Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, свої вимоги обґрунтовують тим, що 05.10.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого надав останньому у борг грошові кошти в розмірі 504 000 грн. зі строком повернення 01.01.2017 року. Факт отримання вказаних коштів підтверджується також наданою [PERSON] розпискою. У встановлений у договорі термін, та станом на день звернення до суду з даним позовом [PERSON] борг не повернув. Враховуючи, що на час укладення договору та одержання грошових коштів відповідач [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , тому вважає, що остання є солідарним боржником за борговим зобов`язанням, що виникло на підставі вказаного договору. Просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 05.10.2015 року у сумі 504\~000 грн. по 252 000 грн. та стягнути судовий збір. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, свої вимоги обґрунтовують тим, що про договір позики укладений 05.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] \~їй не\~було відомо.\~В період\~її шлюбу\~з [PERSON] \~ними було\~куплено три\~квартири,\~дві з\~яких до\~розірвання шлюбу\~вони подарували\~своїм дітям\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~Також ними\~було придбано\~два автомобілі.\~Після розірвання\~шлюбу в\~суді також\~розглядалася справа\~за її\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~майна спільним\~майном подружжя\~та поділ\~спільного майна\~подружжя,\~рішення по\~якій прийнято,\~при цьому\~ [PERSON] \~була можливість\~подати зустрічний\~позов про\~визнання боргу\~спільним майном\~подружжя,\~однак,\~він про\~це не\~повідомляв.\~Більш того,\~при розгляді\~вказаної справи\~в якості\~свідка було\~допитано [PERSON] ,\~який зазначив,\~що він\~допомагав їм\~матеріально,\~але про\~договір позики\~не говорив\~нічого.\~Вважає,\~що оспорюваний\~нею договір є фіктивним, тобто таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлена. Вважає, що таким способом [PERSON] та [PERSON] вирішили її позбавити єдиного майна, а саме Ѕ частини квартири по [ADDRESS] , а тому підробили розписку та намагаються зробити її боржником, щоб за борги передати [PERSON] частину вказаної квартири. Крім того, перед зверненням [PERSON] до суду із вказаним первісним позовом, [PERSON] , який володів Ѕ частини квартири [ADDRESS] подарував належну йому частку свої матері [PERSON] . Просить визнати недійсним договір позики, датований 05.10.2015 року, в якому позикодавцем значиться [PERSON] , а позичальником [PERSON] , сума позики зазначена 504\~000 грн., та визнати недійсною розписку про отримання позики від 05 жовтня 2015 року згідно якої позичальник [PERSON] отримав кошти в сумі 504\~000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі за первісним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2019 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним та та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду до судового розгляду на 28.11.2019 року на 9-00 год. В судовому засіданні представник позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задоволити, а позовні вимоги за зустрічним не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що [PERSON] в якості доказу фіктивності договору позики посилається на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя і поділ майна подружжя, в якій позивач був допитаний як свідок, і при цьому не повідомив суд про наявність укладеного між ним і [PERSON] договору позики. Вважає, що наявність чи відсутність угод і грошових зобов`язань між ним і [PERSON] пов`язаних з наданням матеріальної допомоги не було предметом розгляду вказаної справи і будь-яких юридичних фактів з цього приводу не встановлено. Кошти надавались сім`ї для придбання автомобіля, про що знала відповідач [PERSON] . Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнав та не заперечував проти його задоволення, зазначив, що отримані в борг кошти позичав на придбання автомобіля для сім`ї, не заперечує щодо повернення коштів, але в силу життєвих обставин не має такої можливості, оскільки шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, тому кошти у визначений договором строк їхньою сімєю не були повернуті. Більш того, після розлучення їх діти залишились проживати з ним і він їх матеріально утримує. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Хмельницька Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила їх задоволити, а вимоги за первісним позовом не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з викладених в зустрічному позові підстав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 05.10.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг кошти в сумі 504 000 грн., які він зобов`язався повернути не пізніше 01.01.2017 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином між сторонами виникли грошові зобов`язання, що підтверджується належними доказами, а саме договором та розпискою. У зазначений в договорі строк [PERSON] , отримані в якості позики кошти в розмірі 504000 грн. не повернув, чим порушив умови договору. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, автомобіль марки FORD TRANSIT, 2005 року випуску. Також визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Зазначене рішення суду набрало законної сили. Із зазначеного рішення суду вбачається, що при слуханні вказаної справи [PERSON] не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання боргу за вказаним договором позики спільним майном подружжя. Як зазначено в рішенні суду, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що відповідач по справі є його син, а позивач невістка. Вони з дружиною допомагали їм у придбанні квартир та автомобілів, надаючи власні кошти своєму синові. На придбання квартир син брав кредит, а свідок їх гасив. Гроші сторонами не повертались. Про наявність договору позики та розписки свідок не заявляв. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). В судовому\~засіданні встановлено,\~що шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] )\~було розірвано\~рішенням Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~06.07.2017\~року.\~Автомобілі марки\~KIA\~SPORTAGE,\~2015\~року випуску,\~автомобіль марки\~FORD\~TRANSIT,\~2005\~року випуску,\~які визнанні\~спільним майном\~подружжя,\~ [PERSON] \~продав своїй\~матері [PERSON] ,\~що підтверджується\~договорами продажу\~№ 258\~від 15.02.2017\~року та\~№ 7141/2017/333065\~від 15.02.2017\~року.\~ Суд критично оцінює покази відповідача [PERSON] про те, що кошти були витрачені на потреби сім`ї, постільки, як встановлено в судовому засіданні, продаючи автомобілі своїй матері, та перебувала в шлюбі з [PERSON] . Чому не були повернуті кошти батькові за продаж автомобіля, відповідач пояснити не зміг. Отже факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] не є доказом того, що отримані [PERSON] у борг кошти згідно договору позики у період шлюбу є і зобов`язанням [PERSON] щодо його сплати. Відповідно до ч.3 61СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 65 СК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз ч.4 ст.65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору , стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу( боржника). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 05.10.2015 року в розмірі 504 000 грн. підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення вказаної суми боргу лише із відповідача [PERSON] , оскільки в судовому засіданні ні позивачем, ні [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти отримані ним у позику від [PERSON] , були витрачені як він зазначає в інтересах сім`ї. Крім того\~зі змісту\~оскаржуваного [PERSON] \~договору позики\~від 05.10.2015\~року вбачається,\~що в\~ньому не\~міститься жодних\~умов щодо\~відповідальності останньої\~як поручителя,\~відомостей про\~те що\~даний договір\~укладений в\~інтересах сім`ї.\~ [PERSON] [PERSON] не надавала письмову згоду на укладення спірного договору позики, з договором не ознайомлена, тому суд вважає, що вона і не повинна нести солідарну відповідальність за вказаним договором. Тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог [PERSON] в частині стягнення в солідарному порядку із Біди ( [PERSON] ) боргу за договором позики. Дане твердження узгоджується з практикою Верховного Суду від 11.11.2019 №454/3381/14-ц. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення боргу підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача [PERSON] . Щодо зустрічного\~позову,\~[PERSON] посилається, на те, що оскаржуваний нею договір є фіктивним правочином, оскільки направлений на позбавлення її єдиного майна, а саме Ѕ частини квартири по [ADDRESS] , а саме підробили розписку намагаючись зробити її боржником та за борги передати вказану частину квартири [PERSON] . Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики, строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальником виконані не були. Однак,\~в даному\~випадку [PERSON] )\~не довела\~фіктивності оскаржуваного\~нею договору, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було, більш того як встановлено в судовому засіданні вона взагалі не зазначена як сторона правочину. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги за\~зустрічним позовом\~до задоволення\~не підлягають,\~оскільки в\~даному випадку\~ [PERSON] )\~не довела\~фіктивності оскаржуваного\~нею договору, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було. Таким чином дані твердження залишилися недоведеними та прийнятими судом бути не можуть. Тому позовні вимоги за зустрічним позовом до задоволення не підлягають Суд вважає, що з урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а зустрічний позов необхідно залишити без задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 2520 грн.

Outcome: dismissed