Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову зазначив, що 30 травня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у нього 187450 грн. строком до 31.12.2013 року, про що написав розписку. До теперішнього часу борг відповідачем йому не повернуто. Просить стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу у розмірі 187450 грн., суму компенсації боргу з урахуванням інфляції за період з січня 2014 року по серпень 2015 року у розмірі 109283 грн. 35 коп.; 3% річних за період з 1 січня 2014 року по 6 жовтня 2015 року у розмірі 10307 грн. 18 коп., проценти від суми позики, розмір яких визначено на рівні облікової ставки НБУ за період з 1 січня 2014 року по 6 жовтня 2015 року у сумі 60780 грн. 02 коп. Просить також стягнути на свою користь судові втратити по оплаті судового збору у сумі 3678 грн. 21 коп. Просив справу розглянути справу у його відсутність, за участю представника [PERSON], про що надав відповідну заяву суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просив їх задовольнити. Просив також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за проведену публікацію оголошення в пресі у розмірі 420 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив; заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики).Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом враховано, що сторонами були дотримані вимоги ст. 1047 ЦК України про письмову форму договору. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON]М і [PERSON] дійсно 30 травня 2013 року було укладено договір позики на суму 187\~450 гривень з додержанням вимог ст. 1047 ЦК Україні, тобто у письмовій формі. Згідно з даним договором відповідач [PERSON] взяв 187\~450 гривень та зобовязався повернути позивачу до 31 грудня 2013 року всю суму боргу 187\~450 гривень. Позивач [PERSON] передав дану суму грошей відповідачу [PERSON], про що [PERSON] власноруч написав розписку і її підписав. При таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення суми боргу з [PERSON] по розписці від 30 травня 2013 року обґрунтовані і підлягають задоволенню, так як відповідачем порушено право по договору позики, оскільки борг у сумі 187\~450,00 гривень до теперішнього часу не повернено. Розписка, яку відповідач дав позикодавцю, знаходиться у позикодавця, в звязку з чим суд вважає, що зобовязання не виконані в повному обсязі та не припинені належним чином. Згідно з нормами цивільного законодавством договір позики вважається остаточно завершеним, коли боргова розписка повернута позичальнику, а якщо розписка знаходиться у позикодавця, то це говорить про те, що договір позики належним чином не виконано. Виходячи з вищевказаного, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 187\~450,00 гривень суми боргу. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін . Виходячи з цього, суд вважає, що, боржник зобовязаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами. При визначенні розміру процентів за користування чужими грошовими коштами суд вважає, що необхідно дотримуватися вимог ст. 1048 ЦК України, оскільки укладений між сторонами договір позики неможливо вважати безпроцентним, тому що він укладений на суму, яка перевищує пяти десятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і пов'язаний із здійсненням підприємницькою діяльністю сторін. Оскільки договором не встановлений розмір процентів і іншої домовленості у сторін не було то необхідно розмір процентів визначити на рівні облікової ставки НБУ. За розрахунком позивача, з яким погоджується суд, за період з 1 січня 2014 року по 6 жовтня 2015 року сума процентів за користування грошовими коштами складає 60780 грн. 02 коп., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 60\~780 грн. 02 коп. Вимоги статті 1050 ЦК України передбачають, що якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру інфляційних сум за період з 1 січня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 109283 грн. 35 коп. і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у сумі 10307 грн. 18 коп. з розрахунку: 187450 грн. х 3%:365х669 (кількість прострочених днів з 01.01.2014 року по 06.10.2015 року). Однак позивачем, при проведенні розрахунку, було помилково визначена кількість прострочених днів з 01.01.2014 року по 06.10.2015 року як 669 днів, в той час як правильна кількість прострочених днів у вказаний період складає 664 дні. Тому 3% річних складає: 187450 грн. х3%:365х644=9922 грн. 11 коп. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, у розмірі 9922 грн. 11 коп., в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Також підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, документально підтверджені понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3678 грн. 21 коп. та за проведену оплату публікації оголошення в пресі у розмірі 420 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути борг у сумі 187\~450 грн., 3% річних у розмірі 9 922 грн. 11 копійок; інфляційні у сумі 109\~283 грн. 35 копійок, відсотки у розмірі 60\~780 грн. 02 копійки, понесені судові витрати у розмірі 4098 грн. 21 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial