Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 24 675, 28 доларів США. Позовні вимоги мотивує тією обставиною, що 21 жовтня 2013 року між сторонами спору було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу 114 800 гривень, що на момент укладання договору становило 14 000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути позивачу позику у такій самій сумі в строк до 26 квітня 2015 року в сумі 114 800 гривень, але в жодному разі не менше еквіваленту 14 000 доларів США по курсу НБУ на день платежу. Умови договору відповідач не виконав і гроші у повному обсязі не повернув, а тому позивач просить суд захистити цивільне право і стягнути з відповідача суму позики 9 681 доларів США, 924, 28 доларів США - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України, та 14 070 доларів США нарахованої пені, згідно умов договору. В засіданні представник позивача позов підтримав та просить задовольнити. В останнє засідання направив клопотання розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що відповідач здійснив перерахування позичених коштів на вказаний позивачем рахунок в банківській установі - ПАТ КБ ПРИВАТАНК, проте саме за провини Банку гроші в суму 114 800 гривень не були зараховані на рахунок позивача. Просить також застосувати наслідки пропущення позовної давності на звернення до суду. До участі у справі, усно проголошеною в судовому засіданні ухвалою від 15.05.2018 року, в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено ПАТ Комерційний банк ПРИВАТБАНК, котрий в засідання не забезпечив явку повноважного представника і не надав будь яких пояснень по суті позовних вимог. Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини. 21 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. Вказаний договір було посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за № 5969. (арк. справи 5) Згідно вказаного договору, [PERSON] та [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, уклали цей договір про те, що [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 14 800 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 коп., що на момент укладення цього договору, та курсу банківських установ України на дату нотаріального посвідчення цього договору становило 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США 00 центів. Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) згідно п.4 цього договору у строк до 26 квітня 2015 року повністю, а саме: 114 800 гривень 00 копійок, але в жодному випадку не менше еквіваленту 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США 00 центів по курсу НБУ на день здійснення платежу). У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернув. 28 липня 2015 року Позичальник надіслав [PERSON] повідомлення, в якому просив надати номер рахунку та реквізити банку для перерахування грошових коштів, на яке 04 серпня 2015 року [PERSON] надіслав відповідь із зазначенням запитуваної інформації. Проте 23 вересня 2015 року [PERSON] надіслав лист- прохання, в якому повторно просив надати номер банківського рахунку для зарахування коштів, на який [PERSON] 09 жовтня 2015 року було надіслано відповідь із зазначенням відповідної інформації. Висновки Суду щодо повернення тіла позики Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Змістом договору встановлено, що грошові кошти, що є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.(п.3 Договору). З огляду на наведене і правило про те, що умови правочинів узгоджуються сторонами, щоб у наступному тлумачити їх буквально, Суд приходить до переконання, що валютою договору позики грошових коштів, укладеного між сторонам справи 21.10.2013 року, є гривня України в сумі 114 тисяч 800 гривень, що були передані [PERSON] [PERSON] до підписання договору. Судом встановлено, що в наступному, а саме 27.04.2017 року на поточний рахунок позивача 4149497825706148 надійшли кошти в сумі 114 800 гривень, що стверджується випискою по картці/рахунку ПАТ Комерційний Банк ПРИВАТБАНК. Означені кошти надішли від відповідача з метою погашення боргу за договором позики від 21.10.2013 року, котрий (відповідач) попередньо листами від 28 липня 2015 року і 23.09.2015 року, отримав письмові відповіді позивача датовані 04.08.2015 року та від 09.10.2015 року, про номер банківського рахунку для перерахунку позичених грошей. Пунктом 7 Договору від 21.10.2013 року, сторони домовилися, що позика вважається поверненою в момент передачі грошової суми, що позичалася, повністю позикодавцеві. Суд також наголошує, що за змістом Договору від 21.10.2013 року, правочин є безоплатного характеру (п.2), й механізм повернення позичених коштів попередньо був передбачений наступний - в м. Тернополі шляхом передачі грошових коштів позикодавцеві готівкою у місця, вказаному позикодавцем (п. 6), й за домовленістю сторін сплата грошових коштів, що є предметом договору, підтверджуватиметься відповідними розписами позикодавця про одержання грошей які останній видаватиме позичальнику.(п.5). Поряд з тим за офертою відповідача (позичальника), викладеною, як зазначено вище, в листах від 28 липня 2015 року і 23.09.2015 року (арк.. справи 38 та 40), котра була акцептована позивачем (позикодавцем) шляхом направлення зустрічних листів від 04.08.2015 року (арк.. справи 39 та 42), сторони домовилися про інший спосіб повернення позичених коштів - шляхом перерахування на банківський рахунок позикодавця. До об'єктів цивільних прав ст. 177 ЦК України, відносить також гроші. Глава 13 ЦК України, гроші відносить до речей (предметів матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки). Гроші (грошові кошти) є грошова одиниця України - гривня, законний платіжний засіб, обов'язковий до приймання за номінальною вартістю на всій території України, Сама по собі наявність у змісті договору позики еквіваленту позиченої суми в доларах США, не меже свідчити, що сумою позики була саме іноземна валюта. Системний аналіз наявних у справі письмових доказів дозволяє Суду зробити висновок, що моментом отримання позивачем на його поточний рахунок 4149497825706148 в ПАТ Комерційний Банк ПРИВАТБАНК, коштів в сумі 114 800 гривень, котрі надійшли від відповідача, в розумінні ст. 526, 1046, 1049 ЦК України та п. 7 Договору від 21.10.2013 року, позика є поверненою, адже відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі, котра фактично була позичена. З огляду на наведене Суд вважає, що позивача відсутні будь які підстави вимагати від відповідача повернення суми 9 681 доларів США, котру [PERSON] визначив як курсову різницю гривні до долара США, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання котре мало б бути виконане 26.04.2015 року (повернення позики за умовами п. 4 Договору від 21.04.2015 року) та фактичним отриманням 114 800 гривень на власний картковий рахунок 27.04.2017 року. Належним способом захисту цивільного права у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, є стягнення інфляційних втрат, проте зважаючи на диспозитивність, як основоположний принцип цивільного судочинства, належний спосіб захисту не може бути застосований з власної ініціативи суду. Висновки Суду щодо стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання Позивач заявив окрему вимогу до відповідача про стягнення в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, трьох процентів річних від простроченої суми. Обрахунок суми [PERSON] здійснив у наступний спосіб: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 :100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення На думку позивача, сума заборгованості становить_14 000 доларів США. Кількість днів прострочення складає: з 27.04.2015 р. по 27.04.2016 р. - 366 днів, з 28.04.2016 р. по 27.04.2017р. - 364 дні, Сума 3 % річних з 27.04.2015 р. по 27.04.2016 р. - 366 днів 14000 х 3 х 366 : 365 : 100 = 421 долар 15 центів. З 28.04.2016 р. по 27.04.2017р. - 364 дні становить 14000 х З х 364 : 365 : 100 = 418 доларів. 27 квітня 2017 року [PERSON] перерахував частину боргу на картковий рахунок [PERSON] в сумі 114800 грн, що еквівалентно на момент сплати 4319 дол.,США (114800 грн : 26,58грн = 4319 дол.,США, офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 26,58 грн за 1 дол.,США) Станом на 28 квітня 2017 року заборгованість становила 9681 дол.,СПІА Сума 3 % річних 3 28.04.2017 р. по 11.08.2017 р.- 107 днів - 9681 х 3 х 107 : 365 : 100 = 85,13 ДОЛ..