Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, стягуваних з нього - [PERSON] в користь [PERSON] на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02.10.2017 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менше і не більше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи вимоги обставинами зміни свого сімейного стану та погіршення матеріального становища, які виникли у зв`язку з фактами укладення нового зареєстрованого шлюбу з [PERSON] та народження сина [PERSON] , [INFO] , що в свою чергу спричинило виникнення у позивача законних обов`язків з приводу матеріального утримання дитини [PERSON] та дружини [PERSON] до досягнення їх спільною дитиною трьох років. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що розмір стягуваних за судовим рішенням аліментів на утримання однієї дитини - 1/4 частка від доходу платника аліментів - передбачений законом та є мінімальним розміром достатнім для утримання дитини; позивач фізично здоровий, працевлаштований та має високий заробіток, тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задоволити, з мотивів у ньому наведених. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Відтак, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02.10.2017 року у справі № 286/2764/17 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше і не більше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, з 16.08.2017 року і до [INFO] , тобто до досягнення [PERSON] повноліття; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) з 16.08.2017 року і до [INFO], тобто до досягнення [PERSON] трьох років. В даний час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що з часу ухвалення рішення Овруцьким районним судом Житомирської області від 02.10.2017 року його сімейний стан та матеріальний стан змінилися, що свідчить про наявність підстав для зміни розміру аліментів, стягнутих судом на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від іншого зареєстрованого шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану. При цьому такі положення закону не виключають і одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Вказаний висновок узгоджується із останньою позицією Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В даному випадку вирішуючи спір, суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини [PERSON] , [INFO] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів на старшу дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Так, відповідно до рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02.10.2017 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що із моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. А тому зазначені обставини не можуть бути враховані судом при ухваленні судового рішення. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Тому

Outcome: dismissed