Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабця [PERSON]. Померлій належала квартира [ADDRESS]: 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м.Києва 21.09.1993 року, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 05.10.1993 року, в книзі 66-75 за реєстровим №5878 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно; 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 12-ю Київською державною нотаріальною контрою 05.12.2000 року, №2у-2954, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 09.01.2001 року в книзі д.1061-172 за реєстровим № 5878 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Після смерті [PERSON], позивач як один з двох спадкоємців за заповітом, у встановлений шестимісячний строк звернувся з заявою до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. На підставі вищевказаної заяви державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори було зареєстровано спадкову справу №786/11. Однак, постановою нотаріуса від 07.11.2013 року позивачу було відмовлено з тих підстав, що позивачем не були подані правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Позивач вказує, що оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідача, яка фактично продовжує користуватись вказаною квартирою і відмовляє надати правовстановлюючі документи в добровільному порядку. Враховуючи, що вказане майно належало на праві власності померлій та позивач є одним з двох спадкоємців за заповітом, позивач просить визнати право власності на ? частину вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав викладених в ньому, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи неодноразово повідомлялась належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 24-30, 80-82, 114-123, 128-131). Третя особа Дванадцята київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, на адресу суду надійшла заяву, з проханням розгляд справи проводити у відсутність представника контори (а.с.135). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.35). 17.09.2010 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Дмитрієвою Т.М. було посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а п.2 цієї ж статті визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п.4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. 27.05.2011 року, позивач звернувся з заявою до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с.33). На підставі вищевказаної заяви державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори було зареєстровано спадкову справу №786/11. 07.12.2015 року позивач звернувся звернулася до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до постанови від 07.1.2013 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що позивачем не були подані правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я спадкодавця Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, він вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після померлої [PERSON], але в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач не може оформити на це майно право власності в порядку передбаченому законом, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а саме щодо визнання права власності на спадкове майно, що належало на момент смерті [PERSON] Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає необхідним, з ціллю захисту прав позивача, визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривня 21 копійка. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 21 копійка). На підставі викладеного,

Outcome: approved