Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,50 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №073183. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 20.11.2009 року померла його бабця [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного спадкового майна. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а саме, оригінал Державного акту на право власності на землю втрачений. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, представником позивача адвокатом [PERSON] суду подано заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 20.11.2009 року у віці 82 років в с.Задарів Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №089889 виданого 21.11.2009 року, актовий запис №16. Ще за життя померлій належала: - земельна ділянка площею 0,50 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №073183, що підтверджується довідкою від 20.01.2017 року №48 виданою виконкомом Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №073183, виданого на підставі розпорядження Монастириської райдержадміністрації від 13.05.2003 року №138. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 27.01.2003 року в с.Задарів Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №13 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла жилий будинок, по господарські будівлі, все своє майно де б воно не було, належні їй на праві власності трудовий та земельний паї та нараховані дивіденди, які знаходяться в селянській спілці «Колос» Монастириського району Тернопільської області, та грошові заощадження, які знаходяться на рахунку №2071 та рахунку №91551764/08 внукові [PERSON], який проживає в [INFO]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 20.11.2009 року, як спадкоємець за заповітом і як такий, що на час смерті спадкодавця та відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою від 20.01.2017 року №48 виданою виконкомом Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою Монастириської Державної нотаріальної контори від 24.01.2017 року №51/01-16. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя». Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ТР №073183, виданий Монастириським районним відділом земельних ресурсів 05.09.2003 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв так як на час відкриття спадщини проживав з спадкодавцем [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельну ділянку. На підставі викладеного

Outcome: approved