Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі уклав шлюб 20.02.2003 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 166. До реєстрації шлюбу відповідач мала прізвище Прудиус. До реєстрації шлюбу у них 14.02.2001 року народився син [PERSON]. Також вказує, що вони з дружиною втратили взаємні почуття, сімейні стосунки між ними фактично припинено, спільне життя не склалося, шлюб має виключно формальний характер. Протягом останніх декількох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на життя і сімю. Вони не розуміють та не хочуть розуміти сутності проблем, які виникають в сімї, не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в родині, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, як це передбачено ст. 55 СК України. Крім того, зазначає, що їх сімя розпалася остаточно та примирення між ними неможливе ні за яких умов. Причиною розпаду сімї полягає в тому, що вони мають різного складу характери і їх погляди на життя не співпадають. Спільного господарства вони не ведуть. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між ним та відповідачем, - розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила не надавати строк для примирення. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 20.02.2003 року, згідно даних свідоцтва про шлюб ([PERSON] І-СР № 077848), - сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському Відділі державної реєстрації актів цивільного стану, про що складено відповідний актовий запис № 166. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження ([PERSON] І-СР № 085092), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний позивач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами та не заперечувала проти їх задоволення. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved