Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем по справі приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір про поставку товару від 18.09.2012 року, а саме: виготовлення сітілайту вартістю 12300 грн. та доставку конструкції на склад отримувача вартістю 150 грн. На виконання даного договору позивачем [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 12450 грн. згідно квитанції від 20 вересня 2012 року В той же час, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань не поставив оплачений товар на склад покупця, що передбачалось умовами договору. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тому позивач вважає, що факт укладання договору підтверджується квитанцією про сплату коштів по договору купівлі-продажу, видатковою накладною, яка оформлена [PERSON] Вважає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ціна договору - 12450 грн., що включає в себе ціну товару + транспорті витрати, обов'язок відповідача за рахунок його коштів здійснити поставку товару), однак відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. В зв'язку з цим позивач просив стягнути з ПП [PERSON] на його користь суму попередньої оплати за товар в розмірі 12450 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення у зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання. Також доповнив, що [PERSON] відправила оплачений позивачем товар, однак, неналежним чином його упакувала, відповідно до правил перевозки, в зв'язку з чим в дорозі він був пошкоджений, а тому позивач відмовився товар отримувати та відправив його [PERSON] В судове засідання відповідач ПП [PERSON] 24.07.2014 року. 24.09.2014 року та 03.10.2014 року повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, згідно довідки поштового відділення відмовилася від отримання судової повістки. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі вище вказаних обставин, підтверджених відповідними документами і ухвалити за згодою позивача заочне рішення. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що 18.09.2012 року між [PERSON] та відповідачем по справі приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір про поставку товару, а саме: виготовлення сітілайту вартістю 12300 грн. та доставку конструкції на склад отримувача вартістю 150 грн. Факт укладення договору підтверджується квитанцією про сплату коштів по договору купівлі-продажу, видатковою накладною, яка оформлена [PERSON] На виконання даного договору позивачем [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 12450 грн., що підтверджується квитанцією про сплату коштів від 20.09.2012 року. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на попередню оплату ним вартості товару згідно договору и цей факт підтверджено належним доказом - квитанцією. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було відправлено на адресу позивача предмет договору, однак, неналежним чином його упакувала, відповідно до правил перевозки, в зв'язку з чим в дорозі він був пошкоджений, а тому позивач відмовився товар отримувати та відправив його [PERSON] Факт пошкодження товару під час транспортування підтверджується листом ПП [PERSON] на ім'я [PERSON] від 15.11.2012 року, заявою [PERSON] на ім'я директора ТзОВ «Делівері» від 15.11.2012 року, копією позову [PERSON] до страхової компанії «Злагода» та ТзОВ «Делівері» від 22.04.2012 року, адресованого до Голосіївського районного суду м. Києва. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтував належним чином свої вимоги, ним сплачено вартість товару, який не отримано. Відповідач [PERSON], відмовившись від отримання судової повістки, не надала суду відповідних доказів отримання позивачем [PERSON] товару, за який отримала гроші. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар. На підставі викладеного,

Outcome: approved