Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня по листопад 2017 року у розмірі 12 767,54 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14 951,11 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у період з 15.09.2017 року по 29.11.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді начальника служби з фінансово-економічної безпеки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів». За вказаний період роботи позивачу була нарахована, однак не виплачена відповідачем заробітна плата у загальному розмірі 12 767,54 грн. При звільненні відповідач не провів розрахунку з позивачем, внаслідок чого позивач також просить стягнути середній заробіток за час розрахунку при звільненні у розмірі 14 951,11 грн. Судом з'ясовано відсутність станом на 13.06.2018 року відзиву на позов. У судове засіданні представник відповідача повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Судовим розглядом встановлено, що 15.09.2017 року на підставі наказу № 186 від 14.09.2017 року позивача прийнято на посаду начальника служби у підрозділ служби з фінансово-економічної безпеки Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів». 29.11.2017 року позивача звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Наведені обставини стверджуються записами у трудовій книжці позивача, копію якої надано в розпорядження суду. Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. У силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З наданої довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7, вбачається, що у вересні 2017 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 2640 грн., у жовтні 2017 року - 4557,13 грн., у листопаді 2017 року - 5570,41 грн. З листа Управління держпраці в Івано-Франківській області від 27.04.2018 року вбачається, що проведеним інспекційним відвідуванням ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» встановлено порушення вимог ст. 116 КЗпП України, а саме - не проведення виплати позивачу всіх сум, що належали при звільненні, в тому числі і заробітної плати за вересень-листопад 2017 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплачувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 15.09.2017 року по 29.11.2017 року у розмірі 12 767,54 грн. (2640 грн.+ 4557,13 грн.+ 5570,41 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 29.11.2017 року по 26.02.2018 року (89 днів) у розмірі 14 951,11 грн. (167,99 грн. (середньоденна заробітна плата) * 89 днів)

Outcome: approved