Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач та його представник у судовому засіданні просили винести рішення, яким надати [PERSON] додатковий двомісячний строк з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити, оскільки не має достатніх підстав для надання [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON], яка на день своєї смерті мешкала та була зареєстрована у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивач після смерті матері, у жовтні 2012 року, звернувся до нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки [PERSON] перед смертю склала заповіт на користь відповідача [PERSON], який у свою чергу звернувся з заявою про прийняття спадщини. Також, як пояснили позивач та його представник у судовому засіданні, нотаріус пояснила позивачу, що має письмово оформити відому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Про той факт, що державний нотаріус письмово не оформив постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач дізнався лише на судовому засіданні, коли судом було оглянуто спадкову справу, заведену після смерті [PERSON]. На думку позивача та його представника, такі дії нотаріуса не можуть бути визнані правомірними, оскільки при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. Таким чином, позивач з поважних причини пропустив строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Крім того, як пояснили позивач та його представник у судовому засіданні, що повністю підтверджено матеріалами справі, останні роки перед смертю мати позивача [PERSON] тяжко хворіла, також тяжко хворіла і дружина позивача [PERSON]. Незабаром після смерті [PERSON] померла і дружина позивача [PERSON], що сказалося на моральному та фізичному стані позивача, що у своїй сукупності з правовою необізнаністю позивача та тим фактом, що своє право на спадщину він змушений доказувати у судовому порядку, унеможливило з об'єктивних причин подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України прав про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, у зв'язку з тим, що позивачем з поважних причин пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити надавши йому додатковий двомісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. оказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач та його представник у судовому засіданні не надали суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень на позовну заяву, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідность його задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved