Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Холдингової компанії «Краян» із вимогою про поновлення строку звернення до суду з позовом про поновлення позивача на роботі; визнання незаконним наказу № 20/06-02/13 від 20 червня 2013 року керуючого санацією ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С., яким його було звільнено з роботи з 25.06.2013 року на підставі ст. 147 КЗпП України; поновлення [PERSON] на роботі на посаді заступника голови правління з питань фінансів, економіки та управління ВАТ «ХК «Краян»; стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 25.06.2013 року по час поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди в сумі 1000,0 грн., а також просив допустити до негайного виконання рішення суду про поновлення його на роботі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі обставини. 06.04.2004 року позивач був призначений на посаду заступника голови правління з питань фінансів, економіки та управління ВАТ «ХК «Краян». При виконанні службових обов'язків жодних зауважень до нього не було. На вказаній посаді він відпрацював 9 років. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08 квітня 2013 року було призначено керуючого санацією ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С. 20 червня 2013 року керуючий санацією ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С. звільнив позивача з роботи з 25.06.2013 року на підставі ст. 147 КЗпП України. З наказом [PERSON] ознайомлений не був. Трудова книжка йому до цього часу не видана та не проведений розрахунок при звільненні. Відповідно до описової частини наказу позивача було звільнено у зв'язку з систематичним порушенням трудової дисципліни у вигляді систематичного невиконання та ігнорування розпоряджень, вказівок, наказів керівника підприємства, систематичного вчинення дій, що перешкоджають здійсненню фінансово-господарської діяльності підприємства. Позивачу стало відомо про наявність наказу про його звільнення, 26.07.2013 року, коли відповідно до режиму роботи підприємства він прибув на робоче місце, та не був допущений до виконання своїх обов'язків. [PERSON] вважає, що звільнення було вчинено незаконно оскільки згідно приписів наказу № 20/06-02/13 позивача звільнено за ігнорування розпоряджень керівника підприємства та вчинення дій, що перешкоджають здійсненню фінансово-господарської діяльності підприємства. Як вбачається зі ст. 40 КЗпП України, то вона не містить подібних випадків порушення трудової дисципліни, слідством якої може бути звільнення працівника. Окрім того, якщо малося на увазі саме пункт 3 ст. 40 КЗпП України, то вона застосовується лише тоді, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до статті 147 КЗпП України, на підставі якої [PERSON] було звільнено, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: - догана; - звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. При виконанні службових обов'язків жодних зауважень та заходів стягнення, передбачених ст. ст. 147, 149 КЗпП України до позивача не застосовувалося. В порушення чинних норм законодавства, [PERSON] не було ознайомлено з актами, складеними стосовно порушення ним трудової дисципліни та жодних пояснень, стосовно викладених фактів у зазначених актах, також від нього не витребувалося. Позивача звільнено було незаконно, оскільки звільнення працівника за ігнорування розпоряджень керівника підприємства та вчинення дій, що перешкоджають здійсненню фінансово-господарської діяльності підприємства, по-перше, не доведено, по-друге, не передбачено КЗпП України, окрім цього не було отримано попередню згоду виборчого органу профспілкової організації. У зв'язку з незаконними діями керуючої санацією позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що було заплямовано його репутацію, були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення його прав та глибину душевних страждань, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000,0 грн. Представник ВАТ «Холдингової компанії «Краян» позов [PERSON] не визнав, надав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позову позивача відмовити, посилаючись на те, що 20 червня 2013 року [PERSON] було ознайомлено з наказом № 20/06-02/13 про що свідчить підпис громадянина [PERSON] на копії наказу 20/06-02/13 від 20 червня 2013 року, при чому ознайомлення з наказом здійснювалося в присутності головного бухгалтера ВАТ «ХК «Краян» Малініної Л.