Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав мотивуючи свої вимоги тим що, відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у сумі 25000 грн. 28 вересня 2018 року. Цей факт засвідчено розпискою, яка додається до справи. Відповідно до договору строк повернення настав 30 листопада 2018 року. На час подання позовної заяви кошти не повернуті. 17 грудня 2018 року відповідач на повідомлення позивача повідомив що кошти будуть поверненні. Позивач до 04.01.2019 року чекав, після чого звернувся з листом до відповідача та попередив про те, що змушений буде звертатися до суду. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] позикові кошти в розмірі 25000 грн., 3% річних в сумі 187,5 грн., кошти на правничу допомогу 1000 грн., судовий збір 768,4 грн. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача та підтримання вимог позову. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був попередженим належним чином, причини неявки суду невідомі. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 28.09.2018 року відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 25000 грн., та зобов`язався повернути вказану суму 30.11.2018 року, про що склав власноруч напису розписку від 28.09.2018 року. В строки передбачені в договорі позики [PERSON] не були виконані обов`язки щодо повернення суми боргу за договору позики, що у свою чергу порушує права позивача [PERSON] і які підлягають до захисту, шляхом стягнення із відповідача суми боргу. В частині 1 статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046\~Цивільного Кодексу\~України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до норм статей 1046,1047\~ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 р. у справі № 6-79цс14). Відповідно до ч. 1ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст.1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно зістаттею 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Досліджуючи умови укладено договору позики між сторонами, судом було встановлено, що ним не передбачено умови нарахування процентів за користування позикою, в тому числі у випадку якщо позичальник (відповідач) порушить строк повернення суми позики. Відповідно до ч. 1ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідач не виконав передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права [PERSON] , а отже позовні вимоги, а саме стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 25000 грн., 3% річних в сумі 187,5 грн., підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦК України\~судові витрати що складаються із сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд покладає на відповідача, відповідно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст.15,16,512,\~514,\~525,526,\~625,1046-1050 ЦК України, та

Outcome: approved