Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього боргу за розпискою, посилаючись на те, що 04.09.2017 передав грошові кошти в сумі 1990 Євро та 1990 дол.США в якості позики відповідачу, який відповідно до досягнутої домовленості зобов`язувався повернути ці кошти до 04.03.2018 з нарахуванням 15% від суми боргу, які відповідач мав сплачувати кожного п`ятого числа місяця, що підтверджується розпискою, однак кошти не було повернуто, не зважаючи на неодноразові вимоги повернути борг, а тому звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1990 дол. США та 1990 Євро, яка складається з: 1000 (однієї тисячі) Євро та 1000 (однієї тисячі) дол.США - основного боргу, 900 (дев`ятиста) Євро та 900 (дев`ятиста) дол.США - 15 відсотків за користування позикою; 90 (дев`яноста) Євро та 90 (дев`яноста) дол.США - трьох відсотків річних згідно ч.2 ст.625 ЦПК України. До судового засідання представник позивача - адвокат Наталюк Н.М. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 1990 Євро та 1990 дол.США, який відповідно до досягнутої домовленості зобов`язувався повернути ці кошти до 04.03.2018 з нарахуванням відсотків в розмірі 15%, які відповідач мав сплачувати кожного п`ятого числа місяця. Вказане підтверджується відповідною розпискою Також встановлено, що Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з усною вимогою про повернення коштів, однак відповідач коштів не повернув. Строк повернення боргу у розписці визначено до 04.03.2018. Відповідачем не оспорюється дійсність розписки та отримання коштів, однак останній відмовляється їх повертати у добровільному порядку, хоча б частинами. Судом встановлено, що договір позики від 04.09.2017 року укладений в іноземній валюті: Євро та доларах США. Встановлено, що на день звернення до суду заборгованість відповідача за договором позики становить 1990 дол. США та 1990 Євро, що станом на 03.03.2021 у сумі еквівалентно 122444,70 грн (сто двадцять дві тисячі чотириста сорок чотири гривні 70 копійок), та складається з: 1000 (однієї тисячі) Євро та 1000 (однієї тисячі) дол.США - основного боргу, 900 (дев`ятиста) Євро та 900 (дев`ятиста) дол.США - 15 відсотків за користування позикою; 90 (дев`яноста) Євро та 90 (дев`яноста) дол.США - трьох відсотків річних згідно ч.2 ст.625 ЦПК України (що підтверджується наявними у позовній заяві розрахунками). Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2\~ст.1047 ЦК України\~встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до\~ст.417 ЦПК України\~є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до позиції Верховного Суду постанові від 16.01.2019 (справа № 373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18), у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ч.2\~ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Кодексу. Пунктами 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків. За умовами договору позики від 04.09.2017, сторони погодили щомісячну сплату\~\~15% відсотків від суми позики, при цьому відповідач зобов`язався повернути всю суму грошей протягом 6 місяців. Ураховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 04.03.2018 проценти в розмірі 15% місячних на суму боргу не нараховуються. Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до ч.4 ст.263\~ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, розмір процентів за договором позики, оформленої розпискою від 04.09.2017 на суму 1000 дол. США та 1000 Євро, виходячи із розрахунку: 1000 Євро (сума позики) х\~\~0,15 % (узгоджена сторонами ставка процентів) х 6 місяців (термін дії договору), складає 900 Євро; 1000 дол.США (сума позики) х\~\~0,15 % (узгоджена сторонами ставка процентів) х 6 місяців (термін дії договору), складає 900 дол.США. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 01.03.2019 в рамках справи № 52/18552/17 в черговий раз підтвердив, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Крім того, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 відсотків річних: починаючи з дня невиконання зобов`язання 04.03.2018 р. до 03.03.2021 року з сумою у розмірі 1000 Євро та 1000 дол. США: (Сума боргу * Процентна ставка / 365 днів * Кількість днів), тобто ((1000 Євро*3%)/365)*1095) = 90 Євро; ((1000 Євро*3%)/365)*1095) = 90 дол.США; Згідно\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється\~від\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зазначеного правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернутим його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови договору щодо виконання зобов`язань належним чином, оригінал розписки знаходиться у [PERSON] , а не у боржника [PERSON] , і в розписці нічого не зазначено про часткове або повне виконання зобов`язання по поверненню отриманих у позику коштів, суд задовольняє позов і стягує з позичальника на користь позивача даний борг в розмірі 1990 дол. США та 1990 Євро Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі 1224,46 грн. Крім того, позивачем попередньо заявлено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 гривень, на підтвердження чого надано квитанцію про оплату послуг за надану правничу допомогу згідно договору №257 від 03.03.2021 Зважаючи на відсутність будь-яких заяв відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України, суд вважає, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved