Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить\~визнати\~за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка № 43, с. Григорів Монастириського району Тернопільської області, до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 110,9 кв. м, житловою 53,3 кв. м, під літерою «А», стайня «Б», літня кухня «В», літня кухня «Г», стодола «Д», курник «Е», туалет «Ж», огорожа №1, відмостка №2, ворота №3, в\~\~порядку спадкування за законом\~\~після смерті батька [PERSON], який помер 07.07.2013 року.\~\~\~ \~\~\~ Позовні вимоги мотивує\~тим, що\~він\~\~прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, проте звернувшись у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено у зв»язку з тим, що будинковолодіння, яке підлягає спадкуванню, відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не з»явилися, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримали. Відповідач [PERSON] сільська рада Монастириського району Тернопільської області не забезпечили в судове засідання явку представника, однак подали суду заяву, в якій просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти позову не заперечили. Залучений до участі у справі у порядку ст. 33 ЦПК України співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Залучений до участі у справі у порядку ст. 33 ЦПК України співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про розгляд справи у його відсутності подав заяву, зазначивши при цьому, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом встановлено наступні обставини. Батьками позивача [PERSON] були: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №115741 від 04.09.2002 року. Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ИД №011244 від 10.11.2015 року позивач 04.09.2002 року змінив своє прізвище на «Дмитрів». Рішенням [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області №197 від 25.10.1988 року встановлено факт належності та визнання права особистої власності на житловий будинок, який належав [PERSON], що в с. Григорів по вул. Леніна, 43 (яка перейменована на вул. Шевченка, 43 рішенням №83 від 19.11.2001 року) Монастириського району Тернопільської області, що убачається з виписки з рішення №197, виданої [PERSON] сільською радою Монастириського району Тернопільської області 20.09.2016 року. Згідно довідки №678, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, рішенням [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 08.04.1999 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, що по вул. Шевченка, 43 в с. Григорів Монастириського району Тернопільської області, виділено 0,05 га земельної ділянки. Зі змісту довідки №672, виданої 20.09.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно погосподарської книги №4 спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 43 у с. Григорів Монастириського району Тернопільської області, належав колгоспному двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були: [PERSON] (спадкодавець), [PERSON], [PERSON] (позивач), [PERSON] Відповідно до довідки комунального підприємства «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» №357 від 20.10.2016 року, виданої [PERSON], за адресою: с. Григорів, вул. Шевченка, 43 Монастириського району Тернопільської області розміщено: одноповерховий житловий будинок загальною площею 110,9 кв.м, житловою 53,3 кв.м під літерою «А», стайня «Б», літня кухня «В», літня кухня «Г», стодола «Д», курник «Е», туалет «Ж», огорожа №1, відмостка №2, ворота №3. На даний житловий будинок 20.10.2016 року комунальне підприємство «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (ксерокопія технічного паспорта додана до матеріалів справи). [PERSON] помер 07.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №153479 від 09.07.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Шевченка, 43 у с. Григорів Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки №671, виданої 20.09.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали та продовжують проживати: син [PERSON] (позивач), невістка [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON] У силу ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, відмови від прийняття спадщини не заявляв, а прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав із спадкодавцем, проте, як вбачається із письмової відповіді приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON], у зв»язку з тим, що спадкуванню підлягає житловий будинок, який відноситься до суспільної групи колгоспний двір, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК Української РСР ( 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], що підтверджується їхніми заявами від 21.10.2016 року. Згідно інформаційного листа приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] №198/01-16, виданого 15.11.2016 року, 02.12.2013 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини заведено спадкову справу за №82 до майна померлого 02.12.2013 року [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавались. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Як вбачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод не заборонених законом. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання про підставність позову, позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказане майно, в порядку спадкування за законом після померлого 07.07.2013 року [PERSON]

Outcome: approved