Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] в місті Маріуполі, оскільки відповідач не проживає в квартирі тривалий час - з 1997 р., речі відповідачки в будинку відсутні, матеріальне становище позивача не дозволяє йому сплачувати комунальні послуги за зареєстровану в будинку відповідачку, чим порушуються його законні права. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Від його представника також до суду надійшла заява аналогічного змісту. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2007р. будинок [ADDRESS] в місті Маріуполі належить позивачу [PERSON], що також підтверджується технічним паспортом на будинок, рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 18.12.2006р., повідомленням МКП «Маріупольське БТІ» від 24.04.2018р. За даними відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради відповідно до листа від 17.10.2017р. вбачається, що за вказаною адресою зареєстрована також [PERSON], [INFO] Як вбачається з довідки КСН «Правий беріг» від 09.08.2017р. [PERSON] зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з 1997р. згідно акту опиту сусідів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При вирішенні справи суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен вирішити такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При зверненні до суду позивач посилався на вимоги ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає та не з'являється в будинку [ADDRESS] в місті Маріуполі більше року, а також не встановлено поважність причин її відсутності та не проживання у вказаному будинку. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved