Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування майном та визнання особи втратившою право на користування житловим будинком вказавши, що він є власником будинку [ADDRESS], який дістався йому у спадок від бабусі [PERSON], померлої [INFO]. В будинку зареєстровані крім нього також його дружина та діти. Крім того, в будинку зареєстрована та мешкає відповідачка [PERSON], яка в будинок була зселена ще його бабусею. Відповідачка його сестра, однак не є членом його родини та спільно з ним однією сім'єю не жила. Після смерті їх бабусі відповідачка із будинку не виселилася та з реєстраційного обліку не знялася. Проживати з [PERSON] він не може, оскільки з боку відповідача чиняться перешкоди у здійсненні права вільно володіти та користуватися належним йому майном, тому він з родиною змушений винаймати житло, на його прохання виїхати з належного йому будинку вона реагує негативно та агресивно. Тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] та усунути йому перешкоди у здійсненні права користування належним майном шляхом виселення відповідачки з належного йому будинку. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідачки та часто бачила сварки, які виникали між позивачем та його сестрою, оскільки вона не пускає [PERSON] в будинок, б'ється, в зв'язку з чим неодноразово викликали поліцію. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сусідом відповідачки [PERSON], яка не пускає в будинок [PERSON], погрожуючи суїцидом. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Вислухавши доводи позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 листопада 2016 р. є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 6 - копія договору). У вказаному будинку згідно довідки відділу житлово-комунального господарства виконкому Довгинцівської районної в місті ради № 2302 від 14.06.2017 р., крім позивача та членів його сім'ї зареєстрована з 17.11.1997 р. відповідач [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Як встановлено судом та не заперечується позивачем, сторони є братом та сестрою. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно частин 2-4 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Однак сторони спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, взаємних прав та обов'язків не мають, тобто відповідач не є членом сім'ї позивача, а отже проживає у вказаному будинку без правових підстав, в тексті заповіту [PERSON] від 08.09.2007 р. не зазначена як спадкоємець майна, тому оскільки в судовому засіданні доведено факт порушення прав позивача як власника житла, що підтверджується також поясненнями свідків, належним чином повідомлена про дату слухання відповідачка в судове засідання неодноразово не з'являлася, заперечень та доказів на їх обґрунтування суду не надала, тому на підставі наявних в справі доказів суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з тим, що вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не заявлялася, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved