Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого вимагає визнати недійсним заповіт його батька [PERSON] , посвідчений 03.06.2009 року секретарем Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою в порядку спадкування після померлого батька право власності на земельну ділянку площею 4,42 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області і призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,42 га, розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. При зверненні позивача до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини йому стало відомо про існування заповіту від 03.06.2009 року, згідно якого померлий батько заповідав все своє майно [PERSON] - відповідачці у справі. Згідно тверджень позивача, на час складання заповіту батько тяжко хворів, внаслідок чого не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв`язку з цим позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте представник позивача адвокат Кравченко В.А, надав заяву, відповідно до якої просить розглядати позов за своєї відсутності, наполягає на задоволенні позову. Відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, і не подала відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, [INFO] помер батько позивача та відповідачки у справі [PERSON] (а.с.6). Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,42 га, розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с.10). Як свідчать матеріали спадкової справи (а.с.12), позивач звернувся до нотаріальної контори у строк, встановлений ст.1270 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини. Також суду наданий заповіт спадкодавця [PERSON] , посвідчений 03.06.2009 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, відповідно до якого той заповідав все своє майно відповідачці [PERSON] . Згідно наданої суду виписки з історії хвороби № 19437 від 29.12.2008 року, у грудні 2018 року, тобто за півроку до посвідчення заповіту, спадкодавець [PERSON] переніс ішемічний інсульт, ускладнений психоорганічним синдромом, дементний варіант. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 123 від 16.03.2020 року, [PERSON] на момент складання заповіту 03.06.2009 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції змішаного ґенезу (судинного та атрофічного), внаслідок чого підекспертний не міг правильно оцінити ситуацію, що склалася, зробити правильні висновки, критичні та прогностичні функції були знижені, вільне волевиявлення не було можливим. Ступінь психічних розладів на момент складання заповіту 03.06.2009 року була така, що він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Доказів, які б спростовували доводи позивача та надані ним докази, суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, вимоги позивача про визнання заповіту недійсним є таким, що ґрунтуються на законі. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку суд виходить з того, що: згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом; відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved