Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про спонукання відповідача [PERSON] виконати умови мирової угоди визнаної ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року, шляхом примусового стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 574860 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що Уманським міськрайонним судом під час розгляду подання Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції про визначення частки майна, ухвалою від 17 вересня 2014 року визнано мирову угоду укладену між МВ ДВС, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В позові вказано, що у відповідності до п.1 мирової угоди: [PERSON] зобовязується сплатити [PERSON] кошти у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) доларів США, після відчуження будь-якої споруди, розташованої в м. Умані по вул. Інтернаціональній, 57, або по провулку Маяковського, 8, у строк на 4 місяці з дня набуття законної сили ухвалою суду про затвердження цієї мирової угоди. У випадку не відчуження зазначених споруд цей строк поновлюється аж до продажу будь-якої вищезазначеної споруди. Таким чином, [PERSON] взяв на себе зобовязання з повернення коштів [PERSON], але позивач зазначає, що з моменту укладення мирової угоди вказане зобовязання по даний час не виконується. Позивач вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від відчуження належного йому майна та у звязку з цим відмовляється сплачувати кошти. В звязку з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, але при цьому мирова угода є цивільно-правовим зобовязанням, тому за умовами укладеної мирової угоди з [PERSON] необхідно стягнути борг у відповідності до статей 610, 611, 625 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Він вказував, що у відповідача [PERSON] є можливість продати відповідні обєкти, однак не має бажання їх відчужувати, оскільки він неодноразово приводив до нього клієнтів на відповідні обєкти, однак суму, яку він виставляє за продаж нерухомості, він необґрунтовано завищив. Також він зазначав, що у відповідачів кошти є, іншим борги вони повертають, а ухиляються лише від виконання зобовязань перед ним. Також він пояснив, що відповідачі хочуть виїхати за кордон і тому у 2016 році за його заявою по даній мировій угоді було накладено арешт на нерухоме майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, - в судове засідання не зявилися, попередньо подали заяви про можливість слухання справи у їх відсутність. Також у заявах вказано, що вони довіряють представництво своїх інтересів у суді їх представнику адвокату [PERSON] В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] вказував, що позов вони не визнають в повному обсязі, у звязку з тим, що він не обґрунтований і фактично позовні вимоги по даному позову сформульовані так, що спрямовані на зміну судового рішення, що набрало законної сили, а саме ухвали Уманського міськрайонного суду від 17.09.2014 року. Представник вказував, що під час укладення мирової угоди сторони чітко домовилися з приводу її умов, в тому числі і строків відчуження обєктів нерухомості, які розташовані у м.Умань. Крім того, він зазначав, що у даний час, за заявою [PERSON], на обєкти нерухомості, які зазначені у мировій угоді, державною виконавчою службою накладено арешт. Представник відповідачів наполягав на тому, що відповідно до чинного процесуального законодавства, суд не має повноважень змінювати зміст попереднього судового рішення чи ухвали суду. Також в своїх поясненнях в суді [PERSON] посилався на положення ч. 1 ст. 530 ЦК України, де зазначено, що зобовязання, строк якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Сторони при укладені мирової угоди домовилися, що кошти [PERSON] будуть сплачені після відчуження будь-якої споруди, розташованої у м.Умань по вул.Інтернаціональній 57, або по пров. Маяковського, 8 у строк 4 місяці з дня набуття законної сили ухвалою суду. При цьому в позові позивач уже не зазначає про ці умови, тому вони оцінюють його поведінку, як намагання змінити попереднє судове рішення та умови взаємної домовленості. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, суд приходить до висновку, що в задоволенні прозову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року була постановлена ухвала про визнання мирової угоди між Уманським МВ ДВС, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За умовами мирової угоди, крім інших, [PERSON] зобовязується сплатити [PERSON] кошти у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) доларів США, після відчуження будь-якої споруди, розташованої в м. Умані по вул. Інтернаціональній, 57, або по провулку Маяковського, 8, у строк на 4 місяці з дня набуття законної сили ухвалою суду про затвердження цієї мирової угоди. У випадку не відчуження зазначених споруд цей строк поновлюється аж до продажу будь-якої вищезазначеної споруди. В мировій угоді зазначено, що [PERSON] відмовляється від усіх своїх майнових вимог та позовних заяв до [PERSON], [PERSON] та повертає останньому усі наявні оригінали боргових розписок, виданих [PERSON] в день виконання [PERSON] умов п.1 цієї мирової угоди. [PERSON] також бере на себе зобовязання не надавати будь-коли для примусового виконання виконавчий лист № 2-2245-11; 2/2318/293/2012 виданий 03 грудня 2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області до виконавчої служби. Зазначена мирова угода не була виконана, що не оспорюється сторонами по справі. Позивач та представник відповідачів у судовому засіданні вказували, що через не виконання відповідачами умов мирової угоди, позивач звернувся до ДВС і на обєкти нерухомості у 2016 році було накладено арешт, при цьому доказів на підтвердження відповідних обставин учасники судового розгляду не надали і не ставили питання про їх витребування. Відповідно до ч. 1\~ст. 175 ЦПК України\~мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. При визнанні мирової угоди ЦПК України покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди. Якщо суд після виконання зазначених обов'язків, дійшов висновку про визнання мирової угоди суд постановляє ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі. Разом із тим мирова угода визнається судом на підставі досягнутих між сторонами спору домовленостей, тому відповідальність за формулювання умов мирової угоди лежить на сторонах мирової угоди, відтак при формулюванні умов мирової угоди сторони повинні враховувати і вимоги\~Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі якщо визнана ухвалою суду мирова угода не виконується сторонами такої угоди у добровільному порядку, ухвала суду про визнання мирової угоди підлягає виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, так як така ухвала є судовим рішенням. У разі ж якщо заява про визнання мирової угоди містить необхідні для подальшого примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди реквізити, однак такі реквізити не вказані в ухвалі суду про визнання мирової угоди, питання про невідповідність ухвали суду про визнання мирової угоди вимогам, встановленим для виконавчого документа, може бути вирішено у порядку, передбаченому\~Розділом VI ЦПК України. В правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15, вказано, що відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21 квітня 1999 року, № 606-14, яка діяла на час постановлення ухвали, виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено. На момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Системний аналіз зазначених норм показує, що у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Станом на час звернення до суду з даним позовом, 08 грудня 2016 року, діє Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, № 1404, який діє по даний час. Згідно п.2 ч.1 ст.3 вказаного закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом. Таким чином, позивач [PERSON] не позбавлений права на предявлення ухвали суду про визнання мирової угоди від 17 вересня 2014 року до примусового виконання у відповідний відділ державної виконавчої служби. Заявлений позивачем спосіб захисту у вигляді спонукання відповідача [PERSON] виконати умови мирової угоди, визнаної ухвалою Уманського міськрайонного суду від 17 вересня 2014 року, шляхом примусового стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу, не в повній мірі відповідає предмету мирової угоди та її умовам визначеним в п.1 угоди, оскільки у відповідності до зазначеного пункту [PERSON] зобовязується сплатити [PERSON] кошти, після відчуження будь-якої споруди, розташованої в м. Умані по вул. Інтернаціональній, 57 або по провулку Маяковського, 8, тобто відповідач [PERSON] взяв на себе немайнове зобовязання за умови відчуження обєкта нерухомості. З огляду на викладене, враховуючи ту умову мирової угоди, що у випадку не відчуження зазначених споруд строк виконання зобовязання поновлюється аж до продажу будь-якої вищезазначеної споруди, позивачем в судовому засіданні не надані докази відчуження будь-якого із зазначених обєктів нерухомості відповідачем [PERSON], тобто настання умови з якою сторони повязували повернення коштів під час укладення мирової угоди, що була визнана судом. На підставі викладеного, ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 610, 611 ЦК України,

Outcome: dismissed