Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Позов обґрунтовано тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], який на даний час проживає з відповідачкою. Після припинення спільного проживання відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином, він звертався до опікунської ради, рішенням опікунської ради від 15.01.2014 року визначено його способи участі у вихованні сина. Проте відповідачка не виконує дане рішення, заборонила у дитсадку віддавати йому дитину, вважає, що відповідачка порушує його права на участь у вихованні дитини, тому просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні його з дитиною, та визначити такі способи участі як систематичні побачення у будні дні - вівторок, середу, п'ятницю з 16-00 до 20-00 години з перебуванням дитини за місцем реєстрації, з можливістю спільного відпочинку з дитиною під час зимових канікул - 7 днів з будніми та вихідними днями підряд за місцем його реєстрації. В період літніх канікул 1,5 місяці з батьком за домовленістю сторін та послідуючим визначенням в які саме місяці. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову, згідно яких пояснила, що вони є батьками дитини [PERSON], однак шлюб зареєстрували 02.08.13 року, з 2008 року проживали однією сімєю, стосунки не склались, позивач вигнав її з дитиною з дому, після чого вони не проживають спільно. На даний час вона проживає у своєї матері, разом з дитино, рішення суду про стягнення аліментів позивач не виконує, про наявність рішення опікунської ради її не повідомляли, у рішенні нечітко визначено обставини участі, час, місце, чия згода потрібна, при складанні вказаного рішення не враховано інтереси дитини, здійснено без наявності висновку органу опіки та піклування. Вона не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дитино, у дні зазначені у актах вона працювала, була відсутня вдома, з позивачем спілкувалась її мати, з нею позивач попередньо не домовлявся про побачення з дитиною. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з підстав, вказаних у позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник [PERSON], проти позову заперечували, просили відмовити з підстав, вказаних у позові. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Дейнеко Н.М. вважала необхідним частково задовольнити позов, визначити конкретні часи та місце спілкування позивача з сином. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Сторони проживають окремо, дитина проживає з відповідачкою за адресою [ADDRESS]. Дану обставину сторони не заперечують, а тому згідно ст.. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного Кодексу України). Статтею 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями ст. 157 Сімейного Кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Рішенням опікунської ради при виконкомі Марянської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 15.01.2014 року, зобов'язано гр.. [PERSON] давати змогу [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні малолітнього сина - [PERSON], 2008 року народження, встановлено дні спілкування дитини з батьком, два дні в неділю (субота, неділя) за згодою (а.с.10). При вирішенні вказаного питання відповідачка [PERSON] була присутня на засіданні опікунської ради, що підтверджується протоколом № 1 засідання опікунської ради від 15.01.14 року (а.с.53), а тому суд відхиляє пояснення відповідачки про те, що вона не знала про наявність такого рішення. Судом також встановлено, що ні позивач, ні відповідачка дане рішення не оскаржували. Згідно ч. 2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Тому, позивач та відповідач зобов'язані виконувати дане рішення. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження факту ухилення відповідачки від рішення органу та піклування від 15.01.14 року, позивачем надано акт про не допуск до спілкування з дитиною від 08.02.14 року, згідно якого позивач прийшов до місця проживання дитини, але у спілкуванні з дитиною йому було відмовлено, а також акт про не допуск до спілкування з дитиною від 15.02.14 року, згідно якого позивач прийшов до місця проживання дитини, але у спілкуванні з дитиною йому було відмовлено (а.с.11,12). Обставини, викладені у актах підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] Проте, згідно рішення опікунської ради від 15.01.14 року відповідачку зобов'язано давати змогу [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні малолітнього сина - [PERSON], 2008 року народження, два дні в неділю (субота, неділя) за згодою (а.с.10). Рішення опікунської ради в цій частині не оскаржено, а доказів згоди відповідачки [PERSON] на спілкування позивача [PERSON] з дитиною 08.02.14 року та 15.02.14 року суду не надано і з самих актів видно, що такої згоди не було. У день складання актів відповідачка працювала, що підтверджується довідкою з місця роботи ( а.с 46,47) і з позивачем не спілкувалась. Тому суд вважає недоведеним в судовому засіданні факт ухилення відповідачки від виконання рішення органу та піклування. Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні його з дитиною, та визначити такі способи участі як систематичні побачення у будні дні - вівторок, середу, п'ятницю з 16-00 до 20-00 години з перебуванням дитини за місцем реєстрації, з можливістю спільного відпочинку з дитиною під час зимових канікул - 7 днів з будніми та вихідними днями підряд за місцем його реєстрації. В період літніх канікул 1,5 місяці з батьком за домовленістю сторін та послідуючим визначенням в які саме місяці. Проте на підтвердження доцільності та відповідності інтересам дитини таких періодів спілкування позивачем не надано висновку органу опіки та піклування, і ці способи є зовсім іншими від тих, які встановлені рішенням органу опіки та піклування, яке на даний час ніким не оскаржено, а отже є обов'язковим. Не зважаючи на те що відповідач не заперечувала проти спілкування дитини у вихідні дні з батьком, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed