Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Опікунська рада при виконкомі Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування поданого позову заначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 10.10.2008 року по 06.09.2016 року. На теперішній час відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час син [PERSON], проживає разом з позивачем та має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. У зв'язку з чим, позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та суду пояснила, що після розлучення з позивачем, син проживав разом з нею в с. Январське, пізніше вони вирішили з чоловіком перевести сина в школу в смт. Покровське, після чого дитина почала проживати з батьком. З 2016 року вона не бачила сина жодного разу, матеріальної допомоги йому не надавала. Вважає себе винною у відносинах, що склалися з сином, та хоче спілкуватися з ним, однак він тримає на неї образу. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та суду пояснила, що [PERSON] часто хворіє, його оперували, однак мати не була біля дитини в цей час, хоча була повідомлена про хворобу дитини. За три роки мати не брала ніякої участі у вихованні дитини, та зовсім не бачила сина. Дитина ображена на матір за те, що вона його покинула. Позивач звернувся до опікунської ради для визначення місця проживання дитини, але відповідачка на засідання ради не з'явилися, потім позивач звертався про надання висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] та було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.10.2008 року, що підтверджується копією паспорту [PERSON] (а.с.11). Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає разом з батьком [PERSON], що визнається сторонами. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком та його цивільною дружиною, з бабусею та дідусем. Мати хлопчика [PERSON] не проживає з ними з 2014 року. Життям сина не цікавиться, не надає матеріальної допомоги і не бере участі у його вихованні. (а.с. 8). Згідно копії висновку опікунської ради при виконкомі Покровської селищної ради про можливість проживання малолітнього [PERSON] та копії витягу з протоколу №5 засідання опікунської ради виконкому Покровської селищної ради від 15.05.2018 року, було вирішено надати висновок [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком. (а.с.9-10). Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради від 17.01.2019 року за місцем проживання позивач характеризується позитивно. За час проживання не було конфліктних ситуацій, скарг від сусідів не надходило. (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved