Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 09 серпня 2011 року Мочулищенською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, актовий запис за №7 від 09.08.2011 року; - стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати пов'язані із сплатою судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що в останній час відносини між ним та відповідачем почали поступово погіршуватися. Підставами для цього стали втрата взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач відмовляється піклуватися про збереження сімейних відносин, ігнорує почуття любові, дружби, поваги, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, які почали поступово руйнуватися. На даний момент він проживає окремо. Їхній шлюб носить суто формальний характер, тому він вважає, що збереження їхньої сім'ї є абсолютно неможливим. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що наданий судом строк на примирення не виправив стан їхніх шлюбних відносин та не дав жодних результатів. Відповідач позов визнала в частині розірвання шлюбу, однак просить відмовити у стягнення з неї на користь позивача понесених ним витрат по сплаті судового збору. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 серпня 2011 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис №7, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 113855 (а.с.3). Згідно свідоцтв про народження серії І-ГЮ №154508 та серії І-ГЮ №211077 (а.с.4, 5) сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. У ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дітей, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №159 від 18.11.2015 року (а.с.9) позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., який, відповідно до зазначеної вище статті ЦПК України, має бути стягнутий з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved