Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порядку ст. 31 ЦПК України, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 853303,22 доларів США. Вимоги позову мотивовані тим, що 22.12.2012 р. відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 320000,00 доларів США., які зобов'язався повернути в строк до 22.07.2013 з процентами в розмірі 3,9% в місяць. [PERSON] виступила гарантом своєчасного повернення [PERSON] позичених коштів. [PERSON] своєчасно грошові кошти не повернув, таким чином станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість в розмірі 320 000,00 доларів США та 515303,22 доларів США розмір нарахованих відсотків за користування позикою. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань не надали. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.12.2012 р. [PERSON] отримав в борг грошові кошти в розмірі 320000,00 доларів США під 3.9% в місяць, зобов'язавшись повернути борг з відсотками до 22.07.2013 р. (а.с. 54) За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. [PERSON] гарантувала своєчасного повернення [PERSON] грошових коштів в розмірі 320000,00 доларів США, котрі він отримав у борг від [PERSON] з строком повернення до 22.07.2013 р. під 3,9 % в місяць (а.с. 53). Відповідно до ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Отже, у даному випадку відповідач [PERSON] - фізична особа, яка не має права виступати у даних правовідносинах як гарант виконання зобов'язань за договором позики, суд вбачає підстави для відмови в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині стягнення суми позики та відсотків з [PERSON]. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено законом або договором. Розмір процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений Договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в справі №6-79цс14 від 02.07.2014р. Як убачається з матеріалів справи - розписки, відповідачу були передані кошти в сумі 320000,00 доларів США. В розписці також встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами в розмірі 3,9% на місяць. Період нарахування позивачем визначено з 23.12.2012 р. по 29.06.2016 р.. Отже сума за користування грошовими коштами складає 511 680,00 доларів США (320000,00*3,9%*41). На 29.06.2016р., тобто на час ухвалення рішення, офіційний курс, встановлений Національного банку України, становить 2487,3395 грн. за 100,00 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню борг за договором займу грошових коштів у розмірі 320000,00 доларів США та процентів за користування грошовими коштами в розмірі 511680,00 доларів США, а разом 831 680,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 20 686 705,20грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачі на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі - 6090,00 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530, 546, 549, 553, 625 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial