Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем протягом останнього часу однією сімєю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. На підставі викладеного позивач просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають неповнолітню доньку. Відповідач на даний час не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 6295,18 грн. 14.03.2018 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою від 02.01.2019 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 07.12.2018 року Позивач за зустрічним позовом надала заяву про уточнення вимог, а саме просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 01.06.2017 року до досягнення донькою повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30000грн. за минулий час за період з 01.01.2018 року по 01.06.2018 року; а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7344,80 грн. 03.05.2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача за зустрічним позовом, в якій вона уточнила позовні вимоги та просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття та аліменти за минулий час на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2018 р. по 01.06.2018 р. у сумі 10000 (десять тисяч) грн., судові витрати на правничу допомогу у сумі 7344, 80 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, а також визнав зустрічний позов. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали, а також повністю підтримали зустрічний позов. Представник третьої особи [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.06.2014 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис 490. У період перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . З урахуванням вищевикладеного та встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо. Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час малолітня дитина знаходиться на утриманні матері, яка працює у ФОП [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою. Як встановлено при розгляді справи, відповідач за зустрічним позовом працює, отримує заробітну плату, що підтверджується копією паспорта моряка. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері, у добровільному порядку батько дитини не надає матеріальну допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан матері, на утриманні якої перебуває дитина, а також батька, матеріальний стан якого дозволяє надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Позивач не має наміру перешкоджати Відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дитини. Окрім того, вважає, що визначення місця проживання дитини з матірю, не впливатиме на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також думку третьої особи та визнання відповідачем позову, а саме розірвання шлюбу та на визначення місця проживання дитини разом з матірю по зазначеній в позові адресі, суд вважає, що в судовому засіданні доведено наявність достатніх підстав за зустрічним позовом для визначення місця проживання дитини саме з матірю. Беручи до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з викладеним вище судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, надано договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат на правничу допомогу від 05.12.2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 та квитанція на суму 6640 грн., за підписом адвоката Ратушної Вікторії Олександрівни. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6640,00 грн. та сплачену останньою суму судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved