Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти за договором позики від 21.02.2018 в розмірі 126 500 грн. та 3 % річних в розмірі 280,73 грн., всього в загальному розмірі 126 780,73 грн.; 2) стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати в розмірі 2 688,30 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.02.2018 між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. За договором він, як позикодавець, передав у власність відповідачу - позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 126 500 грн., а позичальник зобов`язався повернути йому таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в строк до 01.05.2020. На підтвердження укладення договору позики у письмовій формі та його умов позичальником власноручно була написана та видана йому розписка від 21.02.2018. На його неодноразові вимоги про повернення суми позики, відповідач не реагує. 18.05.2020 відповідач по телефону надав обіцянку повернути кошти до 25.05.2020, але не зателефонував, та грошові кошти в зазначений строк не повернув без поважних причин. Прострочена сума з 01.05.2020 по 27.05.2020 складає 27 днів. Він змушений заявити вимогу до відповідача про стягнення у судовому порядку боргу у сумі 126 500 грн., а також 3 % річних від простроченої суми протягом 27 днів, що складає 280,73 грн. = (126 500 грн./365 *3%*27). В суд сторони не з`явилися: від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.22). Відповідач [PERSON] належно повідомлений про розгляд справи (а.с.21) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 21.02.2018 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 126 500 грн. з терміном повернення позики до 01.05.2020. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 21.02.2018 (а.с.6). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідач не надав. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що 21.02.2018 [PERSON] підписана розписка про отримання відповідачем від позивача у борг суми 126 500 грн. яку він зобов`язується повернути до 01.05.2020. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 21.02.2018, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконав свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 126 500 грн. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 126 500 грн. підлягають задоволенню. Позивач просить про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики, які теж підлягають задоволенню згідно з ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 126 500 грн. (сума боргу за договором позики) х 3% (річних) х 27 днів (кількість днів затримки повернення боргу відповідачем на 27.05.2020) : 365 днів = 280,73 грн. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано: заяву [PERSON] про укладення з адвокатом Журавльовим А.О. договору, для складання позовної заяви про стягнення боргу (а.с.9); договір, укладений між [PERSON] та адвокатом Журавльовим А.О. від 18.05.2020 з переліком послуг (а.с.13), ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 116496 (а.с.12), квитанція № б/н від 25.05.2020, відповідно до якої позивач [PERSON] за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову заплатив адвокату гонорар у розмірі 1 000 грн. (а.с.10). Таким чином, сума, витрачена на професійну правничу допомогу адвокатом у розмірі 1 000 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що узгоджується з ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який сплачено [PERSON] при подачі позову та при подачі заяви про забезпечення позову в загальній сумі 1 688,30 грн. = 1 267,90 грн. + 420,40 грн. (а.с.1). Всього з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 688,30 грн. На підставі ст.ст. 202, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved