Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові вказав, що він є власником будинку [ADDRESS]. В його домоволодінні з 2014 року зареєстровані його колишня співмешканка [PERSON] та її дочка - [PERSON], але фактично там не проживали, своїх речей в помешканні не залишали, участі в оплаті комунальних послуг не брали, житлом ніколи не користувалися, але до цих пір не знялися з реєстрації. Фактична адреса проживання [PERSON], [PERSON] йому не відома. В даний час в даному будинку проживає тільки він. Відповідно комунальні послуги позивач, як власник будинку, змушений сплачувати з урахуванням зареєстрованих відповідачів. Прохає визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В судове засідання позивач, його представник не з'явилися, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча судом вживались всі необхідні заходи для повідомлення їх про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка на ім'я відповідачів надсилалась судом за адресою їх реєстрації, яка також зазначена в позовній заяві, однак повернулась до суду без вручення. Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання або місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що на підставі договору дарування від 20.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ковальчук А.Г., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Лубенське МБТІ» від 11.07.2003 року № 977844 позивачу належить будинок [ADDRESS]./а.с.6,7/. В даному будинку зареєстровані: зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які по даний час фактично в будинку не проживають, місце їх проживання не відоме, що підтверджується актом вуличного комітету від 20.06.2017 року /а.с.8/, витягом з домової книги /а.с.9-10/. Речей, належних відповідачам в будинку немає. Визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на житло, позивачу необхідно для безперешкодного здійснення свого права розпоряджатися своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідачі без поважних причин не проживають у житловому будинку більше встановленого статтею 405 ЦК України строку без поважних причин, вони втратили право на користування спірним жилим приміщенням. При цьому суд враховує позицію Н.О.Нюняєвої, як співвласника житла, яка підтримує заявлений позов.

Outcome: approved