Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] на його користь причеп, державний номерний знак [NUMBER] ; серійний номер: [NUMBER] , опис: транспортний засіб марки ПГМФ, модель 8304, 2013 року випуску, шасі (кузов, рами) [NUMBER] , зареєстрований Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10.07.2013 року та стягнути судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі усної домовленості, восени 2018р., він надав у тимчасове користування відповідачу [PERSON] вищевказаний причеп разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, який останній мав намір викупити. 28.05.2019 року для переоформлення ним було видано відповідачам [PERSON] та [PERSON] довіреність на розпорядження причепом. Оскільки, відповідач [PERSON] весь час відкладав придбання у нього причепу, то 18.07.2019р. він звернувся до нотаріуса та припинив дію довіреності. Крім того, 18.07.2019 року він звернувся із заявою щодо повернення причепу до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області. 02.09.2019р. він письмово звернувся з заявою до відповідачів, яких просив повернути йому причеп та свідоцтво про реєстрацію, протягом трьох днів, з моменту отримання заяви. Однак, відповіді на письмову заяву, причепу та свідоцтва про реєстрацію від останніх він не отримав, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, представник звернувся до суду з клопотанням (вх. № 2114 від 14.05.2020р.), в якому просить здійснювати розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити, судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала повністю. Послалась на те, що позивачем [PERSON] не надано доказів щодо знаходження у відповідачів майна останнього та на підтвердження того, що причеп йому не повернутий. 28.05.2019р. позивачем було надано нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено відповідачів [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись та експлуатувати причеп останнього. Однак, 18.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу щодо скасування вказаної довіреності. Процедура скасування якої була порушена та не відповідала вимогам ст. 249 ЦК України. Оскільки, в матеріалах справи вона не знайшла доказів на підтвердження того, що відповідачі повідомлялись про скасування наданої їм довіреності. Також позивачем не долучено до справи доказів щодо отримання відповідачами заяви з вимогою повернення причепу останньому, датованої 02.09.2019р. Відповідачі користувались майном позивача законно, відкрито, маючи на руках нотаріально посвідчену довіреність на користування та експлуатацію причепу останнього, а дізнались, що вони позбавлені цього права лише після ознайомлення з матеріалами справи. Після чого, відповідачами на адресу позивача було направлено оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з листом, в якому зазначили місце знаходження причепу, та що з приводу його повернення ніяких перешкод вони чинити не будуть. Отже, позов пред`явлений позивачем [PERSON] безпідставно. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - за позивачем [PERSON] зареєстрований Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10.07.2013 року, причіп легковий - В, державний номерний знак [NUMBER] ; серійний номер: [NUMBER] , опис: транспортний засіб марки ПГМФ, модель 8304, 2013 року випуску, шасі (кузов, рами) [NUMBER] , зареєстрований Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10.07.2013 року (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10.07.2013 року, відповідь № 1364 від 04.09.2019р. Регіонального сервісного центру МВС в Київській області ТСЦ № 3242); - позивачем [PERSON] надано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком А.В. 28.05.2019р., зареєстровано в реєстрі за № 2549, якою уповноважено відповідачів [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись (на умовах на свій розсуд: продати будь-якій особі, передати в оренду, позичку тощо), експлуатувати на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10.07.2013 року, транспортний засіб ПГМФ, модель - 8304, випуску 2013 року, тип ТЗ - Причіп легковий - В, шасі (кузов, рами) [NUMBER] . Довіреність видана з правом використання причепу за кордоном та з правом передоручення повноважень іншим особам строком на тори роки та дійсно до 28.05.2022 року (довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком А.В. 28.05.2019р., зареєстровано в реєстрі за № 2549, Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 39333609 від 28.05.2019р.); - 18.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчука А.В., яку зареєстровано в реєстрі за № 3781, щодо скасування нотаріально посвідченої довіреності від 28.05.2019р., зареєстрованої в реєстрі за № 2549, виданої на ім`я відповідачів [PERSON] та [PERSON] (заява [PERSON] до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчука А.В., зареєстрована в реєстрі за № 3781, Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 39698493 від 18.07.2019р.); - 18.07.2019р. позивач звернувся з заявою на адресу начальника Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області Мельниченка Г.В. щодо прийняття мір до знайомого (відповідача по справі) [PERSON] , який на протязі року не повертає належний причіп, переданий у тимчасове користування на підставі усної домовленості, восени 2018 року (заява позивача [PERSON] від 18.07.2019р., пояснення позивача [PERSON] від 18.07.2019р.); - на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] направлено позивачем [PERSON] заяву з вимогою повернення причепу державний номерний знак [NUMBER] ; серійний номер: [NUMBER] , опис: транспортний засіб марки ПГМФ, модель 8304, 2013 року випуску, шасі (кузов, рами) [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , протягом трьох днів, з моменту отримання цієї зави (заява про повернення причепу позивача [PERSON] , фіскальні чеки); - під час розгляду справи у суді відповідачами [PERSON] та [PERSON] направлено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу позивача [PERSON] оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , разом з листом - повідомлення, з якого слідує, що причіп знаходиться за адресою: с. Доброжанівка, Врадіївського району, Миколаївської області, та з приводу його повернення ніяких перешкод чинити останні не будуть. Перед приїздом просять повідомити завчасно за номером телефону (лист - повідомлення, опис, фіскальний чек, накладні 5630100287627 ). При прийняття рішення, суд керується: Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. У відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Пунктом 2 частини першої статті 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України). Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Зокрема, Постановою Кабінету міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (з внесеними змінами та доповненнями). В абзаці 4 п. 8 цього Порядку зазначено, що документами, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Також в абзаці 19 п. 8 Порядку зазначено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на розпорядження та експлуатацію транспортного засобу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала За такого, з врахуванням того, що відповідачі не набули право власності на спірну причепу за договором купівлі - продажу у встановленому законом порядку, а тому є недобросовісними його володільцями, та з 18.07.2019 року вони ж позбавлені права діяти від імені позивача щодо розпорядження спірною причепою, оскільки [PERSON] анулював довіреність, видану на їх ім`я, з врахуванням повернення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачеві під час судового розгляду, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, - в частині витребування з чужого незаконного володіння спірного причепи. Щодо посилань представника відповідачів як на підставу відмови у позові на обставини не надання доказів щодо знаходження у відповідачів майна останнього, неповернення причепи, порушення процедури скасування довіреності, та повідомлення відповідачів про це, то суд не бере їх до уваги, як такі що не спростовують наявність підстав для задоволення позову з вищевикладених підстав. До того ж, відповідно до вимог ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 цього кодексу, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Така позиція закріплена і п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги та додаток до нього, укладені 02.09.2019р. між [PERSON] та керуючим адвокатським бюро Поліщуком В.А., діючого на підставі ордеру серія КС № 250048 від 02.09.2019р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3202/10, виданого 18.01.2007р. Поліщуку В.А. та Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.05.2020 року, розрахунок на оплату, квитанцію № 0.0.1699229770.1 від 08.05.2020 року та виписку/особовий рахунок щодо сплати позивачем [PERSON] гонорару в сумі 3 000 грн. за правову допомогу згідно договору адвокатським бюро «Поліщук та партнери». Представника відповідачів під час судового розгляду не клопотав щодо зменшення витрат на правову допомогу. Таким чином, з відповідачів [PERSON] [PERSON] , в рівних частинах з кожного, на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп. На підтвердження витрат зі сплати послуг експерта за отримання довідкипозивачем [PERSON] надано довідку за вих. № 6 від 03.09.2019р. судового експерта Петрушанко В.Ф. щодо ринкової вартості напівпричіпу легкового ПГМФ 8304 VIN [NUMBER] - 16 500 грн. при курсі НБУ 25.26 грн. за долар США, з додатком до неї виписки з інтернет продажу, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 48 від 04.09.2019р., свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 786413 та Витяг з реєстру платників єдиного податку. Представника відповідачів під час судового розгляду не клопотав щодо зменшення витрат на залучення експерта. Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 138 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Отже, витрати зі сплати послуг експерта за отримання довідки у розмірі 450 грн., суд вважає спів мірними з обсягом та часом витраченим експертом на виконання роботи, а тому вважає доцільним їх стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках з кожного. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів [PERSON] та [PERSON] обов`язок по відшкодуванню судових витрат по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., в рівних частинах з кожного.

Outcome: partial