежитлового приміщення № 25ор від 02.06.2015 року, ГТУЮ у Луганській області прийняло в платне користування від [PERSON] з 01.01.2015 року приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS]. 02 червня 2015 року між ГТУЮ у Луганській області в якості субспоживача та [PERSON] в якості споживача було укладено договір про відшкодування витрат за комунальні послуги № 25вз, згідно із умовами якого споживач забезпечує комунальними послугами (водопостачання та водовідведення, електроенергія, газопостачання) приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS], строк надання послуг з 01.01.2015 року по 14.05.2015 року, в частині здійснення розрахунків договір діє до 31.07.2015 року. Відшкодування витрат за комунальні послуги здійснюється на протязі п'яти днів з моменту надання рахунку згідно із показаннями лічильників (пункт 4.1). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні представник відповідача визнала, що відповідачем не сплачено суму в розмірі 10096,24 грн. в рахунок виконання своїх зобов'язань за договором від 02.06.2015 року № 25ор, у зв'язку із чим суд вважає, що позовні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за оренду приміщення в розмірі 10096,24 грн. підлягають задоволенню, адже відповідачем не було виконано умови договору щодо сплати орендної плати. Разом з тим суд звертає увагу, що розділом 4 договору про відшкодування витрат за комунальні послуги № 25вз від 02.06.2015 року встановлено порядок розрахунків щодо витрат за комунальні послуги. Зокрема, відшкодування витрат на комунальні послуги проводиться за фактичні затрати на протязі п'яти днів з моменту надання рахунку. Позивачем не було надано доказів того, що він надсилав на адресу відповідача будь-які обґрунтовані рахунки в порядку розділу 4 договору про відшкодування витрат за комунальні послуги № 25вз від 02.06.2015 року із зазначенням фактичних витрат комунальних послуг або показань лічильників. Більш того, позивачем також не було надано жодних доказів щодо розміру фактичних витрат за комунальні послуги в 2015 році у спірному приміщенні, хоча суд в судових засіданнях та у листах від 03.02.2016 року та від 16.02.2016 року пропонував позивачу надати докази фактичного надання комунальних послуг за спірною адресою. Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за витрати на комунальні послуги в 2015 році належить відмовити у зв'язку із повною необґрунтованістю розміру заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позов задоволено частково в сумі 32641,30 грн. (10096,24 грн. + 22545,06 грн.), у зв'язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат за сплату судового збору в розмірі 326,41 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial