Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28.02.2003 року він, позивач на праві приватної власності володіє будинком за адресою [ADDRESS] . Вказує, що на даний час у будинку зареєстрований зять [PERSON] , 1980 р.н., що підтверджується довідкою виконкому Ковалівської сільської ради Коломийського району. Зазначає, що відповідач не проживає у вищевказаному будинку з початку 2018 року, участі в утриманні та благоустрої житла не бере, не сплачує комунальні платежі, особисті речі його відсутні. В добровільному порядку зняти відповідача з місця реєстрації не можливо. Зазначає, що реєстрація відповідача у будинку позбавляє його як власника , права в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом у будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні підтримав мотиви та вимоги заяви. Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце слухання справи належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав . Зі згоди позивача та представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Врахувавши пояснення позивача, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2003 року, виданого Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Коломийського району, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно , позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). Вищевказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а.с.8). Як видно з копії свідоцтва про шлюб, виданого 15.01.2019 року Коломийським районним відділом ДРАЦС відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з донькою позивача [PERSON] 14.01.1981 року. Згідно довідки № 31 від 14.01.2019 р., виданої Ковалівською сільською радою Коломийського району відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.9) Той факт, що відповідач не проживає з березня місяця 2018 року у спірному житловому будинку ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] з березня 2018 року у будинку [ADDRESS] не проживає, його речей у будинку не має. Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрований відповідач [PERSON] який більше року в будинку не проживає. Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому будинковолодінні позивача, не дає останньому належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами стст.16, 386, 391 ЦК. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратива право користування житлом у будинку [ADDRESS] . На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved