Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 21112 грн., з яких борг за договором позики 7000 грн., 0,2% за кожний день прострочення заборгованості в розмірі 14112 грн. та стягти судовий збір у розмірі 551,21 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.10.2012 р. він разом з відповідачем уклали договір позики у формі розписки. У відповідності до цього договору позивач передав відповідачеві грошову позику в розмірі 7000 грн., які останній повинен був повернути до 04.08.2013р. За кожний прострочений день відповідач зобов'язався сплачувати пеню в розмірі 0,2% від суми боргу до повного його повернення. Увесь час з моменту встановлення даних правовідносин і до моменту звернення в суд, позивач нагадував відповідачу про його обов'язок, неодноразово вмовляв сплатити борг проте, до цього часу борг не повернутий. Позивач належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та вказав, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду спору повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.10.2012 р. [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 04.08.2013 р., що підтверджується відповідною розпискою [PERSON], оригінал якої залучений до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] всупереч укладеного з [PERSON] договору позики ані до 04.08.2013 р., ані по сьогоднішній день, так і не повернув грошові кошти позивачу. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 7000 грн. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Оскільки за договором позики від 04.10.2012 р. [PERSON] зобов'язався за кожен прострочений день виплачувати пеню 0,2% від суми боргу до повного повернення боргу, тобто 14 грн. за день, враховуючи, що кількість прострочених днів становить 1008 днів, то загальний розмір пені складає 14112 грн., а тому суд приходиться до висновку, що зазначена сума пені також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 21112 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд також задовольняє вимогу позивача про стягнення з [PERSON] судових витрат, які були понесені позивачем, що підтверджено відповідною квитанцією. Враховуючи викладене,

Outcome: approved