Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку, посилаючись на наступне. Він - [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є співвласниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 січня 1998 року Решетилівською селищною радою народних депутатів. У вказаній квартирі зареєстрований його син - [PERSON], який у вересні 2012 року виселився з його будинку і з того часу в будинку не проживає. Він усно звертався до відповідача [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, але останній відмовився, хоча фактично проживає за іншою адресою. З того часу, тобто більше року, без поважних причин відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, у зв'язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що витратив право користування вказаною квартиро та зняти його з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити /а.с.27/. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі /а.с.18, 28/. Представник третьої особи Решетилівського сектору Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.26/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважної причини, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» № 19 від 10 лютого 2015 року /а.с.25/. Тобто, в судове засідання відповідач, який вважається повідомленим в порядку ч.ч.5 ст.74 ЦПК України не явився, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1998 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 13 січня 1998 року № 537, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності/а.с.5/. Згідно з довідкою Решетилівської селищної ради від 24 грудня 2014 року № 02-32/4694 [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] а.с.6/. Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, а за ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] понад рік не користується житлом, власниками якого є позивач [PERSON], та суду не надано відомостей щодо перешкоджання відповідачеві у користуванні спірним житлом, слід прийти до висновку, що він втратив право користування цим житлом, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою то вони, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки покладення певного обов'язку на сторону у справі, яка не є відповідачем, неможливо. У той же час відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наведений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення його ст.7 підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача буде можливе за умови набрання законної сили рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або за умови розгляду судом вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відповідача за адресою цього житла, проте, таких самостійних вимог позивач не заявляв. Оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою Сер МСЕ серія 7 66 ТЕ № 0395521 від 10 лютого 2012 року та посвідченням серія [NUMBER] від 02 лютого 2007 року /а.с.7,8/, то згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача - [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved