Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в особі [PERSON] юстиції України та Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного рішення суддів Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №461/3545/14-ц, що спричинило приниження честі, гідності і ділової репутації. В обґрунтування вимог зазначив, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2011р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Сокальського районного суду від 09.02.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011р. скасовано. Провадження в справі за позовом [PERSON] до прокуратури Львівської області про визнання незаконною бездіяльності закрито. Зазначає, що 01.04.2014р. ним направлено позовну заяву про стягнення шкоди нанесеної протиправними діями Львівського апеляційного адміністративного суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2014р. відмовлено у відкритті провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2014р. апеляційну скаргу відхилено. Ухвалу Галицького суду м. Львова від 04.04.2014р. залишено без змін. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2014р. відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу Галицького районного суду м. Львова та Апеляційного суду Львівської області. Зазначає, що 27.10.2016р. ним на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2014р. направлено до Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву до Львівського апеляційного адміністративного суду щодо стягнення моральної шкоди. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2016р. відмовлено у відкритті провадження в справі. 18.11.2016р. позивачем направлено до Галицького районного суду м. Львова заяву про перегляд за ново виявленими обставинами ухвали від 04.04.2014р. в справі №461/3545/14-ц. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2016р. відмовлено у відкритті провадження за даною заявою. Позивач вважає, що суддя Галицького районного суду м. Львова, колегія суддів Апеляційного суду Львівської області та суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді його позову не виконали вимоги ст. ст. 55, 56, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 16, 22 ,1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11, 15, 108, 118 ЦПК України, що спричинило приниження честі, гідності і ділової репутації. В запереченні на позовну заяву представник відповідача [PERSON] юстиції України зазначив, що відповідач не наділений повноваженнями щодо питань, порушених позивачем у заяві. До повноважень [PERSON] юстиції України не відноситься представництво інтересів Держави Україна у відносинах, не повязаних з представництвом інтересів держави в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або урегулювання спорів та розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземного субєкта та України. Зазначає, що [PERSON] юстиції України є неналежним відповідачем у даній справі. Крім цього, зазначає, що позивачем не наведено жодних доказів наявності вини відповідача у спричиненні моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] юстиції України у наданому суду запереченні просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Звертаючись до суду із даним позовом до [PERSON] юстиції України та Державної казначейської служби України позивач [PERSON] оскаржує на його думку незаконні рішення суддів Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при розгляді справи №461/3545/14-ц. В цей час, у Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи №461/3545/14-ц, не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру відповідачами, а суд в судовому засіданні їх не здобув. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed