Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що 28 лютого 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачеві 100 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми коштів позичальником було власноручно написано розписку в якій зазначалося про те, що повернути позику позичальник (відповідач) зобов`язувався до 28 березня 2018 року та сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 10% місячних. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, не повернув позику та не сплатив відсотки за користування позикою. В позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року, що на час написання та подання до суду позовної заяви (25 лютого 2021 року) складає за офіційним курсом Національного банку України (далі по тексту - НБУ) (за 1 долар США - 27,9492 гривень) - 2794,92 гривень, 10% місячних, що становить 9782,15 гривень, 3% річних з простроченої суми в розмірі 293,00 гривні. Крім того, в позовній заяві позивач [PERSON] просив судові витрати покласти на відповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] 24 травня 2021 року в судове засідання втретє не з`явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин та за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із змісту розписки (а.с. 5) відповідач [PERSON] 28 лютого 2018 року отримав від позивача [PERSON] 100 доларів США, які зобов`язувався повернути до 28 березня 2018 року та сплатити 10% місячних за користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі №309/3458/14-ц у постанові від 13 грудня 2017 року за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачеві [PERSON] не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення. Як встановлено під час розгляду справи відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачеві [PERSON] не повернув. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики (за розпискою) в розмірі 100 доларів США, що на час подання до суду позивачем позовної заяви (25 лютого 2021 року), як вказано позивачем у позовній заяві, за офіційним курсом НБУ складає 2794,92 гривень (100 доларів США х 27,9492 (офіційний курс НБУ станом на 25 лютого 2021 року) = 2794,92 гривень). При цьому, суд вважає за можливе задовільнити позов позивача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з розрахунку за курсом НБУ, що був встановлений на час звернення позивача до суду (25 лютого 2021 року), а не на час ухвалення рішення, оскільки таке стягнення не може вважатися несправедливим для будь-якої із сторін. Відповідач не надавав до суду заперечень щодо такого стягнення, а позивач в судовому засіданні не збільшував позовних вимог та наполягав на їх задоволенні за розрахунком, проведеним ним, станом на 25 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено із розписки (а.с. 5) відповідач [PERSON] зобов`язувався сплатити позивачеві [PERSON] 10% щомісячно за користування позикою (грошовими коштами). Згідно проведеного позивачем [PERSON] розрахунку, вказаного у позовній заяві, сума процентів за користування позикою становить 9782,15 гривень. Доказів неправильності такого розрахунку відповідчем не наведено та в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин, суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 10% місячних за користування позикою, що за курсом НБУ станом на 25 лютого 2021 року, що становить 9782,15 гривень (позика 100 доларів США х 10%=10 доларів США (за місяць) х на 35 місяців (починаючи з 28 березня 2018 року по 25 лютого 2021 року) = 350 доларів США (за курсом НБУ 27,9492 гривень за 1 долар США = 9782,15 гривень). Як передбачає ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача станом на 25 лютого 2021 року, три відсотки річних від простроченої суми становить 293,46 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] боргу за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року (неповернуту позику) в розмірі 2794,92 гривні, проценти за користування позикою в розмірі 9782,15 гривень та три відсотки річних з простроченої суми - 293,46 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 908,00 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви, судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 1046-1049 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved