Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що 17 січня 1993 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON]М.(дошлюбне прізвище Хоменко) у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Лубни Полтавської області, актовий запис № 8. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], яка на даний час є повнолітньою та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відмінність характерів, погляди на життя і сімю, а також у звязку з відсутністю між ними взаєморозуміння. Сімейні стосунки вони не підтримують тривалий час. Вважає, що їх сімя перестала існувати, подальше збереження шлюбу не можливе і прохає суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не зявився, звернулась до суду з заявою в якій прохав справу слухати без його участі. Позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 січня 1993 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Лубни Полтавської області, актовий запис № 8 Від шлюбу сторони мають двох дітей. Дочка [PERSON] є повнолітньою, а син [PERSON] [INFO]. На даний час вони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що їх сімя розпалась остаточно, примирення між ними не можливе, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя немає. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач при зверненні до суду, як інвалід першої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК від 25.03.2014 року (а.с.2), звільнений від сплати судового збору, тому у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved