Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2020 року вищевказаний позов задоволено, ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4622 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 600814551 від 25.05.2018 року в розмірі 28471,31 грн., а також 1000,00 грн. - оплати за вчинення виконавчого напису. 06 січня 2021 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд, ухвалюючи рішення в цій справі не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Вказує, що він сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840,80 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 630,60 гривень. Крім того, заявник зазначає, що до ухвалення рішення в цій справі він направив суду клопотання про стягнення з відповідача на свою користь судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу. Таким чином, [PERSON] просить стягнути з ТзОВ «Вердикт Капітал» в свою користь 630,60 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 840,80 гривень судового збору за подання позовної заяви та 7 556,80 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 11 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання ТзОВ «Вердикт Капітал» про зменшення витрат на правову допомогу, в якій зазначено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення заявником не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі, документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату. Частиною 1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Встановлено, що суд, ухвалюючи рішення в цій справі, не вирішив питання про розподіл судових витрат. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, сплатив судовий збір в розмірі 840,80 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 630,60 гривень. Оригінали квитанцій про сплату судового збору наявні в матеріалах справи. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що судовий збір в розмірі 1 471,40 гривень (840,80+630,60) слід стягнути з відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача [PERSON] , як сторони на користь якої ухвалено рішення. Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. За змістом статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду (постанова КЦС ВС від 09.06.2020 в справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 в справі №199/3939/18-ц), аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що між адвокатом Загороднім М.В. та [PERSON] був укладений договір № 021120/01 від 02 листопада 2020 року про надання правничої (юридичної) допомоги (а. с. 38). Згідно акту про надані послуги від 10 грудня 2020 року витрати [PERSON] на правову допомогу становлять 7 556,80 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10 грудня 2020 року, відповідно до якої адвокатом отримано від позивача грошові кошти за надання правової допомоги. Однак позивачем не надано суду доказів того, що його адвокат має касу і веде касову книгу. Відтак, адвокат позивача не може сам виписувати квитанцію чи касовий прибутковий ордер про отримання коштів. Тому суд зазначає, що з наданих позивачем документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, а також факт оплати вказаних послуг. Відтак, суд вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу документально не підтвердженими, а отже відсутні підстави для відшкодуванні таких витрат.

Outcome: partial