Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що він являється спадкоємцем за законом після смерті дружини - [PERSON], померлої [INFO] року. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] Талалаївського району та земельну ділянку для ведення товарного виробництва площею 4, 080 га на території Красноколядинської сільської ради. Крім позивача ще є спадкоємець за заповітом на земельну частку (пай) - [PERSON]. Після смерті жінки позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надав документи, що були в нього. В час перевірки документів було встановлено, що в позивача відсутні правоустановчі документи на нерухоме майно, а саме - свідоцтво про право власності на належний спадкодавцю житловий будинок, а також оригінали Державно акту на право власності на земельну ділянку. Позивач, як спадкоємець за законом не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно, через відсутність оригіналів правових документів. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] Талалаївського району, яке складається з житлового будинку А-1, веранди а-1, сараю - Б-1, сараю Д-1, ґанку - ґн, навісу Г-1, сараю Д-1, вбиральні У, колодязя К, погреба пг, огорожі №1, ворота № 2; та право власності на земельну ділянку площею 4,080 га для ведення товарного виробництва - рілля 3,50 га (кадастровий номер [NUMBER], та 0,58 га кормових угідь кадастровий номер [NUMBER] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.07.2007 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача - Красноколядинської сільської ради - та третьої особи - сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА, відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі - в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2016 року (а.с.10). Згідно копії заповіту від 26 лютого 2016 року [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER] від 09 грудня 1999 року, яка розташована на території Красноколядинської сільської ради і належала її брату [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.9). Рішенням Талалаївського районного суду від 06 рудня 2016 року, яке набрало законної сили 19.12.2016 року, встановлено фак, що [PERSON], [INFO], є чоловіком [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.12-13). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] В. спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,080 га на території Красноколядинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з них рілля 3,50 га (кадастровий номер [NUMBER], та 0,58 га - кормові угіддя (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.14-14 зв.); копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 28.04.2010 року, виданого Красноколядинською сільською радою, згідно з яким [PERSON] являється власником будинку по [ADDRESS], з часткою 1/1 (а.с.6). Згідно звіту про оцінку майна від 03.10.2017 року, проведеним суб'єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON], що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, оціночна вартість об'єкту оцінки - житлового будинку по [ADDRESS] Талалаївського району - на дату оцінки складає 37010 грн. (а.с.20-48). Крім того, при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку по [ADDRESS] порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 12.10.2017 року (а.с.16). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 12.10.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.15). У районній газеті «Трибуна хлібороба» було поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт серії [NUMBER] від 20.07.2007 року, виданий на ім'я [PERSON], та втрачене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.04.2010 року на ім'я [PERSON] вважати недійсними (а.с.19). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 25.10.2017 року вартість земельної ділянки, що належала [PERSON] згідно Державного акту серії [NUMBER], станом на 10.07.2016 року становила 132 336, 92 грн. (а.с.55). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа і спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 25.10.2017 року та копією спадкової справи (а.с.62-71). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що дружина позивача [PERSON] згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] Талалаївського раойну. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власноті на земельні ділянки, суд виходить з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в ході судового розгляду до складу спадщини [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS] Талалаївського району, земельна ділянка загальною площею 4,08 га на території Красноколядинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до ціни позову, а саме - грошової оцінки земельної ділянки на день смерті спадкодавця, яка була встановлена в ході судового розгляду згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру та вартості будинку, що входить до складу спадщини, на загальну суму 169 346 грн. 92 коп. Саме з цієї суми позивач повинен був сплатити суму судового збору при подачі позову до суду згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову - 1694 грн., а ним сплачено згідно квитанції 1280 грн., тому з позивача підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 414 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved