Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» про визнання відмови у прийнятті на роботу незаконною та зобов`язати прийняти на роботу посилаючись на те, що з 01.08.2005 року по 30.04.2016 року він працював на посаді лікаря-судово-медичного експерта відділу експертизи трупів у КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи». З 01.10.2018 року по теперішній час він працює на посаді асистента кафедри патоморфології, судової медицини та гістології на 0,5 ставки у Донецькому національному медичному університеті (у м. Маріуполі). 10.06.2019 року він звернувся до начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи [PERSON] із письмовою заявою прийняти його на роботу за сумісництвом на 0,25 ставки на посаду лікаря-судово-медичного експерта до відділу судово-медичної експертизи трупів. В ході бесіди з керівником відповідача останній в категоричній формі повідомив позивачу, що на роботу він його не прийме через особисті неприязні стосунки. Позивач вважає дії відповідача незаконними, такими що суперечать Конституції України, та нормам Кодексу Законів про працю. Просить визнати незаконними відмову у прийнятті його на роботу та зобов`язати керівника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» укласти трудовій договір про прийняття його за сумісництвом на 0,25 ставки на посаду лікаря-судово-медичного експерта до відділу судово-медичної експертизи трупів. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 18.07.2019 року відповідач надав суду відзив на позов. 29.08.2019 ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя, за клопотанням позивача [PERSON] , вирішено що, справу необхідно проводити в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. ПОзивач [PERSON] та представник позивача адвокат Турченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю посилаючись на обставини викладені вище, просили їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що прийняття на роботу це дискреція керівника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи». Оскільки [PERSON] раніше працював і його було звільнено у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, керівництво вирішило не приймати на роботу [PERSON] . Просив відмовити в позові повністю. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд,

Outcome: approved