Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 03.07.2019 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики (розписка), відповідно до умов якого він (позивач) передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 000 грн. Факт отримання відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 150 000 грн. підтверджується наданою ним розпискою від 03.07.2019 року із зазначенням того, що вказані кошти ним беруться в борг, а усно сторони домовились, що кошти повинні бути повернуті позивачу до 01.05.2020 року. Однак, після спливу обумовленої дати повернення боргу і по теперішній час, відповідач [PERSON] взяті на себе боргові зобов`язання не виконав і кошти позивачу [PERSON] не повернув, що в подальшому спричинило порушення прав останнього та виникнення в нього збитків. Також позивач вказує, що неодноразово в усній формі звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення боргу, а також 13.05.2020 року надіслав на його адресу письмову вимогу про сплату заборгованості відповідно до наданої розписки. Письмова вимога була отримана відповідачем 16.05.2020 року, однак, ні на усні звернення позивача, ні на письмове, відповідач [PERSON] ніяк не відреагував і по теперішній час продовжує злісно ухилятись від виконання своїх боргових зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за Договором позики від 03.07.2019 року в розмірі 150 000 грн. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 15 000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.07.2020 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою суду Придніпровського районного суду м. Черкаси, занесеною до протоколу судового засідання 27.01.2021 року, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Весеньов Є.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за Договором позики від 03.07.2019 року в розмірі 150 000 грн. Також позивач [PERSON] пояснив, що він залишає за собою право на стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., про стягнення яких він буде просити окремо після подання відповідних доказів, як це визначено ЦПК України. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - адвокат Весеньов Є.В. просив задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Також пояснив, що його довірителька - [PERSON] являється дружиною позивача [PERSON] та підтверджує той факт, що відповідач [PERSON] уклав договір позики та отримав від них кошти в розмірі 150 000 грн. Оскільки це були спільні кошти подружжя, то вона не заперечує проти стягнення такого боргу саме на користь позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подавав. 30.11.2020 року відповідач [PERSON] звертався до суду із заявою про відкладення судового засідання, призначеного на 01.12.2020 року, та до заяви надав копію медичної довідки, а також копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , відповідно до якого він являється інвалідом 2-ї групи внаслідок війни. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання, призначеного на 27.01.2021 року від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача і його представника щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника та представника третьої особи [PERSON] - адвоката Весеньова Є.В., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] (з однієї сторони) та відповідачем [PERSON] (з другої сторони) був укладений Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] передали відповідачу грошові кошти в розмірі 150 000 грн., а останній отримав їх в борг. Строк повернення відповідачем вказаних коштів договором позики (розписка) визначний не був. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в розмірі 150 000 грн. підтверджується наданою ним розпискою від 03.07.2019 року (а.с. 5). Також в судовому засіданні встановлено, що 13.05.2020 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] була направлена письмова вимога про повернення боргу, яка була отримана відповідачем 16.05.2020 року, однак була залишена без реагування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Враховуючи, що Договором позики (розписка) від 03.07.2019 року не був встановлений строк повернення позики, а також те, що позивачем була пред`явлена письмова вимога до відповідача [PERSON] про повернення позики, яка була отримана останнім 16.05.2020 року, відповідно кінцевим строком повернення позики є 16.06.2020 року. Після спливу вказаного строку відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики від 03.07.2019 року не виконав та не повернув позику до даного часу. Борг за договором позики складає 150 000 грн. Також суд враховує і те, що такий Договір позики укладався подружжям [PERSON] та [PERSON] , і остання не заперечує проти повернення відповідачем коштів за Договором позики (розписка) від 03.07.2019 року саме позивачу [PERSON] , який є її чоловіком. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення із відповідача [PERSON] на його користь боргу за Договором позики (розписка) від 03.07.2019 року в розмірі 150 000 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Позивач при зверненні до суду з даним позовом, в додатку до позовної заяви, надав копію пенсійного посвідчення на його ім`я ( [PERSON] ) № [NUMBER] серії ААК № 636242 (а.с. 8), з якого вбачається, що він інвалідом 2-ої групи, і відповідно він є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики в сумі 150 000 грн. задоволено в повному обсязі, судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь держави складає 1 500 грн. Разом з тим, суд враховує, що і відповідач [PERSON] є інвалідом 2-ої групи, що стверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] , і відповідно він також звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин та відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір в розмірі 1 500 грн. слід віднести за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved