Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь основний борг в сумі 32 450 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 25 311 гривень та три проценти річних в сумі 416,07 гривень, на загальну суму 58 177,07 гривень; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 листопада 2013 року відповідач отримав від нього у борг грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 07 квітня 2014 року, про що власноручно написав розписку, оригінал якої знаходиться у нього. Проте, на неодноразові усні звернення [PERSON] не реагує, кошти йому не повертає, від зустрічей ухиляється. 20 червня 2014 року ним на адресу відповідача поштою було направлено претензію з вимогою негайно повернути борг, однак, вона не була отримана останнім і повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Станом на 17 вересня 2014 року офіційно встановлений Національним банком України курс гривні до долара США складає 12,98 гривень. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ним по основному боргу складає 32 450 гривень. Як вбачається з розписки, в разі прострочки повернення боргу відповідач зобов'язався сплатити йому пеню у розмірі 0,5 % за кожний день простроки від отриманої суми. Отже, відповідач повинен сплатити йому пеню за порушення строків повернення позики у розмірі 1 950 доларів США (2500 доларів США * 0,5% * 156 днів прострочки (з 08 квітня 2014 року по 10 вересня 2014 року), що є еквівалентом 25 311 гривень. Сума трьох відсотків річних становить 416,07 гривень (32 450 гривень/100 *3/365 * 156 дні (08 квітня 2014 року - 10 вересня 2014 року). Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та відповідача, за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивачем в позовній заяві було зазначено суму коштів, отриманих у борг відповідачем як 2500 доларів США. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] в борг 2250 доларів США, що підтверджується розпискою про отримання коштів (а.с.5). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно розписки, наданої відповідачем, останній зобов'язався повернути отримані кошти в строк не пізніше 07 квітня 2014 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув позивачу суму коштів, отриманих від позивача, в строк, визначений розпискою. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 16 вересня 2014 року офіційний курс долара до гривні становив - за 100 доларів США - 1298,8170 гривень (а.с.8). Таким чином, загальна сума боргу, що була отримана відповідачем та має бути повернута позивачу становить 29 205 гривень (2250 доларів США * 12,98). Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з розписки, наданої позивачу відповідачем, сторонами було обумовлено, що у разі прострочки повернення наданої відповідачу грошової суми, останній зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочки від отриманої суми. Так, загальна сума пені становить 22 779,90 гривень, де сума боргу - 2250 доларів США, термін прострочення виконання зобов'язання - 156 днів (2250 * 0,5% * 156 = 1755 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 вересня 2014 року становить 22 779,90 гривень). Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, сума 3% річних, розрахована до сплати відповідачу становить 374,46 гривень (29 205 гривень (основна сума боргу)/ 100 * 3/ 365 * 156 (кількість днів прострочення зобов'язання). 18 червня 2014 року позивачем на адресу позивачу було надіслано претензію, з проханням повернути отриману в борг суму коштів (а.с.6). В той же час, вказана претензія була залишена без уваги відповідача та борг повернуто не було. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, враховуючи, основну суму коштів, отриманих відповідачем у борг, а також враховуючи, що будь-яких заперечень відповідачем на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 29 205 гривень 00 копійок, сума пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 22 779,90 гривень та сума 3% річних у розмірі 374,46 гривень, а всього 52 359,36 гривень. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 523,59 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial