Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповіда [PERSON] про виселення. Посилається на те, що він являється власником житлового будинку № 18 по вулиці Центральній в с.Ягнятин Ружинського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.06. 2010 року серія САС № 826962 і на даний час постійно проживає у цьому будинку. У вказаному житловому будинку зареєстрований та проживає син позивача [PERSON]. Позивач вказує, що проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач часто провокує та влаштовує сварки та іноді навіть бійки, принижує позивача перед сусідами та родичами. Неодноразово серед ночі позивачу доводилося тікати з будинку від сина та шукати прихистку у родичів, залишаючись там на ночівлю, неодноразово доводилось звертатися за захистом до міліції однак ці заходи дієвого результату не принесли, і на жаль неправомірні дії відповідача по справі куничука В.С. відносно позивача мають місце і на даний час. Позивач зазначає, що він людина похилого віку, і єдиного чого потребує на даний час це спокою, якого не має. Просить суд виселити відповідача з належного йому на праві власності житлового будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Виселити відповідачів просив без надання їм іншого житлового приміщення. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, пояснивши, що відсутні підстави для виселення відповідача. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право влас-ності на нерухоме майно від 21 червня 2010 року є власником житлового будинку по вулиці Центральна, 18 в с.Ягнятин Ружинського району Житомирської області ( а.с.6), а відповідач [PERSON] є сином позивача. Відповідач [PERSON], разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за-реєстровані та постійно проживають в будинку по вул.Центральна, 18 в с. Ягнятин Ружин-ського району Житомирської області, що підтверджується довідками, виданими Ягнятин-ською сільською радою від 03.11.2015 року (а.с. 44-46). Також судом встановлено, що житловий будинок по вул.Центральній, 18 є єдиним та постійним місцем проживання відповідача та його сімї. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як встановлено судом, відповідачі були вселені до спірного житла як члени сімї власника, правомірність їх поселення не оспорюється позивачем [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною першою ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно п.17 із змінами Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 р. « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). В судовому засіданні свідок [PERSON] [PERSON]- син позивача- пояснив, що позивач йому телефонував і говорив, що відповідач часто влаштовує в будинку, за місцем проживання, сварки, дебоші. В судовому засіданні свідок [PERSON]В .- дружина позивача- пояснила, що відповідач влаштовує вдома сварки, ображає її та позивача. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді підтвердили, що між позивачем і відповідачем часто виникали сварки, скандали. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що між позивачем і відповідачем виникали сварки, бійки, неодноразово викликали працівників міліції. В судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], які є відповідно дружиною та падчерицею відповідача пояснили, що відповідач не бив позивача, хоч сварки між ними виникали. В судовому засіданні свідок [PERSON], який працює на посаді сільського голови, пояснив, що до нього неодноразово зверталися з приводу неприязних стосунків як позивач та і відповідач, з ними проводились неодноразові бесіди, однак до будь-якого виду відповідальності відповідача по справі [PERSON] притягнуто не було, про те , що він може бути виселений з будинку його не попереджали. З матеріалів № 537 по повідомленню [PERSON] від 16.04.2014 р. , № 294 по повідомленню [PERSON] та [PERSON] вбачається, що перші зверталися до чергової частини Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області з приводу неправомірних дій [PERSON], однак до останнього з приводу вказаних звернень адміністративних заходів вжито не було і адміністративної відповідальності він не притягувався. Отже, виходячи з вимог ст.116 ЖК України та вище вказаної Постанови Пленуму, виселення наймача може відбутись лише тоді коли заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, тобто відповідач повинен був бути офіційно попереджений про недопустимість такої поведінки в подальшому та можливість його виселення. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідача в будь-який спосіб було попереджено про його виселення з будинку чи навіть припинення своєї поведінки, окрім бесіди, яка була проведена з ним працівниками поліції з приводу заяви [PERSON] та сільским головою. За результатами даних заяв будь-які заходи впливу чи відповідальності до відповідача застосовані не були. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed