Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 27.03.2016 року за місцем його роботи, а саме за адресою: м. Черкаси вул. Ватутіна, 173/1, між ним та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до умов якого він надав Позичальнику грошові кошти у сумі 4000 грн. Також вказує, що в процесі обговорення способу та строків повернення боргу між ними було досягнуто згоди, що Позичальник поверне йому заборговану суму коштів протягом півроку, перераховуючи кошти з кожної своєї заробітної плати щомісячно. Однак до теперішнього часу жодних перерахувань коштів в рахунок погашення боргу відповідачем [PERSON] здійснено не було. Останній ігнорує телефонні дзвінки та уникає повернення коштів, чим взяті на себе зобовязання за усним договором позики не виконує. Також вказує, що він, з метою досудового врегулювання спору, неодноразово звертався із заявами до органів національної поліції, однак до теперішнього часу заборговані відповідачем кошти йому не повернуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 4000 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 120 грн. та судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 05.02.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також пояснив, що 27.03.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений усний договір позики відповідно до якого він надав відповідачу в борг 4000 грн., а останній зобовязався їх повернути. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем була надана розписка про отримання в борг 4000 грн. При укладенні договору паспортні дані відповідача він не перевіряв. Також пояснив, що вказану розписку він не може надати суду, оскільки вона була в нього викрадена. Про відповідача йому нічого не відомо, оскільки він знав його лише по роботі і був знайомий з ним близько одного місяця. Проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи. \~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників спавши, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК), Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 95). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг, із зазначенням визначеної грошової суми, що передається в борг та зобовязання її повернення та дати отримання коштів. Позивачем не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, що між сторонами існують договірні зобовязання, а саме, що позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 грн., а останній їх отримав та зобовязався повернути саме цю суму. Згідно пояснень позивача, розписка, яка нібито була складена відповідачем [PERSON], в нього викрадена, а свідків які б безпосередньо бачили факт передачі ним відповідачу грошей в сумі 4000 грн. немає. Свідку [PERSON], про якого вказував позивач без зазначення його прізвища та по-батькові, згідно пояснень останнього (позивача) було відомо про надання відповідачу в борг грошей лише зі слів самого позивача, оскільки він запитав в позивача чи дійсно він дав в борг [PERSON] гроші на що той відповів, що так надав 4000 грн. За відсутності належним чином оформленого клопотання позивача про допит вищезгаданого свідка, до того ж без зазначення прізвища, по батькові та місця проживання цієї особи, викликати в судове засідання вказану особу для дачі свідчень не було можливості та необхідності, оскільки обставини щодо надання позивачем в борг відповідачу грошових коштів йому (свідку) були відомі лише зі слів самого позивача і відповідно ці свідчення в силу ст.ст. 69, 78, 90 ЦПК України не могли бути б допустимими доказами. Оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем [PERSON] отримано в нього в борг грошові кошти в розмірі 4000 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики. Разом з тим, не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки в задоволенні основних вимог про стягнення боргу судом відмовлено. Крім того, суд не знаходить підстав і для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed