Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на наступне: між ним та відповідачем [PERSON] була домовленість про те, що відповідач продасть йому в листопаді 2015 року вантажний автомобіль, який мав перейти у власність позивача. На підтвердження зобов'язання щодо виконання позивачем обов'язку по сплаті повної суми товару (автомобіля), [PERSON] перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 17220,00 грн., однак договір купівлі-продажу так і не було укладено та відповідач відмовляється це зробити, а також на вимоги позивача відмовляється повернути грошові кошти. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на норми ч. 1 ст. 571 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму завдатку у подвійному розмірі - 34440,00 грн. та повернути за рахунок відповідача понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, на адресу суду від позивача [PERSON] поштою надійшли письмові заяви, відповідно до яких позивач просить розглянути дану цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з'явився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, на адресу суду від [PERSON] надійшли письмові заперечення стосовно позову, згідно яких відповідач заявлені до нього позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що грошові кошти які на його ім'я перерахував [PERSON] в сумі 17220,00 грн. не були завдатком чи авансом, так як ніяких договірних умов між сторонами не було, а вказану суму він повернув позивачеві повністю, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності сторін, яких належним чином повідомлено про місце, дату та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] 06.10.2015 було здійснено перерахунок коштів в сумі 17220,00 грн. на картковий рахунок [PERSON], згідно дубліката чека від 07.04.2017, призначення даного платежу: «Предоплата за автомобіль…». В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що даний платіж був завдатком, однак будь-яких підтверджень укладення між сторонами будь-яких договірних правовідносин чи зобов'язань до суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила ст. 571 ЦК Українипро залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Як випливає з цивільного законодавства, аванс - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов'язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов'язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов'язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Крім цього, ч. 1 ст. 635 ЦК Українивстановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Верховний Суд України в постанові від 13.02.2013 по справі №6-17цс12 надав такі роз'яснення: «оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.». Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Позивачем до суду не надано доказів укладення будь-якого договору з відповідачем, чи наявність інших зобов'язань останнього. Водночас відповідачем до письмових заперечень додано копії платіжних документів, які свідчать про повернення ним грошових коштів на картковий рахунок саме позивача [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо повернення суми завдатку у подвійному розмірі - не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо повернення за рахунок відповідача понесених судових витрат.

Outcome: dismissed