Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області з позовом про стягнення аліментів з повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову. У позові зазначає, що він є батьком відповідача [PERSON], [INFO], дівоче прізвище останньої [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження. Приблизно до 2008 року він мешкав разом із донькою за адресою: [ADDRESS], однак внаслідок конфліктів виникаючих між ним, донькою та його колишньою дружиною [PERSON], він був вимушений переїхати до дачного будинку [NUMBER], розташованого на території [ADDRESS]. Приблизно рік тому, відповідач разом із співмешканцем вигнали його з вищенаведеного дачного будинку, заборонивши там проживати. Деякий час він мешкав у сусідів, а потім у покинутому металевому приміщенні, розташованому на території одного з дачних будинків вказаного кооперативу «Дормаш». В липні 2017 року внаслідок падіння він отримав суттєву травму ноги, у звязку із чим майже чотири місяці перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8831-956. В серпні 2017 року в лікарні м. Запоріжжя йому було поставлено апарат Ілізарова, який наразі ще не знятий. Продовжуючи лікування, він ще і з 26 березня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що вбачається з довідки від 07 травня 2018 року. Через отриману травму не може вільно та без сторонньої допомоги пересуватися, тому наразі з літа 2017 року вимушений був проживати у родині рідної сестри [PERSON] Звернув увагу на те, що власного житла не має, є пенсіонером, а тому єдиним джерелом існування для нього є пенсія, яку він отримує, як інвалід ІІІ групи (загального захворювання), розмір якої становить 2913,47 грн. Через отриману травму значну частину коштів з пенсії витрачається на придбання ліків, тому, враховуючи похилий вік, непрацездатність, стан здоровя вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з повнолітньої доньки на своє утримання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали раніше заявлені вимоги просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, посилаючись на скрутне матеріальне становище, хворобливий стан здоровя, вказавши, що [PERSON] має брата та сестру і має можливість мешкати із ними та інші обставини викладенні у письмовому запереченні від 10 липня 2018 року. Так згідно заперечення проти позову, відповідач вказала, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Її прибуток є незначним, вона отримує допомогу на дітей, отримує виплати по безробіттю, витрачає значну частину сімейного бюджету на придбання ліків та сплату комунальних послуг. Матеріальне становище її родини є настільки скрутним, що загальна сума сукупного доходу замала від прожиткового мінімуму на одну людину, тому на кожного члена її родини припадає менш чим передбачено чинним законодавством. Вважає., що її батько отримує пенсію у розмірі 2913,47 грн., що в два рази перевищує дохід на одного члена її родини. Вважають позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] суду показала, що приходиться позивачу сестрою і тому добре знає його родину, а саме колишню дружину [PERSON] та відповідача - доньку [PERSON] Сімя [PERSON] була створена у 1979 році і вже у 1980 році у родині народилася донька [PERSON]. З метою стати на чергу та отримати квартиру від заводу колишня дружина [PERSON] розірвала шлюб із чоловіком, однак фактично подружжя продовжувало спільно проживати та вести спільне господарство. Так, від заводу «Дормаш» була отримана квартира та земельна ділянка, де спільно сімєю була збудована дача. У 1993 році позивач потрапив у ДТП та отримав значні травми, у наслідок чого була оформлена пенсія по інвалідності. За часи спільного проживання із родиною працював на заводі слюсарем, зварювальником та отримував пенсію, намагався утримувати родину. Згодом у родині почали руйнуватися відносини і [PERSON] вигнали з квартири, та він був змушений жити на дачі, але пізніше його позбавили можливості користуватися дачею. Після того, жив де запропонують, у товаришів, друзів, брата. З літа 2017 року проживав у її родині, під час лікування їй приходилося витрачати власні кошти, оскільки це її брат і вона не могла не звертати уваги на його здоровя та хворобливий стан, допомагала, як могла. Вказала на те, що жодного разу відповідач не поцікавилася батьком, матеріально та морально його не підтримує. На даний час йому навіть ніде жити. Постійно мешкати у неї, чи брата він не може, оскільки його присутність ускладнює відносини у їх родинах. Свідок [PERSON] суду показала, що приходиться позивачу колишньою дружиною, а відповідачу матірю. У 1979 році вона зареєструвала шлюб із [PERSON], а у 1980 році у них народилася дочка [PERSON]. З початку подружнього життя, приблизно вісім місяців мешкали у батьків чоловіка, потім наймали житло. Оскільки вона працювала у дитячому садочку вихователем, то стала у чергу на житло від заводу «Дормаш» і згодом отримала його. [PERSON] деякий час мешкав окремо, але після отримання нею квартири повернувся до родини. У 1986 році шлюб був розірваний, але фактично мешкали разом та вели спільне господарство. За час спільного життя спільно користувалися квартирою та дачею № 256. В 1993 році, повертаючись з дачі разом із чоловіком потрапили у ДТП, після чого позивач отримав травми та у подальшому оформив пенсію по інвалідності. Наголосила, що хоча і розірвала шлюбні відносини з [PERSON] у 1986 році, але фактично родина розпалася у 2013 році, у судовому порядку аліменти на спільну дитину доньку [PERSON] не стягувала, питання про порушення його батьківських прав не порушувала. Наголосила, що на теперішній час [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, самостійно утримує двох малолітніх дітей, має хронічні захворювання та з вересня 2018 року не працевлаштована, перебуває на обліку у Центрі зайнятості та отримує соціальні виплати по безробіттю. Суд, приймаючи до уваги пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є рідною донькою позивача [PERSON] її дівоче прізвище [PERSON], прізвище [PERSON] обране під час реєстрації шлюбу з [PERSON] наведене вбачається з копії свідоцтва про народження та копії паспорту громадянина України (а.с.4, 5) З копій паспорта громадянина України та пенсійного посвідчення вбачається, що позивач [PERSON], 18 травня 1949 року досяг пенсійного віку та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі, починаючи з 19 квітня 1994 року і довічно йому призначена пенсія по інвалідності, як інваліду ІІІ групи ( загального захворювання)(а с. 6). Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі за № 1818 від 07 травня 2018 року та № 3307 від 01 жовтня 2018 року [PERSON] отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажу за списком №2 у розмірі 2913, 47 грн. на місяць (а.с.8, 63). З копії виписки із медичної картки хворого № 3300 відділення кістково- гнійної інфекції за 2017 рік та копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 8831-926 за 2017 рік вбачається, що [PERSON], 1949 р.н. перебував на лікуванні з причини побутової травми лівої гомілки, має ускладнення після травми отриманої у наслідок ДТП у 1993 році, призначене тривале медикаментозне лікування (а.с.12,13 ). Так, судом встановлено, що в липні 2017 року внаслідок падіння [PERSON] отримав суттєву травму ноги, у звязку із чим майже чотири місяці перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8831-956. В серпні 2017 року в лікарні м. Запоріжжя йому було поставлено апарат Ілізарова. Продовжуючи лікування, останній з 26 березня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що вбачається з довідки від 07 травня 2018 року (а.с.14). Через отриману травму не може вільно та без сторонньої допомоги пересуватися. Єдиним джерелом для існування позивача [PERSON] є пенсія. Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] інвалід ІІІ групи і йому заборонений важкий фізичний труд (а.с.7), досяг загальнопенсійного віку, тобто є непрацездатною особою. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працездатна, постійного працевлаштування відповідач немає, наразі зареєстрована, як безробітна в Бердянському міськрайонному центрі зайнятості та отримує виплати з 11 жовтня 2018 року, на її утриманні перебувають неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO] (а.с. 30) та син - [PERSON], [INFO] (а.с.27). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення, відповідач отримує допомогу одинокої матері на дитину [PERSON] у розмірі 803,98 грн. (а. с. 34) та допомогу одинокої матері (вдові) на дитину [PERSON] у розмірі 1171, 98 грн. (а.с.35). Значну частину сімейного бюджету відповідач витрачає на лікування, оскільки хворіє на цукровий діабет ІІ типу, однак згідно довідки Бердянського МСЕК інвалідом не визнана. Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька з повнолітньої доньки, суд виходить з положень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам розяснено, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК). Судом встановлено та не спростовано те, що позивач [PERSON], починаючи з часу створення родини, народження дочки у 1980 році та до 2003 року постійно мешкав у родині відповідача [PERSON] та колишньої дружини [PERSON] Хоча шлюб був офіційно розірваний у 1989 році, відповідач продовжував утримувати родину та не ухилявся від утримання дочки. У судовому засіданні, свідок [PERSON] підтвердила, що не порушувала питання про позбавлення позивача батьківства відносно доньки [PERSON] Приймаючи до уваги викладене, зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача, беручи до уваги те, що за ст. 202 СК України, утримання непрацездатних батьків є зобовязанням повнолітніх сина, чи дочки, зважаючи на те, що позивач потребує матеріальної допомоги, суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання батька у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, починаючи стягнення з часу звернення до суду, тобто з 11 травня 2018 року. Враховуючи те, що позивач при предявленні позову звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», у такому разі, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial