Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою та уточненням до неї, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу № 446 від 20 липня 2000 року житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами: сараєм цегляним, позначеним на технічному плані літерою Б, сараєм цегляним, позначеним на технічному плані літерою В, сараєм цегляним, позначеним на технічному плані літерою Г, гаражем цегляним, позначеним на технічному плані літерою Д, погрібом цегляним, позначеним на технічному плані літерою Ж, гаражем цегляним, позначеним на технічному плані літерою З, сараєм цегляним, позначеним на технічному плані літерою К, сараєм цегляним, позначеним на технічному плані літерою Л, душем цегляним, позначеним на технічному плані літерою М, вбиральнею цегляною, яка позначена на технічному плані літерою Н, огорожею, позначеною на технічному плані цифрами 1, 2, 3, 4 та спорудами, позначеними на технічному плані цифрами І, ІІ, ІІІ, ІV, розташованими на земельній ділянці площею 0,25 га, укладений між ним та відповідачем [PERSON] 20 липня 2000 року через Вознесенську товарно-сировинну біржу. Свої вимоги мотивує тим, що він 20 липня 2000 року купив у гр.. [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , уклали договір купівлі-продажу через Вознесенську товарно-сировинну біржу, який було зареєстровано за № 446. При зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що укладений договір купівлі-продажу житлового будинку не є дійсним. Тому він звернувся до відповідача [PERSON] із проханням про належне укладення такого договору та нотаріального його посвідчення, однак відповіді від нього так і не отримав. Відтак змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами ч.1ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу № 446 від 20 липня 2000 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною Товарно-Сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод, [PERSON] , як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , продав його покупцю [PERSON] . Відповідно до ст.227 ЦК України(в редакції закону 1963 року, що діяла на момент укладення сторонами договору) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) 26 липня 2000 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації Миколаївської області, що підтверджене реєстраційним посвідченням від 26 липня 2000 року № 26. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції закону 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Новобузьким відділом Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 2000 рік не суперечила вимогам закону. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею (п.9 у додатку 1 до вказаної Інструкції). Відтак, покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно грошові кошти, договір відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у Новобузькому відділі МБТІ. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 20 липня 2000 року між сторонами. Разом з тим, позивачем не було заявлено клопотання про стягнення із відповідача судових витрат, відтак суд вважає за можливе понесені ним витрати віднсети на рахунок позивача.

Outcome: approved