Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в обгрунтування якого вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.12.2013 року, в якому народилася донька [PERSON], [INFO] року. З 14.08.2015 року спільне проживання з відповідачем було припинено, і шлюб з нею за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.09.2015 року було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з відповідачем. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, вони проживали за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2014 року після сварки відповідач разом з дитиною пішла з дому та деякий час мешкала у своїх батьків у м.Білицьке Добропільського району Донецької області. У цей період відповідач подала до Добропільського міськрайонного суду Донецької області позов про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх доньки. За рішенням вказаного суду від 01.10.2014 року з нього були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки його доходів. 15.10.2015 року відповідачем було отримано виконавчий лист про стягнення аліментів, який до виконання не подала, оскільки у жовтні 2014 року стосунки між ними покращилися, відповідач з дитиною повернулася до нього, і з того часу вони втрьох продовжили проживати у м.Димитров за вищевказаною адресою. 19.08.2015 року після розриву стосунків відповідач подала до відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ВДВС) виконавчий лист про стягнення аліментів, на підставі якого 19.08.2015 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. На час винесення судового рішення про стягнення аліментів він працював у ПАТ ШУ «Покровське», звідки звільнився 17.08.2015 року. При здійсненні розрахунків при звільненні він дізнався про направлення ВДВС на підприємство виконавчого листа та про наявну заборгованість по аліментам. Після відрахувань аліментів за серпень 2015 року з його заробітної плати, заборгованість за період з 16.09.2014 року до дня звільнення 17.08.2015 року склала 13696 грн 96 коп. 06.09.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» з направленням виконавчого документа за належністю до ВДВС Димитровського міського управління юстиції. 26.10.2015 року державним виконавцем у зв'язку з надходженням виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Заборгованість за аліментами за станом на 01.11.2015 року становила 16309 грн 77 коп. Після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів відповідач з донькою проживали разом з ним та знаходилися на його утриманні та забезпеченні. Від обов'язків щодо утримання дитини від не ухилявся. Отримані ним заробітну плату за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року він повністю передавав відповідачу, яка сама визначала, яку частину необхідно витратити на утримання дитини з урахуванням поточних потреб доньки. Тому відповідач не зверталася до органів державної виконавчої служби для примусового стягнення з нього аліментів. Факт його спільного проживання з відповідачем у вказаний період був встановлений Добропільським міськрайонним судом Донецької області при винесення рішення від 26.10.2015 року про поділ спільного майна подружжя та також підтверджується даними з медичної карти його доньки про проходження медичних оглядів у медичному закладі м.Димитров. За його думкою, факт спільного проживання з відповідачем у період, коли утворилася заборгованість по аліментам, та добровільне виконання ним свого обов'язку щодо утримання дитини мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. З моменту отримання виконавчого листа і до серпня 2015 року виконавчий лист про стягнення з нього аліментів знаходився у відповідача, вона його не губила, нікому не передавала. Вважаючи, що будь-яких поважних причин, які перешкодили відповідачу своєчасно подати виконавчий лист до виконання, не існувало та, вказуючи на те, що у період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року він добровільно утримував доньку, позивач просить суд звільнити від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини [PERSON] за період з 16.09.2014 року по 17.08.2015 року у розмірі 13696 грн 96 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що після примирення з відповідачем вони вели спільне господарство, зароблені гроші вони витрачали у двох, на першому місці була дитина, яка знаходилася на штучному кормлінні, він особисто купував каші, памперси, придбав дитячий стілець за 1200 грн., також вони разом купували для дитини речі і предмети, зокрема ті, які вказані у товарних чеках, наданих суду. Він ніколи не погрожував дружині. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя та наведені ним доводи у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач в період часу з 16.09.2014 року по 17.08.2015 року не передавав їй зароблені ним грошові кошти та їй не було відомо у якому розмірі йому виплачувалася заробітна плата. Причиною того, що вона не подала виконавчий лист про стягнення аліментів в день його видачі, а саме: 15.10.2014 року, було примирення з позивачем, вона повірила йому, повернулася у сім'ю, але позивач не виконував свої обов'язки з утримання дитини. Вона привезла з собою запас суміші та памперсів. Доходило до того, що позивач пропонував варити дитині манку та прати памперси. Стосунки з позивачем дійсно були поновлені після розірвання шлюбу наприкінці жовтня 2015 року і тривали до серпня 2015 року. Позивач погрожував їй, що, якщо вона подасть виконавчий лист до ВДВС, вона буде під забором. Основною причиною припинення проживання з позивачем була фінансова сторона. Позивач надавав їй по 100-200 грн на неділю. Єдиним джерелом утримання її та дитини у спірний період були допомога її батьків і дідуся та щомісячна державна виплата на дитину у розмірі 860 грн. Донька здебільше була вдягнена у речі, які залишилися від її племінниці. Позивач вважав, що їй гроші не потрібні. Не заперечує, що позивач дійсно придбав для дитини у спірний період стілець для кормління за 1200 грн., кенгуру, карусель, шолом та ворот для купання. Представник відповідача [PERSON] також не визнала позовні вимоги, просила суд залишити позов без задоволення, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своїх доводів, пояснила, що виконавчий лист про стягнення аліментів може бути пред'явлений до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Представник відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції головного територіального управління юстиції у Донецькій області Сідак О.В. у судовому засіданні пояснила, що нею 26.10.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання їх доньки аліментів у розмірі ? частки його доходів, 24.11.2015 року виконавче провадження було закрито у зв'язку з направленням виконавчого листа за місцем роботи боржника. Також підтвердила суму заборгованості по аліментам, яка виникла у спірний період, та поклалась на розсуд суду при винесенні рішення у цій справі. Заслухавши сторін, третю особу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 14.12.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.09.2015 року було розірвано, що встановлено на підставі копії вказаного рішення суду (а.с.18). У даному шлюбі [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], на утримання якої за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів позивача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 вересня 2014 року, що підтверджено копіями вказаного рішення (а.с.9, 10). 15.10.2014 на підставі даного рішенням суду було видано виконавчий лист (а.с.11). 19.08.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, про що свідчать копії виконавчого документу та відповідної постанови державного виконавця (а.с.11, 12). Відповідно до довідки ПАТ «ШУ «Покровське» від 09.09.2015 року позивач працював на підприємстві у період з 13.02.2012 року по 17.08.2015 року. Стягнення за виконавчим листом з [PERSON] почало проводитися з серпня 2015 року, за цей місяць було утримано за виконавчим документом суму у розмірі 11771 грн. 12 коп. (а.с.17). 06.10.2015 року вказаний виконавчий лист було отримано від ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» відділом державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції та тією ж датою державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10.ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку зі звільненням боржника з підприємства, та виконавчий лист передано до ВДВС Димитровського міського управління юстиції (а.с.13, 15). Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 22.10.2015 року заборгованість по аліментам на момент звільнення [PERSON] з ПАТ «ШУ «Покровське» за період з 16.09.2014 року по 17.08.2015 року становить 13696 грн 96 коп. (а.с.14). Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 26.10.2015 року за вищевказаним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження (а.с.19). Відповідно з довідкою відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 02.11.2015 року заборгованість по аліментам позивача [PERSON] станом на 01.11.2015 року становить 16309 грн. 77 коп. (а.с.16). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2015 року про поділ майна подружжя встановлено, що сторони до 14.08.2015 року разом проживали однією сім'єю у орендованій квартирі в [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с.23-24). Відповідно до довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНІТ» від 16.11.2015 року відповідач [PERSON] та її донька [PERSON], з 30.09.2015 року проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Відповідач [PERSON] щомісячно отримує допомоги при народженні дитини у розмірі 860 грн, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Димитровської міської ради від 19.02.2016 року. Позивачем надано суду товарні чеки, відповідно до яких у магазині «Дітки рулять» фізичної особи-підприємця [PERSON] були придбані наступні дитячі товари: -за товарним чеком № 131 від 18.11.2014 року - кенгуру за 236 грн 40 коп., -за товарним чеком № 93 від 25.10.2014 року - костюм зима за 970 грн 40 коп., -за товарним чеком № 158 від 13.12.2014 року - спальник за 141 грн, шапочка за 19 грн 60 коп., комбенізон за 127 грн. 20 коп., дві шапочки по 25 грн, -за товарним чеком № 102 від 27.10.2014 року - шапочка за 20 грн 20 коп., комбенізон за 110 грн. 40 коп., шолом за 33 грн 10 коп., ворот для купання за 110 грн 40 коп., -за товарним чеком № 1 від 25.09.2014 року - шапочка за 37 грн 50 коп., шапочка за 24 грн 80 коп., каруселька за 299 грн 90 коп. Також позивачем наданий товарний чек № 237 від 27.03.2015 року на придбання коляски у магазині «Міраж» в м.Красноармійськ за 1665 грн. У суді відповідач погодилася з тим, що дійсно під час спірного періоду позивачем для дитини було придбано кенгуру, карусельку, шапочку-шолом, ворот для купання та стілець. Коляска була придбана за кошти матері позивача. Придбання решти наведених речей вона не визнає. Допитана у суді свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] - її син, який проживав з відповідачем спочатку у цивільному шлюбі, а з 14.12.2013 року у зареєстрованому шлюбі. Сторони проживали у квартирі її сестрі за адресою: [ADDRESS]. Після народження дитини між сторонами постійно відбувалися сварки, з якої причини, син їй не повідомляв. У вересні 2014 року відповідач уїжджала з дитиною до своїх батьків у м.