Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про поділ земельної ділянки. В огрунтування заявлених вимог вказує на те, що [INFO] померла [PERSON] До складу спадщини, що відкрилась після смерті останньої ввійшла, в тому числі земельна ділянка площею 1,41 га для ведення особистого селянського господарства. Ще за життя [PERSON] розпорядилася належною їй вищевказаною земельною ділянкою, заповівши [PERSON] земельну ділянку площею 1,31 га, [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2012 року та ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2012 року виділено в натурі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: [PERSON] 1/8 частка земельної ділянки; [PERSON] та [PERSON] 7/8 часток земельної ділянки. Посилаючись на те, що після виділення [PERSON] в натурі 1/8 частки спадщини - земельних ділянок площею 0,1356 га кадастровий номер: [NUMBER] , площею 0,0416 га кадастровий номер: [NUMBER] , розмір успадкованої за заповітом [PERSON] земельної ділянки становить 0,0875 га, а розмір успадкованих за заповітом [PERSON] земельних ділянок становить 1,1531 га (загальна площа 7/8 часток земельних ділянок становить 1,2406 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,2916 га та земельної ділянки площею 0,9490 га), просить поділити земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,9490 га для ведення особистого підсобного господарства з виділенням [PERSON] частки площею 0,8615 га (47,11м*182,87м=8615 кв.м.), відповідачу [PERSON] - 0,0875 га ( 4,79 м*182,87м = 875 кв.м.) на рівні садиби [ADDRESS] ). Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26.06.2019 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились. До суду подали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, відповідач [PERSON] щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В силу ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2012 року та ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2012 року виділено в натурі [PERSON] 1/8 частину земельної ділянки площею 1,41 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.01.2001 року. Співвласникам [PERSON] та [PERSON] 7/8 частин вищевказаної земельної ділянки, що в одиницях площі складає 1,234 га, до складу якої входить земельна ділянка № 1 площею 0,945 га та частина земельної ділянки № 2 площею 0,289 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.4-7). Як вбачається з технічного завдання № 140 від 06.12.2013 року на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості), [PERSON] та [PERSON] виготовлено технічну документацію на земельну ділянку площею 1,2406 га, яка розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. До складу вищевказаної земельної ділянки ввійшли: земельна ділянка площею 0,9490 га та земельна ділянка площею 0,2916 га (а.с. 12,13). На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 06.12.2013 року відділом Держземагенства у Ківерцівському районі 12.12.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,9490 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002861382019 від 14.03.2019 року. Відомості про власника земельної ділянки у вищевказаному витязі відсутні. (а.с.8). В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до положень ст.ст.181, 182 ЦК України, ст.5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Крім того, згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Також, в силу ч. 1, 2 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Як вбачається із ч. ч. 3, 4, 5 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ч. 7 ст. 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Згідно ч. 1, 2 ст. 34 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки складається при формуванні земельної ділянки у паперовій та електронній (цифровій) формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки сторонами не надано суду доказів того, що спірна земельна ділянка належить їм на праві спільної сумісної власності, технічна документація на частки спірної земельної ділянки співвласниками не виготовлена, частки земельних ділянок не сформовані, як окремі об`єкти нерухомого майна, і не присвоєні кадастрові номери, тобто, між співвласниками фактично не відбувся поділ земельної ділянки на окремі об`єкти нерухомого майна, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed