Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, просив суд надати можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, в тому числі зобов'язати відповідача невідкладно забезпечити такий зв'язок на вимогу позивача; надати можливість проводити час з дитиною окремо від матері під час його перебування на території України не менше як 10 днів на місяць з 08 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв.; зобов'язати повідомляти будь-яку інформацію щодо зміни місця проживання чи перебування дитини. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] за час спільного проживання без зареєстрованого шлюбу у сторін народилася донька [PERSON]. З моменту народження дитини відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та його участі у вихованні, не дає можливості вільно спілкуватися з дитиною, брати на руки, разом гуляти. Він є громадянином Французької Республіки і проживає за кордоном, постійно не знаходиться на території України, належним чином виконує свої батьківські обов'язки, заборгованості по сплаті аліментів не має, алкогольними та наркотичними засобами не зловживає. 23.07.2018 року він звернувся до органу опіки і піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області з заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої доньки, однак така була залишена без розгляду, оскільки відповідач не чинить перешкод у спілкуванні з донькою та між ними не існує спору щодо днів і годин зустрічей батька з донькою. Однак на всі прохання надати йому можливість вільно поводити час з дитиною під час його перебування в Україні, відповідач не дає відповіді та всіляко ухиляється від обов'язку надати йому право брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі. 15.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що жодних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною не чинить. Від народження дитина проживає з нею. Вона виховує її, піклується про стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Позивач не має постійного місця проживання в Україні, а тому неможливо обстежити, в яких умовах буде поживати їх малолітня донька. З часу свого народженя дитина бачила батька всього кілька разів, а тому в силу її віку, вона не може залишатися з ним без присутності матері. Крім того, існує мовний бар'єр, так як позивач не спілкується українською мовою. Коли позивач бачився з донькою, він дуже дивно себе поводив, безперервно її фотографував та знімав на відео, а тому [PERSON] зовсім не розуміла, що відбувається. 22.11.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що відповідач не дає брати доньку на руки, гуляти і безперешкодно розмовляти з нею, а також відмовляє у спілкуванні засобами телефонного та/або інтернет зв'язку. Вважає, що мовний бар'єр буде подолано, якщо будуть відбуватися 10 зустрічей протягом календарного місяця з 08 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду від 28.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 29.01.2019 року визнано неможливим допит відповідача в якості свідка у зв'язку з її перебуванням в залі судових засідань під час дачі пояснень представником позивача. Протокольною ухвалою суду від 23.04.2019 року відмовлено у задоволені клопотання представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з присутністю іншого представника, з яким договір про надання правової допомоги не розірвано. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, не зважаючи на подання клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити, надав пояснення. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив та підтримав пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що дитина є малолітньою, має 2 роки, а тому зустрічі без присутності матері є неможливими в силу її віку. Представник третьої особи Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області не заперечив щодо зустрічей позивача з донькою, однак вказав, що такі повинні відбуватися у присутності матері. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Сімейний кодекс України також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). Як зазначив у позовній заяві позивач та не заперечила відповідач, вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 28.03.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, заяву позивача [PERSON] від 23.07.2018 року про визначення способу участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON], Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, як орган опіки та піклування, залишила без розгляду, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини державної адміністрації від 01.08.2018 року №192. За змістом ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Стороною позивача належних доказів щодо чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з донькою суду не представлено. В оглянутих судом відефайлах зафіксована інформація наступногго змісту, у файлі №1: відповідач з дитиною на руках спілкується з невідомою особою іноземною мовою та заходить в будинок, закриваючи за собою двері, спілкування відбувається спокійними тонами та інтонації; у файлі №2 - відповідач іде з дитиною на руках, тримає її за голову, спілкується іноземною мовою спокійним тоном та інтонацією, це знімає невідома особа; у файлі №3 - міститься інформація аналогічного змісту. Таким чином покликання сторони позивача на чинення відповідачем перешкод не знайшла свого підтвердженя в ході судового розгляду справи. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині участі позивача у вихованні доньки шляхом безперешкодного спілкування засобами телефоного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою, оскільки враховує, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України, ні положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Швеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)). Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З врахуванням віку малолітньої дитини, якій 15.03.2019 року виповнилося лише 2 роки, наявності мовного бар'єру (позивач не володіє українською мовою), про що не заперечила сторона позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо проведення позивачем часу з дитиною окремо від матері під час його перебування на території України не менше як 10 днів на місяць протягом з 08 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. Також відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині повідомлення будь-якої інформації щодо зміни місця проживання чи перебування дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом, що його права були порушені, та що такі згідно ст. 15 ЦК України підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed