Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про зміну місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], визначивши їх місце проживання разом із батьком [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що 1.10.2005 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають троє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням суду шлюб між сторонами було розірвана та визначено місце проживання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] з батьком, а дочок [PERSON] та [PERSON] з матірю. Після ухвалення зазначеного рішення дочка [PERSON] категорично відмовилась проживати разом з мамою та на даний час проживає разом з позивачем, а [PERSON] також проживала разом з ним, але працівниками ДВС була передана матері та проживає разом з нею. Діти бажають проживати разом ним. Відповідач не дає можливості спілкуватись з донькою [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 212 від 14.06.2016 року визначено час зустрічей з дочкою, щовівторка та щочетверга з 18 години до 20 години у присутності матері та кожну другу і четверту неділю місяця з 8 години до 18 години без присутності матері. Однак, [PERSON] дане рішення не виконувала. 27.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування, визначення способу участі батька у вихованні дитини, проте рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду в задоволенні зазначеного позову відмовлено, таким чином [PERSON] протиправно позбавляє його, як батька брати учать у вихованні та спілкуванні з дитиною. Він має задовільний стан здоровя, матеріальну можливість та моральні якості для того, щоб належним чином утримувати дітей, тому змушений звернутись із зазначеним позовом до суду. 16.02.2017 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, у якій просить зобовязати [PERSON] повернути їй малолітню доньку [PERSON], [INFO] до її місця проживання разом із матірю, у задоволенні первісного позову [PERSON] просить відмовити за безпідставністю. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.03.2015 року їх шлюб було розірвано, місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] визначено з батьком, а доньки [PERSON] з нею, відносно місця проживання сина [PERSON] вони досягли між собою згоди. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2015 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.03.2015 року в частині визначення місця проживання доньки [PERSON] разом із батьком скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким місце проживання доньки [PERSON] визначено із матірю, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.205 року зазначені судові рішення залишено без змін. При визначенні місця проживання малолітніх дітей апеляційним судом враховано протиправність дій [PERSON], який вигнав її з місця свого проживання, залишив дітей поза її волею в будинку, постійно в присутності дітей влаштовував сварки, ображав та погрожував їй фізичним насильством в сімї. Відповідно до чинного законодавства обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. 05.06.2015 року [PERSON] без її згоди, силоміць забрав у неї доньку [PERSON], а старшу [PERSON] забрав зі школи до себе до додому та не повернув. На виконання рішення Новоград-Волинського міськрайоного суду від 29.07.2015 року діти були повернуті їй. 13.11.2015 року він знову забрав дітей силою. 30.03.2016 року рішенням суду ухвалено повернути їй дітей, однак [PERSON] повернув доньку [PERSON] без її особистих речей та іграшок. Від виконання рішення суду про повернення доньки [PERSON] [PERSON] тривалий час ухиляється, продовжує тримати доньку у себе, маніпулює її свідомістю та використовує матеріальну залежність. З осені 2016 року [PERSON] тричі на тиждень привозить доньку [PERSON], однак залишити її у неї категорично відмовляється. Примусово залишити дитину в себе вона не намагалась, оскільки дитина отримує психічну травму через систематичну самовільну зміну батьком місця її проживання. [PERSON] має можливість безперешкодно та необмежений час спілкування з меншою донькою, коли приїжджає до неї з [PERSON]. Жодних неправомірних дій, які перешкоджають спілкуванню [PERSON] з батьком вона не вчиняє. [PERSON] вважає, що має право на повернення дитини до визначеного судом місяця проживання дитини. Ухвалою суду від 16.02.2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про повернення малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; вимоги за зустрічним позовом обєднано в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала думку, викладену у висновку органу опіки та піклування про доцільність зміни місця проживання малолітньої [PERSON]. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 1.10.2005 року розірвано, місце проживання сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] визначено з батьком, місце проживання дочки [PERSON], [INFO] визначено з матірю (а.с.26-27). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2015 року, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.03.2015 року в частині визначення місця проживання дочки [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким місце проживання дочки [PERSON] визначено з матірю, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.205 року зазначені судові рішення залишено без змін (а.с.23-27, 55). Відповідно до актів проведення бесіди з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] від 12.06.2015 року встановлено, що діти хочуть зустрічатись та спілкуватись з мамою [PERSON], однак жити будуть лише з батьком (а.с.9,10). [PERSON] приймає активну участь у житті своїх доньок, забирає [PERSON] з дитячого садочка, цікавиться життям дитини, відвідує батьківські збори, підтримує звязку з вихователями. [PERSON] навчається в школі мистецтв, дитину в школу приводить батько, регулярно здійснює оплату за навчання та спілкується з учителем. [PERSON], 22.07.2012 року виховувалась у молодшій групі «Капітошка» Новоград-Волинського ДНЗ № 16 «Веселка» з 19.01.2015 року 01.04,2016 року. Відрахована у звязку з переведенням в ДНЗ по місцю проживання (а.с.14). Відповідно до довідки № 454 від 2.08.2016 року дитина [PERSON] дошкільні заклади не відвідує, в списках не значиться з 01.04.2016 року (а.с.15). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та інформації загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 2 і школи мистецтв м. Новоград-Волинський, встановлено, що вихованням, утриманням і розвитком малолітньої дитини [PERSON] займається батько [PERSON]. [PERSON] проживає разом з ним по вул. Лянгуса, 72, для дитини створені належні умови проживання (а.с.17, 18, 19). Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 11.03.2015 року № 62 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON], за умови, що він не буде обмежувати права [PERSON], як матері на виховання та спілкування з дітьми (а.с.20, 21-22). На заяву [PERSON] начальником служби у справах дітей 20.01.2017 року надана відповідь, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду про рівність прав та обовязків батьків щодо виховання дітей і головне, що рішення органу опіки та піклування є обовязковим для виконання. Під час бесіди [PERSON] пояснила, що, що вона не надає зустрічатися з донькою [PERSON] у другу та четверту неділю місяця, оскільки ці зустрічі відбуваються без її присутності, а дитина не бажає без мама їхати. (а.с.31) Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] встановлена І група інвалідності (а.с.40, 56). Відповідно до розписок [PERSON] отримує від [PERSON] аліменти в сумі 1000 грн. на утримання доньки [PERSON] починаючи з серпня 2016 року по листопад 2016 року. 14.07.2015 року та 30.03.2016 року Новоград-Волинським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким вирішено відібрати у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], повернувши їх матері [PERSON] за місцем її проживання (а.с.59-60, 61-62 ). 17.02.2017 року начальником Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області на адресу [PERSON] направлена відповідь на його звернення, що дружина перешкоджає взяти спільну дитину та розяснено, що в її діях вбачаються цивільно-правові відносини. Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 22.03.2017 року № 396 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності зміни місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON], яким визначено доцільність зміни місця проживання [PERSON], а стосовно [PERSON] рішення про визначення місця проживання з матірю [PERSON] залишити без змін. Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей не має переваги перед іншими доказами та оцінюється судом у взаємозвязку з іншими доказами у справі. Як встановлено у судовому засіданні, спір між сторонами з приводу визначення місця проживання трьох малолітніх дітей уже був предметом судового розгляду, та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.03.2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2015 року, місце проживання сина [PERSON] визначено з батьком, а місце проживання дочок [PERSON] та [PERSON] визначено з матірю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-СІІ) проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю (Принцип 6 Декларації). [PERSON] в судовому засіданні не доведено, що після ухвалення судового рішення, яким визначено місце проживання дітей змінились обставини, передбачені ст. 161 СК України, що можуть слугувати підставою для зміни місця проживання дітей. Разом з тим, відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. За таких обставин, ураховуючи те, що судовим рішенням місце проживання малолітньої дочки [PERSON] було визначено з матірю, крім того, судом ухвалювались рішення про повернення дочки [PERSON] матері, батько не заперечує того факту, що дочка фактично проживає разом з ним, тому існують правові підстави, передбачені ст. 162 СК України для повернення [PERSON] до місця проживання її матері. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що зустрічний позов є обґрунтованим, підтверджуються належними доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. У задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки обставини, на які посилається [PERSON], як на підставу для задоволення первісного позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: approved