Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики від 06 жовтня 2018 року в розмірі 200 000 грн. Позивач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справив судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справив судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що у зв`язку з низькими доходами та значними витратами не мав змоги своєчасно повернути позивачу [PERSON] позичені у нього гроші в розмірі 200 000 грн. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 06 жовтня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Згідно п.1 договору позикодавець [PERSON] передає у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 06 жовтня 2019 року. Надання позики позикодавцем здійснюється в готівковій формі, одночасно з підписанням цього договору сторонами. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином поставився до виконання ним своїх зобов`язань, грошові кошти в строк зазначений в договорі позики не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч.1,2 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 04 листопада 2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] вимогу про сплату заборгованості по договору позики, однак коштів в розмірі 200 000 грн. не повернув. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 06 жовтня 2018 року в розмірі 200 000 грн. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved