Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] в якості відшкодування матеріальної шкоди, нанесеної майну позивача, грошову суму в розмірі 162 955,54 грн; стягнути з відповідача в якості відшкодування оплати за проведення оцінки розміру збитків - 2 500,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн; судовий збір та судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.09.2018 о 04 год. 25 хв. відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя вул. А.Ахматової та пр. Григоренка в м. Києві, не надав перевагу в русі транспортному засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , внаслідок чого відбулось зазначених зіткнення транспортних засобів, що призвело до суттєвого пошкодження транспортного засобу позивача та грубого порушення його прав як власника транспортного засобу. 16.10.2018 Дарницьким районним судом м. Києва винесено постанову по справі №753/19122/18 про визнання відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на користь держави. Оскільки, цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідачем була застрахована в ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4788836, то позивачем 25.09.2018 було подано відповідне повідомлення про настання події. З метою визначення розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , за замовленням позивача 27.09.2018 було проведено, огляд транспортного засобу, за результатами якого 29.09.2018 фізичною особою - підприємцем [PERSON] складено звіт № 279-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , згідно із яким вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , складає: 626 504,37 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає: 262 955,54 грн. Вартість проведення вказаного вище дослідження становить 2 500,00 грн. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4788836 ліміт відповідальності страховика, за шкоду спричинену майну, становить 100 000,00 грн, які ним будуть сплачені позивачу в належному порядку. Моральна шкода була безпосередньо викликана пошкодженням майна позивача, а також тим, що позивач має прикладати значні зусилля для судового захисту своїх порушених прав. Порушено звичну течію життя позивача, який вимушений витрачати час не на роботу, яка надає гроші для існування позивачу, а витрачати робочий та вільний час, здоров`я та нервові клітини на відвідування оцінювача, судів, адвокатів, подання та переподання різноманітних документів та звернень. Відповідач не тільки не приймає заходів для відшкодування нанесеної шкоди, а й повністю ігнорує позивача. 10 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Відповідач [PERSON] копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання». Представник позивача [PERSON] - [PERSON]. ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 31.05.2019. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] 23.09.2018 о 04 год. 25 хв., керуючи автомобілем з номерним знаком [NUMBER] в м. Києві, при виїзді на нерегульоване перехрестя вул. А.Ахматової та пр. Григоренка, не надав перевагу в русі автомобілю з номерним знаком [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем з номерним знаком [NUMBER] , що призвело до пошкоджень вказаних транспортних засобів, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року. Станом на день розгляду справи вказана постанова Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пошкоджений у ДТП транспортний засіб OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , згідно даних наявної інформаційної системи МВС станом на 16.03.2019 зареєстрований за позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 8045 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві вих. № 123/8045, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу . З метою визначення розміру збитку, завданого позивачу як власнику транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , на його замовленням 27.09.2018 було проведено, огляд транспортного засобу, за результатами якого 29.09.2018 фізичною особою - підприємцем [PERSON] складено звіт № 279-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] . За даними Звіту від 29.09.2018 № 279-18 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , складає: 626 504,37 грн, ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає: 176 141,99 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає: 262 955,54 грн. Відповідно до Акту № 279-18 приймання-передавання виконаних робіт (наданих послуг) від 29.09.2019 вартість проведення вказаного вище дослідження становить 2 500,00 грн, що були сплачені позивачем 29.09.2018 року відповідно до квитанції №25. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідачем була застрахована в ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4788836, у зв`язку з чим позивачем 25.09.2018 було подано відповідне повідомлення про настання події. Оскільки відповідно до Полісу № АМ/4788836 ліміт відповідальності страховика, за шкоду спричинену майну, становить 100 000,00 грн, позивач визначає матеріальну шкоду, спричинену йому відповідачем внаслідок ДТП, у розмірі 162 955,54 грн із розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 262 955,54 грн за вирахуванням суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. За вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 роз`яснюється про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, оцінюючи вказані факти в їх сукупності, беручи до уваги презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) та відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування з боку відповідача, приймаючи до уваги вимоги ст. 1194 ЦК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , в межах заявлених позовних вимог, матеріальної шкоди, спричиненої майну позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, у розмірі 162 955,54 грн, виходячи із даних Звіту № 279-18 від 29.09.2018 та наступного розрахунку: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу OPEL VIVARO, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 262 955,54 грн за вирахуванням суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, що будуть виплачені страховиком в належному порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення вартість проведення оцінки розміру збитків у сумі 2 500,00 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн суд приходить наступного висновку. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач, посилаючись на те, що моральна шкода була безпосереднього викликана пошкодженням майна, та в результаті того, що позивач має прикладати значні зусилля для судового захисту своїх порушених прав, порушено звичну течію його життя, так як він змушений витрачати робочий і вільний час, здоров`я та нервові клітини на відвідування оцінювача, судів, адвокатів, подання різноманітних документів та звернень, - не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Разом із тим, суд визнає, що протиправні винні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права останнього були порушені, в тому числі пошкодженням його майна, і природно, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як завдання моральної шкоди, шляхом зменшення відповідної суми з 20 000,00 грн до 2 000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд виходить із такого. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України ). Правовий аналіз договірним правовідносинам, які стосуються надання правової допомоги та сплати в порядку компенсації гонорару адвоката, детально викладено постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, в якій вказується, зокрема таке. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. За матеріалами справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн надано наступні письмові докази: Договір про надання професійної правничої допомоги та адвокатських послуг № 1-03/19-ФО від 14.03.2019 (а.с. 70,71), Додаткову угоду № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги та адвокатських послуг № 1-03/19-ФО від 14.03.2019 (а.с. 72), копію квитанції від 19.03.2019 (а.с. 75). Відповідно до п.п.1, 2 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги та адвокатських послуг № 1-03/19-ФО від 14.03.2019 адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту правову допомогу по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, нанесеної в результаті ДТП і здійснити представництво клієнта в суді, а клієнт зобовязуєтья оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За вивчення справи, законодавства, що застосовується до спірних правовідносин, підготовку та подання позовної заяви до суду клієнт, протягом 5-ти днів з моменту підписання цього Договору, сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 20 000,00 грн. Таким чином, убачається, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, зокрема таких як акт приймання-передачі наданих послуг, детальний розрахунок витрат, щодо надання позивачу професійної правничої допомоги за Договором про надання професійної правничої допомоги та адвокатських послуг № 1-03/19-ФО від 14.03.2019 та її оплати, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, нанесеної в результаті ДТП, в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] : в якості відшкодування матеріальної шкоди, нанесеної майну позивача, грошової суми у розмірі 162 955,54 грн, витрат з оплати за проведення оцінки розміру збитків у сумі 2 500,00 грн та моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн, а в іншій частині позову слід відмовити. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,95 грн, що сплачений ним 26.04.2019 та підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: partial