Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2005 року він проживав разом з [PERSON] однією сім`єю, але в шлюбі не перебували. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . На момент народження дитини вони вже не проживали однією родиною. [PERSON] без його відома зареєструвала їх дитину в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадився за вказівкою матері. Дитина зареєстрована за прізвищем матері, але по батькові [PERSON] є « [PERSON] », а в графі «батько» зазначений [PERSON] , що відповідає його імені та по батькові. 04.07.2014 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб, який 26.01.2016 року було розірвано. Причиною розпаду сім`ї стала відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Після народження дитини він постійно піклувався донькою та проводив з нею час, брав участь у її вихованні, матеріально утримував, але мати дитини [PERSON] не давала свого дозволу на те, щоб він звернувся до відділу РАЦС із заявою про визнання його як батька дитини. У 2014 році він припинив спільне проживання з [PERSON] 20.08.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, [PERSON] позбавлена батьківських прав у відношенні до доньки [PERSON] , [INFO] , та наразі вона має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] призначена опікуном над малолітньою [PERSON] . З метою реалізації своїх батьківських обов`язків на законних підставах, а також для отримання в органі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтва про народження [PERSON] позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни в актовий запис № 659 від 17.05.2011 року, зроблений в Книзі реєстрації народжень у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, де в відомостях про батька вказати його батьком. 17 серпня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 25 вересня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська призначено у зазначеній цивільній справі судово-генетичну експертиз та зупинено провадження до закінчення проведення судової експертизи. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року провадження у справі було відновлено. 18 січня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверт, який повернувся до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 56) та повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 74, 75). Крім того, 16 вересня 2020 року відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у вищевказаній справі та позовну заяву з додатками до неї, також 25 вересня 2020 року відповідач надала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, однак, до цього часу так і не скористалась своїм правом для надання відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову суду не представила. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті ради - Нікіфорова Ю.В. надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутністю. Представник третьої особи - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутністю представника відділу. 22 лютого 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 659 (а. с. 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості до статей 126, 133, 135 СК України, який складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області батьком дитини записано [PERSON] на підставі заяви матері в порядку частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 11). 04 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 275 (а. с. 12). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 13). 20 серпня 2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а. с. 14 - 15). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 385 від 25 вересня 2015 року малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а. с. 16), а також відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 386 від 25 вересня 2015 року призначено [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] (а. с. 17). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що є біологічним батьком дитини. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1 ст. 128 СК України). Підставою державної реєстрації народження дитини є, зокрема, заява її матері, запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved