Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісно нажитого майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 28 жовтня 2000 року по 31 липня 2012 року. У період шлюбу ним із відповідачем було придбано за сумісні кошти квартиру за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль [NUMBER], право власності на яке було оформлено за відповідачем. З підстав наведеного, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного спірного майна. В ході розгляду справи позивачем було змінено позовні вимоги, відповідно до яких він просив визнати квартиру за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль марки «Hyundai IX-35», державний номер [NUMBER], сумісним майном подружжя та провести його розподіл, відповідно до якого за ним визнати право власності на автомобіль, за відповідачем право власності на квартиру без стягнення з останньої грошової компенсації в рахунок вартості майна. Оскільки автомобіль знаходиться у фактичному володінні відповідача, просив також зобовязати [PERSON] передати йому автомобіль [NUMBER]. У судове засідання позивач [PERSON], не зявився, надавши до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, пояснила, що квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль [NUMBER] були придбані сторонами за сумісні кошти подружжя. Однак, грошові кошти на покупку квартири та її ремонт також надавала мати позивача [PERSON] у сумі 5000 доларів США. На підтвердження факту отримання грошових коштів позивач надав матері розписку, відповідач [PERSON] під час передачі грошових коштів присутня не була. Факт того, що грошові кошти на придбання квартири надавали батьки відповідача [PERSON] позивач не визнає. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розподілити майно відповідно до позовних вимог, а саме [PERSON] виділити у власність автомобіль, [PERSON] - квартиру, оскільки позивач має водійське посвідчення, а у квартирі фактично проживає [PERSON] Незважаючи на те, що квартира у своїй вартості є більшою за вартість автомобіля, просила не стягувати грошові кошти з відповідача в рахунок компенсації вартості майна. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON] з 28 жовтня 2000 року по 31 липня 2012 року. За час шлюбу із позивачем ними дійсно була придбана квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль марки «Hyundai IX-35». Однак, на покупку квартири грошові кошти їй додавали батьки у сумі 4000 доларів США, про що вона ставила до відома позивача [PERSON], однак письмову згоду від нього про це вона не отримувала. Грошові кошти вона отримала надавши боргову розписку [PERSON], яку вони склали із матірю 02 лютого 2005 року. Квартиру вони купили всього за 12000 доларів. В ході розгляду справи змінила свої пояснення та пояснила, що насправді квартира стоїла не 12000 доларів, а 12000 гривен, та батьки їм не додавали гроші на покупку квартири, а квартира повністю була придана за кошти батьків. Ремонт у квартирі вони із чоловіком робили за свої кошти. Борг батькам вона так і не повернула. Машина була придбана за кошти, які вона назбирала від своєї підприємницької діяльності за два роки під час шлюбу, тому вона в частині розподілу автомобіля позовні вимоги також не визнає та просить відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, просила відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції посилалась на норми ст.65 СК України. Вважає, що оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.65 СК України, позивачем не подано позов щодо недійсності договору позики щодо отримання [PERSON] грошових коштів у борг на покупку квартири 02 лютого 2005 року, то ця позика є дійсною і повинна бути включена до боргових зобовязань подружжя разом із майном яке ними було придбано. Відповідно до ст.1047 ЦК України борговий документ розписка, що була надана відповідачем [PERSON] на підтвердження своїх заперечень є належним документом, що підтверджує укладання договору позики. У розписці зазначено цільове використання позичених коштів - придбання квартири, а тому вважає доведеним факт того, що саме за ці кошти була придбана спірна квартира сторонами по справі. Зауважила, що позика була отримана відповідачем 02 лютого 2005 року та на цей час відповідно до курсу НБУ 4000 доларів у гривневому еквіваленті становило 21213,60 гривен. Вартість квартири відповідно до договору купівлі-продажу склала 11948 гривен, із чого можна зробити висновок, що спірна квартира була повністю придбана за позичені у батьків відповідача грошові кошти. Відповідно до висновків судової експертизи загальна вартість квартири і автомобіля складає 664468,24 гривен, відповідно 1/2 частина складає 332234,12 гривен. Розмір боргових зобовязань подружжя перед батьками відповідача у гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 86880 гривен, а 1/2 частина 43440 гривен. Таким чином, розмір 1\\2 частини кожного з подружжя у сумісному майні становить з урахуванням боргових зобовязань 288394,12 гривен, що значно менше, ніж вартість автомобіля, який позивач просить виділити йому, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою, позивач [PERSON] - її зять. Щодо обставин придбання автомобіля свідку нічого не відомо. На покупку квартири за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі у 2005 році грошові кошти надавала вона. Так, вона передала відповідачці 4000 доларів під боргову розписку саме на покупку квартири. Під час передачі грошових коштів був присутнім сусід [PERSON], який позичав 400 доларів. Квартира була придбана приблизно за 12000 гривен. Також пояснила, що під час передачі грошових коштів у борг відповідачці [PERSON] в сумі 4000 доларів США, позивач [PERSON] присутнім не був . Грошові кошти вона безпосередньо передавала [PERSON], як вона ними розпорядилася потім їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він товаришує із батьками відповідача [PERSON], вони є сусідами. У 2005 році вони зайняли у нього 400 доларів США, це було 02 лютого 2005 року. Він став свідком того, як батьки [PERSON] надали їй грошові кошти у позику, а саме вони додавали їй гроші на квартиру, як він памятає вони передавали їй 12000 гривен під розписку. Її чоловіка [PERSON] при цьому не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сином, відповідач [PERSON] її колишньою невісткою. У 2005 році вони вирішили придбати квартиру, для чого 09 січня 2005 року [PERSON] зайняв у неї грошові кошти у сумі 5000 доларів США, [PERSON] при цьому присутня не була. Позику син досі свідку не повернув. Допитавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] змінено на дошлюбне «Чубарова». Зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2000 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 лютого 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, [PERSON] придбала квартиру за № 111 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі за 11 948 гривен. У тексті зазначеного договору купівлі-продажу мається заява [PERSON], у якій зазначено, що він надає згоду своїй дружині [PERSON] на укладання договору купівлі-продажу за гроші набуті ними під час шлюбу та є обєктом права спільної сумісної власності. Договір підписаний [PERSON]Г.( а.с.94). Відповідно до довідки від 21 травня 2014 року, виданої начальником центра № 1 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, обслуговування м.Маріуполь та Новоазовського району при УДАЇ ГУМВС України, автомобіль [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] з 24 березня 2012 року ( а.с.8). Відповідно до довідки-рахунку від 22 березня 2012 року, автомобіль [NUMBER], придбаний [PERSON] за 255150 гривен ( а.с.9). Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 21 листопада 2014 року, проведеною експертом [PERSON], ринкова вартість квартири за № 111 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі на час проведення експертизи складає 354642 гривен. Відповідно до висновків судової експертизи за № 80 від 31 липня 2014 року, проведеної судовим експертом [PERSON], ринкова вартість автомобіля [NUMBER], на час оцінки складає 309826 гривен. Відповідно до копії розписки від 09 січня 2005 року, [PERSON], взяв в борг у [PERSON], грошові кошти на купівлю квартири та ремонтні роботи у квартирі , в сумі 5000 доларів США, які він зобовязався повернути за вимогою. Відповідно до копії розписки від 02 лютого 2005 року, [PERSON] дала в борг своєї дочці [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США на придбання житла. Під текстом розписки зазначені підписи [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Як розяснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладання одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зі змісту ст.31 ЦК України вбачається, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.65 СК України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, копії боргових розписок наданих сторонами по справі, є належним документом, що підтверджує факт отримання у борг грошових коштів як [PERSON] 02 лютого 2005 року у сумі 4000 доларів, так і 09 січня 2005 року [PERSON] у сумі 5000 доларів США. Однак, на думку суду, договір позики укладений на суму, що відповідно до матеріалів справи перевищує вартість двокімнатної квартири на час укладення, є таким, що виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, а тому згода іншого з подружжя на його укладання повинна бути надана у письмовій формі відповідно до ч.3 ст.65 СК України. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо використання займаних коштів в інтересах сім`ї на придбання квартири, оскільки позивачем зазначений факт заперечується, свідки [PERSON] та [PERSON], суду пояснили, що [PERSON] не був присутнім під час отримання [PERSON] грошових коштів у позику. Крім того, відповідачем [PERSON] було підписано договір купівлі-продажу квартири, у якому було зазначено, що [PERSON] надає згоду на купівлю квартири за гроші набуті ними під час шлюбу. Оскільки судом не встановлено факт використання одержаних за договором позики грошових коштів в інтересах сім`ї - на придбання квартири, то з огляду на наведене, з урахуванням положення ч.4 ст.65 СК України, суд приходить до висновку, що такий договір позики не створює обовязків для другого з подружжя. З підстав наведеного суд приходить до висновку, що квартира за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі та автомобіль [NUMBER] є сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], у звязку із чим підлягає розподілу між сторонами. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У відповідності до ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи вартість квартири за № 11 у будинку № 80 по проспекту Маршала Жукова у місті Маріуполі, яка складає 354642 гривень, та вартість автомобіля [NUMBER], яка складає 309826,24 гривен, неможливості їх поділу та сумісне користування сторонами, суд приходить до висновку щодо розподілу зазначеного майна в натурі та задоволення вимог позивача. Такий розподіл на думку суду не порушить права жодної зі сторін, оскільки позивач просить виділити собі в натурі автомобіль, який відповідно до ринкової оцінки є меншим у вартості ніж квартира без стягнення на свою користь із відповідача [PERSON] грошової компенсації. Відповідач ж заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ніяких зустрічних вимог щодо спільного майна не заявила та не запропонувала іншого варіанту його розподілу. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1773,21 гривень, з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1427,33 гривень.

Outcome: approved