Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 13 серпня 2014 року в місті Вишневе, вул.Святошинська,буд.27 між сторонами було укладено договір №122-14/30 банківського вкладу. Предметом договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 150 000 гривень на строк 93 днів з виплатою відповідачем на мою користь відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25 відсотків річних. 13 серпня 2014 року позивач виконав свої зобов'язання по договору та вніс готівкою на депозитний рахунок відповідача суму 150 000 гривень. Протягом трьох місяців позивач декілька раз поповнював рахунок. [PERSON] повідомив відповідача про свій намір розірвати договір на умовах, зазначених договором, шляхом подання відповідачу письмової заяви, яку вручив представнику відповідача 14 листопада 2014 р. Відмітка про вручення міститься на заяві. Письмова заява містить прохання повернути позивачу суму депозитного вкладу готівкою з нарахованими відсотками, на що [PERSON] отримав відповідь, що в даний час банк повернути кошти не може. В зв»язку з цим за заявою позивача, його кошти були переведені з вкладного (депозитного) рахунку на поточний рахунок [NUMBER]. 17 листопада 2014 року в зв»язку з тим, що відповідач не повертає кошти, [PERSON] звернувся до банку з просьбою перевести кошти з поточного рахунку «ІМЕКСБАНКУ» на його карту в ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК», на що отримав також негативну відповідь. 28 листопада 2014 р. [PERSON] отримав від відповідача письмову відмову у видачі суми вкладу та нарахованих відсотків. Відмова відповідача від повернення депозиту, як зазначає позивач, спричинили йому фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі своїх багаторічних заощаджень. Впродовж останніх місяців він та його родина знаходяться у скрутному матеріальному становищі. Порушився попередній уклад сімейного життя. Унаслідок матеріальних проблем та хвилювань стали виникати сварки, скандали, чого раніше у родині не було. [PERSON] вимушений витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права. Крім того, неповернення відповідачем [PERSON] суми депозитного вкладу і нарахованих відсотків призводить до необхідності здійснення ним витрат для відновлення свого порушеного права (витрати на відправлення поштових рекомендованих листів, оплати юридичних послуг, транспортні витрати). Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: достроково розірвати Договір №122-14/30 банківського вкладу від 13 серпня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь 190 250 грн. вкладу з нарахованими згідно умов Договору відсотками. Стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. заподіяної йому моральної шкоди та 5000 грн. витрат юридичних, поштових та інших послуг для відновлення свого порушеного права. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з»явився, повідомлявся належним чином. Надав на адресу суду про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року в місті Вишневе, вул.Святошинська,буд.27 між сторонами було укладено договір №122-14/30 банківського вкладу. Предметом договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 150 000 гривень на строк 93 днів з виплатою відповідачем на мою користь відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25 відсотків річних. [PERSON] повідомив відповідача про свій намір розірвати договір на умовах, зазначених договором, шляхом подання відповідачу письмової заяви, яку вручив представнику відповідача 14 листопада 2014 р. Письмова заява містить прохання повернути позивачу суму депозитного вкладу готівкою з нарахованими відсотками, на що [PERSON] отримав відповідь, що в даний час банк повернути кошти не може. В зв»язку з цим за заявою позивача, його кошти були переведені з вкладного (депозитного) рахунку на поточний рахунок [NUMBER]. 17 листопада 2014 року в зв»язку з тим, що відповідач не повертає кошти, [PERSON] звернувся до банку з просьбою перевести кошти з поточного рахунку «ІМЕКСБАНКУ» на його карту в ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК», на що отримав також негативну відповідь. 28 листопада 2014 р. [PERSON] отримав від відповідача письмову відмову у видачі суми вкладу та нарахованих відсотків. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку -будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, згідно ст..6 конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Ч.1 ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно пн..3-4 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних йому незаконними діями відповідача в частині визначеного ним розміру моральної шкоди в сумі 5000 грн.. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, поштових та інших послуг в сумі 5000 грн... Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів внесення саме вказаної ним суми 150 000 гривень. Після здійснення запиту суду, таких доказів не отримано, тому вони в матеріалах справи - відсутні. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved