Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісно нажитого майна, та просив суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача, з мотивів викладених в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] мотивовано підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість та заснованність на положеннях діючого цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], в судовому засіданні не визнали вимоги позову [PERSON] та просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 05 жовтня 1989 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, 01 лютого 2011 року, актовий запис 1749. Від спільного життя сторони мають дорослу доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 26 липня 2013 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 05 жовтня 1989 року, зареєстрований у Будинку укладання шлюбів Сімферопольського міськвиконкому АР Крим, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбів того ж дня зроблено запис № 1749 - розірваний. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2013 року. 04 грудня 1997 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], був укладений Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір посвідчений нотаріально, державним нотаріусом Другої Сімферопольської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 1-4129. Продаж квартири, як встановлено пунктом 2 договору, здійснена за 9740 гривень, які отримані продавцями від покупця повністю до підписання даного договору. Оціночна вартість нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 55,7 кв.м., розташованої на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS], з урахуванням округлення складає 285000,00 гривень, на дату оцінки 28 жовтня 2013 року, про що свідчить висновок оцінщика [PERSON], ТОВ «Паритет ЛТД.». Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, який був чинними на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення містяться в Сімейному кодексі України, який діє на час розгляду справи. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що квартира [ADDRESS], яка набута подружжям [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу являється спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, вважає, що доводи відповідача [PERSON] про те, що в дійсності спірна квартира, набута її батьками [PERSON] і [PERSON], за їх особисті кошти, в якості подарунка для доньки в 1997 році, не обґрунтовані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не підтверджені документально, оскільки матеріали справи свідчать про те, що дійсно покупцем даної квартири була [PERSON], яка була присутня при його укладенні та підписала даний договір, який є дійсним на час розгляду справи, та сторонами договору не оспорений. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] сплачені судові витрати в сумі 459 гривень 40 копійок, та в дохід держави судовий збір в сумі 1195 гривень 00 копійок. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. ст. 60-71 СК України,

Outcome: approved