Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, відділ державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції, про визнання права власності на транспортний засіб, посилаючись на те, що у квітні 2003 року позивач виявив бажання придбати у власність автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Власником даного автомобіля був відповідач, який видав на ім'я позивача нотаріально посвідчене Доручення від 07 квітня 2003 року, згідно якого останній уповноважив позивача водити з правом тимчасового виїзду за кордон, продати, подарувати, обміняти, здати в оренду чи заставляти автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] та передав позивачу ключі від автомобіля, та документи, які стосуються автомобіля, а також сам автомобіль. Строк дії доручення на ім'я позивача від 07 квітня 2003 року закінчився 07 квітня 2004 року, однак сторони не оформили договір купівлі-продажу належним чином. Постановою від 05.08.2013 ВП № 19224435 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Тернопільській області Пушкаренко І.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-62/09, що виданий 09.04.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про конфіскацію всього належного на праві власності майна засудженого [PERSON], доручено виконавцям відділу ДВС Вижницького районного управління юстиції провести опис та арешт автомобіля ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. На виконання вищевказаної постанови, державним виконавцем відділ державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції було проведено опис та арешт автомобіля, про що складений відповідний акт від 12 листопада 2013 року, зі змісту якого випливає, що автомобіль буде переданий для реалізації не раніше 28 листопада 2013 року. У зв'язку із цим, позивач вважає, що йому належить право власності на автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] за набувальною давністю, а тому просить визнати за ним право на даний автомобіль. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представники третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ № 1 м. Тернопіль, вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. У судовому засіданні з'ясовано, що у квітні 2003 року позивач виявив бажання придбати у власність автомобіль «ГАЗ 53А», 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Власником даного автомобіля був відповідач, який видав на ім'я позивача нотаріально посвідчене Доручення від 07 квітня 2003 року, згідно якого останній уповноважив позивача водити з правом тимчасового виїзду за кордон, продати, подарувати, обміняти, здати в оренду чи заставляти автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] та передав позивачу ключі від автомобіля, та документи, які стосуються автомобіля, а також сам автомобіль. Строк дії Доручення на ім'я позивача від 07 квітня 2003 року закінчився 07 квітня 2004 року, однак сторони не оформили договір купівлі-продажу належним чином. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Постановою від 05.08.2013 ВП № 19224435 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Тернопільській області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-62/09, що виданий 09.04.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про конфіскацію всього належного на праві власності майна засудженого [PERSON], доручено виконавцям відділу ДВС Вижницького районного управління юстиції провести опис та арешт автомобіля ГАЗ 53А, 1985 року випуску, синього кольору, № дв. [NUMBER], № шасі [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. На виконання вищевказаної постанови, державним виконавцем відділ державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції було проведено опис та арешт автомобіля, про що складений відповідний акт від 12 листопада 2013 року, зі змісту якого випливає, що автомобіль буде переданий для реалізації не раніше 28 листопада 2013 року. На обґрунтування заявлених вимог позивач, посилаються на те, що спірний автомобіль належать йому за набувальною давністю і за ним слід визнати право власності, однак з такими обґрунтуваннями заявлених вимог позивача не можна погодитись із таких підстав. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ст.ст. 328, 334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено, щовласники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою і передбачені у п. 8 вищевказаного порядку. Пунктами 41 вищевказаного порядку, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. За таких обставин, суд вважає, що позивач, звертаючись в суд із зазначеним позовом, не обґрунтувавши та не подавши належних доказів того, яким саме чином відповідач порушує, не визнає чи оспорює його права, зокрема право власності на спірний автомобіль, також на час розгляду справи відповідач не вправі висловлювати свою думку щодо юридичної долі спірного автомобіля, оскільки на даний транспортний засіб накладено арешт державною виконавчою службою. Крім цього, видача позивачу довіреності на володіння та користування спірним транспортним засобом, свідчить що позивач є законним володільцем спірного майна, однакнаявність довіреності не є підставою для визнання за ним права власності на спірний автомобіль. Більше того, суд зазначає, щопозивач є законним володільцем спірного транспортного засобу тобто володів майном на підставі договору з волі власника і завжди знає хто є власник, а тому за ним не може бути визнано право власності на спірний автомобіль за набувальною давністю, оскільки спірне майно має власника, який відомий позивачу і дане майно перебувало у позивача з волі власника. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed