Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS]. Право набуття права власності на вищезазначену квартиру у позивача виникло в порядку застосування ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору іпотеки р.№11, виданий 13.01.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Горша А.О. Не зважаючи на неодноразові вимоги позивача відповідачі відмовляються звільнити квартиру та добровільно знятися з реєстраційного обліку. До цього часу відповідачі в квартирі проживають та безпідставно користуються майном яке їм не належить. Позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою належним чином. Тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з*явились, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до наступного. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору іпотеки р.№11, який виданий 13.01.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Горша А.О. Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» [PERSON] та [PERSON] зареєстрвоані за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки квартири №11 від 13.01.2011 року (а.с.8). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Частиною першої статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Законом України «Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок. Із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Отже відповідачі як колишні власники втративши право власності на квартиру втратили і право користування нею. Позивач, в свою чергу, набувши право власності на спірну квартиру набув право користування нею. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі втративши право власності на житло продовжують проживати в квартирі порушуючи права позивача на право володіння, користування, розпорядження вищевказаною квартирою, яка належить йому на праві власності, тому власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України і відповідачі підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла. Що стосується зняття відповідачів з реєстраційного обліку слід зазначити наступне. Згідно із абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зазначена норма Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Ці позовні вимоги є зайвими і не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial