Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 31 березня 2017 року [PERSON] надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 40 000 грн. Зазначену суму коштів, відповідач повинна була повернути не пізніше 28 липня 2017 року включно. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується борговою розпискою, яка була написана [PERSON] власноручно. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання даного спору, шляхом пред'явлення усних та письмових вимог про добровільне погашення заборгованості, однак Відповідач їх ігнорує, грошові кошти не повертає. 21 листопада 2017 року, позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів згідно боргової розписки та повідомив про звернення до суду у разі неповернення коштів протягом 7-денного терміну. Відповідач таке повідомлення отримала, що підтверджується випискою із поштового сервісу Укрпошта. На разі, Відповідач, борг самостійно не повернула, чим порушує умови позики та його майнові права. Тому на підставі вищенаведеного [PERSON] звертається до суду в інтересах [PERSON] та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Розпискою від 31 березня 2017 року в сумі 48 189,92 грн., з яких: 40000 грн.- сума боргу; 3440,55 грн. - відсотки за користування коштами; 1248,00 грн. - інфляційні втрати; 3501,37 грн. - пеня. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 43 189,92 грн. Зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути справу у її відсутності, зменшені позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до Розписки від 31 березня 2017 року, [PERSON] отримала від [PERSON], 40 000 грн., які зобов'язалася повернути не пізніше 28 липня 2017 року (а.с.5). -2- 21 листопада 2017 року [PERSON], надіслав на адресу [PERSON] Вимогу, в якій просить погасити заборгованість по Розписці від 31 березня 2017 року. В іншому випадку Кредитор буде змушений звернутись до суду для стягнення даної заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних та інших нарахувань, пов'язаних з підготовкою та пред'явленням позовної заяви, а також судові витрати в примусовому порядку (а.с.15). З розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання вбачається, що за період з 29 липня 2017 року по 26 жовтня 2017 року та з 27 жовтня 2017 рок по 30 листопада 2017 року, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань складає - 3501,37 грн. (а.с.18). З розрахунку інфляційних збитків вбачається, що за місяці прострочення серпень - жовтень 2017 року, інфляційні збитки складають - 1248,00 грн. (а.с.19). Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 статті 549 Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З статті 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також необхідно звернути на статтю 625 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. -3- З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки остання не виконала умови Розписки від 31 березня 2017 року. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved