Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягувати щомісячно з відповідача кошти на його утримання в розмірі 500 гривень з моменту пред»явлення позову і до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є його сином та в добровільному порядку матеріальної допомоги йому не надає. Так як він не працює і має пенсію за віком при неповному стажі у сумі 1155,67 грн. та інших джерел надходження доходів немає, тому просив суд стягнути з відповідача вказану суму на його користь. В запереченні на позовну заяву відповідач зазначив, що заявлені вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення. Так, 22.05.1980 року він народився в сім»ї [PERSON] та [PERSON] Родина проживала в будинку позивача в с. Межиріччя Сокальського району і складалася ще з старшого брата та сестри. Після його народження, батько [PERSON] вигнав з свого будинку матір відповідача з трьома дітьми. З того часу відповідач, його мати, брат та сестра почали проживати в [INFO]. Позивачу Сокальським районним судом було призначено сплату аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, однак позивач ухилявся від їх сплати. Позивач не приймав жодної участі у його вихованні, не надавав матеріальної допомоги на його утримання, а відтак просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в обґрунтування вимог надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]М позов не визнали. В обґрунтування зіслалися на письмове заперечення. Крім того, відповідач повідомив, що з батьком не бачився та не спілкувався з моменту коли той їх з матір»ю та братом з сестрою вигнав з будинку, де вони всі проживали, а це близько тридцять років тому. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача, що не заперечувалось сторонами. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст. 202 СК України та на те, що відповідач як син, повинен піклуватися про нього та утримувати. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. При вирішенні спору суд бере до уваги те, що сам факт непрацездатності батька не зумовлює у сина обов'язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати стороною матеріальну допомогу. Свідчення такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить 1247 грн. 00 коп. Згідно довідки виданої Сокальським об»єднаним управлінням ПФУ від 20.01.2017 року за №180 встановлено, що [PERSON] як пенсіонер за віком при неповному стажі за період з серпня 2016 року по січень 2017 отримав пенсію у розмірі 6519,06 гривень. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було зазначено вище відповідно до положень ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тому при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Між тим, посилання позивача на те, що він пенсіонер, саме по собі ще не свідчить про його потребу в матеріальній допомозі зі сторони відповідача. Друга умова ст.202 СК України (потреба у матеріальній допомозі) для стягнення аліментів не доведена позивачем, під час судового розгляду. На основі повного та всебічного з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed