Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 289 КК України, та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.04.2013 року по вул. Зодчих у м. Вінниці, і просив стягнути на його користь з відповідача 42280 грн., що становить розмір відшкодування майнової шкоди, та 10000 грн., що становить розмір відшкодування моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошеннями у пресі (газета «Вінниччина», 20 лютого 2015 року, № 14, газета «Вінниччина», 13 березня 2015 року, № 20), а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року приблизно о 22.30 год. по вул. Зодчих, 12 в м. Вінниці екіпажем УДАІ УМВС України у Вінницькій області було зупинено автомобіль «Део Ланос», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який виявляв ознаки алкогольного сп'яніння, після чого останній передав ключі від автомобіля співробітникам УДАІ УМВС України у Вінницькій області і був доставлений до наркологічного диспансеру для перевірки на стан алкогольного сп'яніння, а вказаний автомобіль залишився на вул. Зодчих, 12 в м. Вінниці. В цей час [PERSON], будучи в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи в якості пасажира в автомобілі «Део Ланос», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві приватної власності раніше йому незнайомому [PERSON], знайшов у «бардачку» автомобіля запасний ключ до вказаного автомобіля і вирішив незаконно заволодіти ним. Реалізовуючи свій злочинний умисел, обвинувачений [PERSON], переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, пересів за кермо автомобіля, де шляхом використання знайденого раніше ключа, завів автомобіль і поїхав по вул. Зодчих у напрямку вул. Пирогова в м. Вінниці. Однак, в подальшому, не впоравшись з керуванням, біля будинку №34 по вул. Зодчих в м. Вінниці допустив зіткнення з опорою електроосвітлення (дані обставини встановлені вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04 червня 2014 року, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню). Як вбачається з вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі; відповідно до ст.75 КК України звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки; відповідно до ст. 76 КК України зобов'язано обвинуваченого [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися у кримінально - виконавчу інспекцію для реєстрації. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04 червня 2014 року [PERSON] було звільнено від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2014 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 289 КК України, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 8 квітня 2014 року. [PERSON] у вказаному кримінальному проваджені було визнано потерпілим. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Судом встановлено, що власником автомобіля марки «DAEWOO», моделі «Lanos 1.5», ДНЗ [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER]. При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідач [PERSON] керував зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, що виключає застосування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи № 71 від 14 вересня 2013 року, розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «Део Ланос», державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження, складає 42280 грн., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] як особи, яка його завдала. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п. 1 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України). У даному випадку моральна шкода, завдана потерпілому [PERSON], полягала у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд з'ясував, що за своїм характером правопорушення вчинене у формі навмисної дії привело до пошкодження автомобіля. Глибина фізичних та духовних страждань позивача є відчутною, але не критичною. Звичайно пошкодження автомобіля викликало у позивача хвилювання. Здібності позивача не погіршилися і він не позбавлений можливості їх реалізації, тому даний фактор судом не врахований. Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне та можливе відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна - автомобіля марки «DAEWOO», моделі «Lanos 1.5», ДНЗ [NUMBER]. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи вимоги як майнового так і немайнового характеру, суд вважає, за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 666,40 грн. (422,80 грн. + 243,60 грн.) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial