Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 22.01.1990 право власності на житловий будинок із службовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 9487 від 05.10.2020, згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ», право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , було зареєстроване за [PERSON] , як головою колгоспному двору. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, що доводиться довідкою Раковецького старостинського округу № 102 від 12.03.2021. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м, літньої кухні, стодоли, двох сараїв, двох погребів, вбиральні, криниці та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1958 році. Згідно звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 71040 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . 28 березня 2000 року [PERSON] на випадок своєї смерті оформив заповіт, яким жилий будинок з надвірними спорудами в с.Семенівка, земельну ділянку, майновий та земельний паї, цінні папери, та все інше рухоме і нерухоме майно, що буде належати йому на день смерті, розпорядив [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Раковецької сільської ради 28.03.2000 та зареєстрований у реєстрі за №39. Заповіт ніким не оскаржувався та не скасовувався. На час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс УРСР . З довідки Раковецького старостинського округу №100 від 12.03.2021 вбачається, що на час смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] проживав разом з ним. З метою реалізації своїх спадкових прав [PERSON] звернувся до Городенківської державної нотаріальної контори, де за його заявою була заведена спадкова справа №9/2007. 12.01.2007 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний [PERSON] земельний пай. Однак, нотаріус відмовила йому у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03. 2021 року. З довідки Раковецької сільської ради №784 від 09.10.2020 року вбачається, що станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ). Ніхто з перелічених осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. З часу одруження із донькою спадкодавця [PERSON] , [PERSON] постійно проживав у житловому господарстві по [ADDRESS] . Спільно з дружиною вони власними силами та коштами здійснили реконструкцію будинку, побудували літню кухню та погріб. Саме тому [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] на весь житловий будинок. Однак, з приписів законодавства стосовно колгоспного двору вбачається, що частина житлового господарства належала [PERSON] , як члену колгоспного двору. [PERSON] померла [INFO] . Заповітного рощзпорядження на випадок своєї смерті вона не залишила. Із відміток в паспорті [PERSON] про реєстрацію місця проживання та довідки Раковецького старостинського округу №99 від 12.03.2021 вбачається, що з 2000 року по день смерті [PERSON] він постійно проживав разом з нею та має підстави для успадкування її частки відповідно до вимог ст.1264 ЦК України. Спадкодавець [PERSON] розпорядив [PERSON] належний йому житловий будинок на підставі заповіту. Після його смерті позивач фактично вступив в управління спадщиною - подав заяву про прийняття спадщини та успадкував частину майна, користується спадковим майном на власний розсуд, постійно проживає у житловому будинку, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Однак, ніхто з членів колгоспного двору не звертався з приводу виділу своєї частки в натурі. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року до участі в даній справі залучено, в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , жителя с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області. 15.06.2021 (до закінчення підготовчого засідання) позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: визначити, що частка [PERSON] (який помер [INFO] ) у праві спільної сумівної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] становить 1/2 (одну другу) та частка [PERSON] (яка померла [INFO] ) у праві спільної сумівної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] становить 1/2 (одну другу); визнати за ним - [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Дана заява мотивована тим, що відповідно до ст.120 ч.1 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). З довідки Раковецької сільської ради №784 від 09.10.2020 вбачається, що станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ). Отже, їхні частки у житловому господарстві - колгоспному дворі становлять по Ѕ кожному. Державний нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію права спільної сумісної власності на спадкове житлове господарство без визначення часток, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2021 року. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд справи завершувати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] із змістом заяви про збільшення позовних вимог ознайомлена; збільшені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову; судовий розгляд справи просить проводити без її участі, про що свідчить відмітка (підпис) у заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд проводити без його участі; позовні вимоги [PERSON] у зміненій редакції визнає у повному обсязі та не заперечує щодо визначення часток померлих [PERSON] та [PERSON] у житловому господарстві по [ADDRESS] по половині та визнання права власності на Ѕ цього господарства за [PERSON] . Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Копією свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 22 січня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 247 від 13 грудня 1989 року, стверджено, що в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Даний жилий будинок (домоволодіння) зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого в цілому є[PERSON] та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 38 від 22.01.1990. Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9487 від 05.10.2020, право власності на житловий будинок, будівлі та споруди в [ADDRESS] згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. зареєстровано в Коломийському МБТІ в реєстровій книзі під реєстровим № 38 згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городенківської районної Ради 22.01.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 247 від 13.12.1989 р. (форма - приватна) за [PERSON] (голова колгоспного двору). Випискою із по господарської книги № 7, виданою Раковецьким старостинським округом стверджується, що господарство в [ADDRESS] це колишній колгоспний двір, рік побудови будинку - 1958 р., головою господарства був [PERSON] , 1926 р.н., після його смерті головою господарства стала його дружина - [PERSON] . Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 268856812 від 03.08.2021 вбачається, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 06.10.2020 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1958 р., господарські будівлі та споруди в 1958 та 1991 роках.Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 19.03.2021 становить 71040 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] становить 0,06 га, що доводиться довідкою № 102, виданою 12 березня 2021 року Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Однак, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , 1926 р.н., голова господарства; [PERSON] , 1928 р.н., дружина, що стверджено довідкою №784 від 09.10.2020, виданою виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) [PERSON] помер [INFO] в с. Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 22 від 25.09.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.09.2002 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] в с. Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, запис за №4 від 08.04.2010, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2010 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини [PERSON] входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Із копії спадкової справи № 331/2020, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] . На даний час в господарстві в [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1967 р.н., що доводиться довідкою № 101 від 12.03.2021, виданою Раковецьким старостинським округом. Що стосується вимог позивача про визначення часток [PERSON] (який помер [INFO] ) та [PERSON] (яка померла [INFO] ) по 1/2 (одній другій) у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19: визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Враховуючи те, що на момент ухвалення рішення [PERSON] та [PERSON] вже померли, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України їх цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення по 1/2 частці у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок за померлими особами, тому суд приходить до переконання, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Що стосується вимог позивача про визнання за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , то суд приходить до наступного. За життя, [PERSON] залишив заповіт, що посвідчений 28.03.2000 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради народних депутатів, згідно якого - належний йому жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Семенівка, належну йому земельну ділянку та все інше майно рухоме і нерухоме, земельний та майновий паї, інші цінні папери, з чого б вони не складалися і де б вони не знаходилися, що буде належати йому на день смерті і на що він згідно закону матиме право заповів - [PERSON] . Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій рід № 39. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 67037800 (номер в реєстрі нотаріальних дій 39), що доводиться копією Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63113294 від 05.01.2021 та копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63749019 від 01.03.2021. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). У відповідності до ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Довідкою № 100, виданою 12.03.2021Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради Івано-Франківської області підтверджується, що на час смерті [PERSON] , 1926 р.н., який помер [INFO] , а/з № 22 в господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1926 р.н., дружина [PERSON] , 1928 р.н., зять [PERSON] , 1963 р.н. Із копії спадкової справи № 9/2007, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що: - спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач), який прийняв спадщину після смерті спадкодавця, так як проживав разом із ним на час відкриття спадщини, та 02.10.2020 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом; 01.03.2021 [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 286 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності спілки селян « [INFO] », належного померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 231786; дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 67278974. - спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , [INFO] , житель с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, який успадкував свідоцтво про право на майновий пай (свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 24 від 12.01.2007). До складу спадщини [PERSON] входить також 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 228/02-31 від 02 березня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] фактично став власником Ѕ частинивищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через його реєстрацію як колгоспного двору немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на Ѕ частину частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] ,судом не встановлено, позов визнається відповідачами, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 537, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial