Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 16 травня 2013 року. 11 червня 2017 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Також зазначив, що з січня 2017 року відповідач припинив виплату заробітної плати. Вважає, що відповідач грубо порушив приписи законодавства, не виплативши йому заробітну плату у період з січня 2017 року по день його звільнення з роботи, а також не провівши з ним повний розрахунок у день його звільнення з роботи та по теперішній час. Таким чином позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 20\~000 грн.; середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи з 12 червня 2017 року і по день фактичного розрахунку, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 405 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволені. Належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяви про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч. 2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються \~такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що позивач з 16.05.2013 року знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР», 11.06.2017 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 16 - 20). Спір щодо виплати заборгованості по заробітній платі між сторонами виник з січня 2017 року по червень 2017 року. Згідно даних персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування щодо [PERSON] (номер облікової картки [NUMBER]), позивач працював у «Концерн стирол» відділі державної охорони при Горлівському МУ Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 37716181) та цим роботодавцем йому нараховувалася заробітна плата з січня 2017 року по червень 2017 року включно, зокрема, за січень 2017 року в сумі 4801,24 грн., за лютий 2017 року 4483,10 грн., за березень 2017 року 4926,00 грн., за квітень 2017 року 4769,34 грн., за червень 2017 року 4123,50 грн., з яких страхувальником сплачені страхові внески (а. с. 59). Отже, відомості персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування містять інформацію щодо нарахованої відповідачем заробітної плати позивачу [PERSON] за січень-червень 2017 року і ця інформація була надана відповідно до Закону України\~від 08.07.2010\~р.\~№ 2464-VI «Про збір\~та облік\~єдиного внеску\~на загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування» саме відповідачем. Ураховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обовязок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Проте відповідач будь-яких доказів на підтвердження факту виплати позивачу заробітної плати за спірний період (січень-червень 2017 року) не надав. Відповідно до частини 2 ст.\~9\~Закону України\~від 08.07.2010\~р.\~№ 2464-VI «Про збір\~та облік\~єдиного внеску\~на загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Частиною 2 ст.\~24\~вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Виходячи з норм частини 2 ст. 9, частини 2 ст. 24\~Закону України\~від 08.07.2010\~р.\~№2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд доходить висновку, що оскільки з наданих Індивідуальних відомостей про застраховану особу убачається, що страхові внески за спірний період страховиком сплачені, за відсутності інших доказів щодо не виплати заробітної плати позивачу за січень - червень 2017 року, відсутні підстави вважати, що заробітна плата позивачу за січень - червень 2017 року не виплачена. З урахуванням наведено, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень - червень 2017 року підлягають задоволенню. Звертаючись до суду, позивач обчислив належну йому заробітну плату за період з січня по червень 2017 року, виходячи з середньомісячного заробітної плати в розмірі 450 грн. на день (виходячи з середньомісячної заробітної плати в 3600,00 грн. та приблизної кількості виходів на місяць - 8 виходів) та визначив у такий спосіб її розмір 20000,00 грн. Проте такий розрахунок заробітної плати не відповідає діючому законодавству, а тому суд, не змінюючи предмет позову, а саме, спірний період невиплати позивачу заробітної плати (січень - червень 2017 року), при визначенні суми заборгованості по заробітній платі виходить з офіційних відомостей про нараховану позивачу заробітну плату за січень-червень 2017 року, які містяться у відомостях персоніфікованого обліку, і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з січня 2017 року по червень 2017 року у сумі 23103,18 грн., з яких заробітна плата за січень 2017 року 4801,24 грн., за лютий 2017 року 4483,10 грн., за березень 2017 року 4926,00 грн., за квітень 2017 року - 4769,34 грн., за червень 4123,50 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або\~уповноважений ним\~орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~ \~ \~ \~ Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд доходить висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 КЗпП України. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 12.06.2017 року по 11.06.2018 року у розмірі середнього заробітку. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 605,96 грн.(діленням заробітку за фактично відпрацьовані за останніх два місяці робочі дні на число відпрацьованих робочих днів: (березень 4926 грн. + квітень 4769,34 грн.) / 16). Ураховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 12.06.2017 року по 11.06.2018 року, що складає 96 виходів на роботу (12 х 8) при середньоденному заробітку у розмірі 605,96 грн. на загальну суму 58172,16 грн. (96 х 605,96), підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст.23,1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу існування сімї позивача через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сімя були позбавлені нормальних життєвих звязків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235, 237-1 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,

Outcome: partial