Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в обгрунтування якого вказав, що житловий будинок, розташований за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Котляревського, б.53, належав йому, його братам [PERSON], [PERSON] та їх батьку [PERSON] по 1/4 частини будинку кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.04.1987 року Красноармійською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-705. Їх батько [PERSON] помер 11.03.1992 року. Заповіт на своє майно батько не складав. Належну останньому 1/4 частину вказаного будинку успадкував його брат [PERSON] на підставі ст.549 ЦК УРСР, оскільки той до і після смерті батька проживав у спірному будинку. Таким чином [PERSON] став власником 1/2 частини будинку, хоча свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину будинку, що належала батьку, не отримував. 04.03.2013 року помер його брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Заповіт на своє майно брат не складав. Він та їх брат [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги. [PERSON] був інвалідом, дуже хворів, не мав жінки та дітей. Належну брату 1/2 частину вказаного будинку він успадкував після [PERSON] на підставі ст.1268 ЦК України, оскільки на час смерті брата проживав у спірному будинку. На теперішній час в нього виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що він пропустив шестимісячний строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини та не надав нотаріусу правовстановлюючих документів на нерухомість у звязку з їх втратою. Реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції на його звернення про надання дубліката свідоцтва про право на спадщину було розяснено, що державна реєстрація прав проводиться на підстави заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право. Реєстрація речових прав за заявою спадкоємців законом не передбачена, оскільки дієздатність фізичної особи припиняється у звязку зі смертю. З цих обставин позивач не має можливості нотаріально оформити спадкові права, тому позивач [PERSON] просить суд встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON]; встановити факт, що він - [PERSON] проживав разом із [PERSON] з листопада 2012 року по день смерті брата 04.03.2013 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Котляревського, б.53; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та належних йому господарських споруд, розташованих за вказаною адресою, які залишилися у спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, додавши, що його брат [PERSON] був зареєстрований разом з їх батьком за однією адресою, але домова книга, записи якої можуть підтвердити цей факт, не збереглася. З листопада 2012 року по день смерті брата він доглядав останнього, оскільки той через тжку хворобу не ходив, проживаючи разом з ним у будинку № 53 по вул.Котляревського в м.Димитров. Спірний будинок залишився їм у спадок після смерті матері. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Третя особа [PERSON] до суду також не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про свою згоду з позовними вимогами брата. Заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 11.03.1992 року помер [PERSON], про що у книзі реєстрації смертей 16.03.1992 року зроблений відповідний актовий запис за № 240 (а.с.5). Позивач [PERSON] та [PERSON], який помер 04.03.2013 року, є синами померлого [PERSON], про що свідчать свідоцтва про народження, про смерть, Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.6, 7, 8). За інформацією комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 04.02.2016 року домоволодіння за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Котляревського, б.53, належить у рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Красноармійською державною нотаріальною конторою 03.04.1987 року, реєстр.№ 2-705. Ксерокопія свідоцтва про право на спадщину додається (а.с.9, 10). Після смерті [PERSON], померлого 11.03.1992 року, та [PERSON]., померлого 04.03.2013 року відкрилася спадшина на належну їм 1/4 частину вищевказаного житлового будинку, загальною площею 63,5 кв.м, у тому числі житловою 39,4 кв.м, з надвірними побудовами та спорудами: погрібу, літньої кухні, гаражу, сараю, водопровіду, замощення, забору, уборної відповідно до технічного паспорту на будинок (а.с.12-14). Відповідно до листа реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції від 10.02.2016 року позивачу на його звернення щодо проведення державної реєстрації права власності за кожним померлим [PERSON] та [PERSON] на ? частину житлового будинку розяснено, що державна реєстрація прав проводиться на підстави заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право. Реєстрація речових прав за заявою спадкоємців законом не передбачена, оскільки дієздатність фізичної особи припиняється у звязку зі смертю (а.с.36). Відповідно до інформації [PERSON] державної нотаріальної контори від 02.02.2016 року позивач [PERSON] пропустив шестимісячний строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину (а.с.35). За інформацією [PERSON] державної нотаріальної контори від 28.03.2016 року на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 11.03.1992 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.03.2016 року спадкова справа не відкривалася, від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. За інформацією [PERSON] державної нотаріальної контори від 28.03.2016 року на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 04.03.2013 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.03.2016 року спадкова справа не відкривалася, від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. Відповідно до акту № 77-1, складеного квартальною [PERSON] за участю сусідів вулиці, встановлено, що [PERSON] проживав за адресою: [INFO], з 1981 року по день смерті 04.03.2013 року, разом з ним за вказаною адресою мешкав його рідний брат [PERSON], з листопада 2012 року по день смерті [PERSON] (а.с.37). Відповідно до акту № 76-1, складеного квартальною [PERSON] за участю сусідів вулиці, встановлено, що [PERSON] проживав за адресою: [INFO], з 1981 року по день смерті 11.03.1992 року, разом з ним за вказаною адресою мешкав його син [PERSON], з 1981 року по день смерті 04.03.2013 року (а.с.38). Дані факти у суді підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: м.Димитров, вул.Котляревського, 54. У будинку № 53 по сусідству з нею проживала сімя [PERSON]. У 1992 році помер [PERSON]. Його син [PERSON] постійно проживав з ним на момент смерті і після смерті батька. Інший син [PERSON] уїхав до Росії. А син [PERSON] доглядав до смерті свого брата [PERSON], який був інвалідом без ноги та після операції зовсім не вставав. Позивач проживав разом з [PERSON] рік до смерті брата, який помер у березні 2013 року. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON], мешканець б.54 по вул.Котляревського в м.Димитров. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно за ст.529 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, наведені суду докази, їх аналіз, дають суду підставу вважати доведеним той факт, що [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON], померлого 11.03.1992 року, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки у шестимісячний строк після смерті свого батька продовжував проживати у будинку, частина якого є спадковим майном, що свідчить про прийняття ним спадщини за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно за п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Досліджені у суді докази в їх сукупності дають судові підставу вважати доведеними факт, що позивач на день смерті свого брата [PERSON], померлого 04.03.2013 року, тобто на час відкриття спадщини, постійно проживав із спадкодавцем. Відсутність реєстрації як померлого 04.03.2013 року [PERSON], так і позивача за місцем проживання їх батька позбавляє можливості довести нотаріусу спірні факти. Встановлення даних фактів необхідно позивачу для оформлення права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька та брата. Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються ч.4 ст.182 ЦК, ст.4 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». [PERSON] діє в новій редакції, з 01.01.2013 року державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав, нотаріусом як спеціальним субєктом, на якого покладено функції державного реєстратора. Як встановлено вище, позивачем через відсутність (втрату) оригінала свідоцтва про право на спадщину за законом отримана копія вказаного правовстановлюючого документу, але у звязку зі смертю батька та брата позивач не може зареєструвати належним чином право власності на спадкові частини будинку, які належать померлим. Неподання правовстановлюючих документів на вимогу нотаріуса є відповідно до ст.46 Закону України «Про нотаріат» підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Згідно за п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права. Проаналізувавши вищевикладене, а саме те, що відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та неможливість зареєструвати право власності спадкодавців через їх смерть у разі поновлення документу (отримання його дублікату) є перешкодою у прийнятті позивачем спадщини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.16, 182, 392, 1216, 1218, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст.529, 548, 549 Цивiльного кодексу Української РСР, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючисть ст.ст.10, 11, 57, 209, 213, 214, 215, 234, 256, 294 ЦПК України, суд

Outcome: approved