Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 25 травня 2021 року до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Приватний виконавець виконавчого округу Притуляк Валерій Миколайович про визнання виконавчого нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною було вчинено Виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1244. Відповідно до зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса було звернено стягнення на нерухоме майно позивача [PERSON] , а саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Білгород-Дністровської міської ради за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] вважає виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною 31.03.2021 року та зареєстрований в реєстрі за №1244 таким, що вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, адже заборгованість за кредитним договором, за яким був вчинений оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вже була стягнута з нього згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №2-845/10. Окрім того, позивач [PERSON] стверджує, що зазначений вище виконавчий напис нотаріуса був вчинений без надання нотаріусу нотаріально посвідченого кредитного договору, при наявності заборгованості, яка не є безспірною, а тому цей виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте його представник [PERSON] надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав, зазначених у відзиві, а саме представник відповідача зазначає, що посилання позивача [PERSON] про здійснення подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.06.2007 року не відповідають дійсності, адже позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу щодо виконання ним кредитних зобов`язань за цим договором. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено\~та \~матеріалами \~справи \~підтверджується,\~що Постановою\~ Приватного\~виконавця \~виконавчого округу\~ Одеської\~ області\~ Притуляк\~Валерієм Миколайовичем\~від 21.04.2021\~ року\~було відкрито\~ виконавче\~ провадження\~ ВП\~№65236128\~щодо звернення\~ стягнення\~ на\~нерухоме \~майно позивача\~ [PERSON] ,\~ \~саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Білгород-Дністровської міської ради за адресою: [ADDRESS] . Підставою для винесення зазначеної вище постанови став вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною 31.03.2021 року та зареєстрований в реєстрі за №1244. З зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса вбачаться, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] укладено кредитний договір №014/0014/74/75590, відповідно до якого банк зобов`язався надати в кредит грошові кошти в сумі 111807,00 доларів США зі сплатою 13,25% річних на умовах, визначених кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 29 травня 2027 року. Оскільки позивачем [PERSON] не виконувались умови кредитного договору щодо повернення грошових коштів, на 06.01.2021 року у позивача [PERSON] за кредитним договором №014/0014/74/75590 від 29.05.2007 року склалась заборгованість, яка складає 301460,61 доларів США, що станом на дату розрахунку еквівалентно 8562325,41 грн. за курсом НБУ, а саме: - за кредитом - 11085, 51 доларів США, що станом на дату розрахунку становить 3126736,72 грн. за курсом НБУ; - за відсотками 191375,10 доларів США, що станом на дату розрахунку становить 5435588,69 грн. за курсом НБУ. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з позивача [PERSON] згідно оспорюваного виконавчого напису нотаріуса складає 29468,94 доларів США та сума, сплачена за вчинення нотаріусом виконавчого напису у розмірі 10000,00 грн. Стягнення за цим виконавчим написом нотаріуса здійснюється за період з 06.01.2018 року по 06.01.2021 рік. В матеріалах справи міститься копія рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2010 року по справі №2-846/10, згідно якого з позивача [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/0014/74/75590 від 29.05.2009 року, станом на 24.03.2009 року, натомість стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса здійснюється за період з 06.01.2018 року по 06.01.2021 рік, отже посилання позивача [PERSON] , що з нього проводиться подвійне стягнення за одними й тими ж кредитними зобов`язаннями не заслуговують на увагу. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Натомість матеріали справи не містять документів або інших відомостей, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною було вчинено виконавчий напис 31.03.2021 року та який зареєстрований в реєстрі за №1244. У відповідності до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Будь-яких клопотань до суду щодо витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни документів, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис стороною позивача [PERSON] не надходило, а процесуальної можливості витребувати докази за власною ініціативою суд позбавлений, тому дослідити та надати правову оцінку правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Шевченко О.В. суд не вбачає можливим. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна взагалі не була залучена позивачем [PERSON] до кола учасників по даній справі. Відповідно до\~норм ст.54\~ ЦПК\~ України,\~якщо в\~результаті ухвалення\~судового рішення\~сторона може\~набути право\~стосовно третьої\~особи або\~третя особа\~може пред`явити\~вимоги до\~сторони,\~така сторона\~зобов`язана сповістити\~цю особу\~про відкриття\~провадження у\~справі і\~подати до\~суду заяву\~про залучення\~її до\~участі у\~справі як\~третю особу,\~яка не\~заявляє самостійні\~вимоги щодо\~предмета спору.\~До такої\~заяви повинні\~бути додані\~докази про\~направлення її\~копії особі,\~про залучення\~якої як\~третьої особи\~подана заява. У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду\~\~ від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). Водночас надані позивачем [PERSON] докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом Шевченко О.В. не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, позивач не довів та не надав належні та допустимі докази порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріального напису, обґрунтованості зазначеного порушення. Тобто відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З наведеного випливає, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Приватний виконавець виконавчого округу Притуляк Валерій Миколайович про визнання виконавчого нотаріусу таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Положеннями ч.ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ст.13\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідност. 80\~ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати слід віднести на рахунок позивача\~\~ [PERSON] ..

Outcome: dismissed