Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ландрас-Агро» (далі - ТзОВ ««Ландрас - Агро») про зобов»язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середнього заробітку за час затримання середньомісячної заробітної плати за період з 01.07.2013 року по 20.10.2013 року по день фактичного розрахунку, зобов»язання виплатити індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по час звернення до суду, а також 10 000 грн. моральної шкоди. Посилається на те, що з 10.07.2013 року по 20.10.2013 року працював у ТзОВ «Ландрас - Агро» та з 20.10.2013 року по 10.12.2013 року - на приватному сільсьгосподарському підприємстві «Оскар» (останнє вважає правонаступником ТзОВ «Ландрас-Агро»). Ним було написано на ім»я директора [PERSON] заяву про прийняття на роботу, однак письмовий трудовий договір з ним укладено не було, проте фактично його було допущено до роботи. На підставі ч.4 ст.24 (Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) вважає, що трудовий договір з ним було укладено. 10.12.2013 року його звільнено з роботи, проте не виплачено заробітну плату за відпрацьований період з 01.07.2013 року по 20.12.2013 року. На підставі зазначеного просить позов задовольнити, зобов»язати відповідача ТзОВ «Ландрас-Агро» виплатити в його користь заборгованість по заробітній платі, а саме середнього заробітку за час затримки виплати середньомісячної заробітної плати за період з 01.07.2013 року по 20.10.2013 року по день фактичного розрахунку, виплатити індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по час звернення до суду, а також 10 000 грн. спричиненої йому моральної шкоди, яку обгруновує тим, що невиплатою заробітної плати йому спричинено моральні страждання, так як він увесь час переживав з приводу існування сім»ї, внаслідок чого він та його сім»я були позбавлені нормального життєвого спілкування з оточуючими . У ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, востаннє збільшив позовні вимоги 23.01.2015 року, а також подав письмову заяву про залучення як співвідповідачів [PERSON] та приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар». Після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідачів ТзОВ «Ландрас - Агро», [PERSON], приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» у солідарному порядку у його користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 01.07.2013 року по 10.12.2013 року у розмірі 21 415 грн., середній заробіток з врахуванням розміру середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період роботи з 01.07.2013 року по 20.10.2013 року у межах прожиткового мінімуму, а також 10 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав повністю, просить його задовольнити. Суду пояснив, що працював у ТзОВ «Ландрас - Агро», директором якого був [PERSON], з 2010 року. Директор попросив його почергувати на току товариства і на полі та повідомив про те, щоб він написав заяву про прийняття на роботу, а трудову книжку пообіцяв придбати самостійно, як і згодом оформити на роботу. На вказану пропозицію він погодився, при цьому із жодним наказом про прийняття на роботу його не було ознайомлено. Трудової книжки у нього до цього періоду не було, а тому, приступивши до фактичної роботи на полі, а також до робіт на току товариства, питання про оформлення письмового трудового договору надалі не порушував. З 10.07.2013 року по 10.12.2013 року року працював на посаді охоронця тракторної бригади і на току товариства «Ландрас - Агро» (з жовтня 2013 року правонаступником ТзОВ «Ландрас - Агро» стало приватне сільсьгосподарське товариство «Оскар») з оплатою 15 грн. за одну фактично відпрацьовану годину часу та 100 грн. за одне нічне чергування, однак за вказаний період часу заробітну плату йому виплачено не було. У грудні 2013 року йому повідомили про те, щоб більше він на роботу не виходив, так як його звільнено, із наказом про звільнення його не ознайомлювали, трудової книжки не видано. Представник відповідача ТзОВ «Ландрас - Агро» Захарчук В.В. у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог. Суду пояснив, що позивач [PERSON] у трудових відносинах з ТзОВ «Ландрас - Агро», як і з приватним сільсьгосподарським підприємством «Оскар», який є учасником товариства (корпоративні права товариства придбані приватним сільсьгосподарським підприємством «Оскар» у серпні 2013 року), не перебував та не перебуває по даний час. У товаристві відсутні у власності чи користуванні основні виробничі засоби, у зв»язку з чим найманий виробничий персонал не залучається. З вересня 2013 року по даний час у штаті перебуває одна наймана особа за трудовим договором - директор. Для виконання спеціалізованих сільськогосподарських робіт підприємство залучає підрядні організації, що володіють відповідними технічними та трудовими ресурсами. Просить у задоволенні позову відмовити. У наступні судові засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Залучений до участі у справі співвідповідач - приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар» - не забезпечило явку представника у судове засідання, про причини своєї відсутності суду не повідомили. Залучений до участі у справі відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча судом були вжиті заходи щодо належного його повідомлення про місце і час розгляду справи в суді. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача - ТзОВ «Ландрас - Агро» Захарчука В.В., проаналізувавши та дослідивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно абз.1 ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як убачається зі змісту статуту ТзОВ «Ландрас-Агро», затвердженого рішенням зборів учасників від 21.08.2013року №1, товариство є суб'єктом господарювання, що діє на принципах самоокупності. Учасниками товариства є: приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар», яке знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, село Угорники, вулиця Молодіжна,12. Метою діяльності товариства є здійснення виробничо-господарської та комерційної діяльності для отримання прибутку. Згідно п.6.15 статуту персонал товариства приймається на основі трудових договорів, контрактів. Трудові функції можуть виконуватись також за договорами цивільно-правового характеру. Контроль за діяльністю директора Товариства здійснюється ревізійною комісією, що утворюється зборами учасників товариства з їх числа. Товариство набуло статусу юридичної особи з часу його реєстрації 28.04.2009 року, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, сформованого 04.12.2014 року, згідно даних якого також убачається, що приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар», яке знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, село Угорники, вулиця Молодіжна, є учасником ТзОВ «Ландрас-Агро». Таким чином, наведені дані спростовують посилання позивача [PERSON] з приводу того, що приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар» є правонаступником ТзОВ «Ландрас-Агро». Як слідує із пояснень представника відповідача - ТзОВ «Ландрас-Агро» у судовому засіданні та даних довідки №1, виданої ТзОВ «Ландрас-Агро» 16.01.2015 року, основним видом діяльності ТзОВ «Ландрас-Агро» є вирощування сільськогосподарської продукції рослинництва, зокрема зернових культур. У своїй господарській діяльності підприємство використовує орендовані сільськогосподарські земельні ділянки (земельні паї) на території Лядської, Комарівської, Лазарівської сільських рад Монастириського району загальною площею 623 га. У підприємства відсутні у власності чи користуванні виробничі основні засоби. Для виконання спеціалізованих сільськогосподарських робіт підприємство залучає підрядні організації, що володіють відповідними технічними та трудовими ресурсами. У зв»язку з відсутністю у підприємства у власності спеціальної техніки, інших засобів, у тому числі сільськогосподарської та транспортних засобів, підприємство не залучає найманий виробничий персонал. У період діяльності підприємства з вересня 2013 року по даний час у штаті перебуває одна наймана особа за трудовим договором - директор підприємства. На підтвердження кількості працівників товариства та наявності основних засобів представником відповідача подано фінансові звіти суб»єкта малого підприємництва ТзОВ «Ландрас-Агро», зокрема за 2013 рік, згідно якого кількість працівників товариства - 5 осіб, та за дев»ять місяців 2014 року, у відповідності до якого у штаті рахується одна особа. Директором ТзОВ «Ландрас-Агро» з 22.08.2013 року призначено [PERSON], що підтверджується копією представленого представником відповідача наказу №1 від 22.08.2013 року. Як убачається із копії наказу №1 від 07.10.2014 року, на посаду директора ТзОВ «Ландрас-Агро» з 07.10.2014 року заступила [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] стверджує, що в період з 10.07.2013 року по 20.10.2013 року за усною домовленістю з відповідачем [PERSON] як директором ТзОВ «Ландрас-Агро» працював охоронцем на тракторній бригаді і на току ТзОВ «Ландрас - Агро», а з 20.10.2013 року по 10.12.2013 року - на приватному сільськогосподарському підприємстві «Оскар». На час його працевлаштування в ТзОВ «Ландрас-Агро» директором був відповідач [PERSON], який, у свою чергу, належно не оформив з ним трудові відносини. Вищевказаними копіями наказів спростовуються посилання позивача на те, що директором товариства ТзОВ «Ландрас-Агро»є до теперішнього часу є відповідач [PERSON] До того ж, як убачається із долученого позивачем до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого на запит [PERSON] від 28.01.2015 року, директором товариства згідно Статуту від 08.12.2010 року був [PERSON] станом на 10.07.2013 року, застовник (учасник) - [PERSON] Факт відсутності письмового трудового договору товариства з позивачем визнається позивачем та представником відповідача - ТзОВ «Ландрас-Агро». Із пояснень [PERSON] у судовому засіданні вбачається, що трудову книжку відповідачу позивач не надавав, накази про його прийняття та звільнення з роботи не приймались, умови праці під розписку йому не роз»яснювались. Частиною 2 ст.2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним органон чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України (в редакції від 24.12.1999 року) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, із наступними змінами, роз»яснив, що згідно ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням власника чи з відома власника або уповноваженого ним органу (п.7). Статтею 48 КЗпП України (в редакції від 16.01.2003 року) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Виходячи з вимог вищевказаних положень ст.ст. 24, 48 КЗпП України (в зазначених редакціях) належним доказом того, що працівник перебував у фактичних трудових відносинах є трудовий договір, наказ, розпорядження власника підприємства чи уповноваженого ним органу, а також записи у трудовій книжці, проте такі докази суду не надані. У підтвердження своїх вимог позивач [PERSON] посилається на ч.4 ст.24 КЗпП України у редакції, яка діяла станом на 10.07.2013 року, згідно якої трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Судом з»ясовано, що у даному випадку трудові відносини не були оформлені шляхом укладання між сторонами письмового трудового договору, жодних наказів про прийняття позивача на роботу та його подальше звільнення винесено не було, а також не було зроблено відповідних записів у трудовій книжці. Із вказаним погодився та не заперечив позивач. У силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до абз.1 ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на пояснення свідків у судовому засіданні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що протягом 2012-2013 років працювала на фірмі, найменування якої точно не пригадує - «Постолівка» чи «Агро», директор - [PERSON] Позивач деякий час працював разом із нею на тракторній бригаді, однак не може ствердити протягом якого часу і коли саме. 10 грудня 2013 року їх було звільнено з роботи. Вона була оформлена офіційно із відповідними записами у трудовій книжці, після звільнення з нею проведено повний розрахунок, після чого вона вийшла на пенсію. Свідок [PERSON] (проживає по сусідству із позивачем) суду ствердила, що позивач з часу жнив до зими 2013 року працював на тракторній бригаді і на току товариства «Ландрас-Агро», директором якого був [PERSON], про що їй достовірно відомо. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тому суд дані показання свідків до уваги не уваги не приймає за недопустимістю, на думку суду, доказування предмету спору показаннями свідків. До того ж дані пояснення свідків достовірно не доводять того, що позивач був допущений до виконання обов»язків охоронця за розпорядженням чи з відома керівництва ТзОВ «Ландрас-Агро» чи приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» із обумовленою заробітною платою. Визначаючись із позовними вимогами суд приймає до уваги те, що, як пояснив позивач у судовому засіданні, трудової книжки та інших документів відповідачу він не надавав. Тобто, він фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже, й погоджувався з цим, усвідомлював свою соціальну незахищеність, а також те, що не здійснюються відповідні відрахування із заробітної плати, що він визнав у судовому засіданні. Також суд приймає до уваги пояснення позивача у судовому засіданні про те, що, працюючи у ТзОВ «Ландрас-Агро» з 2010 року, до того часу, як йому припинили здійснювати виплату заробітної плати, він не оспорював будь-яких дій (бездіяльності) роботодавця. Як убачається із наданих до позовної заяви письмових документів, за захистом своїх прав позивач почав звертатись лише з 2014 року. Так, 07.05.2014 року на письмову заяву позивача від 09.04.2014 року Головним Управлінням Міндоходів у Тернопільській області позивачу дано відповідь про те, що згідно одержаних даних він не перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» у період з 10.07.2013 року по 10.12.2013 року. Звернення позивача до органів прокуратури датовані липнем-серпнем 2014 року. Дані звернення скеровані до Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області, яка листами від 07.08.2014 року та від 10.09.2014 року повідомила [PERSON] про те, що перевірки підприємств, установ та організацій контролюючими органами протягом серпня-грудня 2014 року здійснюються виключно з доволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб»єкта господарювання щодо його перевірки (згідно ст.31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік»). З цією метою Територіальна державна інспекція з питань праці у Тернопільській області двічі, а саме 07.08.2014 року та 10.09.2014 року звернулись до Держпраці України, після одержання відповідного дозволу у порядку черговості буде проведена перевірка додержання законодавства про працю в ТзОВ «Ландрас-Агро» з питань, викладених у заяві [PERSON] Твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] ухилявся від укладення з ним трудового договору суд оцінює критично і вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що трудової книжки роботодавцю не надав, хоч працював з 2010 року. Суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінюючі належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, не приймає надані з боку позивача докази щодо його перебування у трудових відносинах з ТзОВ «Ландрас - Агро», оскільки вони є неналежними. Трудове законодавство може регулювати лише ті відносини з приводу реалізації права на працю, які виникають на підставі трудового договору. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Трудові? відно?сини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають як результат впливу норм трудового права на поведінку суб'єктів трудової діяльності в результаті укладення трудового договору, внаслідок якого між ними виникають правові зв'язки, а також відносини з приводу встановлення умов праці на підприємстві, навчання й перекваліфікації за місцем роботи та відносини, пов'язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян. Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-13/2013 від 15.10.2013 року №8-рп/2013 зазначив, що згідно із статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної платі , передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу (абз.2 п.2.1). У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. На підставі вище наведеного, проаналізувавши та дослідивши представлені докази, суд приходить до переконання, що у даному випадку позивачем не доведено факту його перебування у фактичних трудових відносинах із відповідачами ТзОВ «Ландрас-Агро», приватним сільськогосподарським підприємством «Оскар» та укладення трудового договору, того, що в період 10.07.2013 року по 10.12.2013 року працював охоронцем на тракторній бригаді та на току ТзОВ «Ландрас - Агро», приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу, не довів, що дотримувався визначеного режиму роботи у товаристві, на підприємстві, того, що оплата його роботи здійснювалась систематично щомісячно однаковими сумами платежів. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку не встановлено порушення трудових прав позивача, які підлягали б захисту, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача про стягнення у його користь невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01.07.2013 року по 10.12.2013 року у розмірі 21 415 грн., середньго заробітку з врахуванням розміру середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією за період роботи з 01.07.2013 року по 20.10.2013 року у межах прожиткового мінімуму, до задоволення не підлягають, як і не підлягає до задоволення вимога про відшкодування 10 000 грн. спричиненої моральної шкоди, як така, що є похідною від первісних вимог позивача. У судовому засіданні позивач неодноразово наголошував на тому, що свої позовні вимоги, в першу чергу, пред»являє до відповідача [PERSON] Поряд із вищевказаними мотивами відмови у позові, суд вважає за необхідне зазначити також, що оскільки у позовах про оплату праці належим відповідачем є саме юридична особа, з якою існують трудові відносини, а не її керівник, [PERSON] як фізична особа не може виступати належним відповідачем у справі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed