Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних нарахувань, процентів за прострочення повернення позики та курсової різниці. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 20 грудня 2008 року між сторонами у справі укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 261 000,00 гривень, які [PERSON] зобов'язався повернути до 20 грудня 2009 року. Факт передачі обумовленої суми позивачем відповідачу зафіксовано письмовою розпискою. При цьому, сторонами встановлено грошовий еквівалент вказаної суми в іноземній валюті доларах США. У встановлений договором термін відповідач [PERSON] не повернув позивачу [PERSON] суму позики, після чого [PERSON] звернувся відповідною з позовною заявою до суду. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №\~080/7317/2012 від 18 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму позики в розмірі 261 000,00 гривень, проценти за користування позикою за період з 21.12.2009 по 05.12.2012 в розмірі 62 751,09 гривень та нарахування за індексом інфляції в розмірі 40 194,00 гривен. Вказане рішення відповідачем [PERSON] не виконане, сума позики позивачу не повернута, через що [PERSON] знову звернувся до суд з позовом. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №\~317/1161/13?ц від 07 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] проценти за користування позикою за період з 05.12.2012 по 08.08.2013 в розмірі 42 010,28 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 783,00 гривень. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року. Зазначені судові рішення відповідач [PERSON] також не виконав і [PERSON] знову звернувся до суду з позовом. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року у справі № 317/5007/14-ц позовні вимоги було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі 43 179,43 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 45 591,62 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 93 960,00 гривень та різницю, на яку збільшилась сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 851 059,81 гривень. Оскільки вказані рішення суду відповідачем [PERSON] виконані не були, позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду. 12 березня 2016 року позивач збільшив суму позовних вимог внаслідок збільшення періоду нарахування стягуваних сум. Предмет та підстава позову, при цьому, не збільшувались. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 66-68). Зазначив, зокрема, наступне. Посилання позивача на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року є необґрунтованим, оскільки це рішення було скасоване Апеляційним судом Запорізької області в частині стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці. Крім того, застосування вимог статті 625 ЦК України в даному випадку є необґрунтованим, оскільки правовідносини між сторонами в даній справі виникли до ухвалення попередніх судових рішень і, після набрання ними законної сили, фактично стали деліктними, а не зобов'язальними. Також представник відповідача зазначив, що станом на 25 травня 2015 року залишок боргу [PERSON] перед [PERSON], на який може нараховуватись сума за індексом інфляції, становить 182 961,57 гривень, а не 261\~000,00 гривень. Нарахування процентів за користування позикою, інфляційних нарахувань та процентів за прострочення повернення позики не може узгоджуватись з нормами матеріального права, оскільки відповідач фактично позбавлений можливості виконати зазначені судові рішення через арешт його рухомого та нерухомого майна органами Державної виконавчої служби. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 0810/7317/2012 від 18 лютого 2013 року, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за позикою в розмірі 261\~000,00 гривень, проценти за користування позикою в розмірі 62\~751,09 гривень та інфляційні нарахування в розмірі 40\~194,00 гривень (а.с. 9-12). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2013 року зазначене рішення суду першої інстанції було залишено в силі (а.с. 13-16). В матеріалах справи також міститься копія рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/1161/13-ц від 07 жовтня 2013 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 42\~010,28 гривень та інфляційні нарахування в розмірі 783,00 гривень (а.с. 17,18). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 19, 20). З копії рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі №\~317/5007/14-ц від 23 червня 2015 року вбачається, що даним рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 43\~179,43 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 45\~591,62 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 93\~960,00 гривень та різницю, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 871\~059,81 гривень (а.с. 21-24). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано в частині стягнення суми курсової різниці. В решті рішення Запорізького районного суд Запорізької області від 23 червня 2015 року було залишено без змін (а.с. 69-74). Позивачем до матеріалів справи додано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року (провадження № 6-108св16) якою рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення різниці, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США скасовано, справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд (а.с. 105-107). Наявність між сторонами зобовязальних правовідносин за договором позики, розмір суми неповернутої позики та інші обставини встановлено зазначеними вище судовими рішеннями, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню через преюдиційність вказаних рішень. При цьому, суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що після стягнення основної суми позики правовідносини між сторонами перейшли з зобовязальних в деліктні, оскільки відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки зобовязання [PERSON] перед [PERSON] станом на момент розгляду справи не виконане, суд вважає необхідним відхилити доводи відповідача в цій частині та застосувати ті правові механізми, які встановлені Цивільним Кодексом України щодо невиконаних зобовязань, та про які просить позивач. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду справи відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання, взяті ним на себе згідно з договором позики, та продовжує фактично користуватись позикою. Станом на 10 березня 2016 року офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним Банком України становив 26,182756 гривень за 1 долар США. Суд, перевіривши розрахунок позову в даній частині, які наведено позивачем в письмових поясненнях (а.с. 64, 65), констатує, що він проведений арифметично вірно (з урахуванням раніше стягнутих сум) та не спростований відповідачем, що є підставою для задоволення позовних вимог в даній частині. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У звязку з тим, що сторонами в даній справі не було встановлено розмір процентів, то їх розмір має відповідати рівню облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимоги кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, дослідивши розрахунок позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою, процентів за прострочення повернення позики та інфляційних нарахувань (а.с. 64-65), приходить до висновку про його обґрунтованість, що, відповідно, є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved