Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження № 63446501 з примусового виконання виконавчого напису № 976, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. 15 вересня 2020 року, щодо стягнення із позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500346805 від 24 лютого 2013 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», у розмірі 47 556 грн. 19 коп. Оскільки датою остаточного повернення кредиту є 25 лютого 2016 року, а тому ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до нотаріуса після спливу строку дії кредитного договору № 500346805 від 24 лютого 2013 року, який закінчився 25 лютого 2019 року та закінчився перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, а саме 15 вересня 2020 року. Також зазначає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості, тому вважає, що виконавчий напис № 976 від 15 вересня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просить визнати виконавчий напис від 15 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 976 таким, що не підлягає виконанню. 18 січня 2021 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та за клопотанням позивача зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 60435840 за виконавчим написом від 15 вересня 2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 976. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року та 08 квітня 2021 року задоволені клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. належним чином завірені копії: матеріалів виконавчого провадження № 63446501, виконавчого напису № 976 від 15.09.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., та заяви про примусове виконання виконавчого напису № 976 від 15.09.2020 року; у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І. належним чином завірені копії: нотаріальної справи з вчинення виконавчого напису № 976 від 15.09.2020 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 500346805 від 24.02.2013 року станом на 11.03.2020 року; повідомлення кредитора про порушення боржником зобов`язань за кредитним договором № 500346805, однак станом на 06 липня 2021 року зазначені ухвали суду не виконані. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 33, 60, 78, 90), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Треті особи у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань не надавали, про причини неявки суд не повідомили, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 32, 59, 61, 66, 68,77, 91), а також конверт, що повернувся до суду з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 92), та залишили невиконаними ухвали суду від 18 січня 2021 року та 08 квітня 2021 року. 06 липня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 вересня 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 500346805 від 24.02.2013 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги від 16 січня 2019 року за кредитними договорами є ТОВ «Вердикт Капітал». У виконавчому написі також зазначено, що строк платежу за Кредитним договором № 500346805 від 24.02.2013 року настав та боржником допущено прострочення платежів, а тому стягнення проводиться за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року, де сума заборгованості складає 47 556,19 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 753,93 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками - 6 385,63 грн., строкова заборгованість за комісією - 934,98 грн., строкова заборгованість за несплаченими відсотками - 14 131,65 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею - 11 350,00 грн. (а. с. 12). 07 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. при примусовому виконанні виконавчого напису № 976, виданого 15 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а. с. 8). Статтею18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотьного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] зазначив, що письмової вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» він не отримував, а відповідачем та приватним нотаріусом не надано суду належних допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі № 976 від 15 вересня 2020 року, Таким чином, суд не може встановити, які документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника було подано стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Також, з матеріалів справи не встановлено, що [PERSON] отримував будь-які претензії, вимоги про наявність заборгованості та погашення боргу від стягувача. Отже, позивач не був проінформований про існування заборгованості та її розміру, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або подати письмове заперечення банку чи нотаріусу. Звернувшись до суду з позовом [PERSON] вказує на те, що нотаріус при видачі виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим фінансовою компанією, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Так, як зазначалося вище, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Окрім того, доказів на підтвердження переуступки боргових зобов`язань не надано, а тому вважати, що у ТОВ «Вердикт Капітал» взагалі є право вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , немає. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надано нотаріусу документів, які би свідчили про наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» та безспірність такої заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.07.2019 року по справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн. 00 коп. та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, разом на загальну суму у розмірі 1362 грн.

Outcome: approved