Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, заподіяного в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 28503 грн. 22 коп., моральної шкоди в сумі 10000 гривень, витрат на правову допомогу, в сумі 4000 грн., судового збору, в сумі 499 грн. 30 коп., посилаючись на те, що 13.01.2012 року об 11 год. 50 хвилин, в м. Одесі, на вул. Приморській, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], був пошкоджений автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], належний позивачу, яким керував водій [PERSON] Справа розглядалась Малиновським районним судом міста Одеси, який своїм рішенням від 19.03.2013р. позовні вимоги [PERSON] задовольнив частково і вирішив стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 12390 грн. 53 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн., судовий збір в сумі 499 грн. 30 коп., витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2013р. апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2013р. скасовано і ухвалено нове рішення, яким з [PERSON], на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в сумі 25486 грн. і моральну шкоду в сумі 2500 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013р. касаційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2013р. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2013р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи попередні рішення судів, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй ухвалі від 04.12.2013 р., послався на те, що суди не звернули уваги і не врахували, що позивач не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, пошкоджений автомобіль залишився у його користуванні не взяли до уваги, що висновком автотоварознавчої експертизи № 8933 від 05 лютого 2013 року, встановлена вартість залишків пошкодженого транспортного засобу, не встановили дійсний розмір шкоди, заподіяної позивачу та не визначилися із тим, який порядок обчислення її розміру підлягав застосуванню. За клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості третьої особи з боку позивача залучено Товариство з обмеженною відповідальністю „Одемара, у якого в оренді під час ДТП знаходився вищевказаний автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] 04 липня 2016 року представник позивача звернувся до суду з уточненою позовною заявою, у якої просив суд стягнути з [PERSON], у відшкодування заподіяного йому реального збитку, який не відшкодований страховою компанією 29599 грн. 04 коп., у відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. та судових витрат. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи з боку позивача ТОВ „Одемара в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і представника третьої особи з боку позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Як встановлено у судовому засіданні, 13 січня 2012 р., об 11.50 год., [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], і рухаючись у м. Одесі по вул. Приморській, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті зіткнення, автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] що належить позивачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОІС № 580910 від 24.04.2003 р., отримав механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2012 року, [PERSON] визнаний винним в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Постанова суду відповідачем [PERSON] не оскаржена і набрала законної сили. Автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачеві [PERSON], був переданий ним в оренду третій особі - ТОВ „Одемара, яка після ДТП здійснила відновлювальний ремонт автомобіля за власний рахунок. У відповідності до угоди про оплату відновлення автомобіля, укладеною позивачем і третьою особою 19 січня 2012 року, [PERSON] зобовязався забезпечити усі необхідні засоби для отримання відшкодування заподіяного збитку, зокрема звернутися до суду, а кошти, отриманні у якості відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля при ДТП, передати ТОВ „Одемара. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП, була застрахована у страховій компанії Закритому акціонерному товаристві „Українська акціонерна страхова компанія „АСКА, якою була відшкодована частина заподіяного позивачу матеріального збитку, у сумі 41503 грн. 22 коп. (у відповідності до страхового акту від 22.02.2012 р.). У відповідності до звіту № 01049 від 30.01.2012 р. автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] становить 88000 грн. 46 коп. і перевищує ринкову вартість цього автомобіля, яка складає 78503 грн. 22 коп. У звязку з цим, фахівцем визначена сума заподіяного збитку, повязана з ушкодженням автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], яка дорівнює ринковій вартості цього автомобіля, в сумі 78503 грн. 22 коп. Згідно вказаного звіту № 01049 автотоварознавчого дослідження від 30.01.2012 р., виконаний на замовлення ЗАТ „Українська акціонерна страхова компанія „АСКА, автомобіль досліджувався фахівцем у пошкодженому стані, до його відновлення. У відповідності до висновку № 8933 від 05.02.2013 р., судової автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] становить 75486 грн. і дорівнює ринковій вартості цього автомобіля без урахування його пошкоджень. Ринкова вартість цього автомобіля з урахуванням його пошкоджень складає 38744 грн. Вказаний висновок виконаний судовим експертом на підставі ухвали суду, без врахування фактичних витрат на відновлення автомобіля. У відповідності до висновку № 5278 від 07.12.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження, ринкова вартість автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] на момент події становить 77794 грн., а фактична вартість відновлювального ремонту на підставі документів, підтверджуючих факт виконання робіт і покупки запчастин складає 71102 грн. 26 коп. Вказаний висновок виконаний на замовлення представника позивача фахівцем, який має кваліфікацію судового експерта коли автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] був повністю відновленим і з врахуванням фактичних витрат на відновлення автомобіля. Представник третьої особи заявив клопотання про забезпечення доказу величини заподіяного матеріального збитку, шляхом призначення додаткової судової автотоварознавчої експертизи, мотивуючи це тим, що при дослідженнях, проведених судовим експертом у висновку № 8933 від 05.02.2013 р., не врахована фактична вартість відновлювального ремонту на підставі документів, підтверджуючих факт виконання робіт і придбання запчастин. Враховуючи вказівку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своїй ухвалі від 04.12.2013 р., скасовуючи рішення попередніх судів, послався на те, що суди не встановили дійсний розмір шкоди, заподіяної позивачу та не визначилися із тим, який порядок обчислення її розміру підлягав застосуванню, судом задоволено клопотання представника третьої особи і призначена додаткова судова авто товарознавча експертиза. У відповідності до висновку № 1254 від 18.04.2016 р. судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] на момент події становить 77794 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням фактичних витрат на запасні частини, які потребують заміни під час ремонту, становить 71102 грн. 26 коп. Вартість матеріального збитку, з врахуванням фізичного зносу складає 37181 грн. 78 коп. В судовому засіданні експерт пояснив, що відновлювальний ремонт, з врахуванням документів, підтверджуючих факт виконання робіт і придбання запчастин, тобто фактичних витрат не може бути визнаний економічно недоцільним. Таким чином, судом встановлено, що звіт № 01049 від 30.01.2012р. автотоварознавчого дослідження і висновок № 8933 від 05.02.2013р., судової автотоварознавчої експертизи, відрізняються від висновку № 5278 від 07.12.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження і висновку № 1254 від 18.04.2016 р. судової автотоварознавчої експертизи, внаслідок того, що першими двома не були враховані фактичні, реальні витрати на запасні частини, які потребують заміни під час ремонту і вартість виконання робіт. При розгляді справи, суд керується вимогами ст. 1192 ЦК України і п. 14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 „Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у якому вказано, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу визначається судом, як реальна вартість ремонту автомобіля з врахуванням фактичних витрат на запасні частини, які потребували заміни під час ремонту і вартості виконання робіт, який на підставі висновку № 5278 від 07.12.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження і висновку № 1254 від 18.04.2016р. судової автотоварознавчої експертизи становить 71102 грн. 26 коп. При цьому суд доходить до висновку про те, що фактичні витрати на ремонт автомобіля є економічно доцільними, оскільки не перевищують ринкову вартість автомобіля, яка визначена всіма чотирма експертами в сумі від 75486 грн. до 78503 грн. 22 коп. Суд враховує, що частина заподіяної позивачу майнової шкоди, у сумі 41503 грн. 22 коп., була відшкодована Закритим акціонерним товариством „Українська акціонерна страхова компанія „АСКА. Невідшкодована сума майнової шкоди 29599 грн. 04 коп. (71102,26 41503,22 = 29599,04) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Вирішуючи це, суд виходить з того, що у відповідності до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідальності власників транспортних засобів № 1475634 від 17.12.2011р., укладеного [PERSON] з Закритим акціонерним товариством „Українська акціонерна страхова компанія „АСКА, ліміт відповідальності страховика складає 50000 грн., тобто недостатній для відшкодування заподіяної майнової шкоди. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правова відповідальність, повинна сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, у відповідності до Постанови від 20.01.2016р. Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд, враховуючи посилання позивача про заподіяння йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань, повязаних з протиправною поведінкою щодо нього, вважає за необхідне частково задовольнити його вимоги і стягнути з відповідача [PERSON], на його користь, суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Згідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено При цьому, як регламентує ст. 79 ЦПК України, до судових витрат відноситься зокрема, судовий сбір, а також витрати на правову допомогу. У задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., суд відмовляє, оскільки на початку розгляду справи правова допомога здійснювалась представником на підставі довіреності. Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст.26,42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати на послуги представника у суді. Таким чином, суд також задовольняє вимоги [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] судових витрат, а саме: суми оплаченого судового збору в розмірі 392 грн. 30 коп., а також витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3225 грн.

Outcome: partial