Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З 16 лютого 1991 року [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З часу укладення шлюбу позивач разом з дружиною проживав за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира розташована в приватному секторі і складається з трикімнатної квартири та надвірних господарських будівель - сараю, гаражу, лазні. За період шлюбу позивач разом з дружиною за рахунок коштів сім'ї зробили в квартирі ремонт, на подвір'ї збудували новий гараж, сарай, лазню. У 2005 році, його дружина та донька приватизували спірну квартиру. [PERSON] участі у приватизації цього житла не приймав, оскільки на той час вже використав своє право на безоплатну приватизацію житла - отримав у власність частку квартири батьків. З лютого 2009 року [PERSON] зареєстрований за спірною адресою. Оскільки позивач має пільги по сплаті комунальних платежів як учасник бойових дій, тому в інтересах своєї сім'ї використовував наявні у нього пільги за місцем проживання всієї родини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу колишня дружина [PERSON] стала вчиняти сварки, виганяла його з квартири. З метою уникнення сварок позивач був змушений тимчасово оселитися у приміщенні лазні, яка в цілому облаштована для тимчасового проживання. У березні 2013 року скориставшись перебуванням позивача на роботі, [PERSON] відключила приміщення лазні, де він проживав, від електропостачання та шляхом заварювання, фактично перекрила доступ денного світла та повітря до помешкання, чим фактично змусила [PERSON] покинути приміщення. На теперішній час [PERSON] змушений винаймати квартиру для особистого проживання, оскільки у квартирі батьків він проживати не може, через те, що батько тривалий час хворіє, є нерухомим, а іншу кімнату займає його мати, яка доглядає хронічно хворого батька. Вважає, що своїми діями, спрямованими на виселення його з квартири, відповідачі мають намір позбавити його єдиного житла, яке він має на цей час. З огляду на вищевикладене, посилаючись на ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом його вселення. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених в ньому, просили суд його задовольнити. Крім того, представник позивача [PERSON] зазначила, що помилково у позові зазначила номер квартири 15, замість вірного № 5. При постановленні рішення просила суд враховувати, що позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, одночасно зазначила, що вимога про об'єднання позовів в одне провадження не є позовною вимогою, тому просила її не розглядати. Також позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак два роки тому його колишня дружина та донька виселили його з вказаної квартири і на протязі цих двох років він намагався вселитися у спірне житло, проте відповідачі йому у цьому перешкоджають. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач [PERSON] з вересня 2012 року перестав бути членом родини. Він сам добровільно віддав ключі від квартири донці та покинув житло. Вважає підстави, які зазначені в позові щодо вселення не можуть бути задоволені, оскільки особи, які не є членами родини не можуть бути вселені чи виселені. Також зазначила, що будь-які відносини між сторонами відсутні. [PERSON] участі в утриманні квартирі не приймає, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що квартира [ADDRESS] належить їй та її доньці на праві власності. Під час шлюбу вона зареєструвала [PERSON] у зазначеній квартирі, оскільки останній мав пільги щодо сплати комунальних послуг, що допомагало їм проживати у зазначеній квартирі та утримувати дитину. На цей час відповідач у спірному житлі не мешкає. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заперечення представника [PERSON], проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки Припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Згідно зі ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, що має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Судом установлено, що позивач [PERSON] є колишнім чоловіком відповідача [PERSON], що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], та батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Комунарського району м. Запоріжжя від 28.07.1994 року, серія [NUMBER]. Спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по ? частині кожній, що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру, свідоцтвом про право власності на житло № 23720 від 29.06.2005 року та Витягом про реєстрацію права власника на нерухоме майно. Позивач [PERSON] зареєстрував своє постійне місце проживання в спірному житловому приміщенні з 24 лютого 2009 року, відповідно до записів про реєстрацію в домовій книзі, та залишається зареєстрованим в ньому до цього часу. Фактично в спірній квартирі проживають відповідачі, що сторонами у справі не оспорюється. В судовому засіданні відповідачі та їх представник заперечували проти проживання позивача у вказаній квартирі будинку та підтвердили факт відсутності у нього ключів від цієї квартири, не зважаючи на те, що попередніми рішеннями судів встановлено, що позивач [PERSON] не втратив права користування цією квартирою. З березня 2013 року в судах розглядався житловий спір між тими ж сторонами з приводу цієї ж квартири. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 року усунуто перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2014 року рішення суду першої інстанції від 24.02.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] та [PERSON] у позові до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2014 року залишено без змін. Таким чином, на цей час позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та не втратив право користування вказаним житлом. Відповідачами суду не надано доказів про припинення сервітуту [PERSON] на спірне житло в порядку ст. 406 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про те, ще позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбаченому, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 57 гривень 35 копійок з кожної. На підставі викладеного,

Outcome: approved