Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ДВС в Дніпровському районі м. Києва, третя особа: УДАІ УМВС України в Черкаській області про визнання правочину удаваним, визнання договору таким, що відбувся та про визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.04.2013р. у нього УДАІ вилучили автомобіль «Опель Омега» д/н [NUMBER], сірого кольору, про що складено акт огляду та тимчасового затримання. Згідно довіреності від 25.01.2009р. даним автомобілем повинен був розпоряджатись [PERSON] 21.08.2012р. [PERSON] продав йому даний автомобіль за 36225грн., що становить 4500 доларів США. Оскільки для оформлення в органах ДАІ правочину потрібен був досить тривалий час, то між ним відбувся договір купівлі-продажу автомобіля, шляхом оформлення «генерального доручення», за яким він набув право керування та розпорядження. Факт укладання договору купівлі-продажу підтверджується: розпискою [PERSON], за якою він отримав від позивача грошові кошти 36225грн., тобто 4500 доларів США; довіреністю від 21.08.2012р. Вважає довіреністю від 21.08.2012р. удаваним правочином, оскільки фактично після передачі [PERSON] грошових коштів за автомобіль, він став його власником. Позивач просить суд визнати правочин, який складено у формі довіреності від 21.08.2012р. між ним та [PERSON] на автомобіль «Опель Омега» д/н [NUMBER] удаваним правочином; визнати його таким, що відбувся договором купівлі-продажу автомобіля; визнати за позивачем право власності на автомобіль «Опель Омега» д/н [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Зазначив, що оформивши довіреністю від 21.08.12р., фактично між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки він сплатив останньому 4500 доларів США, що становить 36225грн. 00коп. [PERSON] мав право продавати транспортний засіб, оскільки він був його власником. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] також підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що придбав даний автомобіль по «генеральному дорученню» у [PERSON], за що сплатив йому грошові кошти. Саме під «генеральним дорученням» він розуміє договір купівлі-продажу і, відповідно вважає, що мав право продавати автомобіль, в т.ч. [PERSON] Вважає, що він був фактичним власником автомобіля. Продавши автомобіль [PERSON], він отримав від останнього грошові кошти в розмірі 36225грн. - 4500 доларів США. Отримані гроші він залишив собі і розпорядився ними на свій розсуд, оскільки продав свій автомобіль. Додав, що у [PERSON] він придбав автомобіль, за що заплатив йому грошові кошти. Про те, чи перебував автомобіль у розшуку, він не знав. В судовому засіданні представник третьої особи УДАІ за довіреністю Рябоконь В.І. не підтримав позовні вимоги, оскільки вважає, що по базі даних УДАІ власником транспортного засобу являється [PERSON]; автомобіль «Опель Омега» д/н [NUMBER] з обліку не знятий і перебуває у розшуку. В судове засідання відповідачі [PERSON] та ВДВС Дніпровського району м. Києва не з»явились, будучи неодноразово належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 21.08.2012р. укладено правочин, за яким [PERSON] отримав право розпорядження транспортним засобом - автомобілем «Омель Омега», 1995р. випуску, д/н [NUMBER]. Крім того, відповідно до розписки від 21.08.12р., оригінал якої оглядався в судовому засіданні, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти 36225грн. за продаж останньому вказаного автомобіля. Отже, фактично відбувся договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до довіреності від 25.01.2010р. [PERSON] уповноважив [PERSON] на розпорядження автомобілем «Опель Омега», д/н [NUMBER]. За даними довідки УДАІ вказаний транспортний засіб перебуває на обліку і його власником являється [PERSON] Крім того, з матеріалів, наданих відділом ДВС Дніпровського району м. Києва, на транспортний засіб «Опель Омега», 1995р. випуску, д/н [NUMBER] накладено арешт, заборону відчуження 03.03.2010р., відповідно до постанови державного виконавця від 03.12.2009р. (ВП №15755800, за яким боржником являється [PERSON]), про що також внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Також за наявними відомостями, даний транспортний засіб перебуває у розшуку з 03.12.2009р. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Згідно із ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою інші особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240ЦК представник зобов»язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати свою повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою КМУ від 11.11.2009р. №1200. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Крім того, в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується положеннями Закону України «Про дорожній рух», постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Так, передбачено обов»язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. Крім того, обов»язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачено його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Як вбачається з матеріалів справи, при наданні [PERSON] довіреності [PERSON] від 21.08.12р. автомобіль «Опель Омега», 1995р. випуску з обліку знятий не був і до цього часу зареєстрований на ім.»я [PERSON] Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed