Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] , вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2018 року. Перед смертю [PERSON] зробила заповіт на своє майно на ім`я позивача, що підтверджується Заповітом від 11.08.2016 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав їй як власнику згідно записів у по господарській книзі № 7 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , але право власності на житловий будинок оформлено не було, що підтверджується Випискою з по господарської книги міської ради № 1243 від 26.08.2021 року та Довідкою БТІ №709 від 28.08.2021 року. Також після смерті [PERSON] залишилось інше спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3267 га, що розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, Шевченківська сільська рада. На протязі 6-ти місяців з часу відкриття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого, була відкрита спадкова справа №66к/2018 і позивач отримав у власність вказану земельну ділянку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.08.2020 року, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.08.2020 року та Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 13.08.2020 року. Однак, на вказаний житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів, свідоцтво про право на спадщину він не отримав, хоча відповідно до ст.1223 ЦК України спадщину прийняв. Відповідно до технічного паспорта від 19.08.2021 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. «А1»- житловий будинок (загальна площа 60,0 кв. метра, житлова площа 35,2 кв. метра), літ. «Б1»- комора, літ. «В» літня кухня, літ. «Г1»- сарай, літ. «Д» - убиральня, №1-5- надвірні споруди. Оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, то оформити право власності в нотаріальному порядку позивач не може. Жодного спору з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має, оскільки він є спадкоємцем за заповітом і за законом. В зв`язку з зазначеним, позивач просив суд: -встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. «А1»- житловий будинок (загальна площа 60,0 кв. метра, житлова площа 35,2 кв. метра), літ. «Б1»- комора, літ. «В» літня кухня, літ. «Г1»- сарай, літ. «Д»- убиральня, № 1-5- надвірні споруди згідно спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради, в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив, згідно якого позов визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 220, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту від 11.08.2016 року, посвідченого секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області за реєстровим № 251, встановлено, що [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на правах приватної власності земельну ділянку на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 008690, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5583 від 19 квітня 2004 року, заповідала сину: [PERSON] , [INFO] ; належний їй житловий будинок в [ADDRESS] заповідала сину: [PERSON] , [INFO] , /а. с. 10/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.03.2018 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , /а. с. 9/. Відповідно до виписки з погосподарської книги за вих. № 1243 від 26.08.2021 року, наданої старостою Лісківського старостинського округу № 2 виконавчого комітету Кілійської міської ради встановлено, що на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] зареєстрований житловий будинок, господарські споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , /а. с. 18/. Відповідно до технічного паспорта від 19.08.2021 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. «А1»- житловий будинок (загальна площа 60,0 кв. метра, житлова площа 35,2 кв. метра), літ. «Б1»- комора, літ. «В» літня кухня, літ. «Г1»- сарай, літ. «Д» - убиральня, №1-5- надвірні споруди, /а. с. 15-17/. Згідно довідки за вих. № 709 від 28.08.2021 року виданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» встановлено, що по даним реєстрації на паперових носіях КП КМР «БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано, /а. с. 19/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.08.2020 року державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого 11 серпня 2016 року [PERSON] , секретарем Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області за реєстровим №251, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її син - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3167га, що розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, Шевченківська сільська рада. Земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008690, виданого Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 19 квітня 2004 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Кілійського району Одеської області від 02 березня 2004 року №102, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5583. Кадастровий номер земельної ділянки:5122385900:01:002:0422, /а. с. 11/. Відповідно до листа роз`яснення за вих. № 411/02-14 від 13.08.2020 року наданого Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, /а. с. 20/. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять, усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Не підлягає задоволенню вимога спадкоємця про визнання за ним права власності на самочинно зведені спадкодавцем будівлі, або споруди, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 УК України останній не може набути права власності на таке майно. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню. На підставі ст. ст. 15, 16, 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: approved