Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON] з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, та про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА № 9 від 23.01.2013 року позивачу надано згоду на зустрічі з дітьми та зобовязано [PERSON] привозити дітей у визначений день перша та третя неділя місяця з 11.00 до 17.00 для зустрічі з батьком на центральний вокзал м. Києва біля центрального входу. Відповідачка взяті на себе зобовязання не виконувала. З березня по липень 2015 року відповідачка покинула дітей, діти проживали разом з позивачем та перебували на його утриманні і він повністю самостійно займався їх вихованням. В цей період діти проживали разом з позивачем у будинку батьків позивача, де у них була окрема дитяча кімната. Старшу доньку позивач влаштував у 1 клас Буштинської [PERSON] ступенів, а меншу до дитячого садка. У липні 2015 року позивач подав до органу опіки та піклування Тячівської РДА заяву про визначення місця проживання дітей з батьком. Дізнавшись про це, відповідач приїхала та забрала дітей, при цьому посилаючись на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.01.2014 року про розірвання шлюбу, у якому також було вказано, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з матірю. Відповідачка поїхала з дітьми у невідомому напрямку, не повідомивши позивачу адресу проживання його доньок. З метою пошуку місця проживання дітей позивач звертався до органу опіки та піклування Тячівської РДА. При зясуванні місця знаходження відповідачки та дітей, було встановлено, що [PERSON] зареєструвала місце проживання в [INFO], але за вказаною адресою вона не проживала. Потім позивач зясував, що у 2013 році відповідачка проживала у [INFO]. За вказаною адресою позивач відповідачку не виявив. 19.08.2015 року позивач поїхав у м. Сквира Київської області за місцем реєстрації [PERSON] матері відповідачки, де виявив доньок. Але у побаченні з дітьми [PERSON] позивачу відмовила. Таким чином відповідачка, забравши дітей у позивача, сама не займається їх вихованням, залишивши їх у своєї матері. При цьому позивач позбавлений можливості, як батько дітей, приймати участь у їх вихованні. При цьому відповідачка є неврівноваженою людиною, схильною до суїциду, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заподіяння відповідачкою самій собі тілесних ушкоджень. Відповідно до письмового висновку № 195 від 30.07.2015 року органу опіки та піклування Тячівської РДА батьком дітей [PERSON] створено всі умови для проживання дітей, вони можуть бути передані батьку на виховання. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. До обґрунтування позову додав, що відповідачка усіляким чином перешкоджає йому виконувати свої батьківські обовязки, не надає можливості бачити дітей, спілкуватися з ними. Сама відповідачка вихованням та розвитком дітей не опікується. Так, забравши дітей від нього, відповідачка не влаштувала їх до навчальних закладів, хоча за віком [PERSON] мала йти до першого класу загальноосвітньої школи, куди і влаштував її позивач у с. Буштин. Лише після втручання служби в справах дітей Сквирської РДА Київської області, відповідачка влаштувала обох доньок до дитячого садка. Відповідачка з дітьми не займається, діти худі та недоглянуті. Відповідачка не має жодних доходів, крім аліментів, які він сплачує відповідачці на утримання доньок [PERSON] та [PERSON]. Крім того, відповідачка проживає у будинку своєї сестри, без реєстрації. Власного житла відповідачка не має, тоді як у нього мається будинок на праві приватної власності. Крім двох доньок [PERSON] та [PERSON], з відповідачкою разом проживає третя дитина відповідачки від першого шлюбу, а також мати [PERSON] - [PERSON], яка має психічне захворювання. Таким чином, він вважає, що відповідачка не має можливості створити необхідні умови для повноцінного життя та розвитку його доньок. Він офіційно працевлаштований, має можливості виховувати та піклуватися про своїх дітей. Він відвідував доньок після першого травня 2016 року, відповідачка знову намагалася перешкодити йому зустрітися з доньками, але йому допомогла голова Великополовецької сільської ради, на території якої проживає відповідачка. Коли він побачив доньок, то звернув увагу, що вони вдягнуті у речі, які їм не підходять за розміром, у доньок відсутні золоті сережки, які він їм придбавав, у вухах вдягнуті прості сережки, від яких у доньок у вухах гній. Обидві доньки дуже схудли, вони не доглянуті, не причесані. Також дівчатка не розвиваються, забулися як рахувати, не вивчають вірші і т.д. Загалом, на його думку, з дітьми ніхто не займається. Кароліна повинна була ходити до першого класу школи, однак, відповідачка до школи її не відвела, дівчинка досі відвідує дитячий садочок. Його обурило також те, що дівчатка на Великдень навіть пасочок не їли, у них не було свята. Старша донька [PERSON] страждає на захворювання бронхіальна астма, потребує лікування, якого відповідачка не має змоги надати дитині. Вважає, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обовязки. Тому просить визначити місце проживання доньок з ним. У випадку, якщо суд дійде висновку, що діти залишаться проживати з відповідачкою, просить визначити спосіб участі його у вихованні дітей. Визначити йому дні коли він зможе безперешкодно та у відсутність відповідачки вільно спілкуватися з доньками, проводити з ними час. Представник позивача також підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовах та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 11.03.2016 року позовні вимоги не визнала. [PERSON] заперечень зводиться до того, що вона не бажає, щоб доньки спілкувалися з батьком. Вона дійсно залишала їх на проживання у батька на протязі декількох місяців, вона в цей час знаходилася в м. Києві, працювала. Потім вона зі своїм батьком приїхала до позивача та забрала доньок. Вона не повідомляла позивачу адресу, за якою вона буде проживати з доньками. Її батько допоміг їй зареєструвати місце проживання в [INFO], але за адресою реєстрації вона ніколи не проживала, навіть ніколи не бувала в смт. Ріпки. Це вона робила навмисно, щоб позивач не знайшов її та доньок. Власного житла вона не має, проживає разом зі своєю матірю та трьома дітьми у будинку своєї сестри в с. Великополовецьке. За цією адресою сестра її та дітей не зареєструвала. Доходів, крім аліментів на доньок [PERSON] та [PERSON],що сплачує позивач, вона не має. Золоті прикраси доньок дійсно здавала у ломбард. До соціальних служб ніколи не зверталася, допомоги на дітей не оформлювала та не отримувала. Не заперечувала той факт, що її мати [PERSON], яка проживає разом з відповідачкою та малолітніми дітьми страждає на психічне захворювання. Стверджувала, що діти бояться позивача та не бажають з ним спілкуватися. Вважає, що можливо спитати думку старшої доньки щодо того, чи бажає вона жити з батьком чи з матірю. Відповідач [PERSON] більше в судові засідання не зявлялася. Представник третьої особи органу опіки та піклування Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області в судовому засіданні пояснила, що відповідачка разом з дітьми та своєю матірю проживають у с. Великополовецьке без реєстрації. Будинок належить на праві власності сестрі відповідачки. Скарг на поведінку відповідачки від односельців не надходило. На скільки їй відомо доньки відповідачки відвідують дитячий садок. Зауважень з приводу виконання батьківських обовязків до відповідачки з боку органу опіки та піклування не було. У вирішенні спору поклалася на розсуд суду, але вважає, що можливо дітей залишити і з матірю. Представник третьої особи служби в справах дітей Ріпкинської РДА, після дослідження всіх обставин справи, дійшла висновку, що доцільніше дітей передати на виховання батьку, оскільки він має більше можливостей забезпечити донькам належне виховання, розвиток та утримання. Представники третіх осіб служби в справах дітей Тячівської РДА Закарпатської області та служби в справах дітей Сквирської РДА Київської області в судові засідання не зявлялися. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено під час судового розгляду, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.01.2014 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження записаний позивач. На час розгляду справи діти проживали з відповідачкою. Згоди щодо місця проживання дітей та способу участі батька - позивача у справі у вихованні дітей, на час розгляду справи між сторонами не досягнуто. З висновку органу опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації Закарпатської області від 30.07.2015 року № 195 встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою про визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] При розгляді заяви [PERSON] було зясовано, що відповідно до інформації Буштинської селищної ради малолітні [PERSON] та [PERSON] більше 4-х місяців знаходилися на повному утриманні батька, якому у вихованні онуків допомагали бабуся з дідусем, оскільки мати дітей, [PERSON] на території смт. Буштино не проживає і місце перебування її невідоме. [PERSON] щоденно відвідувала дитячий заклад і її постійно приводив та забирав батько. [PERSON], також батьком влаштована до 1-го класу Буштинвської [PERSON] ступенів. Представником служби в справах дітей державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: смт. Буштино, вул.. Лесі України, 33, в результаті якого встановлено, що умови проживання хороші, в помешканні чисто та затишно, є в наявності вся необхідна побутова техніка, до будинку підведено газо- та водопостачання. Для дітей є окремо відведена кімната, місце для навчання, ігор, відпочинку. [PERSON] характеризується позитивно. Виходячи з наведеного, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] створив всі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дітей, що дає можливість залишити малолітніх на вихованні у батька. Викладене у висновку підтверджується копією акту обстеження матеріально побутових умов [PERSON] за адресою: смт. Буштино, вул.. Лесі Українки, 33, копією характеристики, виданої Буштинським селищним головою, на [PERSON], довідкою Буштинського дошкільного навчального закладу, копіями довідок виконавчого комітету Буштинської селищної ради, копією довідки Буштинської [PERSON] ступенів. З копії договору дарування житлового будинку від 27.10.2009 року встановлено, що позивач являється власником житлового будинку в с. Пищаче, вул. Українська, 182, Коломийського району Івано-Франківської області. З довідки ДП «Ламелла» встановлено, що позивач [PERSON] працює в ДП «Ламелла» з 04.02.2016 року столяром проектно-експериментальної дільниці. З копій банківських квитанцій, наданих позивачем, вбачається, що він регулярно сплачує аліменти відповідачці на утримання дітей. Рішенням Коломийського міськрайонного суду [PERSON] Франківської області від 18.09.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину. З копії довідки, виданої виконкомом Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації в селі Великополовецьке Сквирського району Київської області разом з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Копією характеристики на [PERSON] підтверджується, що відповідачка характеризується позитивно. З копії акту обстеження умов проживання встановлено, що дійсно [PERSON] проживає у будинку, що належить [PERSON] Разом з [PERSON] без реєстрації у будинку проживають троє малолітніх дітей та мати відповідачки [PERSON] З копій довідок, виданих Великополовецьким навчально виховним комплексом, видно, що [PERSON] та [PERSON] відвідують дитячий садок. З копії довідки Джураківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] в період з березня 2013 по лютий 2015 року проживала в [INFO] разом з доньками [PERSON] та [PERSON]. З розписок, виданих відповідачкою, що нею підтверджено в судовому засіданні, встановлено, що вона дійсно здала до ломбарду золотий ланцюжок дитини, а також зобовязувалася привозити на побачення дітей. Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, [PERSON] з 2013 року не має доходів. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у [PERSON] відсутнє будь яке нерухоме майно. Відповідачка також не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Сквирської районної державної адміністрації, відповідно не отримує соціальної допомоги. З оглянутого судом відеозапису зустрічі позивача з дітьми, яка відбулася після першого травня 2016 року видно, що доводи відповідачки про небажання дітей спілкуватися з батьком, безпідставні. Як вбачається з відеозапису, у позивача налагоджений контакт з доньками, з їх боку видно прихильність та любов до батька. З досліджених матеріалів суд робить наступні висновки. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій резолюцією Генеральної Асамблеї ООН, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матірю. Поряд з цим, зазначена Декларація не являється міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи у сфері забезпечення прав дитини і носить виключно рекомендаційний характер під час формування внутрішнього законодавства. Згідно з ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка є частиною законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, Конвенцією про права дитини закріплено принцип рівності прав і обовязків обох батьків відносно дитини. Вказаний принцип знайшов своє відображення у національному сімейному законодавстві. Так, у відповідності до ст. 140 Сімейного кодексу України (далі СК), мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частина 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, судом. У свою чергу, ч.2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, при вирішенні питання щодо місця проживання дітей, необхідно виходити з балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей та обовязком батьків діяти в їх інтересах. При вирішенні спору про визначення місця проживання дітей, суд виходить з принципу рівності прав і обовязків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Також беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши обставини, встановлені під час розгляду справи, суд звертає увагу на таке. Позивач [PERSON] має житло житловий будинок, належний йому на праві власності, тобто постійне місце проживання, має постійний дохід, офіційно працює, має допомогу у вихованні дітей з боку своїх батьків. Під час проживання з позивачем, діти були влаштовані до дитячого та шкільного закладів, відповідно до свого віку та рівня розвитку, отримували належне піклування, медичну допомогу та догляд. З акту обстеження побутових умов за місцем проживання позивача видно, що для дітей у будинку позивача створені належні умови для проживання в окремій кімнаті, мається місце для навчання, відпочинку, гри. Позивачем, враховуючи його майновий стан, може бути надане належне лікування та підтримання стану здоровя доньки [PERSON], яка має захворювання дихальних шляхів. З оглянутих судом відеозаписів, представлених позивачем, суд встановив, що діти мають прихильність до батька позивачу у справі. Поряд з цим, відповідачка у справі [PERSON] не має самостійного доходу, при цьому не вчиняє жодних дій для звернення до соціальних служб для отримання допомоги на дітей. Більше того, відповідачка реалізує майно дітей коштовні прикраси, що підтверджено матеріалами справи, що свідчить про скрутне матеріальне становище [PERSON] Вона також не має власного житла, постійно змінює реєстрацію місця проживання, по суті веде кочовий спосіб життя, на час розгляду справи у суді, взагалі, з невідомих причин, зареєстрована у смт. Ріпки, де вона ніколи не проживала. Відповідачка, порушуючи права батька на спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, перешкоджає зустрічам позивача з дітьми, що не сприяє нормальному моральному та психологічному розвиткові дітей. Враховуючи викладене, суд приймаючи до уваги всі встановлені обставини, приходить до висновку, що позивач має змогу створити більш сприятливі умови для виховання, розвитку та матеріального забезпечення дітей. Таким чином, позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком підлягають задоволенню. Оскільки, судом визначається місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком, тобто він буде виконувати обовязки та реалізовувати свої права щодо виховання дітей в повному обсязі, тому позовні вимоги щодо визначення способу участі позивача у вихованні цих малолітніх дітей не мають сенсу, а відповідно задоволенню не підлягають. З відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial