Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON], вказавши в позові, що Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.11.2017 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано автомобіль, який фактично було придбано ним за власні кошти без жодної допомоги і участі відповідачки, марки «ВАЗ 21112», д.н.з. [NUMBER] спільною власністю та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку вказаного автомобіля. З вказаним судовим рішенням він не згідний та вважає його незаконним та необґрунтованим. У зв'язку з проходженням реабілітації після лікування, він не мав змоги прибути в суд для участі в судовому засіданні 14.11.2017 року. Про час судового засідання він не знав, оскільки знаходився за межами Чернівецької області і відповідно повістку в суд не отримував. Незважаючи на вищевказане, прийняте судом рішення він не оскаржував і воно набрало законної сили. Крім того, в судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала, що з жовтня 2015 року, тобто під час лікування позивача в Чернівецькій психіатричній лікарні, вказаний автомобіль знаходиться у неї і виключного вона ним володіє та користується. Він не має доступу до вказаного автомобіля, більше двох років ним не користується. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на його користь грошову компенсацію вартості частки в рухомому майні, а саме: автомобіль марки «ВАЗ-21112», кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], в сумі 40115,36 грн. 15 березня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. В якій заперечує проти задоволення позовних вимог і просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив викладенні у позовній заяві обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали і просили суд при ухваленні судового рішення залишити автомобіль у власності [PERSON]. Представник третьої особи: Глибоцького ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.1 ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приведені норми закону дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль марки «ВАЗ 21112», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний під час громадянського шлюбу [PERSON] та [PERSON], є їх спільною сумісною власністю. Тому і позивачу, як і відповідачці відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України належить право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Більш того, Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, установлено, що і позивачу, як і відповідачці належить право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Автомобіль марки «ВАЗ 21112», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] перебуває у користуванні відповідачки [PERSON] Вказані обставини, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Також вказаним судовим рішенням встановлено, що вартість спірного транспортного засобу становить 80230,73 грн., що також визнається сторонами в судовому засіданні. В позові, що розглядається, йдеться про поділ автомобіля шляхом стягнення на користь позивача вартості її частки майна у спільному сумісному майні. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Пленум Верховного Суду України у пункті 22 своєї Постанови від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач [PERSON] згідний на отримання грошової компенсації за його частку у спільному сумісному майні подружжя. За таких обставин 1/2 частка позивача спірного автомобіля дорівнює: 80230,73 грн.: 2 = 40115,36 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обґрунтування під час розгляду справи. На підставі викладеного, ст.ст. 69-70, 74 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved