Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» у якому просить стягнути з відповідача 32239,52 грн компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, однак 10.06.2015 був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників. При звільненні із позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку із чим було ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості по основній частині заробітної плати та в подальшому виконано відповідачем. Разом із тим, компенсація втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати на час виплати основної частини заробітної плати не була виплачена, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, враховуючи наведене та у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», просить позов задовольнити повністю. У вступному слові представник відповідача надав усні пояснення, які аналогічні змісту письмових що викладені у заяві по суті. Разом із тим просить вирішити питання судових витрат, які складаються із витрат на правничу допомогу. 30 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив, який містить заперечення проти позову. Покликається на те, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» регулює питання виплати такої компенсації у разі, якщо вона не має разового характеру. Тобто індексації підлягають виключно кошти, які були нараховані та не виплачені у встановлені терміни. Попри те, покликається на докази відсутності заборгованості перед працівниками із заробітної плати та виплатах із соціального страхування. У зв'язку із наведеним, вважає що відсутні підстави для застосування вказаного Закону до спірних правовідносин. У вступному слові представник відповідача надав усні пояснення, які аналогічні змісту письмових що викладену у відзиві на позов від 25.10.2018. 19 вересня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 06.11.2018. У судовому засідання представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за необґрунтованістю. У частині розміру заборгованості, які позивач просить стягнути то вважає, що така розрахована з дотриманням вимог законодавства. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та 10 червня 2015 року звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, що підтверджено копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] / арк. спр. 13/. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 вересня 2016 року № 464/3030/16-ц, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по квітень 2015 року у розмірі 35800,33 грн та витрати на правову допомогу у сумі 1778,24 грн. Суд відмічає спільну позицію сторін, що зазначене рішення суду було виконано відповідачем та виплачено заборгованість по заробітній платі у квітні 2017 року. Попри те, відповідач не здійснив виплату компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відтак, між сторонами виникли спірні правовідносини з питання виплати компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, що регулюється Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що під час роботи у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість із виплати заробітної плати, яка на момент звільнення [PERSON] не була виплачена та стягнута у подальшому у судовому порядку, відповідно до рішення суду від 12.09.2016 та виплачена у квітні 2017 року. Отже, в даному випадку позивач має право на отримання від ЛМКП «Львівтеплоенерго» компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з січня 2010 року по березень 2017 року, адже власником було порушено законодавчо встановлені строки виплати заробітної плати незалежно від того, що така виплата була здійснена на виконання судового рішення. Таким чином, суд приймає аргументи позивача з цього питання, адже такі обґрунтовано нормами права та доказами, що містяться у матеріалах справи та з тих же підстав відхиляє аргументи відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відтак, суд повертається до встановленого факту, що виплата заборгованості по заробітній платі була здійснена лише у квітні 2017 року. Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з січня 2010 року по березень 2017 року становить 32239,52 грн. Такий розрахунок проведено з дотриманням законодавчо встановлених вимог, тобто проведений правильно, перевірений судом, будь-яких заперечень із сторони відповідача щодо неправильності його здійснення не було, а відтак приймається судом до уваги. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати знайшли своє підтвердження, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з січня 2010 року по березень 2017 року у розмірі 32239,52 грн (з урахуванням усіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню), а позов задовольнити повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ. Таким чином, з відповідача в користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] 12 вересня 2018 року укладено договір про надання правової допомоги у межах справи № 464/5283/18. Згідно з п. 3.2 Розділу 3 клієнт зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити адвокату плату визначену у Розділі 4 цього договору. Так, п. 4.1. Розділу 4 за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату згідно з актом виконаних робіт. Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві просить здійснити розподіл судових витрат та надає попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт з надання правової допомоги у справі № 464/5283/18 підтверджено виконання робіт за період з 04.09.2018 по 06.11.2018 у розмірі 2000,00 грн. Однак, стороною позивача не подано жодних доказів у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України, які б підтверджували оплату наданих послуг у відповідності до умов договору від 12.09.2018 та п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, а відтак у розподілу судових витрат з цього питання необхідно відмовити.

Outcome: approved