Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2016 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області вирішено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі Ѕ частина, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини, сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання до 30.06.2017р., але не довше ніж до досягнення ним 23 років, сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання до 30.06.2019р., але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 13 жовтня 2016 року. Зазначає, що з 15.08.2005р. він займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як фізична особа-підприємець, має свідоцтво платника податку на додану вартість та перебуває на спрощеній системі оподаткування, особливістю якої є незастосування поняття «чистий дохід», тобто 50% аліментів відраховуються від суми його доходу без урахування понесених витрат. Вважає, що сума виручки від здійснення підприємницької діяльності не є фактичним заробітком (доходом) платника аліментів, з якого має бути визначений розмір аліментів та проведено нарахування заборгованості, що виникла. На даний час, підприємницьку діяльність він не здійснює (у звіті до податкової декларації у графі «дохід» зазначено «0»), розрахунок розміру аліментів державний виконавець здійснює виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості - Ѕ якої становить 2872,50 грн. на трьох дітей щомісячно. Станом на березень 2018 року їхній син [PERSON] має повних 23 роки та вже закінчив навчання. Просить змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, що з нього стягуються, а саме: у розмірі 1 прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку - на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, та сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання до 30.06.2019 р., але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років, щомісячно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів майновий стан позивача не змінився, однак аліменти стягуються у розмірі 50% від суми доходу від підприємницької діяльності без урахування понесених ним витрат. В судовому засіданні відповідачка заявлений позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити та подала суду Відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначила, що позивач довгий час не надає достатніх коштів для забезпечення утримання дітей, їх фізичного, духовного розвитку, а також для лікування тяжкохворого малолітнього сина [PERSON] . Позивач навіть не зазначив адресу свого місця проживання, а лише місце реєстрації, де проживав до розірвання між ними шлюбу. Він неправдиво вказав, що їх син [PERSON] в березні 2018 року закінчив навчання, що підтверджується довідкою Київського національного університету будівництва і архітектури. Позивач надав довідку, що він сплатив всю суму аліментів за 2017 рік з переплатою, щоб суд подумав, що він нібито є порядною людиною, але не вказав, що аліменти були стягнуті державним виконавцем з нього в примусовому порядку. На даний час заборгованості по аліментах позивач не має. Позивач свідомо вводить суд в оману вказуючи, що не проводить підприємницьку діяльність, але в дійсності її продовжує тільки в тіні, укриваючи свої доходи з метою уникнення від сплати аліментів, є директором товариства. Позивач взагалі не приймає участі в додаткових витратах на дітей та на їх лікування, поставивши її з дітьми у важке матеріальне становище. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову із наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2016 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі Ѕ частина, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини, сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання до 30.06.2017р., але не довше ніж до досягнення ним 23 років, сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання до 30.06.2019р., але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 13 жовтня 2016 року. Згідно довідки № 26-2798 від 20.04.2018р. [PERSON] навчається на 4 курсі денного відділення факультету інженерних систем та екології Київського національного університету будівництва і архітектури. Згідно довідки-розрахунку старшого державного виконавця Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Кравченко М.В. борг по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей станом на 01.11.2017р. становив 29847,03 грн. (а.с. 32). Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, та представник позивача в поясненнях під час судового розгляду, посилалися на те, що не згодні з тим, що з позивача, який зареєстрований як фізична - особа підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування вираховуються аліменти з доходу позивача від підприємницької діяльності без урахування витрат, а тому має платити меншу суму аліментів, ніж нараховує державний виконавець. Як випливає з матеріалів справи та сторони в судовому засіданні підтвердили, що починаючи з часу винесення рішення про стягнення аліментів і на час розгляду справи у позивача матеріальний стан не змінився. Позивач, не погоджуючись з розміром аліментів, винесеним 22.12.2016 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області, не звертався до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою про скасування даного рішення або зменшення розміру аліментів. Рішення набрало законної сили і підлягає виконанню. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Враховуючи те, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed