Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що в червні 2014 року мав намір придбати у власність автомобіль. Ознайомившись в засобах масової інформації з оголошенням про продаж [PERSON] автомобіля, він звернувся до останнього з пропозицією придбати автомобіль. Домовившись з ним про ціну та всі істотні умови договору купівлі-продажу, він передав відповідачу половину вартості автомобіля в розмірі 60000 грн. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу [PERSON] того ж дня передав йому ключі від автомобіля та технічний паспорт, а також власноручно написав розписку про отримання коштів в сумі 60000 грн. в рахунок продажу автомобіля. Відповідно до умов договору останній зобов'язався нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу. А він, в свою чергу, зобов'язався після нотаріального посвідчення договору передати відповідачу другу частину вартості автомобіля в сумі 60000 грн. Однак, в подальшому відповідач повідомив, що здійснити реєстрацію договору він не може, оскільки відносно автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна існує заборона на автомобіль відповідно до договору застави від 23.02.2006 року. На його прохання роз'яснити ситуацію, відповідач повідомив, що 23.02.2006 року між ним та ВАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено кредитний договір та надано кредит на купівлю автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за договором того ж дня було укладено договір застави транспортного засобу. Однак, відповідач запевнив його, щодо свої зобов'язання перед банком він виконав в повному обсязі, а тому не розуміє чому даний запис про обтяження банк досі не вилучив з реєстру. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що вони з відповідачем [PERSON] домовились щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу, але через протиправні дії банку не мають можливості нотаріально посвідчити договір та зареєструвати право власності на нього, позивач просив суд визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], укладений 15.06.2014 року; визнати за ним право власності на вказаний автомобіля, а також скасувати приватне обтяження за договором застави транспортного засобу від 23.02.2006 року стосовно автомобіля та звільнити його від обтяжень, зареєстрованих в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано зустрічний позов, в обґрунтування якого останній посилався на те, що 23.02.2006 року між ним та ВАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено кредитний договір, відповідно до якого бав надав йому кредит в розмірі 28200 доларів США на купівлю автомобіля. Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язань між ним та банком було укладено договір застави транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти - автомобіля [NUMBER] та на підставі цього договору до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про заборону на відчуження предмету застави. В подальшому, в зв'язку з виниклою заборгованістю за кредитним договором банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису та 27.10.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згодом, заборгованість за кредитним договором ним було погашено в повному обсязі та банком до виконавчої служби було направлено листа про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з погашенням заборгованості. На підставі цього листа державним виконавцем було закінчено виконавче провадження та знято арешт та розшук автомобіля. Таким чином, він був впевнений, що свої зобов'язання за кредитним договором він виконав в повному обсязі, а банк вилучив з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про заборону відчуження автомобіля. В червні 2014 року до нього звернувся [PERSON] з пропозицією придбати автомобіль, на яку він погодився. Домовившись про вартість автомобіля, останній передав йому половину вартості автомобіля в сумі 60000 грн., а він зі своєї сторони на підтвердження укладення договору купівлі-продажу передав [PERSON] ключі від автомобіля та технічний паспорт, а також написав розписку про отримання коштів в сумі 60000 грн. З метою виконання договору щодо його нотаріального посвідчення він звернувся до нотаріуса. Однак, останнім в реєстрації договору купівлі-продажу було відмовлено через наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборони на відчуження автомобіля. Після цього, він звернувся до банку з заявою про зняття заборони, на яку банк відповів про неможливість зняття такої заборони, в зв'язку з наявною заборгованістю за кредитним договором у вигляді пені. З урахуванням зазначеного, оскільки він не ухилявся від нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, [PERSON] було сплачено лише половину вартості автомобіля, а тому договір є неукладеним, позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], укладений 15.06.2014 року, а також скасувати приватне обтяження за договором застави транспортного засобу від 23.02.2006 року стосовно автомобіля та звільнити його від обтяжень, зареєстрованих в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В судовому засіданні 21.10.2014 року представник позивача за первісним позовом зазначила про підтримання позову та просила його задовольнити. Проти заявлених у зустрічному позові вимог заперечувала. В подальшому у відповідності до ст.158 ЦПК України надала заяву про розгляд справи без участі її та позивача. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] та просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом - Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в судовому засіданні проти первісного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Проти зустрічного позову [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.06.2014 року не заперечував. В іншій частині в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 28200 доларів США на купівлю автомобіля згідно договору купівлі-продажу №39 від 10.02.2006 року. Також 23.02.2006 року між банком та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого в заставу було передано належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №39 від 10.02.2006 року автомобіль [NUMBER]. На підставі вказаного договору застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено запис про обтяження у вигляді заборони відчуження зазначеного вище транспортного засобу. В зв'язку з виниклою заборгованістю за кредитним договором, 27.10.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 23.02.2006 року. В подальшому на підставі листа Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» від 27.02.2012 року про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором, виконавче провадження було закінчено. 15.06.2014 року між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов п.п.1.1,2.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю автомобіль [NUMBER], а останній сплати за продаж автомобіля 120000 грн., з яких 60000 грн. передати продавцю в момент укладення договору, а іншу половину вартості в розмірі 60000 грн. передати після нотаріальної реєстрації даного договору. Пунктом 4.3 договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на автомобіль у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору, згідно з п.3 ст.334 ЦК України. Згідно письмової розписки від 15.06.2014 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 60000 грн. в рахунок оплати проданого автомобіля [NUMBER]. Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в подальшому договір купівлі-продажу від 15.06.2014 року нотаріально посвідчений не був, в зв'язку з наявністю в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборони на відчуження автомобіля [NUMBER], накладеної на підставі договору застави транспортного засобу від 23.02.2006 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] Відповідно до пояснень представника Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» наявна перед банком заборгованість, розрахована на момент подачі заяви про вчинення виконавчого напису [PERSON] була погашена після його звернення до виконання. Але, на теперішній час існує заборгованість у вигляді пені в сумі 69109 грн. 06 коп., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим до суду. Відповідно до п.1.6 договору застави від 23.02.2006 року заставодавець не має права без письмового дозволу заставодержателя передавати право володіння та користування предметом застави або заставляти його іншим особам до повного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до умов п.7.6 кредитного договору від 23.02.2006 року цей договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 662 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.691 та ч.ч.1.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття за повною ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Як встановлено судом істотні умови договору купівлі-продажу від 15.06.2014 року щодо оплати повної вартості автомобіля, його передачі покупцю, а також нотаріального посвідчення договору, сторонами виконано не було. В зв'язку з чим та у відповідності до зазначених вище положень ЦК України, вказаний договір купівлі-продажу фактично є неукладеним. Крім того, відповідно до умов договору застави від 23.02.2006 року автомобіль перебував в заставі у Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі вказаного договору було внесено відповідний запис про заборону його відчуження. А тому, за наявності у [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу невиконаних зобов'язань за кредитним договором та відповідно до умов п.1.6 договору застави, останній не мав прав відчужувати належний йому автомобіль без згоди банку. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені у первісному та зустрічному позові є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі і в задоволенні останніх слід відмовити в повному обсязі. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.06.2014 року, суд також враховує, що підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Таких підстав, передбачених законом, позивачем [PERSON] у зустрічному позові не наведено та останній в обґрунтування правових підстав на ст.ст.203.215 ЦК України не посилався. Крім того, судом встановлено, що в зв'язку з невиконанням істотних умов договору купівлі-продажу від 15.06.2014 року, останній фактично є неукладеним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. В зв'язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позову сплачені позивачами судові витрати слід віднести на користь держави.

Outcome: dismissed