Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за позикою в розмірі 250 000,00 грн та судовий збір в розмірі 2500,00 грн. Посилається на те, що 02.02.2020 він надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2020, про що ним власноручно було написано розписку. Однак, не зважаючи на домовленість, кошти йому так і не повернуті. З лютого 2021 року відповідач уникає спілкування з позичальником, хоча раніше вони мали тривалі дружні стосунки. 21.04.2021 ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 06.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз0яснено його право подати відзив на позов. Позивач [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання (03.06.2021 та 24.06.2021) не з`явився, відзиву на позов не надав, про суть справи, місце та час судового засідання повідомлений належним чином: поштовою кореспонденцією за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. У відповідності до положень ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02 лютого 2020 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] гроші в позику в сумі 250000,00 грн та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2020 року, про що склав боргову розписку (а.с.23). За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абз.1 ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи спір, суд враховує наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки, зміст якої вказує на отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в позику під особисте зобов`язання повернути їх у визначений строк. А також на те, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому розписка залишилась у позикодавця [PERSON] та долучена ним до позову За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на приписи ст. 1046, ст. 1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що передані однією фізичною особою в розпорядження іншої особи грошові кошти, як специфічний вид майна особи, підлягають поверненню у тому самому виді, у такому ж розмірі та у строки визначені у договорі позики, що і буде належним виконанням грошового зобов`язання позичальником. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, аргументи позивача щодо наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання за договором позики, оформленого борговою розпискою від 02.02.2020 в розмірі 250000,00 грн, є переконливими, оскільки позивач надав суду оригінал боргової розписки від 02.02.2020, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача, а оригінал розписки залишається в матеріалах судової справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить з наступного. Позивачем за подання позову сплачено 2500,00 грн судового збору, що становить 1% ціни позову. Отже, судовий збір, сплачений позивачем відповідає ставкам встановленим в ЗУ «Про судовий збір» та в силу положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved