Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до якої просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,1 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.08.1994 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №4158 [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS] 13.02.1995 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації була проведена державна реєстрація вищезазначеного договору купівлі-продажу №4158 від 12.08.1994 року, про що було внесено запис у книзі реєстрації 98пр-стр165-р №362. Перед продажем на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] був виданий технічний паспорт, відповідно до якого загальна площа зазначеної квартири становить 35,5 кв.м. В процесі експлуатації квартири [ADDRESS], позивачем було з'ясовано, що фактична площа квартири не відповідає площі зазначеної в технічному паспорті. З метою з'ясування реальної площі даної квартири та виготовлення нового технічного паспорта на останню, позивач звернувся до КП ОМБТІ та РОН» З нового технічного паспорту вбачається, що загальна площа вищезазначеної квартири складає 49,1 кв.м., тобто на 13,6 кв.м. більше ніж зазначено в старому технічному паспорті. При цьому загальна площа квартири не збільшувалася, межі квартири не виходять за межі квартир, що купувалася, а її загальна площа є більшою за рахунок вбудованих внутрішних приміщень сходових клітин та прольотів, які не знайшли свого відображення у старому технічному паспорті і не були враховані у загальну площу приміщень. Згідно експлуатації квартира складається з: 1-а кімната - 15,9 кв.м.; 2-а кімната - 10,5 кв.м.; кухня - 6,1 кв.м.; туалет - 2,1 кв.м.; коридор - 14,5 кв.м.; коридор (3) - 2,6 кв.м.. Позивач зазначає, що враховуючи вищезазначену обставину він позбавлений можливості реалізувати свої правомочності володіння, користування та розпорядження щодо належного йому майна, відповідно до вищезазначених принципів власності, встановлених Цивільним кодексом України. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була сповіщена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання сповіщалися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутності відповідачів до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 12.08.1994 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі, зареєстрований на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 12.08.1994 року за №4158, згідно умов якого, позивач купили квартиру [ADDRESS] загальної житлової площі 35,5 кв.м., яка складається з 2-х кімнат житловою площею 26,4 кв.м. Зазначений договір був зареєстрований у Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 13.02.1985 року в реєстрі під № 98пр-стр165-р №362. Укладення договору купівлі-продажу від 12.08.1994 р., досягнення по такому договору згоди щодо усіх істотних умов, здійснення [PERSON] повної оплати по такому договору та її отримання відповідачами, а також, фактичне передання спірного об'єкту нерухомості по такому договору, свідчить насамперед про вчинення між сторонами відповідного правочину щодо переходу прав власності на об'єкт нерухомості у вигляді спірної квартири. Відповідно до технічного паспорту виданого на ім'я [PERSON], який був виготовлений до укладанням договору купівлі-продажу, вбачається, що загальна площа квартири [ADDRESS] становить 35,5 кв.м. Як зазначає позивач в процесі експлуатації квартири [ADDRESS], ним було з'ясовано, що фактична площа квартири не відповідає площі зазначеній в технічному паспорті виданому на ім'я [PERSON]. Згідно технічного паспорту від 01.08.2012 року виданого на ім'я [PERSON], загальна площа квартири [ADDRESS] становить 49,1 кв.м., тобто на 13,6 кв.м. більше ніж зазначено в старому технічному паспорті. Позивач зазначає, що загальна площа квартири не збільшувалася, межі квартири не виходять за межі квартир, що купувалася, а її загальна площа є більшою за рахунок вбудованих внутрішніх приміщень сходових клітин та прольотів, які не знайшли свого відображення у старому технічному паспорті і не були враховані у загальну площу приміщень. Доказів які б ставили під сумнів твердження позивача про не змінність меж квартири, в матеріалах справи відсутні, у зв'язку з чим всі сумніви суд трактує на користь позивача. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином судом встановлено, що сторони на час укладення угоди купівлі-продажу домовились стосовно всіх істотних умов договору та повністю виконали їх. Зі змісту тексту договору вбачається, що очевидним та єдиним наміром сторони (покупця) є купівля усієї квартири, а не лише її частини. На даний час позивач користується спірним приміщенням протягом тривалого часу, не порушуючи права інших осіб, не завдаваючи шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право осорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved