Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . Являючись онуком померлої та спадкоємцем на її майно, позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно, оскільки пропустив, визначений законом, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку вказує те, що він вважав, що [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом подав заяву про прийняття спадщини, а протилежне йому стало відомо лише в лютому 2019 року. Дана позовна заява надійшла до суду 20.03.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 21.03.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.04.2019 року. 17.04.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 23.05.2019 року. Позивач подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті надав через канцелярію суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] в с. Вовчок Бершадського району Вінницької області у віці 87 років померла [PERSON] , що вказано у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Війтівської сільської ради №172 від 06.03.2019 року, спадкоємцем на майно померлої є онук - [PERSON] , [INFO] народження. Крім того, згідно копії заповіту від 09.03.2006 року, за життя [PERSON] вчинила розпорядження, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] народження. Те, що позивач [PERSON] дійсно є онуком померлої також підтверджено копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] , який є батьком позивача та де [PERSON] вказано матір`ю [PERSON] 01.03.2019 року за №54/01-16, приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу, було надано письмове роз`яснення, де вказано, що позивач не може оформити спадщину, оскільки пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. З довідки нотаріуса від 01.03.2019 року вбачається, щ згідно даних зі спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач вказує те, що не знав про відкриття спадщини для спадкоємців за законом, так як вважав, що спадкове майно оформив відповідач, як спадкоємець за заповітом. Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Застосовуючи викладену практику ЄСПЛ суд вважає за можливе не аналізувати у рішенні надані позивачем документи, які вказують на обсяг спадкового майна, оскільки дані обставини не стосуються на пряму предмету позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що у випадку, коли особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18), вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи вищевказані норми, судом критично оцінено посилання позивача, як на причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , те, що він вважав, що спадщину прийняв спадкоємець за заповітом, оскільки дана обставина не позбавила його права самостійно звернутись до нотаріуса із відповідною заявою. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини встановила, зокрема, правило, юридичної визначеності (певності), котре, з-поміж іншого, є складовою законного права можливого правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування юридичної визначеності має на меті забезпечення остаточності так званих юридичних станів, захист потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Враховуючи встановлені у справі обставини, смерть спадкодавця у 2014 році, не ініціювання спадкоємцем питання прийняття спадщини за законом протягом 6-місячного строку після смерті спадкодавця, звернення позивача до суду із позовом у 2019 році, тобто майже через 5 років після виникнення права на спадщину за законом, суд робить висновок, що позивач не надав до суду достатніх доказів того, що у нього були непереборні труднощі у своєчасній подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в тому числі і на час закінчення даного строку. Отже, суд вважає, що звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з липня 2014 року по березень 2019 року його незвернення із заявою про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з наведеного, судом критично оцінено визнання позову відповідачем, через відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed