Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 02.04.2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 71100 грн., що на день передачі коштів відповідала еквіваленту 9000 доларів США, яку останній зобов»язувався повернути до 02.04.2012 року. На виконання вказаного вище договору 02.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір поруки, відповідно до якого у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідачі до даного часу коштів не повернули, у зв'язку із чим, станом заборгованість за договором позики складає 126459,12 грн., з яких: 107190 грн. - основна сума боргу за договором; 11912,66 грн. - інфляційні втрати, 3% річних за користування коштами - 7356,46 грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів 126459,12 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позов в частині стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] не визнали. Суду пояснили, що з договору поруки від 02.04.2010 року, укладеного між позивачем та [PERSON], не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а лише вказано, що договір діє до повного виконання зобов'язання. У той же час, у п.2.2 договору поруки вказано, що строк дії основного зобов»язання до 02.04.2012р. Таким чином, у разі невиконання боржником умов кредитного договору, позивач, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України повинен був звернутися з вимогою до [PERSON] про виконання зобов'язання протягом 6 місяців з моменту закінчення строку дії основного зобов»язання - в період з 02.04.2012 року по 02.10.2012 року, чим позивач не скористався. У зв»язку з цим, зобов'язання по договору поруки припиняється. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі та у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, визначеному договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.527 ЦК України кожна з сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином або виконання приймається належним кредитором і несе ризик непред'явлення цієї вимоги. Судом встановлено, що на підставі договору позики від 02.04.2010 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 71100 грн., що на день передачі коштів відповідала еквіваленту 9000 доларів США. Відповідно до п. 2 договору сторони домовились, що повна сума позики, яка підлягає поверненню на день остаточного розрахунку, має відповідати еквіваленту 9000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м. Черкаси. Остаточний розрахунок має бути здійснено не пізніше 02.04.2012 року. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4 основного Договору передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі вимагати від боржника повернення йому позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми. Заборгованість за договором позики від 02.04.2010 року станом на 16.07.2014 року становить 107190 грн., що відповідає еквіваленту суми 9000 доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Черкаси, який на 16.07.2014 року становить 11,91 грн. за 1 долар США. Відповідно до розрахунку ціни позову станом на 16.07.2014 року втрати від інфляції становлять - 11 912,66 грн., 3% річних за користування коштами - 7 356,46 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] боргу підлягає до задоволення, оскільки підписання відповідачем договору підтверджує, що він в повному обсязі прийняв на себе зобов'язання щодо виконання договору, який є обов'язковим до виконання, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Щодо позовних вимог в частині стягнення боргу в солідарному порядку з відповідачки [PERSON] як поручителя за договором поруки від 02.04.2010 року. З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки на виконання договору позики від 02.04.2010 року. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки від 02.04.2010 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 2.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 02.04.2012 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02.04.2012 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Доказів, підтверджуючих факт звернення позивача до поручителя протягом встановленого законом строку суду не надано. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення боргу з [PERSON] Також, до стягнення з [PERSON] на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1265 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі.

Outcome: partial