Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати недійсним дублікат договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вчиненого між особою, яка представилась [PERSON], та [PERSON] та посвідченого 12.03.2011 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 634, та виданого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02.11.2016, та визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32234053 від 05 листопада 2016 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 05.11.2016, та запис про право власності 17292794. \~ \~ \~ \~Свої вимоги він мотивує тим, що, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2003 року зазначена квартира належала на праві власності гр. [PERSON] В подальшому вказана квартира вибула із його власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2011 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, договір купівлі-продажу від 12.03.2011 року визнано недійсним. 30 грудня 2014 року гр. [PERSON] помер, а позивач як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняв спадщину, звернувшись до Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини дізнався про отримання [PERSON] дублікату договору купівлі-продажу, який був визнаний судом недійсним. Наявність цього дублікату перешкоджає йому оформити свідоцтво про право на спадщину. Посилаючись на\~ці факти,\~зазначає,\~що визнаний\~судом недійсним\~договір купівлі-продажу (реєстровий № 634) квартири [ADDRESS], вчинений між особою, яка представилась [PERSON], та [PERSON], посвідчений 12.03.2011 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], не створює юридичних наслідків для відповідача [PERSON] у вигляді отримання дублікату цього договору відповідно до ст.216 ЦК України, і дублікат цього договору є недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача підтримав позов [PERSON] та просив задовольнити його в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначаючи, що підстави для визнання недійсним дублікату договору купівлі-продажу спірної квартири відсутні за умови, що сам договір купівлі-продажу визнаний недійсним. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що 12 березня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 634), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. За умовами пункту 2 Договору продаж квартири вчинено за 145\~200 гривень, що в еквіваленті становить 18\~150 доларів США, які продавець одержав від покупця повністю до підписання Договору, а продавець підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. \~ \~ \~ \~Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року зазначений договір був визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст.215 ЦК України. Постановою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року вищевказане рішення набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Посилаючись на ці обставини, відповідач [PERSON] зазначив, що відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, та просив стягнути з [PERSON] на його користь сплачені за договором купівлі-продажу від 12 березня 2011 року 18\~150 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день предявлення позову становить 485\~512,50 гривень. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представники відповідача зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, а у задоволенні первинного позову відмовити. \~ \~ \~ \~Представник позивача зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначаючи, що [PERSON] не був стороною цього договору купівлі-продажу, а оскаржив його як заінтересована особа, права та законні інтереси якої були порушені його вчиненням, а ст.216 ЦК України не передбачає можливості застосування наслідків недійсності правочину до особи, яка не є його стороною та за позовом якої він визнаний недійсним, а тому у [PERSON] обовязок по поверненню коштів [PERSON] не виник. Оскільки такий обовязок не виник у [PERSON], то він не виник і у позивача [PERSON], який є правонаступником [PERSON] Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. При цьому суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини, що виникли між сторонами по справі. На підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 6301), посвідченого 25 грудня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], квартира [ADDRESS] належала на праві власності гр. [PERSON] 12 березня 2011 року приватний нотаріус Одеського міського округу [PERSON] посвідчила договір купівлі-продажу (реєстровий № 634), який був укладений [PERSON] та [PERSON] 23 червня 2011 року на підставі договору купівлі продажу від 12 березня 2011 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення, прийнятого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації», запис в книзі: 746пр-127, номер запису 441. Зазначений договір купівлі-продажу був оскаржений [PERSON], який посилався на те, що він не відчужував [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, а від його імені діяла невідома особа. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року, яке набрало\~законної сили 07 квітня 2014\~року, був задоволений\~позов [PERSON] до [PERSON], та зазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним. За своє життя [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до змісту якого заповів [PERSON], який є позивачем у справі, усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право, що підтверджується заповітом (реєстраційний № 3-2731), посвідченим 22 листопада 2004 року державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 грудня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (актовий запис 78). Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, звернувшись до Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року було скасовано, а справа призначена до розгляду. Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~11\~жовтня 2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишена без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року задоволена апеляційна скарга [PERSON], ухвала Суворовського районного суду м. Одесі від 11 жовтня 2016 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року [PERSON] залучений до участі у справі як правонаступник [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу (реєстровий № 634) квартири [ADDRESS], посвідчений 12 березня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначеними рішеннями був встановлений той факт, що оскаржуваний договір [PERSON] не підписувався, та був вчинений особою, яка не була власником цієї квартири і представилася [PERSON], та [PERSON] Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 23 червня 2011 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], прийняте Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації», запис в книзі: 746пр-127, номер запису 441. 02 листопада 2016 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] видала [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу (реєстровий № 634), квартири [ADDRESS], посвідченого нею ж 12.03.2011. Згідно інформаційної довідки № 77346671, сформованої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 28.12.2016, дублікат договору купівлі-продажу, виданий приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] [PERSON] 02 листопада 2016 року, був визнаний нею підставою для виникнення права власності на спірну квартиру у [PERSON], на підставі якого вона прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32234053 від 05 листопада 2016 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], та зробила запис про право власності 17292794. Згідно ч.ч.1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов'язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України). Статтею 53 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, видається дублікат втраченого документа за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. При розгляді даної справи суд також прийняв до уваги той факт, що визначення терміну «дублікат» в чинному законодавстві відсутнє, проте з аналізу застосування термінів, слів та словосполучень суд вважає, що дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу як оригінал. Тобто дублікат документа містить ті ж відомості що й оригінал документа. Фактично видача дублікату полягає у відтворенні тексту документу, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документу у випадку неможливості використання оригіналу з певних причин. \~ \~ \~ \~Але, у розумінні ст.11 ЦК України дублікат договору породжує такі ж цивільні права та обовязки у сторін, що і оригінал договору. Частина 3 ст.215 ЦК України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно\~ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. При розгляді даної справи суд приймає на увагу, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року під час розгляду судом справи за позовом [PERSON] до нього про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тобто за наявності спору про право на спірну квартиру, про який був повідомлений судом належним чином про розгляд справи за місцем його проживання. З рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року (справа № 523/8780/16-ц), ухваленого за наслідками розгляду цієї справи, вбачається, що [PERSON] посилався на встановлення факту недійсності договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року та підстави для скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі цього договору. Статтею 13 ч.ч.1-3, 6 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Таким чином, звернення [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу йому дублікату договору купівлі-продажу та його отримання за умови невирішеного судом спору, який обґрунтовується посиланням заінтересованої особи на факт недійсності такого договору, суд вважає передчасним та безпідставним, і розцінює як зловживанням відповідачем наданим йому ст.53 Законом України «Про нотаріат» правом. Зважаючи на викладене, дублікат договору купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає вимогам ст.53 Закону України «Про нотаріат», ст.13 ч.ч.1-3, 6 ЦК України на момент його видачі. Що стосується державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру на підставі дублікату договору купівлі-продажу, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 2 ч.1 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є державним реєстратором, тобто особою, яка уповноважена державою здійснювати державну реєстрацію нерухомого майна у спосіб, що передбачений цим Законом, зокрема шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав (ст.10 ч.1 п.2; ст.18 ч.1 п.5 Закону), на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (ст.27 ч.1 п.1 Закону). Пунктами 17 та 18 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, встановлено, що на кожний окремий обєкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державним реєстратором відкривається розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу зазначених норм законодавства, суд вважає, що дублікат договору не змінює правовідносин, які на виникли між сторонами на підставі оригіналу договору, що його уклали, а тому проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі дублікату договору можливе тільки у випадку, якщо на обєкт нерухомого майна право власності заявлено вперше, тобто до видачі дублікату договору реєстрація такого права на підставі оригіналу договору не здійснювалася. При цьому приватний нотаріус ОМНО [PERSON] не звернула увагу на той факт, що відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, і що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за\~[PERSON] вже\~відбулася,\~оскільки рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру було прийнято КП «ОМБТІ та РОН» ще 23 червня 2011 року, що підтверджується відповідним записом у графі «Відомості про реєстрацію до 01.01.2013» Інформаційної довідки № 77346671, сформованої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 28.12.2016. Зазначена обставина виключає можливість проведення нової державної реєстрації. Крім того, як встановлено судом, рішення КП «ОМБТІ та РОН» від 23 червня 2011 року скасовано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року. Приватний нотаріус ОМНО [PERSON], приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32234053, від 05 листопада 2016 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], та здійснюючи запис про право власності 17292794 за [PERSON], фактично провела нову реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого нею 12 березня 2016 року, внаслідок чого у останнього виникло право власності на квартиру [ADDRESS] з 02 листопада 2016 року. Згідно ст. ст.29,30 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України № 1141 від 26.10.2011, в редакції, яка діяла станом на 02.11.2016, видаючи дублікат [PERSON], приватний нотаріус мала б тільки перенести до Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний обєкт нерухомості та підстави його вчинення, без прийняття нового рішення про державну реєстрацію права власності. Зважаючи на\~викладене,\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень\~(з\~відкриттям розділу),\~індексний номер\~32234053,\~від 05\~листопада \~2016\~року на\~квартиру [ADDRESS] за\~[PERSON],\~ запис\~про право\~власності 17292794,\~прийняте приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу [PERSON],\~є незаконним\~та підлягає\~скасуванню,\~оскільки суперечить\~ ст.\~334\~ч.4\~ЦК України,\~ст. ст.10 ч.1 п.2; ст.18 ч.1 п.5; 27 ч.1\~п.1\~ Закону ст.17,18,29,30 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України № 1141 від 26.10.2011 Зустрічний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України правочин може бути визнаний не тільки за ініціативою його сторін, а і за вимогою заінтересованої особи. \~ \~ \~ \~Ст.216 ч.1 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. \~ \~ \~ \~У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року встановлено, що\~\~договір купівлі-продажу (реєстр. № 634) від 12 березня 2011 року був укладений не власником спірної квартири [ADDRESS], а іншою, невстановленою судом особою, яка діяла від імені [PERSON], без згоди на те останнього. \~ \~ \~ \~Таким чином, зазначена обставина не підлягає доказуванню та свідчить, що [PERSON] не був стороною цього договору купівлі-продажу, а оскаржив його як заінтересована особа, права та законні інтереси якої були порушені його вчиненням. Стаття 216 ЦК України не передбачає можливість застосування наслідків недійсності правочину до особи, яка не є його стороною та за позовом якої він визнаний недійсним. Відтак, у позивача [PERSON] як правонаступника [PERSON], який не є стороною договору купівлі-продажу, а є лише заінтересованою особою, права якої порушені цим договором, обовязок по поверненню коштів [PERSON] не виник. \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене, належним відповідачем за вимогами щодо стягнення коштів як реституції за визнаним недійсним договором купівлі-продажу (реєстровий № 634) від 12 березня 2011 року може бути саме особа, яка діяла від імені [PERSON] З урахуванням встановленого, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними , задовольняє їх в повному обсязі, а зустрічний позов залишає без задоволення.

Outcome: approved