Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь страхове відшкодування у розмірі 18991,65 грн., витрати за проведення автотоварозначної експертизи в розмірі 800 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.01.2015р. о 10:50 год. по пр.Червоної Калини, 59 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок) за участі транспортних засобів: автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]В, на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом [PERSON]Я від 17.06.2011р. Вказана дорожньо-транспортна пригода трапилася з вини [PERSON], який не виконавши вимоги дорожнього знака 2.1. «Дати дорогу» здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що рухався по головній дорозі в лівій смузі руху, чим спричинив автомобілю технічні ушкодження. На засвідчення факту отриманих автомобілем механічних пошкоджень на місці ДТП було складено довідку від 10.01.2015р. Даний факт також підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015р., відповідно до якої [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідальність [PERSON] на момент ДТП, відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4768973 від 24.12.2014р., була застрахована у ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія», таким чином у останньої наступила цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню заподіяної шкоди. Стверджує, що двічі письмово звертався до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з вимогою виплати страхового відшкодування, поряд з чим також надіслав повідомлення про проведення автотоварознавчої експертизи з усіма необхідними додатками. Однак, відповідач (СК) не розпочав процедури розгляду заяви про страховий випадок, при цьому не надав жодної відповіді на надіслані позивачем заяви, що змусило останнього провести експертне дослідження пошкоджень транспортного засобу у відсутності представника страхової компанії, за власні кошти. Таким чином, за результатами проведеного дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, згідно складеного ТзОВ «Експертиза» висновку від 31.10.2015р. становить 18991,65 грн. і саме в цьому розмірі просить здійснити страхове відшкодування з урахуванням усіх понесених суміжних витрат в судовому порядку. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 15.03.2016 року позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із заявою, за змістом якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. При цьому додатково подала письмові пояснення в яких вказує на те, що потерпілий від ДТП [PERSON] вчасно звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням про виникнення страхового випадку, а саме 14 січня 2015р., при тому, що згадана дорожньо-транспортна пригода відбулась 10 січня 2015р.; в чвою чергу, страхова компанія, в порушення ст.34.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», маючи усю необхідну інформацію про страховий випадок, не розпочала розслідування та не вчинила жодних дій з отримання будь-яких відомостей щодо обставин справи; при цьому, відповідач безпідставно посилається на те, що ним начебто було здійснено запит щодо надання документа, що посвідчує право [PERSON] на страхове відшкодування, що не відповідає дійсності; натомість, позивач звернувшись до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 14.01.2015р. та не отримавши жодної відповіді, був змушений повторно звернутись до страховика з відповідною заявою, яка також не була взята до уваги останнім; також, слід звернути увагу, що жодної згоди між сторонами про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування не досягалось, а тому самостійно визначена відповідачем сума збитків у розмірі 15\~801,37 грн. не має жодного правового підґрунтя та не може розцінюватись як належне виконання страховою компанією своїх зобовязань згідно чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, проте подав суду заперечення згідно якого заперечують щодо вимог позивача, вважають їх безпідставними з огляду на те, що страховою компанією жодним чином не порушено вимог чинного законодавства України. Так вказує, що 14.01.2015р. ними дійсно було отримано повідомлення від водія транспортного засобу «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER], про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10.01.2015р., проте сама заява [PERSON] не була належним чином оформлена, оскільки подана особою, яка не має права на отримання страхового відшкодування, з огляду на відсутність документів, що посвідчують його право на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), так як згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER], на праві власності належить [PERSON]; крім того в матеріалах заяви були відсутні відомості про банківські реквізити. За вказаних обставин, страховик змушений був здійснити запит щодо надання документа, що посвідчує право [PERSON] на отримання страхового відшкодування. Лише, 24.06.2015р. на адресу компанії надійшла заява [PERSON], яка вже містила відомості про банківські реквізити, а також було долучено копію довіреності щодо підтвердження його права на отримання страхового відшкодування. Оскільки потерпілим [PERSON] належним чином оформлену заяву про отримання страхового відшкодування було подано з простроченням на 129 днів, відтак в силу положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком було збільшено строк здійснення виплати страхового відшкодування по 29.01.2016р. Водночас, вказує, що 14.01.2015р. представником компанії «Юніверсал Асістанс» було проведено огляд колісного транспортного засобу марки «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER], та складено акт з описом пошкоджень (дефектна відомість), на підставі чого було складено ремонтну калькуляцію, згідно якої вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнту зносу становить 15\~801,37 грн., і саме про здійснення [PERSON] відшкодування в цій сумі страховою компанією було прийнято відповідне рішення. Таким чином, вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданих ними заяв/пояснень фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2015р. о 10:50 год. по пр.Червоної Калини, 59 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок) за участі транспортних засобів: автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]В, на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом [PERSON]Я від 17.06.2011р. Вказана дорожньо-транспортна пригода трапилася з вини [PERSON], який не виконавши вимоги дорожнього знака 2.1. «Дати дорогу» здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що рухався по головній дорозі в лівій смузі руху, чим спричинив автомобілю технічні ушкодження. Зазначене підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обовязковою в частині, що стосується вчинених [PERSON] дій, а тому вина останнього у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Як стверджується полісом № АІ/4768973 від 24.12.2014р. цивільно-правова відповідальність керованого [PERSON] автомобілем [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди (10.01.2015р.) була застрахована у відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Відповідно до ч.1 ст.33-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобовязані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (ч.1 ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як встановлено судом, на виконання вказаних вимог закону, позивачем [PERSON] 08.05.2015р. було надіслано на адресу відповідача, як страховика, заяву з відповідним документами для отримання страхового відшкодування, однак жодної відповіді від страхової компанії щодо початку проведення розслідування та оформлення необхідної документації з приводу виплати страхового відшкодування позивачем одержано не було. В подальшому, позивач надіслав до відповідача повторну заяву про страхове відшкодування, в додатку до якої містилося повідомлення про проведення автотоварознавчої експертизи з усіма необхідними документами, яка в свою чергу також залишилась без відповіді. Суд критично сприймає покликання представника відповідача на вимушеність продовження строків прийняття рішення з приводу страхового відшкодування з огляду на невчасність подання позивачем усієї необхідної документації для початку оформлення процедури страхового відшкодування та необхідності здійснення запитів для отримання певної інформації, оскільки такі покликання, в силу положень ст.ст.57-60 ЦПК України, не підтвердженні жодними фактичними доказами, а у відповідності до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 1 ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 31 жовтня 2015 року, складеного ТзОВ «Експертиза», вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу згідно становить 18991,65 грн. Даний висновок був складений за результатами проведеного експертом-автотоварознавцем огляду та дослідження транспортного засобу, під час якого представник страховика був відсутній, проте належним чином повідомлявся про час та місце проведення такого, а відтак в силу положень чинного страхового законодавства, даний висновок правомірний, що є підставою для стягнення з відповідача страхового відшкодування саме визначеній даним дослідженням сумі. При цьому, за проведення вищевказаного експертного дослідження (експертизи) позивачем були сплачено 800,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 205311000054041446114154 від 29.10.2015р., яка також повинна бути стягнута з відповідача в силу положень ст.34.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом не беруться до уваги покликання представника відповідача в своєму запереченні на встановлення іншої суми страхового відшкодування згідно самостійно проведеного дослідження, за результатами проведеного представником компанії «Юніверсал Асістанс» огляд автомобіля [NUMBER], та на підставі складено акт з описом пошкоджень (дефектна відомість), згідно чого вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнту зносу становить 15\~801,37 грн., оскільки такі розрахунки проведенні без належного експертного дослідження з порушенням визначеної законом процедури. При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до вимог ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. В даному випадку, жодної згоди між сторонами щодо розміру та порядку страхового відшкодування досягнуто не було, більше того, відповідач проігнорувавши усі звернення та повідомлення позивача щодо виплати страхового відшкодування, не вчинив жодних, документально підтверджених, дій, щодо досудового врегулювання даного спору. Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Враховуючи викладене, те що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не провела процедури виплати потерпілій стороні вартості страхового відшкодування внаслідок ДТП, а також з врахуванням відсутності фактичних та документально підтверджуючих доказів в заперечення позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» в користь позивача [PERSON] слід стягнути 18\~991,65 грн. невиплаченого страхового відшкодування та 800 грн. коштів витрачених на проведення експертизи по оцінці вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу. Згідно ст.79, 84, 88, 89 ЦПК України, розяснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 487,20 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 611 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved