Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтовання поданого позову вказано, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . Перед смертю спадкодавець заповітів на своє майно не складала. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належала їй як власнику, оскільки вказаний житловий будинок відносився до типу колгоспного, згідно записів у погосподарській книзі №10 (1991-1995 р.р.), але право власності на житловий будинок оформлено не було. Інша 1/2 частина житлового будинку належала [PERSON] . Оскільки станом на 16.04.1991 року позивач був зареєстрований і проживав за вказаною адресою, але частки членів колгоспного двору визначені не були, що підтверджується Довідкою міської ради № 191 від 11.06.2021 року. Тобто, оскільки в колгоспному дворі були зареєстровані та проживали дві особи на 16.04.1991 року, то кожен з них мав право на 1/2 частину майна колгоспного двору. Після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] позивач успадкував за законом як спадкоємець першої черги, оскільки проживав разом зі спадкодавцем, вступив у володіння і в управління спадковим майном. Тобто [PERSON] фактично як спадкоємець за законом прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (від 18.07.1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась. Відповідно до технічного паспорта від 04.06.2021 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 37,2 кв. метра), літ. Б- гараж, літ. В1 - сарай, літ. Г- сарай, літ. Д - убиральня, №1-3,I- надвірні споруди. Оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні і частки членів колгоспного двору не визначені, то оформити право власності в нотаріальному порядку позивач не може. Жодного спору у нього з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: - встановити факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] - [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] по 1/2 частині кожному, як членам колгоспного двору. - визнати право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 37,2 кв. метра), літ. Б- гараж, літ. В1 - сарай, літ. Г- сарай, літ. Д - убиральня, №1-3,I- надвірні споруди, в тому числі в порядку спадкування 1/2 частини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та на 1/2 частину як члену колгоспного двору. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надав заяву, за якою просить розглянути справу без його участі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.12.1968 року Приморським сіль ЗАГС Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 42 від 14.12.1968 року, /а. с. 8/. Згідно довідки за вих. № 191 від 11.06.2021 року, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено, що у відповідності до запису у погосподарській книзі № 10 (1991-1995 р.р.) виконавчого комітету Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області за № 473 громадянці [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на право власності на житловий будинок відсутні. У відповідності до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . У відповідності до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області на день смерті спадкодавця та на протязі шести місяців по вищевказаній адресі зареєстрований та проживав син померлої, [PERSON] , [INFO] . Станом на 14.04.1991 року двір за адресою [ADDRESS] відносився до типу колгоспного та на цю дату були зареєстровані та проживали: - [PERSON] - голова домогосподарства, [INFO] (померла [INFO] ); - [PERSON] - син, [INFO] . Земельна ділянка площею 0,09 га, розташована за адресою: [ADDRESS] приватизована згідно п. 223 рішення виконавчого комітету Приморської сільської ради народних депутатів від 11 листопада 1993 року «О передаче земли в частную собственность». Державний акт [PERSON] на дану земельну ділянку не видавався, в оренду земельна ділянка не надавалась, перебуває в користуванні, /а. с. 17/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.03.1994 року Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 16 від 14.03.1994 року, /а. с. 7/. Згідно довідки за вих. № 190 від 11.06.2021 року, наданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено, що [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1971 року до дня смерті. На день її смерті за вказаною адресою зареєстрований та проживав її син - [PERSON] , [INFO] , /а. с. 16/. Відповідно до технічного паспорта складеного 04.06.2021 року КП КМР «БТІ» встановлено, що житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. «А1»- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 37,2 кв. метра), літ. «Б»- гараж, літ. «В1» - сарай, літ. «Г»- сарай, літ. «Д» - убиральня, № 1-3,I- надвірні споруди, розташований на земельній ділянці загальною площею 1039 кв. м., /а. с. 10/. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу за вих. № 285/01-16 від 09.07.2021 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась. При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, щодо встановлення факту належності житлового будинку [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] по 1/2 частині кожному як членам колгоспного двору, оскільки правовстановлюючий документ на даний будинок відсутній і вказані особи дійсно входили до складу відповідного колгоспного двору. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved