Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить взнати неправомірними дії відповідача та скасувати незаконне рішення, а саме Висновок №236 від 24.03.2017 р. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі за текстом Висновок №236) щодо доцільності позбавлення позивача батьківський прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Висновком №236 визнано доцільним позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та визначено за доцільно визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] Позивач вважає цей Висновок неправомірним та просить його скасувати, оскільки викладені у Висновку факти не відповідають дійсності. Так, на думку позивача, у Висновку безпідставно вказується, що [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення комісії, що не відповідає дійсності, оскільки замість запрошень до Служби для співбесіди позивачу направлялись листи, адресовані іншим особам, акт обстеження умов проживання, відповідь на раніше подані позивачем заяви, а лист від 21.01.2017 р. [PERSON] не отримував взагалі. Також позивач вважає, що у Висновку міститься недостовірна інформація про те, що [PERSON] на момент складання Висновку - 24.03.2017 р. мала самостійний дохід і нібито отримує щомісячну грошову допомогу, оскільки вона є безробітною та не має джерел доходу на утримання дитини, а в Міському центрі зайнятості вона перебувала на обліку з 12.09.2016 р. по 20.02.2017 р. Позивач вказує, що не відповідає дійсності інформація про те, що [PERSON] згідно довідки від 12.05.2016 р. та повідомлення керівника гуртку карате Харківської громадської організації Харківської обласна асоціація карате здійснює оплату та контроль за відвідуванням занять, оскільки бланк, на якому написана довідка від 18.01.2017 р. про отримання 15 400 грн., належить організації, що відсутня в Єдиному реєстрі та не значиться платником податків за місцем обліку, печатка на довідці належить іншій юридичній особі, а [PERSON] не є посадовою особою та не міг підписувати довідку. Позивач також вказує, що не відповідає дійсності інформація про те, що [PERSON] приховує реальні доходи з метою зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні підтверджуючі цей факт докази, а проведеними працівниками поліції перевірками не встановлено факту отримання та приховування з боку [PERSON] доходів та ухиляння від сплати аліментів. В позові зазначається, що не відповідає також дійсності інформація про те, що [PERSON] не цікавиться життям дитини та жодного разу не приймав участі у додаткових витратах на дитину. Позивач вказує, що він не має можливості бачити дитину, оскільки [PERSON] та її батьки перешкоджають виконанню рішень суду, позбавляючи позивача можливості спілкуванню із сином. 16.07.2016 р. позивачем було встановлено відсутність сина [PERSON] за місцем постійного проживання, в зв'язку з чим позивач звернуся із заявою до поліції. На протязі з 01.06.2016 р. по 27.08.2016 р. малолітній [PERSON] був відсутній за місцем постійного проживання. Таким чином, [PERSON] позбавила позивача можливості спілкуванням із дитиною та не виконує рішення суду щодо встановлено графіку спілкуванням з сином. Надані [PERSON] довідки про понесені додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її навчанням, відпочинком, лікуванням, оздоровленням та харчуванням, не є фінансовими документами, тому на думку позивача не можуть вважатися належними доказами. У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого батька не є обов'язковою. [PERSON] з травня 2012 року і по теперішній час перебуває на пенсії, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2554,56 грн. та регулярно сплачує аліменти на утримання сина у розмір 638,64 грн. Позивач наголошує на тому, що не відповідає дійсності інформація про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], оскільки згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України ще станом на 15.09.2016 р. [PERSON] не зареєстрована у м. Харкові та Харківській області. Згідно довідки Ради Населеного Пункту Маріня Гранде від 19.02.2016 р. місцем проживання та реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] в Португалії. Враховуючи вищенаведені доводи, позивач вважає, що Висновок №236 від 24.03.2017 р. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення позивача батьківський прав є не обґрунтованим, упередженим, сфальсифікованим, тому просить його скасувати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов та просив його задовольнити. Представник відповідача Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання повторно не з'явились, подали письмове заперечення, в якому просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а справу розглядати справу в їх відсутність. В запереченнях зазначають, що позивач [PERSON] неодноразово запрошувався до Служби у справах дітей по Московському району Управління служб, але жодного разу на запрошення не з'явився, доступу до житлового приміщення для обстеження умов проживання не надав, будь-яких пояснень, документів або матеріалів, які стосуються справи, та підтверджують участь у вихованні сина, не надав. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 31.01.2017 р. та 14.03.2017 р. [PERSON] не з'явився, хоча був повідомлений. Розглянувши документи, які надійшли з Московського районного суду м. Харкова та надані матір'ю дитини, заслухавши її пояснення, з'ясувавши думку малолітнього [PERSON], Управління служб, як представник органу опіки та піклування, враховуючи рекомендації Комісії, вважає за доцільне позбавлення батьківський прав [PERSON], а також вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю, про що було подано відповідний Висновок від 24.03.2017 р. №236, який носить рекомендаційний характер та був складений відповідачем виключно на підставі відомостей, отриманих від структур, причетних до роботи з дитиною, із посиланням на дату та номер документа, з урахуванням думки дитини, після розгляду на засіданні Комісії та з урахуванням її рекомендації. Третя особа [PERSON] вважала позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Висновком №236 від 24.03.2017 р. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі за текстом Висновок №236) визнано доцільним позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та визначено за доцільно визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Згідно частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У Висновку №236 не зазначається, з яких підстав Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради дійшло висновку за доцільне позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, що передбачено ст.153 СК України. Згідно ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В 2013 році позивач [PERSON] звертався до Московського районного суду м. Харкова з позовом про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2013 р. та рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014 р. частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та визначено порядок його участі у вихованні малолітнього [PERSON] (т.5 а.с.12-14, 28-31). Позивач [PERSON] вважаючи, що порушуються його права на участь у вихованні сина та спілкування з ним, на протязі 2013-2017 років звертався до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служби у справах дітей Московського району, Департаменту Праці та соціальної політики Харківської міської ради з питання сприяння виконанню рішення суду щодо участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина та встановлення його місця знаходження, а також з питань неналежного виконання батьківських обов'язків матерію дитини (т.7 а.с.95-110, т.8 а.с.112-210). Проте, вищезазначені обставини не враховані у Висновку №236, оскільки засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради проходили за участі тільки матері дитини, з урахуванням наданих нею матеріалів. Подати документи [PERSON] був позбавлений можливості, оскільки не був присутній на засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, які відбулися 31.01.2017 р. та 14.03.2017 р., враховуючи, що згідно наданої позивачем довідки - в період з 03.03.2017 р. по 20.03.2017 р. [PERSON] перебував на лікуванні у госпіталі ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківські області» (т.1 а.с.70). Висновком №236 визначено за доцільно визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Проте, у Висновку №236 зазначаються дві адреси місця проживання матері дитини [PERSON], а саме: згідно довідки дільниці №35 КП «Жилкомсервіс» від 08.11.2016 р. місце проживання дитини зареєстроване разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]; відповідальним особам Служби у справах дітей по Московському району Управління служб дітей мати дитини пояснила, що бажає щоб її син і надалі проживав разом із нею та її чоловіком за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS], проте батько не надає згоди на виїзд [PERSON] за кордон. Таким чином, з тексту Висновку №236 не зрозуміло за якою адресою визначено доцільним проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] в м. Харкові чи разом із нею та її чоловіком за місцем реєстрації в Португалії. Висновок №236 не містить відомостей щодо результатів обстеження житлово-побутових умов проживання дитини з матір'юза адресою: [ADDRESS] та за місцем реєстрації матері в Португалії, де мати бажає щоб проживав її син [PERSON]. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 (далі за текстом Порядок) передбачено, що для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Пунктом 73 Порядку передбачено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Проте, вимоги пунктів 72, 73 Порядку вповному обсязі не виконано, обстеження житлово-побутових умов по місцю проживання як матері, так і батька не проведено, працівником комісії до засідання не було проведено бесіду з обома батьками, не відвідано їх за місцем проживання, не складено акт за формою згідно з додатком 9 до Порядку, засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради відбулось за участі тільки матері дитини без врахування доводів батька дитини [PERSON], який на засіданні комісії присутній не був. Вищевикладене свідчить про те, що засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради проведено з порушенням процедури, передбаченої п.п. 72, 73 Порядку, без всебічного з'ясування і встановлення обставин, що мають значення для прийняття рішення, та врахування доводів батька дитини. Висновок №236 не ґрунтується на всебічно досліджених обставинах, не є достатньо обґрунтованим, оскільки не зазначені виняткові обставин у розумінні положень Сімейного кодексу України, які б свідчили про доцільність позбавлення позивача батьківських прав, та не вказано за яким місцем проживання матері доцільно проживання дитини, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved