Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, треті особи: Запорізька митниця, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС про виключення майна з під арешту, вказавши у позові, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2001 року, по адміністративні й справі № 3-348\\2001, з позивача [PERSON] стягнуто на користь держави 11580 гривень. Постанова набрала чинності 23 травня 2001 року. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 04.06.2002 року на підставі виконавчого листа № 3-348\\01, виданого 09.07.2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя накладено арешт на квартиру [ADDRESS], частина якої належить позивачу на підставі Свідоцтва № 802 про право на житло, виданого Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя 08.04.1998 року. Про наявність постанови про арешт майна, позивачу стало відомо у вересні 2015 року після його звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON], померлої 23 серпня 2005 року. Проте, згідно повідомлення від 03 листопада 2015 року № 36994 Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2006 року по 2015 рік виконавче провадження, де боржником є [PERSON] до Ленінського відділу виконавчої служби не надходило. Відповідно до листа від 11 листопада 2015 року заступника начальника Запорізької митниці ДФС згідно наявної в Запорізькій митниці ДФС інформації жодних відомостей стосовно виконання [PERSON] постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя в справі № 3-384\\2001 до Запорізької митниці не надходило. Таким чином, позивач вважає, що наявність арешту на майно, яке є його власністю є порушенням його прав, тому він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Адвокат позивача у судовому доводив суду, що за змістом повідомлення від 03.11.2015 року № 36994 Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавче провадження, де боржником є [PERSON] до Ленінського відділу державної виконавчої служби за період з 2006 року по 2015 рік не надходило та не перебуває. Таким чином є підстави вважати, що визначені законом строки пред»явлення до виконання виконавчого документу сплинули. Крім того, заява від стягувача про поновлення пропущеного по поважній причині строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» з 2002 року до цього часу до суду не надходила, тому у суду є підстави для виключення майна, що належить позивачу з під арешт. До того ж, адвокат позивача звернув увагу суду, що відповідно до частини 7 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Станом на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою, мінімальна заробітна плата в України складає 1378,00 грн. Відповідно десять розмірів мінімальної заробітної плати складають 13 780 грн. Представник відповідача у судовому засіданні не навів суду підстав в обґрунтування своїх заперечень. Просив суд ухвалити рішення на розсуд суду. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, проте надали суду письмові заяви про слухання справи без участі їх представників. Проти позову не заперечували. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2001 року, по адміністративні й справі № 3-348\\2001, з позивача [PERSON] стягнуто на користь держави 11580 гривень. Постанова набрала чинності 23 травня 2001 року. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 04.06.2002 року на підставі виконавчого листа № 3-348\\01, виданого 09.07.2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя накладено арешт на квартиру [ADDRESS], частина якої належить позивачу на підставі Свідоцтва № 802 про право на житло, виданого Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя 08.04.1998 року. Про наявність постанови про арешт майна, позивачу стало відомо у вересні 2015 року після його звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON], померлої 23 серпня 2005 року. Проте встановлено, що згідно повідомлення від 03 листопада 2015 року № 36994 Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2006 року по 2015 рік виконавче провадження, де боржником є [PERSON] до Ленінського відділу виконавчої служби не надходило. Також, матеріалами справи було підтверджено, що відповідно до листа від 11 листопада 2015 року заступника начальника Запорізької митниці ДФС згідно наявної в Запорізькій митниці ДФС інформації жодних відомостей стосовно виконання [PERSON] постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя в справі № 3-384\\2001 до Запорізької митниці не надходило. Зазначена обставина порушує право власності позивача на квартиру, оскільки позивач не має можливості на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб розпоряджатися своїм майном, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ст.,ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Перевіркою ЄДРВП інформація щодо примусового виконання вимог вищевказаного виконавчого документа відсутня, та надати будь-яку інформацію щодо зняття арешту не надається можливим, у зв'язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, якій належить майно, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», передбачає, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Зважаючи на те, що матеріали виконавчого провадження на підставі якого було накладено арешт знищені, строк пред'явлення до виконання постанови Ленінського районного суду від 04 червня 2002 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 11580 гривень вже сплинув, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача.

Outcome: approved