Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про повернення 130000 грн. боргу, 1030 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу, мотивуючі, що 5 серпня 2013 року відповідач отримав від нього 130000 грн., про це надав розписку, зазначивши факт отримання грошей та зобов’язався повернути грошові кошти до 9 серпня 2013 року, однак до цього часу борг не сплатив, тому просить суд стягнути несплачену суму позики та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] заявив зустрічний позов до позивача [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним, посилаючись, що з 12 квітня 2010 року він працював в Кременчуцькій філії ТОВ «Автотехцентр-3000», на посадах менеджера, в.о. директора, а з 20 серпня 2010 року директора філії. Згідно установчих документів 74% компанії належать [PERSON] Відповідно до наданих повноважень, матеріально відповідальними особами по філії є комірники [PERSON] та [PERSON], його повноваження обумовлені довіреністю. В липні 2013 року в зв’язку з отриманням більш вигідної пропозиції працевлаштування, ним була написана заява про звільнення, на цей час мала місце заборгованість з боку [PERSON] перед ТОВ «Автотехцентр-3000», тому ним була написана розписка комірнику [PERSON] на суму нестачі товарно-матеріальних цінностей, згідно акту інвентаризації №15 від 29.07.2013 року в розмірі 128570 грн. 43 коп. В подальшому була досягнута домовленість з засновником ТОВ [PERSON], що останній зобов’язується не звертатись до правоохоронних органів, а він в свою чергу переписав розписку на його ім’я, начебто отримав 5 серпня 2013 року позику на суму 130000 грн. з терміном повернення 9 серпня 2013 року. Однак [PERSON] порушив умови домовленості і в грудня 2013 року звернувся в суд з позовом про стягнення боргу та як стало відомо ТОВ «Автотехцентр-3000» також звернулось до правоохоронних органів з заявою про надання його діям правової оцінки. Зважаючи на наведене відповідач [PERSON] відмовляється від раніше визнаного в попередньому судовому засіданні факту отримання від [PERSON] грошей за договором позики та просить визнати цю угоду недійсною. ТОВ «Автотехцентр-3000» надало суду заяву про визнання його третьою особою по справі з самостійними вимогами щодо предмету спору, а саме стягнення з відповідача [PERSON] 92079 грн. 50 коп. завданої шкоди та 920 грн. 80 коп. судового збору, мотивуючі, що відповідач заперечуючи позовну заяву [PERSON] посилається на погашення ним заборгованості перед позивачем шляхом передачі ТОВ «Автотехцентр-3000» товарно-матеріальних цінностей, однак товариство отримувало від [PERSON] відшкодування недостачі, виявленої після його звільнення. Так, з 12.04.2010 року [PERSON] працював у Кременчуцькій філії ТОВ «Автотехцентр-3000» на посадах до 20.07.2010 року менеджера, до 20.08.2010 року в.о.директора і до звільнення 07.08.2013 року директора філії. Матеріально-відповідальною особою відповідач не був. Після його звільнення були проведені інвентаризації 31.07.2013 року та 12.11.2013 року, згідно яких виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 155570 грн. 43 коп. Відповідач визнав заборгованість перед ТОВ «Автотехцентр-3000» та частково погасив, надавши товарів на суму 63490 грн. 93 коп., решта боргу в сумі 92079 грн. 50 коп. непогашені і до цього часу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пред’явлений зустрічний позов не визнав, посилаючись що надав [PERSON] позику, як фізична особа, відшкодування не отримав, ні яких доручень працівникам ТОВ «Автотехцентр-3000» на отримання від відповідача товарно-матеріальних цінностей в рахунок погашення перед ним боргу, не надавав. Представники відповідача [PERSON] позов [PERSON] не визнали, мотивуючі, що він грошей не отримував, а розписка є підтвердженням боргу перед ТОВ «Автотехцентр-3000», який частково сплатив, тому позов товариства визнають частково з відрахуванням вартості повернутих товарно-матеріальних цінностей та автомобіля [NUMBER], переданого племінниці позивача [PERSON] на підставі доручення. Представник ТОВ «Автотехцентр-3000» підтримала позовні вимоги товариства в повному обсязі, підтвердила, що відповідач [PERSON] працюючі на посаді директора Кременчуцької філії не був матеріально-відповідальною особою, тому повинен відшкодувати виявлену актами інвентаризації нестачу товарно-матеріальних цінностей, як шкоду завдану підприємству не при виконанні трудових обов'язків, та заперечила наявність будь-яких домовленостей на отримання працівниками ТОВ від [PERSON] товарів в рахунок погашення боргу особисто перед [PERSON] за розпискою. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов ТОВ «Автотехцентр-3000» підтримали та пояснили, що директором Кременчуцької філії [PERSON] замовлялись деталі до його власного автомобіля через філію, з обіцянкою сплатити їх вартість в подальшому, та за його вказівкою видавались запасні частини іншим особам, які повинні були розрахуватися під його гарантію, що призвело на час звільнення [PERSON] до нестачі. Третя особа [PERSON] підтвердила, що її поставили до відома про оформлення на її ім’я генеральної довіреності на автомобіль ГАЗ-33023, як вона зрозуміла цей автомобіль надав [PERSON], як гарантію сплати заборгованості перед ТОВ «Автотехцентр-3000». Третя особа [PERSON] в судові засідання не з’явився, повідомлявся належним чином за адресою вказаною відповідачем. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, з’ясував, що 5 серпня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 130000 грн., про це надав розписку, зазначивши факт отримання грошей та зобов’язався повернути грошові кошти до 9 серпня 2013 року. Твердження представників відповідача про безгрошовість договору позики з посиланням, що розписка є підтвердженням боргу перед ТОВ «Автотехцентр-3000», який частково сплачений шляхом передачі товарно-матеріальних цінностей, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтується лише на припущеннях та суперечить чинному законодавству. Так, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, є обов’язковими для всіх судів України. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.09.2013 року №6-63цс12 передбачено, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того відповідачем [PERSON] не надано доказів надання [PERSON] повноважень працівникам товариства на отримання від нього товарів в рахунок погашення боргу за розпискою. При таких обставинах, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині стягнення з [PERSON] на його користь боргу за договором позики в сумі 130000 грн. та 1030 грн. судового збору, в частині відшкодування 2000 грн. оплати допомоги адвоката, суд вважає необхідним відмовити, оскільки граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, диференційована в залежності від платника. Так, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, проте представником позивача не надано, такого розрахунку. Зустрічний позов [PERSON] не підлягає до задоволення в повному обсязі,оскільки не знайшов підтвердження в судовому засіданні. Разом з цим, вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Автотехцентр-3000», суд також не знаходить підстав для їх задоволення. Судом з’ясовано, що відповідач [PERSON] працював в Кременчуцькій філії ТОВ «Автотехцентр-3000» з 12.04.2010 року на посаді менеджера, з 20.07.2010 року в.о. директора, а з 20.08.2010 року по день звільнення 07.08.2013 року, на посаді директора філії. Після його звільнення були проведені інвентаризації від 31.07.2013 року та від 12.11.2013 року, згідно яких виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 155570 грн. 43 коп. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки повної матеріальної відповідальності працівника за шкоду заподіяну з їх вини підприємству. Представник товариства наполягає, що шкода підприємству завдана відповідачем не при виконанні трудових обов'язків, п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, що суперечить матеріалам інвентаризацій та поясненням третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно яких за вказівкою [PERSON], саме як директор філії, видавались запасні частини стороннім особам, які повинні були в подальшому розрахуватися під його гарантію, замовлялись та видавались запасні частини для ремонту його особистого автомобіля. Крім того суд враховує, що ТОВ «Автотехцентр-3000» звернулось до правоохоронних органів з заявою про заволодіння [PERSON] грошовими коштами підприємства, відповідно до проведених інвентаризацій, і за цією заявою відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України та на час розгляду справи остаточне рішення не прийняте. Таким чином суд вважає, що ТОВ «Автотехцентр-3000» невірно обраний спосіб захисту власних прав.

Outcome: partial