Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , після уточнення якого просить стягнути на його користь борг за договором позики, який був укладений між сторонами 23.08.2015року та становить 384 429,81 грн., з яких : 256 860 грн.- основний борг, 108 395, 63 грн.- відсотки за користування позикою на підставі ст. 1048 ЦК України та 19174,18 грн.- три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України, а також стягнути понесені судові витрати. Крім того, просить на підставі ч.10 ст. 256 ЦПК України 3% відсотки та проценти стягувати до моменту виконання рішення суду. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 23.08.2015року між позивачем та відповідачем, [PERSON] , був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 10000 доларів США та відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти до 23.09.2015року. На підтвердження укладеного договору позики та отримання відповідачем коштів, останнім було надано розписку. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та кошти в повному обсязі не повернув, що порушило права позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з дійним позовом. Відповідач - [PERSON] , у поданому відзиві, позовні вимоги визнав частково, в розмір суми позики яка складає 9000 дол. США та 3% річних в розмірі 696,49 дол. США, в решті позову вважав позовні вимоги безпідставними. Судом 19.11.2018р. по даній справі ухвалено заочне рішення. 15.04.2019р. судом ухвалено додаткове рішення, стосовно України стягнення 3% відсотки та процентів до моменту виконання рішення суду. Додаткове рішення було оскаржено та постановою Харківського апеляційного суду від 23.07.2019р. залишено без змін. 30.08.2019р. заочне рішення від 19.11.2018р. скасовано судом першої інстанції, справа призначена до розгляду у загальному порядку. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, наданий суду оригінал розписки за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів зазначених у розписці. Суду представником позивача надана в оригіналі розписка наступного тексту : Я [PERSON] занял у [PERSON] суму денег в количестве 10 (десять) тисяч долларов США. Обязуюсь вернуть 23.09.2015г. Подпись 23.08.2015г.» Наявність оригіналу розписки у позивача, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачем розпискою, свідчать, що позивач є володільцем зобов`язань відповідача, щодо повернення коштів в сумі 10000 доларів США. 24.11.2017р. відповідач повернув позивачу суму позики в розмірі 1000 дол. США за договором від 23.08.2019р., що підтверджується копією розписки. Судом витребувався у відповідача оригінал розписки, яка підтверджує часткове повернення боргу, однак суду оригінал наданий не був. Разом з тим, враховуючи, що сторони визнають повернення позики в сумі 1000 дол. США Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Зазначені нормативні акти не містять заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, що узгоджується із правовою позицію викладеною у постанові Великої палати ВС справа № 373/2054/16-ц від 16.01.19р. Із тексту розписки вбачається, що сума позики надана у дол. США, відповідач зобов`язався повертати в дол. США. Тому заборгованість, підлягає стягненню саме в дол. США. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму основного боргу в розмірі 9000 доларів США Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів в сумі 108395,63 грн. за користування грошовими коштами суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Аналогічну думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Враховуючи те, що договір позики між сторонами було укладено в іноземній валюті, розмір і порядок сплати процентів договором не визначено, положення ст. 1048 ЦК України, в даному випадку застосуванню не підлягають, враховуючи валюту зобов`язання, тому позов в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 108395,63 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, заборгованість яких виникла станом на 29.01.2018р. Враховуючи наявність заборгованості за договором від 23.08.2015р., позивач має право на стягнення 3% відсотків річних за період прострочення сплати суми позики - за період з 23.09.2015р. по 23.11.2017 за прострочення сплати 10000 дол. США (10000х3х824:365:100), за період з 24.11.2017р. по 29.01.2018р. за прострочення сплати суми 9000 дол. США (9000х3х67:365:100), які складають 726,82 дол.США. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial