Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, скасування запису про право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом. Після встановлення обставини смерті відповідача, [PERSON] , що мала місце 19.03.2008 року, та встановлення кола спадкоємців на підставі відповіді Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори №514/01-16 від 26.03.2019 року, зважаючи, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивачем було подано уточнений позов до спадкоємиці [PERSON] - його дружини, якій було видано свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] . Уточнений позов було прийнято судом та відповідно в порядку приписів ст. 55 ЦПК України допущено процесуальне правонаступництво. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач [PERSON] , остаточно просив суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, серії [NUMBER] від 14.04.2000 року, виданий на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №1678. Скасувати запис про право власності на вказану земельну ділянку, за [PERSON] . Визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок, загальною площею 101,9 кв. м, житловою площею 62,5 кв. м, 2005 року побудови з надвірними будівлями і спорудами та на земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дядька, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є спадкоємцем за законом свого дядька [PERSON] , який за життя придбав у [PERSON] житловий будинок незакінчений будівництвом зі ступенем готовності 15%, що був розташований на земельній ділянці, розміром 0,10 га призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Задоріною Т.В. Дергачівської ДНК 22 травня 2000 року за реєстровим №І-1077. Вказаний житловий будинок в подальшому в 2005 році спадкодавцем було добудовано. Позивач стверджує, що з набуттям права власності на житловий будинок до його дядька [PERSON] перейшло й право власності на земельну ділянку, на якій цей житловий будинок розташовано без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, що встановлювались для попереднього землевласника [PERSON] . Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельну ділянку та житловий будинок, про що винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, також подав клопотання про визначення порядку виконання рішення, розгляд справи просив здійснити за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, хоча уточнена позовна заява та повідомлення про виклик в судове засідання направлялись їй належним чином за зареєстрованим місцем проживання, та які були вручені адресату особисто, про що свідчать дані відстеження поштової кореспонденції Укрпошти. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 14.02.2018 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, спадкування після нього здійснюється за законом. Спадкоємцем [PERSON] за законом за правом представлення являється його племінник - [PERSON] , позивач по справі, мати якого - [PERSON] (рідна сестра спадкодавця та відповідно спадкоємиця другої черги за законом) померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 30.11.2018 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за №1-1078 по спадковій справі №55/2018. Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Згідно ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадщина, на яку було видано зазначене вище свідоцтво складається з незакінченого будівництвом житлового будинку 15% (п`ятнадцять відсотків), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок незакінчений будівництвом, що розташований на земельній ділянці, розміром 0,10 га призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, спадкодавець [PERSON] придбав у [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.2000 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. за реєстровим №1-1077. На момент укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, питання щодо оформлення набутого спадкодавцем, [PERSON] права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок не вирішувалось ні в договорі купівлі-продажу житлового будинку, ні шляхом укладення окремого договору відносно земельної ділянки. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , актовий запис про смерть №4517 від 21 березня 2008 року, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №4 Харківського міського управління юстиції. На підставі Відповіді від 26.03.2019 року за Вих. №514/01-16 наданої Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою зі спадкової справи №656/2008 судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла та оформила свої спадкові права спадкоємиця першої черги - дружина [PERSON] , [INFO] , яка являється відповідачем по справі, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. Як вбачається з Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП Технічної інвентаризації «ІНВЕНРОС» від 10.10.2018 року, у 2005 році [PERSON] було добудовано житловий будинок літ.«А-1», а також побудовано надвірні будівлі літ. «Б» гараж, літ. «В» літній душ, літ. «Г» вбиральня, та прибудови літ. «А -1» та літ. «А2-1» до будинку літ. «А1», внаслідок чого загальна площа будинку складає 101,9 кв.м., житлова площа - 62,5 кв.м. Згідно відомостей технічного паспорту до складу вказаного спадкового житлового будинку входять: житловий будинок, загальною площею 101,9 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м, 2005 року побудови (літ.«А-1» - будинок, загальною площею 101,9 кв.м, (приміщення 1-1 - вітальня, площею 8,9 кв. м; приміщення 2 - санвузол, площею 8,4 кв. м; приміщення 3 - житлова кімната, площею 11,3 кв. м; приміщення 4 - житлова кімната, площею 17,9 кв. м; приміщення 5 - коридор, площею 11,2 кв. м; приміщення 6 - житлова кімната, площею 13,8 кв. м; приміщення 7 - житлова кімната, площею 19,5 кв. м; приміщення 8 - кухня, площею 10,9 кв. м); літ. «А1-1» - прибудова, площею 24,3 кв. м; літ. «А2-1» - прибудова, площею 11,2 кв. м; та надвірні будівлі і споруди: літ. «Б» - гараж, 2005 року побудови, площею 48,8 кв. м; літ. «В» - літній душ, 2005 року побудови, площею 2,0 кв. м; літ. «Г» - вбиральня, 2005 року побудови, площею 2,0 кв. м; літ. «№»,«№1», «№2» - огорожа. Постановою Якименко О . І. , державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 14.09.2018 року за вих. № 1314/0231 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] з посиланням на положення п.п.4.18. п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, згідно якого за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом за вих.№ І-10/0-0.23.18-10/139-19 від 24.01.2019 року повідомило позивача, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013 року, на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] та призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, за №1678 від 14.04.2000 р. зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 21 січня 2019 року ПП «Перспектива-Земля» (Відповідь №П-3-029 від 21.01.2019 року) [PERSON] було відмовлено у розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з причин наявності запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] . Судом встановлено, що спадковий житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,10 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] сплачував нарахований йому земельний податок за земельну ділянку, на якій знаходиться спадковий житловий будинок, що підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями та квитанціями на оплату земельного податку. Згідно із ст.30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року із відповідними змінами, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. В подальшому зазначена норма Земельного кодексу була змінена та приведена у відповідність до ст. 377 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до чинної редакції зазначеної статті ЦК та ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст.30 ЗК України (в редакції 1990 року), наразі аналогічна норма закріплена в ч.4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Вищезазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц не вбачає підстав для відступу від них, дана правова позиція також підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 лютого 2019 року у справі №463/1696/15-ц.

Outcome: partial