Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження всього нерухомого та рухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції у м.Києві від 29.03.2013 року у виконавчому провадженні №29780778, у тому числі транспортного засобу марки FORD, модель MONDEO, державний реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 1996, об'єм двигуна 2498 та квартири за адресою: 02094, [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить автомобіль та двокімнатна квартира. 15.08.2016 року позивач звернувся до МРЕВ в м.Києві з проханням зняти вказаний транспортний засіб з обліку для подальшого продажу. Однак, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що на вказаний транспортний засіб накладений арешт та заборона на його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.03.2013р., яка була накладена Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління у виконавчому провадженні №29780778 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294, виданого 12.10.2011р. Дніпровським районним судом м.Києва щодо стягнення з позивача на користь відповідача аліментів. 17.08.2016р. позивач звернувся до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві з вимогою скасувати арешт, проте ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві відмовив, посилаючись на закінчення ВП№29780778 у зв'язку з досягненням дитиною повнолітня і враховуючи наявність заборгованості в сумі 93616,10грн., отже підстави для звільнення майна з-під арешту відсутні. Позивач вважає, що на даний момент існують вісі передбачені законом підстави для зняття арешту з всього майна, оскільки станом на дату винесення постанови про закінчення ВП №29780778 від 28.12.2015р. позивач фактично повністю погасив заборгованість перед відповідачем по сплаті аліментів і мов заборгованість лише в сумі 916,01грн., а 23.08.2016р. повністю був сплачений залишок боргу в сумі 920,00грн. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позові підстав. Позивач додатково пояснив, що він був боржником за виконавчим провадженням, сплачуючи добровільно заборгованість, не знав, що квитанції потрібно показувати виконавцю. Зі скаргою на дії державного виконавця позивач не звертався, вирішив звернутися з позовом до суду. Представник позивача зазначив, що на даний час заборгованість повністю погашена. Державний виконавець при закритті провадження повинен був зняти арешт, але не зробив цього. На даний момент відсутні підстави для арешту. Накладений арешт порушує права позивача. Після повного погашення заборгованості знову до державного виконавця не зверталися, оскільки до цього позивачу було повідомлення про необхідністю звернутись до суду. Позивач зі скаргою не звертався. Відповідач [PERSON] в судове засідання в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Залучена до участі у справі ухвалою суду третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань суду не подала. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29.09.2011 року, серед іншого, стягнуто з [PERSON]. на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.04.2011 року до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] (а.с.43-45). Ні підставі виконавчого листа, виданого на виконання вищезазначеного рішення суду, відкрито виконавче провадження №№29780778 щодо боржника [PERSON] Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.03.2013р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції накладено арешт на все майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення: 5500,00грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу за ВП№29780778, відкритим на підставі виконавчого листа №2-2294, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 12.10.2011 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти (а.с.12). Постановою від 28.12.2015р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції закінчено виконавче провадження №29780778, що було відкрите на підставі виконавчого листа №2-2294, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 12.10.2011 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Згідно цієї постанови заборгованість на момент досягнення дитиною повноліття становить 9316,10грн. (а.с.10) Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 28.12.2015р., складеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, загальна заборгованість [PERSON], згідно з виконавчим листом №2-2294/2011 від 12.10.2011 року, виданим Дніпровським районним судом м.Києва станом на 09.07.2015 року становить 9316,10 грн. (а.с.11-14). 17.08.2016р. позивач [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про скасування арешту, накладеного на все майно боржника (а.с.15), у задоволенні якої листом від 19.08.2016р. державним виконавцем відмовлено, з підстав передбачених п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16). [PERSON], звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, посилався на те, що накладення арешту на нерухоме та рухоме майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України. Згідно частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, за змістом зазначеної норми права, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим вимоги є приватноправовими. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах. Відносно заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами Розділу VІІ ЦПК України. Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а заяви боржника про неправомірність накладення арешту та/або його скасування, розглядаються в порядку, передбаченому Розділом VІІ ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про зняття арешту з майна. Виходячи з наведеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного, ст. 15, 16, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed