Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що він з 06.09.1989 року по день звільнення 06.06.2013 року працював на різних робочих посадах на шахті «Гвардійська» публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК»). 19 серпня 2005 року під час роботи з ним стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав виробничу травму. За наслідками розслідування нещасного випадку 23.08.2005 року складено акт форми форми Н-1. Нещасний випадок призвів до стійкої втрати працездатності у розмірі 10% без встановлення групи інвалідності. В подальшому продовжував працювати на підприємстві відповідача. При виконанні трудових обовязків отримав професійні захворювання. Актом розслідування хронічних професійних захворювань встановлено вину відповідача у його професійних захворюваннях. За довідкою МСЕК від 16.05.2016 року була встановлена втрата професійної працездатності-60% та 3 група інвалідності з 01.06.2016 року до 01.06.2018 року, у звязку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом. У зв'язку із ушкодженням здоровя через професійні захворювання та трудове каліцтво йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір якої він оцінює в розмірі 362500,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмові заперечення в яких зазначила, що окрім підприємства відповідача позивач певний період працював також і на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці. Крім того зазначила, що за шкоду яка завдана позивачу трудовим каліцтвом повинен відповідати «Фонд соціального страхування України». Також зазначила, що позивач не звертався до підприємства відповідача із заявою щодо відшкодування моральної шкоди у досудовому порядку, а також зазначила, що особою винною у нещасному випадку є зокрема й позивач [PERSON] Також зазначила, що при укладанні трудового договору позивач був повідомлений та ознайомлений під розпис з умовами праці, свідомо прийняв запропоновані йому умови і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та можливі наслідки. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 15.02.1994 року по 06.06.2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «КЗРК» працював у підземних умовах праці- підземним прохідником, був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.16-20). 19 серпня 2005 року під час роботи у відповідача [PERSON] отримав трудове каліцтво проникаюче поранення брюшної порожнини з ушкодженням тонкого кишечника. Комісією з розслідування даного нещасного випадку було визнано нещасний випадок, який стався з [PERSON] повязаним з виробництвом та адміністрацією ПАТ «КЗРК» було складено Акт № 9 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1. (а.с. 21-27). За рішенням членів комісії з охорони праці шахта «Гвардійська» від 04.11.2005 року було встановлено ступінь провини 15% у нещасному випадку, який мав місце з [PERSON] (а.с. 28). 09 квітня 2013 року на підприємстві ПАТ «КЗРК» було проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON]: радикулопатія шийна з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудиним синдромами; вегетативно-сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., встановлених Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 07.02.2013 року, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу 10.04.2013 року. Відповідно до п.16 зазначеного Акту, професійне захворювання виникло за наступних обставин: працюючи на шахті «Гвардійська» підземним прохідником виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів пилу та локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого його застосування. Відповідно до п.17 Акту причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. (а.с.29-32). Згідно Довідки огляду МСЕК серії ДНА-02 №02571 від 18.10.2005 року [PERSON] при первинному огляді було встановлено 10% стійкої втрати працездатності у звязку із трудовим каліцтвом від 19.08.2005 року з переоглядом 01.11.2006. (а.с. 10). Відповідно Довідки огляду МСЕК серії ДНА-02 №09745 від 08.11.2006 року [PERSON] при переогляді було підтверджено 10% стійкої втрати працездатності у звязку із трудовим каліцтвом від 19.08.2005 року з подальшим переоглядом. (а.с. 11). Згідно Довідки МСЕК від 05.06.2013 року [PERSON] було встановлено 60% стійкої втрати працездатності, з яких 30% за радикулопатією, 10% - ХОЗЛ, 10% - ВСП первинно та підтверджено 10% за трудовим каліцтвом 2005 року із встановленням третьої групи інвалідності з переоглядом. (а.с. 12-13). Згідно довідки МСЕК від 16.05.2016 [PERSON] при переогляді було підтверджено встановлену втрату працездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності з подальшим переоглядом. (а.с. 14-15). Позивач [PERSON]К періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні у звязку з професійним захворюванням, що підтверджується відповідними виписками-епікризами із медичної картки стаціонарного хворого.(а.с.33-48). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із професійними захворюваннями, які призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. З урахуванням відомостей, що викладені у п.п.16,17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд приходить до висновку, що ПАТ «КЗРК» є винним підприємством у виникненні профзахворювань позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] 50% втрати працездатності, встановлення третьої групи інвалідності, стаж його роботи на підприємстві відповідача - 19 років 1 місяць, глибину фізичних та моральних страждань позивача, потребу в санаторно курортному лікуванні, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 25000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди ПАТ «КЗРК» у звязку із отриманим 19.08.2005 року трудовим каліцтвом суд зазначає наступне. Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону № 1105-XIV завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV). Відповідно до підп. «Е» п.1 ч.1 ст.21 Закону № 1105-XIV, у редакції від 31.03.2005 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 31.03.2005 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду. Зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тому суд вказує на те, що позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності 18 жовтня 2005 року, відтак обовязок із відшкодування моральної шкоди за наслідками трудового каліцтва 19.08.2005, на підставі ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 31.03.2005 року, покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і не може бути покладений на роботодавця, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди ПАТ «КЗРК» за наслідками трудового каліцтва не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial