Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] селищної ради, Рожнятівської районної державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить визнати протиправним рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26 лютого 1992 року № 3, та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінськ, видане 02 березня 1992 року виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради [PERSON]. Крім цього, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 травня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2449, виданого Рожнятівською районною державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON]. Крім цього, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінськ Рожнятівського району Івано-Франківської області від 03 серпня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за номером Д-524, укладений між [PERSON] та [PERSON], та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області від 03 серпня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за номером Д-522, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Також просить стягнути з відповідачів у свою користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що вже понад 60 років проживає в частині будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області. Разом з ним у даному будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO], та сімя брата позивача [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], та троє їхніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вказану частину будинку у якій проживає позивач було надано його батькам [PERSON] та [PERSON], які проживали там до кінця свого життя (до 1983 року), оскільки батько позивача [PERSON] був працівником комбінату комунальних підприємств (далі ККП), а сам спірний будинок перебував у комунальній власності органу місцевого самоврядування. Таким чином родина позивача отримала від ККП спірний будинок в якості житла, постійно прописана та проживає у ньому, у встановленому законом порядку підключили комунікації (газ, електрику) та несли всі витрати по обслуговуванню та ремонту вказаного будинку впродовж 60 років. Позивач вважає, що у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», він з 1992 року набув право на приватизацію вказаного спірного майна, а тому в грудні 2015 року звернувся до спеціалізованих установ щодо проведення інвентаризації майна, виготовлення технічних паспортів та оформлення прав власності на житло. Однак, у липні 2016 року позивач дізнався, що на спірний будинок претендують і інші особи, які набули право власності на спірний будинок на підставі оспорюваних позивачем правовстановлюючих документів. Так, відповідно до оспорюваних договорів купівлі-продажу від 03.08.1994 року № Д-522 та № Д-524, [PERSON] продав а [PERSON] та [PERSON] купили 53/100 та 47/100 частин відповідно, спірного житлового будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське. У вказаних договорах купівлі-продажу зазначено, що даний житловий будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 19 травня 1992 року Рожнятівською районною державною нотаріальною конторою, під реєстровим № 2449. Як зазначено в оспорюваному свідоцтві про право на спадщину від 19 травня 1992 року виконком [PERSON] селищної ради народних депутатів 08.05.1973 року посвідчив заповіт спадкодавця [PERSON], яка померла 13.05.1973 року та заповіла онуку - [PERSON] житловий будинок в смт. Перегінську по вул. Січових Стрільців № 75, що як вказано в цьому ж свідоцтві, належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 2 березня 1992 року виконкомом [PERSON] селищної ради народних депутатів на підставі рішення [PERSON] селищної ради від 26 лютого 1992 року № 3 про визнання права власності на житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське за померлим [PERSON] (Львом) Дмитровичем. Позивач вважає підстави набуття відповідачами прав на спірний будинок незаконними з тих підстав, що порушено його права та права його родини на житло, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, він та члени його родини були офіційно зареєстровані та проживали у спірному будинку комунальної власності. Крім цього, оспорюваним рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26 лютого 1992 року № 3 було визнано право власності на спірний житловий будинок в смт. Перегінське по вул. Січових Стрільців № 75 за померлою особою - [PERSON] (Львом) Дмитровичем, що не передбачено законодавством. Також, рішення про визнання права власності на спірний будинок розглядалося та приймалося з порушенням прав його фактичних мешканців, оскільки це відбувалося без їх відома та згоди, внаслідок чого вони були позбавлені права подавати свої заперечення, звертатися за захистом своїх порушених прав. Не вирішувались і питання про відселення, надання мешканцям іншого житла чи компенсації. Крім цього, на думку позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 травня 1992 року виданого Рожнятівською районною державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] є незаконним, оскільки до складу спадкового майна включено спірний житловий будинок, який не належав спадкодавцю [PERSON], а був комунальною власністю. Відтак, позивач вважає, що відповідач [PERSON] не мав законних підстав для успадкування спірного житлового будинку, тому не мав права на відчуження вказаного будинку. А тому є незаконними і оспорювані договори купівлі-продажу спірного житлового будинку. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задоволити. Зокрема позивач [PERSON] пояснив, що проживає у вказаному будинку з 1954 року. У 1962 році народився його брат [PERSON] на той час вони займали одну кімнату даного будинку. Батька [PERSON] після війни направили на роботу в смт. Перегінське де він був керівником пекарні. Йому надали одну кімнату у спірному будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське. В даному житловому будинку проживали також і інші мешканці, серед яких були військовослужбовець і сім'я Кіреєвих. Даний будинок був побудований на початку XIX століття. Після смерті батьків (у 1983 році) він залишився проживати із своєю сімєю у даному будинку, сплачував комунальні платежі за газ та світло до 1992 року, та з братом проводили поточний ремонт. Однак з того часу комунальні платежі не сплачує, оскільки будинок належить іншим особам. Батько за життя документів на дане житло не мав. У комунгоспі була домова книжка, однак з невідомих причин вона пропала. Батько у 1965 році звертався до селищної ради про надання йому житла, однак йому було відмовлено. На даний час він іншого житла не має, до селищної ради із заявою про приватизацію спірного житла він не звертався, оскільки знає, що спірний будинок належить іншим особам на підставі оспорюваних ним документів. Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду відзив на позов у якому позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити та просить справу розглядати без участі представника селищної ради. Зокрема у відзиві на позов покликається на те, що рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26.02.1992 року № 3 про визнання права власності на спірний будинок за померлою особою [PERSON] є незаконним, оскільки суперечить чинному на той час законодавству, оскільки суб'єктом цивільних правовідносин може бути лише правоздатна особа. Крім цього, селищна рада не мала права визнавати право власності на спірний будинок за [PERSON], оскільки було порушено вимоги Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, без надання правовстановлюючих документів, без огляду будинку, без відома громадян які у ньому проживають. Даний будинок знаходився на балансі Комбінату комунальних підприємств та надавався в якості житла працівникам комбінату, та їх сім'ям. Будинок по вул. Січових Стрільців, 75 в смт. Перегінське, був знятий з балансу ККП у 1992 році на підставі оспорюваного рішення [PERSON] селищної ради № 3 від 26.02.1992 року. На даний час у вказаному будинку залишаються бути зареєстрованими позивач [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], їхні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] здійснюють обслуговування данного будинку, провели газ, оплачують комунальні послуги. Разом з тим, в селищній раді відсутні будь-які відомості щодо реєстрації чи проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку, та відсутні документи, які б підтверджували володіння чи проживання у цьому будинку [PERSON] та [PERSON] Вказані особи проживали та були зареєстровані в іншому будинку, а саме по вул. Січових Стрільців, 67 в смт. Перегінське. Оскільки рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26.02.1992 року № 3 вважають незаконним, а відтак вважають і незаконним свідоцтво про право власності на спірний будинок від 02.03.1992 року, та вважають недійсними і подальші договори купівлі-продажу данного будинку. Представник Рожнятівської районної нотаріальної контори - державний нотаріус [PERSON] проти позову заперечила, пояснила, що державним нотаріусом було дотримано вимог закону при оформленні спадщини відповідачів. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.05.1992 року було видане нотаріусом на підставі правовстановлюючих документів, а саме: заповіту посвідченого виконкомом [PERSON] селищної ради від 08.05.1973 року, відповідно до якого [PERSON], яка померла 13.05.1973 року заповіла своєму внукові [PERSON] житловий будинок № 75, який знаходиться по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське та на підставі свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок № 75, по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради від 02.03.1992 року. Після смерті спадкодавця [PERSON], його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину, однак на той час належним чином її не оформила. В 1992 році селищні ради були наділені повноваженнями видавати свідоцтва про право власності на майно, а тому коли визнавалось право власності за померлою особою, то нотаріуси на підставі таких рішень видавали спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, в яке включали таке майно. Так, [PERSON] було подано нотарусу свідоцтво про смерть спадкодавця [PERSON] та складений нею заповіт, що вважалося фактичним прийняттям спадщини. Вважає дії нотаріуса правомірними, а тому в позові просить відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили, вважають його безпідставним та просять у задоволенні позову відмовити. Зокрема відповідач [PERSON] пояснив, що житловий будинок № 75, по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське належав його померлому дідові [PERSON], який помер у 1965 році. Дідо з бабою [PERSON] мали десятеро дітей і проживали у вказаному будинку до 1946 року. Дідо був дяком у грекокатолицькій церкві, а тому після приходу радянської влади у кінці 30-х років, його разом з дружиною почали переслідувати за антирадянську діяльність. Він змушений був утікати від влади, а його дочку [PERSON], якій було 18 років заарештували, а дружину [PERSON] разом з дітьми вигнали з будинку. В кінці 40-х років у їхній будинок заселили інших осіб, зокрема [PERSON], який працював начальником пекарні. А сам будинок у 50-х роках незаконно передали на баланс Комбінату комунальних підприємств. Через деякий час баба з дітьми повернулася до хати і там проживала. Після розпаду Радянського союзу, в 90-х роках в смт. Перегінську почали повертати власникам відібрані у них будинки, зокрема було прийняте рішення про визнання за його дідом [PERSON] право власності на будинок № 75, по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське, який у нього незаконно був відібраний у 1946 році. В 1991 році родині [PERSON] пропонували отримати інше житло, однак вони відмовилися. Також [PERSON] було виділено земельну ділянку під забудову, однак він дану земельну ділянку продав. Крім цього, вони мають інший будинок, однак [PERSON] переходити в інше житло не хоче. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] проти позову заперечив повністю у зв'язку з його безпідставністю, просив відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] проти позову заперечив, вважає його безпідставним з тих підстав, що позивач [PERSON] жодних доказів про належнійсть йому спірного житла, а саме житлового будинку № 75, по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське не надав. Крім цього не надав будь-яких правовстановлюючих документів, що у спірному житловому будинку на відповідних правових підставах проживали і його батьки, які самочинно заселилися у 50-х роках у дане житло. У позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на це житло. Натомість відповідачі [PERSON] та [PERSON] на відповідних правових підставах володіють вказаним житловим будинком, зокрема [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину та в подальшому розпорядився вказаним житлом на свій розсуд. Про те, що будинок був власністю спадкодавців [PERSON] та його дружини [PERSON], та був у них незаконно відібраний, встановлено також і рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2011 року, яке набрало законної сили. А відтак права позивача нічим не порушені, тому просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій проти позову заперечує та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачем по вул. Січових Стрільців, 69 в смт. Перегінську з 1955 року. Їй відомо, що з того часу у будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське проживала сімя [PERSON] а згодом його брат [PERSON] із сімєю. Батько [PERSON] працював на пекарні громадського харчування. Крім сімї [PERSON] там проживав військовослужбовець і сімя Кіреєвих. Про те, що у будинку № 75 проживала родина [PERSON] вона не чула, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають з нею по сусідству у будинку № 67. Крім цього їй нічого не відомо про те, що у спірному будинку за № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське колись проживав [PERSON], оскільки вона його не знала. Свідок [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмові пояснення в яких зазначає, що з 1965 року працювала в Комбінаті комунальних підприємств в смт. Перегінське на посаді головного бухгалтера. Їй відомо, що будинок по вул. Січових Стрільців, 75 в смт. Перегінське рахувався на балансі у ККП с. Перегінське, була технічна документація на даний будинок і вона як бухгалтер робила щоквартальний баланс, показувала знос і вартість будинку. В даному будинку проживали три квартиранти - [PERSON], участковий с. Перегінське [PERSON] та третя особа. Крім цього, на даний будинок була технічна документація, а саме: будинкова книга, оцінюючий акт по будинку, генеральний план, облікова книга по нарахуванню грошей за квартплату в якій рахувався [PERSON] Однак, будь-якої документації вона знайти не може, оскільки ККП с. Перегінське у 1975 році приєднали до Рожнятівського ККП. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. З витягу з рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26 лютого 1992 року № 3 вбачається, що [PERSON] селищна рада визнала за [PERSON] право власності на житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське. (а.с.12) Цим же рішенням зобовязано Комбінат комунальних підприємств зняти з балансу будинок № 75 по вул. Січових Стрільців. На підставі вказаного рішення, виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради 02 березня 1992 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське за [PERSON] (реєстрова книга № 13, реєстровий № 2752 від 03.03.1992 року). (а.с.13) З копії свідоцтва про смерть від 08 лютого 1965 року вбачається, що [PERSON] помер у 1965 році. (а.с.96) Згідно заповіту від 08 травня 1973 року вбачається, що [PERSON] все своє майно, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON]. (а.с.15) З копії свідоцтва про смерть від 14 травня 1973 року вбачається, що [PERSON] померла 13.05.1973 року. (а.с.93 зворот) Зі свідоцтва про право на спадщину виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради від 19 травня 1992 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 13.05.1973 року являється її внук [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається із одного житлового будинку, жилою площею 67,04 кв.м., під літерою «А» та знаходиться в смт. Перегінську по вул. Січових Стрільців № 75 Рожнятівського району Івано-Франківської області. (а.с.14) З копії свідоцтва про шлюб від 18 жовтня 1967 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, зареєстрували шлюб 22.05.1928 року. (а.с.96 зворот) З довідки характеристики виданої Івано-Франківським ОБТІ від 23 березня 1992 року № 280 вбачається, що [PERSON] належав житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінськ, 1938 року побудови, житловою площею 67,04 кв.м. (а.с.97) Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2011 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] селищної ради, третіх осіб [PERSON], [PERSON] про скасування рішення сесії [PERSON] селищної ради № 3 від 26.02.1992 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням суду встановлено, що власником домоволодіння № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське з 1946 року був [PERSON], який помер 08.02.1965 року. Після його смерті власником даного будинку стала його дружина [PERSON], яка все своє майно заповіла своєму внукові [PERSON]. Вказаним рішенням також встановлено, що спірний будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське, який належав [PERSON], у 1956 році безпідставно був взятий на баланс комунгоспу, тому [PERSON] селищна рада правомірно у 1992 році повернула його спадкоємцям законного власника. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно довідки № 253/02-24 від 20.01.2016 року виданої виконкомом [PERSON] селищної ради вбачається, що в житловому будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінську зареєстровані та проживають (згідно акта від 15.01.2016 року) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.21) Крім цього, як встановлено судом та вбачається з пояснень позивача [PERSON], він проживає у спірному будинку з 1954 року, його дружина [PERSON] проживає у спірному будинку з 1980 року, його діти [PERSON] та [PERSON] проживають з часу народження, тобто з 1980 року та 1983 року відповідно, що підтверджується також копіями довідок № 2181 від 02.08.1999 року, № 2241 від 03.04.2003 року, № 396 від 27.01.2003 року виданих [PERSON] селищною радою. (а.с.19-20) Разом з тим, позивач [PERSON], жодних належних та допустимих доказів про те, що будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінську на відповідних правових підставах належав його батькам, чи особисто надавався позивачеві у власність чи користування не надав. Крім цього, з архівного витягу з рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 12 січня 1965 року № 2 вбачається, що батько позивача - [PERSON] звертався із заявою про виділення і розширення йому комунальної квартири, однак даним рішенням у задоволенні такої заяви відмовлено. Копії квитанцій та абонентської розрахункової книжки про оплату послуг за споживання електроенергії та газопостачання не можуть слугувати доказом надання житла особі, а є лише підтвердженням оплати за надані комунальні послуги. А сам факт реєстрації місця проживання не означає набуття права на постійне користування житлом. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для визнання протиправним рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 26 лютого 1992 року № 3 та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінськ від 02 березня 1992 року, відповідно до яких [PERSON] селищна рада визнала за [PERSON] право власності на житловий будинок № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 травня 1992 року, виданого Рожнятівською районною державною нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON], скасування договорів купівлі- продажу житлового будинку, то суд виходить з наступного. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2011 року, що набрало законної сили підтверджено, що власником житлового будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське з 1946 року був [PERSON] Його дружина [PERSON] будучи фактичним співвласником вказаного будинку, після смерті чоловіка заповіла все своє майно внукові - [PERSON] Оскільки до складу спадкового майна, після смерті чоловіка, також входить і належний йому на праві власності житловий будинок № 75, а тому на думку суду, державний нотаріус правомірно зазначила у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 19 травня 1992 року даний житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, [PERSON] прийнявши спадщину та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом став власником житлового будинку № 75 по вул. Січових Стрільців в смт. Перегінське. Будучи власником вказаного житлового будинку [PERSON] відчужив його [PERSON] та [PERSON] (а.с.102-103,106-107), тобто розпорядився своєю власністю на власний розсуд. При цьому будь-яких порушень прав позивача [PERSON] судом не встановлено, а тому відсутні будь-які підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed