Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позов тим, що 17.06.2012 року в сумі 2166 грн., 16.07.2012 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 5200 грн. На підтвердження одержання грошових коштів відповідачем позивачу були видані відповідні розписки. Відповідач [PERSON] грошові кошти у встановлений строк не повернув. Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму борг в розмірі 7366 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позиковавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як встановлено в судовому засіданні, 17 червня 2012 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 2166 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноручно написав розписку. 16 липня 2014 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 5200 грн. зі строком повернення протягом 10 місяців з 09.08.2012 року до 09.06.2013 року. У визначені розписками строки відповідач [PERSON] свої зобов'язання з повернення позики не виконав. Доказів виконання зобов'язання по сплаті суми позики за розпискою відповідачем суду не надано. Оцінюючи надані сторонами докази з точки зору їх достовірності, суд приймає до уваги, що оригінали розписок від 17.06.2012 року і від 16.07.2012 року знаходяться у позикодавця [PERSON], який стверджує, що грошові кошти за розпискою передані ним відповідачу [PERSON], доказів безгрошовості угоди позики або повернення грошових коштів, обумовлених в розписці, в ході судового розгляду справи не добуто, суд приходить до висновку, що боргове зобов'язання відповідача [PERSON], визначене в розписці, не припинено, сума грошових зобов'язань ним не сплачена, тому сума боргу за розписками на загальну суму 7366 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved