Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до [PERSON] , як до спадкоємця після померлої [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 04.12.2013 року остання взяла у нього в борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США під забезпечення її квартири [ADDRESS] та зобов`язалась повернути їх за вимогою або укласти договір дарування вказаної квартири. [INFO] [PERSON] померла, кошти не повернула, право власності на майно за адресою [ADDRESS] визнано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року за [PERSON] Позивач звернувся до приватного нотаріуса Дуднік І. В. з вимогою (претензією) до спадкоємця, однак остання повідомила, що спадкова справа закрита та порекомендувала звернутись до суду. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 538 000 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що як вбачається з копії розписки, доданої позивачем до позовної заяви, остання виготовлена та роздрукована за допомогою комп`ютерної техніки, а не написана власноручно [PERSON] , при цьому, представник зазначає, що [PERSON] не мала власної комп`ютерної техніки та не вміла нею користуватись. До того ж, надрукований текст містить також зобов`язання укласти договір дарування квартири, що ставить під сумнів доводи позивача про укладення між ним та [PERSON] саме договру позики, оскільки суперечить його змісту та характеру. Отже, на думку представника відповідача, розписка від 04.12.2013 року не є належним та достатнім доказом укладення між позивачем та [PERSON] договору позики. Крім того, як зазначає представник, [PERSON] не знайома з [PERSON] та жодних договорів, в тому числі і договору позики, з ним не укладала, жодних розписок не писала і коштів від [PERSON] не отримувала, оскільки не потребувала їх та в телефонних розмовах з відповідачкою зазначала, що її пенсії цілком їй вистачає. Крім того, позивач міг дізнатися про те, що [PERSON] померла [INFO] ще як мінімум у 2015 році, однак звернувся до суду лише у 2018 році, тобто поза межами строків, визначених ст. 1281 ЦК України, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив, в якій зазначає, що Цивільним кодексом не передбачено обов`язковість власноручного написання розписки та лише підпис може засвідчити факт укладення договору та передання коштів. Крім того, твердження відповідача про достатній фінансовий стан [PERSON] , що на його думку свідчить про відсутність необхідності в укладенні договору позики, навпаки лише може підтверджувати факт отримання позики та користувалася ними на власний розсуд, що забезпечувало їй фінансове благополуччя. Щодо строків, представник позивача зазначає, що позивач звернувся до приватного нотаріуса з вимогою (претензією) до спадкоємців, в межах строків, визначених ст. 1281 ЦК України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2018 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи на предмет відсутності ідентичності підпису [PERSON] та підпису у власноручній розписці про отримання грошових коштів від 04.12.2013 року, проведення якої просив доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили його задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив підмовити його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, а саме боргової розписки від 04.12.2013 року, [PERSON] , 1938 року народження, отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США під забезпечення її квартири [ADDRESS] , які зобов`язалась повернути за першою вимогою або укласти договір дарування квартири /а.с. 188/. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.2019 року № 16882/16883/18-32, підпис від імені [PERSON] на розписці від 04.12.2013 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис, що міститься на розписці від 04.12.2013 року, виконано тією особою, зразки підпису якої надано в якості порівняльного матеріалу [PERSON] , що містяться в наступних документах: оригіналі відомості за січень 2015 рік на 1арк.; оригіналі відомості за лютий 2015 рік на 1 арк.; оригіналі заяви [PERSON] до УПФУ у м. Біла Церква від 15.11.2013 року на 1 арк. Отже, як встановлено судом, сторони погодили при підписанні договору всі необхідні умови договору позики, а саме: суму позики, строк виконання зобов`язання та порядок повернення позики, а надані позивачем докази підтверджують той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики, який складено в письмовій формі, та який за змістом повністю відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, так як договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Письмова розписка позичальника [PERSON] є підтвердженням виконання умов договору позики та про отримання нею від позикодавця [PERSON] у власність грошової суми 20 000 дол. США. Частиною 1 ст. 527, ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторонами не надано суду належного письмового доказу щодо виконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] за договором позики в сумі 20 000 дол. США. Статтею 610, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №283. З матеріалів спадкової справи №8/2016, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу у Київській області Дуднік І.В. 07.04.2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої тітки [PERSON] - [PERSON] . В заяві зазначено, що інших спадкоємців першої черги за законом немає. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Не визначено такого порядку і іншим законодавством. Отже, пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо до спадкоємця, так і через нотаріуса. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц. Як пояснив позивач, в судовому засіданні, у березні 2016 року він звернувся з вимогою (претензією) повернути борг за договором позики [PERSON] , яка померла у листопаді 2015 року, до єдиного, на час звернення, спадкоємця - [PERSON] . Вказаний факт сторонами не заперечується. А відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, факт звернення позивача у березні 2016 року з вимогою (претензією) повернути борг за вказаним договором позики, до єдиного, на час звернення, спадкоємця - [PERSON] , визнається сторонами та не підлягають доказуванню. Таким чином, твердження представника відповідача щодо порушення строку звернення кредитора з вимогою до спадкоємця, визначені ст. 1281 ЦК України спростовано обставинами справи. Відповідно до ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Вiдповiдно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Таким чином, за змістом ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Разом з тим, як вбачається з матеріалів спадкової справи, 27.04.2016 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу у Київській області Дуднік І.В. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри [PERSON] ., однак 10.08.2016 року отримала відмову приватного нотаріуса №320/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з тим, що не надала необхідних документів, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та документів, які підтверджують факт родинних стосунків з померлою. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2017 року по справі №357/9171/16-ц встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква Київської області, є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Мінськ Республіки Білорусь, та являється двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.11.2017 року вищевказане рішення залишено без змін. У зв`язку з вищевказаними обставинами, 22.02.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В. з вимогою (претензією) кредитора до спадкоємця в порядку ст. 1281 ЦК України /а.с. 186/. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки [PERSON] одноособово прийняла всю спадщину після смерті своєї двоюрідної сестри, а тому зобов`язана нести відповідальність перед кредитором за борговими зобов`язаннями померлої [PERSON] в межах вартості отриманого нею у спадщину майна. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені по справі позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а обраний позивачем спосіб захисту ґрунтується на встановлених в судовому засіданні фактичних обставинах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 5 380 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved