Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у шлюбі, від якого [INFO] в них народилася донька - [PERSON]. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року з нього щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення повноліття. Однак, з 01.02.2014 року і по теперішній час він перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд на підставі ст.192 Сімейного кодексу України зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач і її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач з моменту прийняття рішення судом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини жодного разу не сплатив аліменти і не спілкується з дитиною, тобто систематично не виконує батьківські обов'язки покладені на нього Сімейним кодексом України. Крім того, позивач, просячи зменшити розмір аліментів з дня винесення судом рішення про стягнення аліментів, не зазначає причин і підстав, не надає належних і допустимих доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 25.01.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року (а.с.6) з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданим 01.02.2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 01.02.2014 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №27. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 15.07.2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.3). На підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вих.№19489 від 08.02.2016 року, виданої державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей станом 01.02.2016 року становить 19130,20 гривень. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище платника аліментів. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). У ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, і може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. З матеріалів справи випливає, що після ухвалення рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року, сімейний і матеріальний стан позивача змінився (04.07.2014 року у нього народилася ще одна дитина - [PERSON].). У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014 року. При визначенні частки доходу відповідача, до якої необхідно зменшити розмір стягнутих за рішеннями суду аліментів, суд, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, [PERSON] має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утримані, виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] з 1/4 частини до 1/5 частини зі всіх видів заробітку. Доказів того, що позивач не в змозі сплачувати на дітей аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, матеріальний стан обох сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial