Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], у якому, уточнивши позовні вимоги заявою від 10 квітня 2018 року, яка прийнята судом, просить стягнути з відповідача в його користь 10 000 ,00 грн., набутих без достатньої правової підстави, проценти від простроченої суми заборгованості, у зв'язку із набуттям коштів без достатньої правової підстави, в розмірі 6366,11 грн. за період з 28.09.2014 року по 31.03.2018 року, а також 487,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] суму безпідставно набуті кошти в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та 487 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. В решті позовних вимог [PERSON], відмовлено. 11 червня 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, відповідно до якої просить суд ухвалити додаткове рішення яким стягнути із [PERSON] у користь [PERSON] 4405 грн. витрат, пов»язаних із розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах справи міститься додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 26.02.2018 року згідно пункту 1 якого вартість послуг (гонорар) адвоката у справі за договором про надання правової допомоги становить 4405 грн. Оплата повної вартості правової допомоги адвоката повинна була бути здійснена клієнтом позивачем у справі в день укладення цього додатку до договору про правову допомогу від 26.02.2018 року. Крім цього, в матеріалах справи міститься відповідний розрахунок судових витрат. Таким чином, позивач у даній справі очікує понести судові витрати у зв»язку із розглядом справи у сумі 4405 грн., оскільки обов»язок вказаної суми виник у позивача 26.02.2018 року, тобто в момент укладення із адвокатом [PERSON] додатку №1 до договору про правову допомогу від 26.02.2018 року. До поданої заяви представником позивача 20 липня 2018 року долучено акти №1, №2, №3 від 26 лютого 2018 року прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2018 року. Представник позивача вважає, що при ухваленні судового рішення у даній справі судом не вирішено питання про судові витрати, зокрема про витрати, пов»язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просить її задовольнити. Відповідач щодо задоволення вимог зазначених у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення заперечив, подавши відзив на подану заяву у якому зазначив, що представництво у попередніх судових розглядах у даній справі надавав позивачу [PERSON] як представник за нотаріально посвідченим дорученням, а не як професійний адвокат. Крім цього, зазначив, що акти прийому -передачі виконаних робіт по наданню правової допомоги подано представником позивача уже після закінчення розгляду справи, тобто 23 липня 2018 року разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. Також вказав, що представником позивача не додано належних доказів, які б підтверджували фактичне понесення судових витрат позивачем, а саме витрат пов»язаних із наданням правничої допомоги, у тому числі квитанцій про їх оплату, як цього вимагає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім цього зазначив, що розрахунок зазначених витрат суперечить вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних вправах». Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв»язку із розглядом справи. Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв»язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що вимоги представника [PERSON] - [PERSON] про стягнення судових витрат у даній справі не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Так, у заяві про зменшення позовних вимог у справі, поданої представником позивача 10 квітня 2018 року, так і у попередньо поданих ним заявах про зміну предмету позову, позивачем не зазначалось про його вимогу щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу. Як вбачається із розрахунку судових витрат, які подав представник позивача у даній справі 11 квітня 2018 року до заперечення на поданий відзив, ним зокрема зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається із: правового аналізу наданих клієнтом документів для визначення правової позиції по справі (0,5 години) - 440 грн. 50 коп., проведення розрахунків для визначення можливої зміни розміру позовних вимог та підготовка на основі процесуальних документів у справі 881 грн.; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях за позовом у справі в суді першої інстанції 2643 грн., розробка будь-яких інших процесуальних документів у справі (0,5 години) 440 грн. 50 коп. До розрахунку судових витрат доданий додаток №1 від 26 лютого 2018 року до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2018 року, укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого сторони за цим договором домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката становить 4405 грн. Пункт 3 зазначеного додатку регламентує, що оплата повної вартості правової допомоги адвоката повинна бути здійснена клієнтом в день укладення цього додатку до договору про правову допомогу від 26.02.2018 року. Проте, доказів, які б підтверджували внесення коштів позивачем [PERSON] за надану правову допомогу, яка надавалась адвокатом [PERSON] згідно укладеного договору про надання правової допомоги, які позивач повинен сплатити в момент його укладення, представником позивача суду не надано. Також суд зазначає, що такі докази повинні бути подані в силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, до судових дебатів у справі. Проте, зазначену норму закону ні позивачем ні його представником не дотримано. Зокрема, суду до закінчення судових дебатів у справі ні позивачем ні його представником у даній справі не надано суду доказів, які б підтверджували виконання адвокатом умов укладеного договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2018 року, у тому числі актів наданих послуг, квитанцій, які б підтверджували сплату коштів клієнтом за надані правничі послуги адвокату, як того вимагає п.п.3 додатку 31 до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2018 року, і відповідно до якого оплата повної вартості правової допомоги адвоката повинна бути здійснена клієнтом в день укладення цього додатку до договору про правову допомогу, тобто 26 лютого 2018 року. При цьому, суд не бере до надані представником позивача, як підтвердження понесених витрат, акти прийому передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги за №1, №2, №3 від 26 лютого 2018 року, оскільки їх було надано представником позивача уже після ухвалення судового рішення у даній справі, тобто з порушенням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Крім цього, заяв про доручення таких доказів після судових дебатів представником позивача не заявлялось. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні вимоги представника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення витрат, пов»язаних із наданням правничої допомоги, слід відмовити.

Outcome: dismissed