Білицьке. Коли сторони проживали разом, одяг для дитини був куплений. Каша та підгузники були завжди у запасі, отримували їх через мережу Інтернет. У жовтні 2014 року [PERSON] повернулася до сина, вони прожили разом до вересня 2015 року. Син їй казав, що дружина вирішила не подавати на стягнення аліментів, оскільки вони живуть разом та заробітної плати їм вистачає. Вона з чоловіком пропонувала свою грошову допомогу, але [PERSON] відмовилась, мотивуючи це тим, що їм вистачає грошів. В той період син працював на шахті «Покровська», отримував заробітну плату. У квітні-травні 2015 року вона була присутньою при купівлі костюмчику та носочків для дитини в магазині «Віраж». Була у дитини і шапочка-шолом. Здебільше за її кошти була придбана коляска у магазині «Віраж». Батьки [PERSON] здійснювали допомогу продуктами. [PERSON] іноді давав останній гроші, але в якій сумі, вона не може сказати. Окрім коляски вона також купувала онучці одяг та іграшки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з дружиною мешкає у м.Білецьке Донецької області, відповідач - їх донька. Донька казала, що чоловік не давав їй гроші, скільки той отримував заробітної плати, вона не знала. З вересня 2014 року по кінець жовтня 2014 року донька з дитиною проживала у нього. Потім приїхав [PERSON] та помирився з донькою. У серпні 2015 року [PERSON] вигнав його доньку, вона приїхала з розбитим обличчям. У період з вересня 2014 року по серпень 2015 року донька зверталася до нього за наданням матеріальної допомоги, щомісячно він з жінкою давав їй від 500 грн до 1000 грн, допомагав продуктами. Він давав доньці стільки, скільки вона просила. На той період він отримував пенсію в сумі біля 4300 грн та регрес в сумі 2300 грн. Донька терпіла [PERSON], бо хотіла зберегти сім'ю. На примусове стягнення аліментів донька не подавала з тієї ж причини, це йому відомо зі слів доньки. Також з боку [PERSON] були погрози, щоб донька не подавала виконавчий лист, вона тримала все в собі, багато не розповідала. Відповідно за ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов'язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач за рішенням суду зобов'язаний сплачувати відповідачу на утримання дитини аліменти з 16.09.2014 року. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Факт спільного проживання з відповідачем у період, коли виникла спірна заборгованість по аліментам, суд не визнає як обставину, яка має істотне значення для повного звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, оскільки ним не доведено належне добровільне виконання у цей час свого обов'язку. Наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх вимог відповідачем спростовуються, а наданими суду доказами об'єктивно не підтверджуються. Допитані у суді батьки сторін зовні інформовані про напружені і конфліктні стосунки сторін у спірний період. Мати позивача про причини конфліктів між дітьми не обізнана, зі слів невістки грошей той вистачало, батько відповідача вказує на фінансову проблему, на те, що він щомісячно допомагав доньці грошима. Між тим, суд, виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає за необхідне врахувати вартість придбаних у спірний період позивачем речей для дитини, які визнані відповідачем, а саме: кенгуру за 235 грн 40 коп., карусельки за 299 грн 90 коп., шапочки-шолому за 33 грн 10 коп., вороту для купання за 110 грн 40 коп. та стільця за 1200 грн, всього на суму 1879 грн 80 коп., та зменшити на цю суму виниклу заборгованість по аліментам у період з 16.09.2014 року по 17.08.2015 року. Решту речей суд не враховує, оскільки вони не визнані відповідачем, а їх придбання позивачем об'єктивно не доведено, так як товарні чеки не утримують інформацію про покупця. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на ч.3 ст.197 СК України, відповідно до якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виходячи з наступного. Положення цієї норми може бути реалізовано у випадку, коли судом встановлено пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» за загальним правилом виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року. Такий строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (п.1 ч.2 ст.22). Водночас, ч.3 ст.22 Закону передбачено, що рішення про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Коментована норма виходить із того, що у випадку видачі виконавчого листа на руки одержувача аліментів отримання аліментів на дитину залежить від цієї особи. У той же час, суд зауважує, що від обов'язку щодо сплати аліментів, покладеного на боржника рішенням суду, зобов'язальна особа у такому випадку не звільняється. Як з'ясовано в суді, відповідачем не було відразу пред'явлено виконавчий лист до виконання через те, що вона примирилася з позивачем і повірила його обіцянкам виконувати свої обов'язки з утримання дитини. Строк пред'явлення виконавчого документу до виконання відповідачем не порушений. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, виниклої за період з 16.09.2014 року по 17.08.2015 року в сумі 1879 грн 80 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеній сумі, а саме: 66 грн 83 коп. На підставі ст.ст.180, 197 СК України,

Outcome: partial