США Загальну суму 3 % річних позивач визначив у розмірі 924 долари 28 центів США. Поряд з тим, згідно за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Позивач не просить стягнути з відповідача індекс інфляції, разом з тим заявив до стягнення 3% річних від простроченої суми. За умовами Договору від 23.10.2013 року, сума позики мала б бути сплачена 26.04.2015 року, однак кошти в сумі 114 800 гривень надійшли на банківський рахунок позивача лише 27.04.2017 року. При цьому згадувані відповідачем в запереченні можливі порушення банківських установ щодо вчасного проведення банківських операцій перерахування коштів на поточний рахунок одержувача, має бути проблемою самого позичальника - адже сам боржник допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, котре мало б бути виконане 26.04.2015 року, й не довів відсутності власної вини (ч.2 та 3 ст. 614 ЦК України), адже оферти щодо нового механізму погашення боргу [PERSON] розпочав направляти кредитору лише в кінці липня 2015року. Позовна даність щодо вимог, заявлених в порядку ст. 625 ЦК України, є загальною у три роки. У позові [PERSON] просить стягнути 3% річних у період з 27.04.2015 року по 11.08.2017 року. Суд уже дійшов до переконання, що тіло позики мало бути повернене позивачу 26.04.2015 року, проте фактично отримане відповідачем 27.04.2017 року, тобто в межах трирічного строку позивач має право на нарахування і стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов'язання у період з 27.04.2015 року по 27.04.2017 року Математичним обрахунком встановлено, що виходячи з суми позики 114 800 гривень та кількості днів прострочення 731, з відповідача на користь позивача, в межах позовної давності, слід стягнути 6897 гривень - 3% річних за невиконання грошового зобов'язання. Висновки Суду щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 1,5 відсотка від суми невчасно повернутого боргу за кожен день прострочення, з огляду на ту обставину, що згідно п.8 даного договору позики грошей, якщо Позичальник не поверне Позикодавцю суму позики він зобов'язаний сплатити всю грошову суму несплаченого боргу відповідно до п.4 цього договору та пеню в розмірі 1,5 відсотка від суми невчасно повернутого боргу за кожен день прострочення. Позивачем проведено наступний розрахунок суми пені: Знову ж таки з 14000 доларів США/100% == 140* 1,5% = 210 доларів - пеня за один день. Пеня за несвоєчасно повернутий борг становить з 27 квітня 2015 року по 03 липня 2015 року, 67 днів * 210 доларів. = 14070 доларів. Отже період нарахування пені позивачем визначено з 27 квітня 2015 року (дати наступного дня, у котрий мало б відбутися повернення позики) по 03 липня 2015 року. Що це за дата 03.07.2015 року, [PERSON] змістом позову не обгрунтовано. Поряд з тим Суд наголошує, що період нарахування пені також є складовою предмету позовних вимог, котрий не може бути змінений з ініціативи Суду. Відповідач направив клопотання про застосування наслідків пропущення позовної давності, котра, за визначенням відповідача розпочала перебіг 27 квітня 2015 року, а закінчилася 05.11.2015 року (дати перерахування коштів в сумі 114 800 гривень відповідачем позивачу.) Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України), Суд зазначає, що перебіг позовної давності з вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання дійсно розпочався з 27.04.2015 року, тобто наступного дня у котрий мало б відбутися повернення позики. Відповідач перебував у стані прострочення платежу до дати фактичного отримання позивачем суми позики на власний банківський рахунок - 27.04.2017 року. [PERSON] направив позов до суду 16.08.2017 року, отриманий канцелярією суду 17.08.2017 року. З огляду на наведене, в межах позовної давності в один рік, позивач вправі претендувати на стягнення пені з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у період з 27.04.2017 року по 17.04.2016 року. Однак [PERSON] просить суд стягнути суму пені, в порядку п. 8 Договору від 21.01.2013 року, нараховану з 27 квітня 2015 року по 03 липня 2015 року, тобто період поза межами річної позовної давності. Й, як суд зауважував вище, період нарахування пені також є складовою предмету позовних вимог, котрий не може бути змінений з ініціативи Суду. А тому, у зв'язку з пропущенням річної позовної давності на стягнення пені, нарахованої у період з з 27 квітня 2015 року по 03 липня 2015 року, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Outcome: partial