Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою та власним гаражем шляхом знесення паркану, розміром 1,5 м на 2,5 м, побудованого ними у загальному дворі будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідачів, у рівних частках з кожної, на його користь кошти за надання йому правничої допомоги при складанні позовної заяви до суду та витрати по сплаті ним судового збору. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником 13/25 частин будинку з [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 22 серпня 1980 року, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою з реєстровим № 4228. Власниками інших 12/25 частин цього будинку являються відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Таким чином будинок за [ADDRESS] являється їх спільною частковою власністю. Раніше ж 12/25 частин цього будинку належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу в& 23 листопада 1959 року, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 7139. [INFO] [PERSON] померла, і відповідачі [PERSON] та [PERSON] , отримавши 06 березня 2014 року від неї спадщину за заповітом, стали співвласниками 12/25 частин будинку [ADDRESS]. Розташований будинок [ADDRESS] на земельній ділянці 1125 м.кв. З моменту придбання їм частини цього будинку у нього постійно виникали конфлікти з приводу земельної ділянки як з попереднім співвласником будинку [PERSON] , так і з теперішніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] Відбулося декілька судових розглядів їх спорів і 05 січня 2018 року він приватизував належні йому 13/25 частин земельної ділянки. Але і після цього, між ним та відповідачами продовжують виникати конфлікти відносно користування земельною ділянкою, хоча ні він, ні відповідачі у будинку [ADDRESS] не проживають і використовують будинок як дачу. У нього мається гараж, позначений на плані під літерою «Б». Під`їзд до цього гаража може виконуватися лише через спільний в`їзд через двір загального користування. Іншого шляху для того, щоб поставити автомобіль у гараж не мається. Відповідачі ж, без узгодження з ним і без його на те дозволу, самоуправно встановили у дворі загального користування паркан розміром 1,5 м х 2,5 м, що не дозволяє йому проїхати до його гаража і користуватися його власністю. Факт того, що побудований відповідачами паркан заважає йому користуватися земельною ділянкою та власним гаражем, встановлений актом комісії у складі голови квартального комітету № 28 [PERSON] та двох членів комісії [PERSON] та [PERSON] від 20листопада 2018 року. Всі його прохання до відповідачів прибрати паркан та не чинити йому перепони у користування земельною ділянкою та своєю власністю залишаються без задоволення. Тому він і вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечують, просять відмовити в задоволенні позову, при ухваленні рішення врахувати їх письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з вимогами ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Правом власності, згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно з вимогами ч.І ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності, відповідно до вимог ч.І ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно положень частин 1, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В силу вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно договору купівлі - продажу від 22.08.1980 року, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4228, [PERSON] є власником 13/25 частин будинку з [ADDRESS] , (а.с. 6, 7). З довідки КП Конотопське МЕТІ № 244 від 16.09.2010 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної спільноїчасткової власності за: [PERSON] - 12/25мч. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською держнотконторою від 23.11.1959 року № 7139; [PERSON] - 13/25 ч. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською держнотконторою від 22.08.1980 року № 3780 та записано у книгу під реєстровим № 4228. В зв`яку з тим, що не має реального розподілу майна між співвласниками вказати які господарські будівлі перебувають у користуванні кожного з них не можливо (а.с. 8) Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 27.04.2010 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2010 року скасоване, та ухвалено нове рішення в якому визнано недійсним Державний акт на права власності на земельну ділянку від 16.09.2004 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0620 га, розташованої по [ADDRESS] (а.с. 10,11). З свідоцтва про право на спадщину за законом № 982088 від 06.03.2014 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями частини житлового будинку [ADDRESS] у рівних частках (а.с. 12 ). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2016 року скасовано державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 13 - 16 ). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140663185 від 09.10.0218 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1 га яка розташована в [ADDRESS] на праві спільної приватної власності належить [PERSON] (а.с. 17). З акту від 20.11.2018 року, складеного комісією у складі голови квартального комітету № 28 [PERSON] та двох членів комісії: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що при огляді домогосподарства в [ADDRESS] встановлено, що двір має спільний виїзд. [PERSON] та [PERSON] без згоди [PERSON] встановили забор розміром 1,5 м. х 2,5 м., що не дозволяє користуватися останньому в`їздом (а.с. 18 -19). Згідно пояснень голови кварткому № 28 [PERSON] від 09.12.2018 року встанвлено, ща в акті від 20.11.2018 року допущена помилка в розмірах забору. Дійсна довжина забору 1,5 м. х 1,8 м, а не 1,5 м. х 2,5 м. (а.с. 34). З акту від 16.08.2010 року вбачається, що [PERSON] , співмешканкою будинку [ADDRESS] в червні 2009 року в спільному дворі був встановлений паркан та в листопаді 2009 року був переміщений металевий гараж на проїзджу частину, в наслідок чого в`їзд на частину двору, якою користується [PERSON]. неможливий. Також в наслідок цих дій обмежений доступ до погребу та частини будинку (а.с. 35). Згідно відзиву [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву [PERSON] встановлено, що вони просять суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позову в повному обсязі вказавши, що позивач у своїй позовній заяві зазначив, що факт того, що побудований паркан відповідачами заважає йому користуватися земельною ділянкою та власним гаражем встановлений актом комісії у складі голови кварткому № 28 та його членами від 20.11.2018 року. З вищевказаного акту не вбачається ким утворена комісія та для яких цілей. Акт не засвідчений жодною печаткою, також повноваження голови кварткому нічим не підтверджено. Таким чином вважають, що даний акт огляду домогосподарства не є належним доказом. Крім того в цьому акті вказана довжина огорожі 2,5 м., а в дійсності довжина огорожі 1,8 м. Для користуванням земельною ділянкою будинку № 62 мається два проходи, хвіртка № 1 у їх користуванні та хвіртка № 2 зі сторони половини будівлі [PERSON] , які вказані у технічному паспорті на плані шириною 1,47 м (а.с. 28 -30). З довідки відділу містобудування та архітектури Конотопської міської ради від 08.10.2019 року вбачається, що згідно п. 3.22 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м. на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Для проїзду місцевого значення можливо передбачити проїзд шириною 3 м та тротуар шириною 0,75 м (а.с. 33). Згідно план - схеми встановлено місце розташування будівель, споруд (а.с. 36, 38). З довідки КП Конотопське МЕТІ № 1258 від 18.12.2018 року вбачається, що [PERSON] побудував металевий гараж літ «Б» [ADDRESS] без фундаменту, дозволу на який не потребує (а.с. 46). При виїзді за адресою: [ADDRESS] судом було оглянуто домоволодіння, у дворі будинку знаходиться паркан, шириною 1,5 м, висотою 1,2 м, який ^ розташований між трубою газопостачання та гаражем, який належить відповідачам. Більше того, судом встановлено та визнано сторонами спору, що належною частиною * житлового будинку відповідач не користується більше 10 років. Крім того, позивач не лише не користується частиною будинку, а навіть не доглядає за нею, не підтримує в належному стані, внаслідок чого належна йому частина будинку перебуває в занедбаному стані. Відтак, твердження позивача про те, що відлповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю є безпідставними. Таким чином, суд оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позивач не довів належними та достовірними доказами під час судового розгляду справи порушення його прав як співвласника будинку діями відповідачів. Враховуючи те, що судом не встановлено наявності перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, позов безпідставний та задоволенню не підлягає. Також відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України слід відмовити в стягненні на користь позивача судових витрат та витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed