Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди до відповідача ВП «Шахти «Південнодонбаське № 3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК». Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 01.11.2011 року працює на Відокремленому підрозділі «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» по теперішній час. В жовтні 2014 року позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 12260 гривень. В добровільному порядку відповідач заборгованість не виплачує, на неодноразові звернення з даного питання не реагує. Невиплатою заробітної плати Позивачу завдано моральної шкоді яку він оцінює в 5000 гривень. Моральна шкода позивача виразилась у порушенні трудових прав позивача, зокрема права на своєчасний розрахунок, перенесенні моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому позивач у відповідності з ст. 237-1 КЗПП України має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 12260 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за не виплачену заробітну плату у розмірі 5000 гривень, допустити до негайного виконання в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 12260 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, погодився з невиплаченою сумою в розмірі 7773,51 гривні, решту вимог позивача не визнає з причини не доведення обставин позивачем, моральну шкоду не визнав у повному обсязі. Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» не є самостійною юридичною особою, а входить в структуру Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», тому воно визнано судом належним відповідачем, і його представник прийняв участь у розгляді справи. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами визнано та не оспорюється, що позивач працює на підприємстві відповідача, відповідач заборгував позивачу нараховану, але не виплачену заробітну плату за жовтень 2014 року в сумі 7773,51 гривні. Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Згідно ч. ч. 4 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною шостою ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається із матеріалів справи спору відносно частини нарахованої суми не було і не має крім розміру решти суми та моральної шкоди. Відповідно до наданих розрахунків відповідача заборгованість складає 7773,51 гривень, решту суми заборгованості 4486,49 гривень в судовому засіданні не було доведено. (а. с. 22) Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. ч. 3 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з позовної заяви, позивач не обґрунтував належним чином моральну шкоду в сумі 5000 гривень, в той же час, моральна шкода від несвоєчасної виплати заробітної плати потягла для нього негативні наслідки, призвели до моральних страждань і переживань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає, що порушення його законних та конституційних прав призвели до моральних страждань і змусили до додаткових зусиль для організації свого життя, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з відповідача 500 гривень, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи визнання відповідачем заборгованості в сумі 7773,51 гривні за жовтень 2014 року. Судові витрати, в розмірі 487,20 гривень за вимогу майнового характеру та 487,20 за моральну шкоду як вимогу немайнового характеру, відповідно до ЦПК слід покласти на відповідача. На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 94, 97, 115, 2371 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial