Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Старобільського РВ УДМС України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобовязання зняття з реєстрації. В обґрунтування свого позову посилається на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Старобільськ. вул.Биковського, 21, на підставі договорів дарування та свідоцтва про спадщину. В цьому будинку він дозволив зареєструвати проживання його дружини [PERSON] 29.03.2013р. шлюб між ним та [PERSON] розірвано. З того часу відповідачка [PERSON] залишилась проживати у його будинку, доки не знайде собі іншого помешкання. Його колишня дружина вдалась до незаконних дій щодо нього, в тому числі його викрадення за участю невстановлених осіб, численні погрози позбавити його життя, домовилась з незнайомими чоловіками, які стали приходити до його будинку, представлятись друзями [PERSON], ночувати у його будинку, при чому образливо до нього ставитись. На його зауваження щодо недопустимості знаходження без його дозволу у його будинку сторонніх осіб та на вимоги залишити будинок відповідачка [PERSON] та її знайомі не реагують. Він неодноразово звертався до міліції з заявами про незаконні дії [PERSON] та її друзів, але працівники міліції не реагують, оскільки [PERSON] зареєстрована у його будинку. Самостійно знятись з реєстрації в його будинку відповідачка [PERSON] не бажає. Відповідачка [PERSON] створює неможливі умови для їх спільного проживання, він не може вільно користуватись, володіти і розпоряджатись будинком. У звязку з чим посилаючись на ст.406 ЦК України просив суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим будинком за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Биковського, 21, та зобовязати Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Биковського, 21. Відповідач [PERSON], представник відповідача Старобільського РВ УДМС України в Луганській області у судове засідання повторно не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином (а.с.а.с.52,53,54,56,57,58), про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. До початку судового засідання відповідач [PERSON] надала письмові заперечення проти позову, у яких посилалась на те, що відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України розірвання шлюбних відносин не позбавляє її права користування будинком, що вона була вимушена виїхати з будинку лише місяць тому і не втратила право користування будинком, просила відмовити у задоволенні позову. До початку судового засідання відповідач Старобільський РВ УДМС України в Луганській області надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобовязань між ними та позивачем немає та просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що після розірвання шлюбу відповідачка залишилась проживати у його будинку, приводила додому сторонніх осіб, які ночували у будинку, постійно влаштовувала сварки. 03.09.2014р. на за адресою: вул.Биковського, 21, на нього було здійснено озброєний напад, в будинок ввірвалось шість озброєних осіб в масках, побили його, одягли наручники, вивезли в поле, стріляли біля нього. Відповідачка [PERSON] командувала цими людьми, вказувала що тим робити. У нього забрали ключі від машини і на його машині вивезли в поле, вимагали документи на будинок, вимагали переписати будинок на відповідачку [PERSON], а у випадку відмови погрожували вбити. На теперішній час кримінальна справа за обвинуваченням відповідачки [PERSON] та ще однієї особи знаходиться на розгляді в Голосіївському суді, відповідачка [PERSON] знаходилась під вартою в Київському СІЗО. У звязку з цими обставинами він переживає через перебування відповідачки [PERSON] в будинку та просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що внаслідок неправомірної поведінки відповідачки [PERSON] позивач позбавлений права нормально користуватись своїм будинком, вже під час ведення кримінальної справи відповідачка [PERSON] приводила у будинок сторонніх осіб, та просила позов задовольнити. 12 лютого 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, матеріали Старобільського РВ ГУМВС про результати розгляду звернення ЖЕО №2856, суд приходить до наступного: Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні, що вона проживає у незареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Після розірвання шлюбу позивачем [PERSON] з відповідачкою [PERSON], вона з позивачем [PERSON] проживали у [INFO], а відповідачка [PERSON] з дітьми проживала в будинку позивача [PERSON] на вул.Биковського, 21. Позивач [PERSON] пропонував відповідачці [PERSON] придбати будинок чи квартиру та мирно поділити майно, але відповідачка [PERSON] на це влаштовувала сварки, погрожувала вбити позивача. Потім позивач [PERSON] дізнався, що відповідачка [PERSON] приводить у його будинок незнайомих чоловіків. Позивач [PERSON] почав переживати, що це його будинок і він не може там жити, а відповідачка [PERSON] живе там невідомо з ким. Коли позивач [PERSON] приходив до свого дому, то відповідачка [PERSON] зачинялась там з мужиками і не пускала позивача. У вересні 2014р. вона з позивачем [PERSON] переїхали на проживання у [INFO]. прожили вони там три дні, потім стався озброєний напад, в будинок ввірвались якісь озброєні люди, побили позивача [PERSON] і вивезли в поле, її також побили, цим всім командувала відповідачка [PERSON], яка вказувала озброєним людям що робити. Відповідачка [PERSON] побила її, розсікла брову, била по голові. Потім вона з позивачем поїхали в м.Київ, куди їх забрала військова прокуратура в метою безпеки, давали свідчення, донька позивача [PERSON] жила в м.Києві з ними. Відповідачка [PERSON] утримувалась в Київському СІЗО, потім коли її випустили забрала доньку Вероніку і повернулась на вул.Биковського. 08.03.2015р. вона з позивачем [PERSON] повернулись у м.Старобільськ на вул.Биковського, відповідачка [PERSON] приїхала туди за день до цього, знову у них почались конфлікти. У жовтні 2015р. відповідачка [PERSON] знову привела в будинок якогось чоловіка, який почав жити з ними, на прохання позивача [PERSON] покинути будинок сказав що він буде тут жити з [PERSON], відповідачка [PERSON] сказала що це її наречений і він буде тут жити. Вони викликали міліцію, але працівники міліції сказали що відповідачка тут прописана тому може тут проживати. На теперішній час відповідачка [PERSON] виїхала і де проживає невідомо. Після всього, що сталось вони переживають, що відповідачка [PERSON] може когось озброєного привести і буде з ними проживати. Відповідно до досліджений у судовому засіданні копії договору дарування від 30.11.1997р.(а.с.6), копії договору дарування від 17.10.2000р.(а.с.7) та копії свідоцтва про спадщину за законом від 26.05.1988р.(а.с.8) житловий будинок №21 по вул.Биковського м.Старобільська Луганської області належить позивачу [PERSON] Рішенням Старобільського районного суду від 29.03.2013р. (а.с.9) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16.09.1995р., розірвано. Згідно копії судових повісток про виклик до суду (а.с.21,22) в Голосіївському районному суді м.Києва розглядалось кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч.3 ст.187, ч.3 ст.189, ч.2 ст.146. ч.2 ст.289 КК України, [PERSON] за ч.4 ст.27- ч.2 ст.189 КК України, потерпілим у кримінальному провадженні зазначений [PERSON] Відповідно до копії ухвали колегії суддів Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2015р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч.3 ст.187, ч.3 ст.189, ч.2 ст.146. ч.2 ст.289 КК України, [PERSON] за ч.4 ст.27- ч.2 ст.189 КК України (а.с.29-31), обвинуваченій [PERSON] змінено запобіжний захід з особистого зобовязання на домашній арешт, з покладенням заборони залишати місце проживання за адресою: [INFO]. 07.10.2015р. позивач [PERSON] звертався до Старобільського РВ УМВС з заявою про скоєння злочину, у якій повідомляв про знаходження у його будинку стороннього чоловіка, який прибув на запрошення відповідачки [PERSON] (а.с.а.с.2-3,5,6 матеріалу Старобільського РВ ГУМВС про результати розгляду звернення ЖЕО №2856). Згідно пояснень [PERSON] та пояснень [PERSON] (а.с.а.с.7,8 матеріалу Старобільського РВ ГУМВС про результати розгляду звернення ЖЕО №2856) 05.10.2015р. [PERSON] запросила [PERSON] погостювати деякий час за адресою: м.Старобільськ, вул.Биковського, 21. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку регулюються нормами ЦК України та ЖК України. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч.1 ст.402 ЦК України, с ервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону Зі змісту вказаних норм слід дійти висновку, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права має відбуватись відповідно до вимог ст.ст.405,406 УК України. Аналогічні розяснення викладені Верховним Судом України в аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ за 2013р. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача [PERSON], запрошує для проживання у [INFO], що належить позивачу, сторонніх осіб без дозволу на те позивача, а також що відповідачка [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення стосовно позивача [PERSON], і вказані обставини підтверджуються даними у судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], не вірити яким у суду немає підстав, та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.а.с.6,7,8,9.21,22,29-31) та матеріалами Старобільського РВ ГУМВС про результати розгляду звернення ЖЕО №2856, і ці обставини суд вважає такими що мають істотне значення та достатніми для припинення права відповідачки [PERSON] користуватись житловим будинком №21 по вул.Биковського м.Старобільська, який належить позивачу. У звязку з викладеним суд критично відноситься до письмових заперечень відповідачки [PERSON] проти позову, оскільки такі заперечення є безпідставними. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012р., у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У звязку з викладеним суд критично відноситься до письмових заперечень відповідача Старобільського РВ УДМС України в Луганській області проти позову, як до необґрунтованих. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Старобільського РВ УДМС України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобовязання зняття з реєстрації - є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved