Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 19 серпня 2011 року [PERSON] позичив у нього гроші в сумі 50000грн., на підтвердження чого написав розписку. 05.10.2011 року відповідно до розписки він звернувся до відповідача надати йому плити ПК 6х1,2м в кількості 84шт., але ці вимоги [PERSON] не виконав. Тоді 19.04.2012 року він направив [PERSON] вимогу повернути гроші, які той позичив у нього. Цією вимогою він встановив строк виконання у тридцять днів, тобто до 20.05.2012 року, але у встановлений строк [PERSON] гроші йому не повернув. У зв'язку з чим позивач вважає, що [PERSON] безпідставно набув гроші в сумі 50000грн., тому відповідно до вимог ст..1212 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути йому вказану суму. Крім того позивач вважає, що згідно ч.2 ст.1214 ЦК України відповідач повинен сплатити йому проценти за користування вказаною сумою грошів за період з 21.05.2012 року по 01.03.2014 року. Сума процентів за його розрахунками складає 6247,50грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь як безпідставно набуті гроші в сумі 56247,50грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500грн. та сплачений судовий збір у сумі 562,48грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] дав [PERSON] 50000грн. під купівлю бетонних плит, про що було складено розписку. Строк виконання за розпискою встановлено не було. 05.10.2011 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу видати плити, але вказана вимога виконана не була, тому [PERSON] було направлено вимогу про повернення боргу в сумі 50000грн. До теперішнього часу гроші [PERSON] не повернуті. Представник також пояснив, що конкретного договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] не укладали, вони уклали змішаний договір позики грошей під поставку плит, у зв'язку з чим представник вважає, що [PERSON] безпідставно набув гроші в сумі 50000грн., тому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] 50000грн., а також відповідно до ст..ст.1214, 536 ЦК України та ст..ст. 15, 27, 56 Закону України «Про Національний Банк України» стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за обліковими ставками НБУ в сумі 6247,50грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500грн. та сплачений судовий збір у сумі 562,48грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з вимогами [PERSON] він не згоден. Свої заперечення обґрунтував тим, що він дійсно у серпні 2011 року отримав від [PERSON] гроші в сумі 50000грн. за покупку [PERSON] плит в кількості 84 штуки. Щоб не було проблем з перевезенням плит, були оформлені документи через його фірму «ХіКо», засновником якої він являється. Але плити фірмі не належали, по бухгалтерії вони не проводились. Вказані плити [PERSON] забрав у жовтні 2011 року. Потім йому стало відомо, що [PERSON] поставили не ті плити, але останній їх назад не повернув. Він також не звертався до [PERSON] з вимогою повернути йому назад плити. Він згоден повернути [PERSON] вказану суму 50000грн., якщо він у свою чергу поверне йому отримані плити. Представник відповідача [PERSON] з вимогами [PERSON] не згоден. Суду пояснив, що [PERSON] написав розписку про отримання грошей в сумі 50000грн. від [PERSON] за поставку плит. 84 плити були доставлені [PERSON], але потім з'ясувалось, що отримані плити [PERSON] не підходять. [PERSON] не забрав назад плити, тому що вважає, що свої зобов'язання він виконав. У зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 серпня 2011 року [PERSON] власноруч написав розписку про те, що він взяв гроші у [PERSON] в сумі 50000грн., що на 19.08.2011 року складає 6250 доларів США по курсу НБУ, гроші взяв під плити ЖБІ в кількості 84 плити, що підтверджено копією розписки (а.с.4). Оригінал даної розписки знаходиться в матеріалах цивільної справи №1224/357/12 (а.с.3) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та був досліджений судом під час розгляду даної справи на стадії дослідження доказів. 05 жовтня 2011 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу, в якій просив видати йому будівельні матеріали, а саме: плити ПК 6х1,2 в кількості 84шт. за ціною 85грн./м2 згідно розписки від 19.08.2011 року (а.с.5). Вказану вимогу [PERSON] отримав, про що він написав в даній вимозі. 19 квітня 2012 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу про повернення боргу, в якій він просив відповідно до розписки від 19.08.2011 року й не виконанням його вимоги передати плити відшкодувати борг в сумі 50000грн. до 20 травня 2012 року (а.с.6). Вказану вимогу [PERSON] отримав 21.04.2012р. (а.с.7). Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що в жовтні 2011 року він працював у [PERSON], розбирав будівлі та складав будматеріали, в тому числі плити. Приїжджав чоловік на ім'я [PERSON] зі своїми кранами і машинами та забрав плити, одну частину з яких увезли до м.Сєвєродонецька, іншу - до Лисичанська. Свідок [PERSON] суду пояснив, що восени 2011 року він працював у [PERSON], розбирали будівлю. Назбиралось 20 пачек плит. Приїхав чоловік на ім'я [PERSON] на забрав 8 з половиною пачек плит, він допомагав їх вантажити на машини длінномери. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] він знає давно. Він також знає [PERSON]. Він був бригадиром у [PERSON], коли останній дав йому усну вказівку відвантажити [PERSON] плити. Восени 2011 року [PERSON] приїжджав до нього й вони домовились про розмір, кількість та ціну плит. Місяці за два плити були підготовлені для продажу, тому [PERSON] приїхав та вивіз 84 плити, про які вони домовлялись, само вивозом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що співпрацює з [PERSON] давно. У жовтні 2011 року [PERSON] подзвонив йому та попросив забезпечити документи на перевозку плит. Він оформив 5 накладних від фірми «ХіКо», директором якого являється [PERSON] Накладні підписував він та бухгалтер. Оригінали накладних залишились у нього, а їх копії були передані водіям, які перевозили плити. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, частин 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм матеріального права суд зазначає наступне. З матеріалів справи, пояснень сторін та свідків вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду, відповідно до якої [PERSON] взяв на себе зобов'язання продати [PERSON] плити розміром 6х1,2 у кількості 84 штуки за ціною 50000грн. З метою виконання даного зобов'язання [PERSON] 19 серпня 2011 року передав [PERSON] гроші в сумі 50000грн., які останній отримав та написав власноруч розписку про отримання грошей. З вимоги від 05.10.2011 року вбачається, що [PERSON] просив [PERSON] виконати взяті на себе зобов'язання та поставити йому - [PERSON] плити ПК розміром 6х1,2 у кількості 84 штуки за ціною 85грн./м2 згідно розписки від 19.08.2011 року. Вимогою від 19.04.2012 року [PERSON] просив [PERSON] повернути йому гроші у сумі 50000грн., у зв'язку з тим, що [PERSON] не передав йому плити відповідно до розписки від 19.08.2011 року. Отже даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] існували договірні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права. В силу ст..ст. 202, 205, 207 ЦК України договір являється достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). У разі порушення договірних зобов'язань особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність, встановлену главою 51 Цивільного Кодексу України, а також відповідальність, передбачену для кожного з видів договірних зобов'язань. Отже, якщо між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, то особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність, передбачену Параграфом 1 Глави 54 Розділу ІІІ Цивільного Кодексу України. У зв'язку з чим суд зазначає, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Згідно зі ст..ст.3, 4, 11, 119 ЦПК України підстави та предмет позову визначає позивач, які відповідно до ст..ст.31, 215 ЦПК України суд не може змінити. Оскільки підставою позову позивач вказав незаконне збагачення, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права, та їх характер виключає можливість застосування до договірних відносин положень ст. 1212 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених вище підстав. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed