Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати обєктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру №[ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири №[ADDRESS], посилаючись на те, що з 09 вересня 1995 року по 17 жовтня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано квартиру №[ADDRESS], яка була оформлена на відповідачку. Вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку відповідач відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. [PERSON] позивача надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявилась, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року по 17 жовтня 2017 року, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України серії КК №357364 виданого Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області 24 грудня 1999 року виданого на імя [PERSON], та свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД №147752 від 17 жовтня 2017 року, запис №361. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано 2-х кімнатну квартиру №[ADDRESS], загальною площею 44,9 кв. м., житловою площею - 30,2 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за реєстровим №909, та право власності було зареєстровано за [PERSON], що пітдверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державіного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обсєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 18 жовтня 2017 року за №100724597. Судом встановлено, що спільним майном [PERSON] та [PERSON] є квартира під №58 у будинку №27 по вулиці Іцхака Рабіна у м. Одесі, оскільки відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved