Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області, про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Вищевказана квартира, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.07.1994 року належить позивачу та померлому в рівних частках. 05.11.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Василенко В.В., який повідомив йому, що на квартиру накладено арешт. Згідно відомостям з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі повідомлення 3-82, 23.03.2004 ВДВС Авдіївського міського управління юстиції та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№042801, 19.02.2010 р. відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції. Після чого, позивач звернувся до Авдіївського ВДВС від 16.01.2019 р. з заявою про зняття арешту, однак йому було відмовлено зняти арешт та роз`яснено право звернутися до суду. Накладені арешти не дають позивачу можливості розпорядитися своєю часткою як власника та оформити право власності на спадкове майно. Просить зняти арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , накладений згідно повідомлення 3-82, 23.03.2004 р. Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області; зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений згідно постанови Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.02.2010 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА № 042801; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.03.2019 року зазначену справу залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.04.2019 року по справі продовжено строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.05.2019 року по справі продовжено строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.05.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.07.2019 року цивільну справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та змінено засідання для розгляду по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.09.2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2019 року по вищевказаній цивільній справі залучено у якості співвідповідача Військово-цивільну адміністрацію міста Авдіївка Донецької області. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.1989 року, виданого Палац урочистих події м. Донецьк, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , актова запис № 235. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.07.1994 року, виданого житлово-комунальним відділом Авдіївського коксохімзаводу, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2015 року, виданого відділом РАГС по м. Балаково і Балаковському району управління по справам Влади Саратовської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 753. Як вбачається зі спадкової справи № 195/2018, заведеної приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з заявою № 416 від 05.11.2018 року про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. звернувся [PERSON] . Згідно заяви № 416 про прийняття спадщини від 05.11.2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., з приводу прийняття спадкового майна після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу № 626/02-31 від 10.10.2019 року, [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до зняття арештів із спадкового майна. У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд звертає увагу, що позивач [PERSON] визнає та ніким не спростовується те, що долі в праві спільної сумісної власності є рівними, тобто [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч. 5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно у вигляді 1/2 частки квартири, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частку квартири, що належала спадкодавцеві [PERSON] , в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині зняття арешту з нерухомого майна, встановив наступне. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 188787696 від 14.11.2019 року: на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , 05.08.2005 року за № 2260242 Авдіївською державною нотаріальною конторою був накладений арешт (повідомлення, 3-82, 23.03.2004, ВДВС Авдіївського міського управління юстиції); на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , 22.02.2010 року за № 9545385 Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр був накладений арешт (Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 042801 від 19.02.2010, Відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції). Згідно листа № 1423-20-2018 року від 31.01.2019 р., Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, повідомлено [PERSON] , що відділ немає правових підстав виконати вимоги, які зазначені у зверненні щодо зняття арешту з 1/2 частини квартири, що належить [PERSON] та арешту з 1/2 частини квартири, що належить батькові [PERSON] . Згідно листа № 15.23-5-3992 року від 14.11.2019 р., Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, повідомив, що завершені виконавчі провадження зберігаються 3 роки та виконавчі провадження, завершені за постановами про накладення адміністративного стягнення, зберігання становить 1 рік, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не вносились за допомогою єдиних державних реєстрів та їм не присвоювався номер виконавчого провадження, який відображено у АСВП. Таким чином відділ не має можливості надати інформацію щодо виконавчого провадження за яким винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Станом на 14.11.2019 року відкритих виконавчих проваджень, за якими боржниками є [PERSON] або [PERSON] на виконанні не перебуває. Згідно листа № 203/01-16 від 01.11.2019 року, Авдіївська державна нотаріальна контора повідомляє, що з 01.01.2019 року виконання обов`язків по нотаріальному обслуговуванню населення та здійснення функції державної реєстрації прав на нерухоме майно за Авдіївську державну нотаріальну контору здійснює Перша покровська державна нотаріальна контора. Нотаріальні документи, архів Авдіївської державної нотаріальної контори не передавався, акти прийому- передачі не складалися. Таким чином надати будь-яку інформацію щодо реєстрації заборони відчуження, на підставі повідомлення № 3-82 ВДВС Авдіївського міського управління юстиції від 23.03.2004 року на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , або копію вищевказаного повідомлення не має можливості. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо виконавчих проваджень, в ході який були накладені арешти на нерухоме майно. Враховуючи, що наявність арешту перешкоджає позивачеві в реалізації своїх прав як власника 1/2 частки нерухомого майна та права власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved