Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0506 га для ведення садівництва, яка розташована в садовому товаристві «УЮТ» в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 25.02.2003 він отримав державний акт на право власності на землю. На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ДП «Київський інститут землеустрою», земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER] та внесено відомості про неї до Національної кадастрової системи, проте, державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] було ним втрачено. Він звернувся до управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області з проханням надати завірену копію примірника втраченого державного акта, проте управління повідомило, що за результатами проведеної інвентаризації державного акта на право власності на земельну ділянку на його ім'я не виявлено. Тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0506 га, що розташована в с/т «УЮТ» в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером [NUMBER]. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлялася, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Гатненської сільської Ради народних депутатів від 06.05.1997 №4/11 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0506 га для ведення садівництва, яка розташована в садовому товаристві «УЮТ» в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 25.02.2003 позивач отримав державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2977. На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ДП «Київський інститут землеустрою», земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER] та внесено відомості про неї до Національної кадастрової системи, проте, державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] було втрачено позивачем. Отримати копію примірника втраченого державного акта він не може, оскільки відповідно до п. 48 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року, якщо власник земельної ділянки пошкодив або втратив державний акт на право власності на землю, то для відновлення документа, який буде підтверджувати його право на дану земельну ділянку, необхідно звернутися до місцевої реєстраційної служби та надати наступні документи: завірену в установленому порядку копію примірника втраченого, документа;оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна. Листом від 04.03.2014 №01-21/66/6-15 відповідач повідомив, що за результатами проведеної інвентаризації державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я позивача не виявлено. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved