Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 21.04.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд задовольнити його позов. Розірвати шлюб між ним, [PERSON], та відповідачем по справі [PERSON], зареєстрований 02 квітня 1989 року у Палаці одруження «Центральний» міста Харкова, актовий запис № 851. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що з 02.04.1989 р. вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Сімейні відносини припинені з 2011 р., відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу, тому він змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, які в ньому викладені, заперечував проти збереження шлюбу, оскільки відповідач йому стала чужою людиною. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, вона вважала можливим зберегти родину. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON], 04.10.1963 р. н., та [PERSON], 16.03.1965 р. н., уклали шлюб 02.04.1989 р., актовий запис за № 851. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку Харламов, дружині [PERSON], місце реєстрації Палац одруження «Центральний», що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 12.12.1989 р. III ВЛ № 410111. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.04.1989 р., неповнолітній дітей не мають, позивач не бажає зберегти родину. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства з 2011 р., не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу надалі іменується шлюбним прізвищем. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved