Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під № 39 по вулиці Гагаріна в селі Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області, що належав [PERSON], яка померла 20 січня 1996 року, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 липня 1987 року. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 липня 1987 року, належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під № 39 по вулиці Гагаріна в селі Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області. 20 січня 1996 року [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги за законом являвся син померлої - [PERSON], який разом з нею проживав і був зареєстрований з 1968 року в будинку № 39 по вулиці Гагаріна в селі Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області, і таким чином відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину він не отримував. 25 липня 2001 року [PERSON] помер, заповіт від імені померлого виконком Соколівської сільської ради Кіровоградського району та області не посвідчувався. Спадкоємці після [PERSON] відсутні. Починаючи з 01 жовтня 2001 року, з дозволу Соколівської сільської ради у вищевказаному житловому будинку проживає позивач - [PERSON] разом зі своєю сім'єю, зареєстровані в цьому будинку з 2011 року. Оформити будинок в порядку спадкування позивач не може, оскільки не відноситься до кола спадкоємців за законом. Позивач зазначає, що з 01 жовтня 2001 року і по теперішній час він постійно проживає у вказаному будинку разом зі своєю сім'єю, користується ним за цільовим призначенням, здійснює поточний ремонт, встановив прилади обліку електроенергії, сплачує заборгованість за спожиту електричну енергію, обробляє земельну ділянку, доглядає за прибудинковою територією, сплачує комунальні послуги. Враховуючи зазначене [PERSON] вважає, що володіє та користується житловим будинком відкрито, безперешкодно, не порушуючи прав інших осіб, та має право набути право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. В заяві від 06.06.2016 представник позивача [PERSON] зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить слухати справу без участі позивача та представника позивача (а.с.49). Від представника відповідача [PERSON] 14.07.2016 надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності за набувальною давністю (в.с.62). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що відповідно до інформації наданої начальником ОКП «Кіровоградське ООБТІ» [PERSON] №920-17 від 25.11.2013, власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Гагаріна, 39 в с.Соколівське Кіровоградського району є [PERSON] Прокофєвна на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.1987 р. (а.с.10). 20.01.1996 [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 277714, виданим 22.01.1996 Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 5 (а.с.5). Відповідно до довідки №982, яка видана виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 11.05.2016, [PERSON], [INFO], яка померла 20.01.1996, з 1968 року проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. На день смерті разом з нею проживав і був зареєстрований її син [PERSON]. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] в вищезазначеному будинку ніхто крім [PERSON] не був зареєстрований і не проживав. Померла виписана з цього будинку в зв'язку зі смертю. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконком сільської ради не посвідчувався (а.с.6). [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, проживав і був зареєстрований з матірю [PERSON] разом за однією адресою, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року)), однак за життя свідоцтво про право на спадщину не отримав. 25 липня 2001 року [PERSON] помер, що підтверджується копією акту про смерть №2141 від 28.07.2001 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00016886958 від 19.07.2016 (а.с.64,65). Згідно із довідкою №981, виданою виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 11.05.2016, [PERSON], який помер 25.07.2001, з 1968 року проживав і був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день смерті був зареєстрований і проживав один. Померлий виписаний з цього будинку в зв'язку зі смертю. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконком сільської ради не посвідчувався (а.с.7). З відповіді в.о. завідувача Кіровоградської районної державної нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON] №490/01-09 від 29.07.2016 слідує, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та відмовою від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], який помер 25 липня 2001 року до Кіровоградської районної державної нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа не заводилася, відповідно свідоцтво про право на спадщину після його смерті не видавались. Згідно з відомостей інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44613798 від 29.07.2016, за параметрами запиту : [PERSON] інформацію не знайдено (а.с.69,70). Відповідно до довідки виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №980 від 11.05.2016, [PERSON], [INFO], разом зі своєю родиною, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] ; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], з 01.10.2001 проживали за адресою: [INFO], без реєстрації, а з 2011 року зареєстровані і проживають у вказаному домоволодінні (а.с.9). За час проживання в будинку за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Гагаріна, б.39, [PERSON] сплачував комунальні платежі, підтримував будинок з господарсько-побутовими будівлями у справному стані, що підтверджується копією договору про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, копією договору про користування електричною енергією, копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, тощо (а.с.14-38). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Частини 1, 4 ст. 344 ЦК України передбачають, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, закріплено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Пунктами 9, 11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.\~Враховуючи положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~ст.ст.15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, які підтверджують, що [PERSON] з 1 жовтня 2001 року відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном, постійно доглядає за будинком, сплачує всі необхідні платежі по утриманню будинку, виконував інші роботи по догляду за будинком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 328, 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved