Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], треті особи: ВДВС Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, Акціонерний Банк «Український комунальний банк» про визнання права власності на автомобіль, виключення майна з опису та звільнення з-під арешту. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначає, що відповідачці [PERSON] на праві власності належав автомобіль ГАЗ 5201, випуску 1992 року, реєстраційний номер [NUMBER]. 17.02.2006р. він придбав у відповідачки вищезазначений автомобіль за 24500 грн., що підтверджується відповідною розпискою відповідачки. Відповідачка не зняла автомобіль з обліку в ДАІ, посилаючись на брак коштів, гроші їй були необхідні негайно. Дану угоду оформили довіреністю його ім'я та на ім'я сина позивача - [PERSON] від 17.02.2006 року, виданою строком на десять років, посвідченою [PERSON], приватним нотаріусом Запорізькою міського нотаріального округу, реєстровий номер 380. Отримавши гроші за автомобіль, відповідачка передала позивачу автомобіль, ключі і документи на нього, і з того часу він повноправно користується даним автомобілем, тобто угода фактично виконана сторонами в повному обсязі. Відповідачка обіцяла згодом зняти автомобіль з обліку і укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, однак так цього і не зробила. На теперішній час оформити автомобіль на своє ім'я позивач не має можливості, тому що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, але і не заперечує проти оформлення автомобіля на його ім'я. З метою повноправного володіння і розпорядження спірним автомобілем мною був оформлений тимчасовий реєстраційний талон серії РРТ № 021015 від 21.03.2006 року строком до 17.02.2016 року. Таким чином у позивача з відповідачкою виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу автомобіля на підставі розписки. В серпні 2014 року автомобіль позивача було затримано робітниками ДАІ і відправлений на штрафстоянку, а його було повідомлено, що у зв'язку із заборгованістю, що виникла у попереднього власника - відповідачки по справі перед АБ «Український комунальний банк», на спірний автомобіль було накладено арешт і оголошено в розшук на виконання виконавчого листа № 2-1528/0201 виданого 19.09.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Український комунальний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 17098,93 грн. Постановою ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області від 14.08.2014 року автомобіль було знято з розшуку, однак не було звільнено з-під арешту. Оскільки позивач особисто не має грошових зобов'язань перед АБ «Український комунальний банк» та не є стороною виконавчого провадження, тому він вважає, що позбавлення його майна в рахунок погашення грошових зобов'язань третіх осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Оформити на своє ім'я автомобіль позивач не має можливості, оскільки він знаходиться під арештом. Таким чином, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Заперечень проти позову не надала, заяви про відкладення розгляду справи також не надала. Представники третіх осіб - ВДВС Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, Акціонерний Банк «Український комунальний банк», в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позов позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до п. 4 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2012 року обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідачці [PERSON] на праві власності належав автомобіль ГАЗ 5201, випуску 1992 року, реєстраційний номер [NUMBER]. 17.02.2006р. Позивач [PERSON] придбав у відповідачки вищезазначений автомобіль за 24500 грн., що підтверджується відповідною розпискою відповідачки. Але остання не зняла автомобіль з обліку в ДАІ. Дану угоду оформили довіреністю ім'я позивача [PERSON] та на ім'я його сина - [PERSON] від 17.02.2006 року, виданою строком на десять років, посвідченою [PERSON], приватним нотаріусом Запорізькою міського нотаріального округу, реєстровий номер 380. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст.353 ЦК України. В серпні 2014 року автомобіль ГАЗ 5201, випуску 1992 року, реєстраційний номер [NUMBER], було затримано робітниками ДАІ і відправлений на штрафстоянку, а позивача було повідомлено, що у зв'язку із заборгованістю, що виникла у попереднього власника - [PERSON] по справі перед АБ «Український комунальний банк», на спірний автомобіль було накладено арешт і оголошено в розшук на виконання виконавчого листа № 2-1528/0201 виданого 19.09.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Український комунальний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 17098,93 грн. Постановою ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області ВП № 24621312 від 14.08.2014 року автомобіль було знято з розшуку, однак не було звільнено з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС УРСР від 27.08.1976р. № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. На підставі викладеного,

Outcome: approved