І., представника ВАТ «ХК «Краян» Недашківського А.В. та заступника голови правління ВАТ «ХК «Краян» Брауде С.С. Тому посилання позивача на те, що про наказ йому стало відомо 26.07.2013 року є безпідставними. Позивача було ознайомлено з оспорюваним наказом 20.06.2013 року. Строк звернення до суду в силу ст. 233 КЗпП України сплинув 20.07.2013 року. На підставі статей 72 ЦПК України, 267 ЦК України позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Позивач вважає, що його було звільнено на підставі статті 40 КЗпП України, що не відповідає дійсності. Дійсно, в наказі зазначено, що позивача звільнено у зв'язку з систематичним порушенням трудової дисципліни у вигляді систематичного невиконання та ігнорування розпоряджень, вказівок, наказів керівника підприємства, систематичного вчинення дій, що перешкоджають здійсненню фінансово-господарської діяльності підприємства. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ВАТ «ХК «Краян» за період з 01.01.2010 року по 21.12.2012 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 05.03.2013 року № 05-11/223, який підписано без заперечень, у тому числі і позивачем. 19.04.2013 року до ВАТ «ХК «Краян» було надіслано вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень, яку 19.04.2013 року, як вбачається з надпису на останній сторінці вимоги, отримав позивач. Пунктом 5 вимоги зазначено, що внаслідок не нарахування орендної плати ПП «Бовір» встановлено недоотримання грошових коштів за оренду майна в загальній сумі 49000,00 грн. та вимагається провести роботу щодо стягнення з ПП «Бовір» грошових коштів в загальній сумі 49000,00 грн. в іншому випадку відшкодувати збитки за рахунок позивача. Пунктом 6 вимоги, зазначено, що внаслідок використання майна ВАТ «ХК «Краян» без нарахування орендної плати, ВАТ «ХК «Краян» протягом 2010-2012 років недоотримало грошових коштів за оренду в загальній сумі 41990,40 грн. чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму та вимагається провести роботу щодо стягнення з ПП «Бовір» грошових коштів за оренду майна в загальній сумі 41990,40 грн. В іншому випадку відшкодувати збитки за рахунок позивача. Пунктом 7 вимоги зазначено, що внаслідок використання орендарями (ТОВ «МП «Краян ліфт» та ТОВ «Стройінвест 2007») площ більших ніж зазначено в договорах оренди та при відсутності нарахування орендної плати ВАТ «ХК «Краян» недоотримало грошових коштів за оренду майна в загальній сумі 21016,80 грн., чим завдано збитків на зазначену суму та вимагається стягнути вказану суму з орендарів. В іншому випадку стягнути суму збитку з позивача. Пунктом 9 вимоги зазначено, що внаслідок не нарахування орендної плати СПД - ФО [PERSON], встановлено недоотримання грошових коштів за оренду майна в загальній сумі 2820,00 грн. та вимагається провести роботу щодо стягнення з СПД - ФО [PERSON] грошових коштів в загальній сумі 2820,00 грн. в іншому випадку відшкодувати збитки за рахунок позивача. Таким чином, Державною фінансовою інспекцією в Одеській області були встановлені грубі порушення позивачем своїх трудових обов'язків. Своїми діями позивачем, відповідно до вимоги та акту Державної фінансової інспекції в Одеській області, спричинено збитків на загальну суму 114827,72 коп., що є грубим порушенням позивачем трудових обов'язків, що виявилося у вчиненні дій, що перешкоджають здійсненню фінансово-господарської діяльності ВАТ «ХК «Краян». Враховуючи наведене, основою підставою для звільнення позивача слід вважати пункт 1 статті 41 КЗпП України. Ст. 43 КЗпП України не має вимоги в одержанні працедавцем згоди профспілкової організації на звільнення працівника на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Тому послання позивача на обов'язковість отримання такої згоди є необгрунтованим, безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Прокуратура Малиновського району м. Одеси надала до суду заяву про вступ прокурора до розгляду справи, посилаючись на те, що відповідачем є ВАТ «ХК Краян», статутна частка якого належить державі Україна, а позивачем заявлені вимоги, які на думку прокурора не відповідають інтересам держави,

Outcome: partial