Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду заяві посилався на те, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. У зв'язку з цим протягом останніх років відносини з відповідачем у нього поступово погіршувались, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини з відповідачем уже тривалий час мають негативний характер. Між ними відсутнє нормальне спілкування. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що хоча з позивачем вони в даний час проживають окремо, але вважає, що примирення з позивачем є можливим. Тому просила надати термін на примирення протягом одного місяця. В задоволенні позову просила відмовити. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21 березня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.15). Від шлюбу дітей не мають. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо. Про це зазначив в позовній заяві позивач. Дану обставину визнала і відповідач, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України вона є такою, що доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд бере до уваги, що з дня звернення позивача з позовом до суду 17 січня 2014 року і на час розгляду справи свого ставлення до предмету розгляду він не змінив, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій також наполягав на розірванні шлюбу та просив не надавати терміну на примирення (а.с.22). Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Тому суд вважає, що надання терміну на примирення, як того просить відповідач, матиме формальний характер та лише призведе до затягування розгляду справи. Відповідно, підстави для задоволення клопотання [PERSON] про надання терміну на примирення задоволенню не підлягає. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з його позову та заяви про розгляд справи за його відсутності. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому, збереження шлюбу суперечили б інтересам обох з подружжя. Позов необхідно задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], яка в шлюбі змінювала прізвище, в судовому засіданні не просила відновити її дошлюбне прізвище, у зв'язку з чим дане питання судом не вирішувалось. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення кошти в сумі 243 грн. 60 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат.

Outcome: approved