Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2006 року, реєстр. №3-1282, йому на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку з 23.03.2010 року значиться зареєстрованим його батько - відповідач по справі [PERSON], що підтверджується домовою книгою. Він не заперечував проти його реєстрації у будинку за умовою, що відповідач буде нести витрати по утриманню будинку на оплачувати комунальні послуги. Але, з моменту реєстрації і до теперішнього часу відповідач [PERSON] фактично в будинку не проживає. Факт його не проживання можуть підтвердити свідки, а також доказом його не проживання за місцем реєстрації є довідка видана комітетом самоорганізації «Бажановський» № 658 від 26.07.2013 року. Знятися з реєстраційного обліку відповідач у добровільному порядку відмовляється, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як відповідач не проживає у спірному будинку з квітня 2010 року і не несе витрати по його утриманню. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не мешкає у спірному будинку більш ніж 3 роки просить суд визнати його таким, що та втратив право користування житловим приміщення, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог дала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], оскільки його реєстрація в спірному будинку перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав як власника щодо розпорядження належним йому майном. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що раніше у нього була однокімнатна квартира, яку вони з дружиною поміняли на двохкімнатну в м. Донецьку. Потім вони з дружиною розійшлися і він пішов з цієї квартири. Його мати попросила щоб він виписався з квартири дружини та прописався у будинку його сина. Він довірився матері та сину, а вони його ошукали. З 23.03.2010 року він проживав в [ADDRESS], який належить його матері і в будинку [ADDRESS], який належить його сину, а зараз з червня 2013 року проживає у своїх знайомих, так як син вигнав його з будинку. В будь-які компетентні органи та до суду з приводу свого вселення в цій будинок він не звертався. Позивач давав свою згоду на його прописку в будинку, в якому він проживав влітку, а в зимовий період він проживав у своєї матері. Спірний будинок не є житловим, так як в ньому електропостачання та газ відрізані за борги, а вода до будинку взагалі не підведена, але він утримував цей будинок в належному стані, прибрав у підвалі, садив огород. Після того, як влітку 2013 року син вигнав його, він забрав з собою свої особисті речі. В подальшому відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 травня 2006 року, посвідченого в нотаріальному порядку та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «БТІ м. Макіївка» вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]/а.с.7,8/. З наданої суду копії домової книги, а також пред»явленого відповідачем [PERSON] паспорту громадянина України, виданого на його ім.»я вбачається, що відповідач [PERSON] з 23.03.2010 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]/а.с.5-6/. Згідно довідки, виданої комітетом самоорганізації населення «Бажановський» № 658 від 26.07.2013 року, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2010 року по теперішній час. Будинок нежитловий, так як в ньому відсутні вода, газ та світло/а.с.9/. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач є його колишнім сусідом, з яким він ніяких стосунків не підтримує, а також не підтримує ніяких стосунків з відповідачем. Йому відомо, що рік чи два роки потому відповідач [PERSON] проживав в [ADDRESS], який належить його матері. Остання скаржилася на те, що її син витрачав гроші з її пенсії і вона не хотіла проживати разом з ним. В будинку [ADDRESS], який розташований по сусідству з будинком [ADDRESS], відповідач ніколи не проживав, так як в ньому відсутні належні умови для проживання, відключені всі комунікації, немає опалення і навіть немає шпалер. Йому достовірно відомо, що відповідач [PERSON] раніше проживав в будинку своєї матері і ніколи не проживав в спірному будинку. Ремонтні роботи в спірному будинку він ніколи не проводив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він підтримує з позивачем [PERSON] дружні стосунки, з відповідачем ніяких стосунків не підтримує. Протягом останніх трьох років він практично кожного дня приходить до спірного будинку позивача [PERSON], але жодного разу не бачив там його батька [PERSON]. Останній до будинку не приходив і нічого у будинку не робив. Він влітку допомагав позивачу прибирати в його будинку, вивозити сміття. В цьому будинку немає води, світла та газу. Йому достовірно відомо, що відповідач не проживає в [ADDRESS] понад 3-х років і його особистих речей у цьому будинку немає, участі в утримані та ремонті спірного будинку він не приймав. Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, відповідно до якої, до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з ним не укладався і він, в розумінні ст.64 ЖК України, є лише колишнім членом сім»ї власника спірного будинку, як його батько, і саме з цих підстав він був зареєстрований в спірному будинку. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійснені позивачем [PERSON] права власності на будинок, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним приміщенням, оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач не проживає без поважних причин у спірному будинку з квітня 2010 року, не бере участі у витратах, пов»язаних з ремонтними роботами та утриманням житла, що свідчить про те, що відповідач не ставиться до цього житла, як до свого постійного міста проживання та втратив до нього будь-який інтерес. При цьому суд також враховує, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторони у процесі і не надав суду жодного з доказів в обґрунтування своїх заперечень і таких, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved