Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 01.12.2017 року відповідач [PERSON] подарувала позивачу житловий будинок № 10 по вул. Богдана Хмельницького в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.40 кв.м., житловою площею 31.80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який належить відповідачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2014 року, відповідач передав позивачу майно, про що є відповідний акт прийому передачі майна. Сторони звернулися до нотаріальної контори для реєстрування договору але у реєстрації їм було відмовлено у звязку з відсутністю витягу з Державного реєстру на житловий будинок, а тому позивач змушений звернутися до суду для врегулювання спору. Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 10 по вул. Богдана Хмельницького в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.40 кв.м., житловою площею 31.80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. У підготовче судове засідання відповідач не з'явився, надав до канцелярії суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статей\~2\~та\~4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що належність відповідачці житлового будинку № 10 по вул. Богдана Хмельницького в м.Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.40 кв.м., житловою площею 31.80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.02.2014 року та Свідоцтва про право власності від 20.02.2014 року. [PERSON] та [PERSON], 01.12.2017 року,\~уклали \~між собою договір дарування житлового будинку № 10 по вул. Богдана Хмельницького в м.Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.40 кв.м., житловою площею 31.80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами. Договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.\~ст. 316-319 ЦК України\~правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд. Відповідно до\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у\~ст.718 ЦК України. Виходячи зі змісту статей\~203,717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згодищодо всіх його істотних умов. Частинами 1-3,5\~ст.203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 4\~ст. 722 ЦК України\~прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка. Дарувальник передав обдарованому ключі від домоволодіння, а також документацію на будинок та земельні ділянки. Однак, оформити договір дарування нотаріально сторони не мали можливості, оскільки нотаріусом їм було відмовлено у звязку з пошкодженим правовстановлюючого документу, пізніше дарувальник відмовилася займатися оформленням документів. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Згідно\~ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved