Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою (зустрічною позовною заявою) до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, в якій просить зобов?язати [PERSON] не перешкоджати йому, [PERSON], брати участь у вихованні дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та визначити такі способи його участі у вихованні дітей побачення не менше двох разів на місяць; спільний відпочинок (один місяць літніх канікул діти проводять з батьком); необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві, просили позовну заяву задовільнити. Позивач [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] не завжди надає йому можливість бачити дітей та спілкуватись з ними, а тому вважає, що у такий спосіб чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Між ним та відповідачем [PERSON] не досягнуто домовленості щодо його участі у вихованні їх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та спілкуванні з ними. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] пояснила, що і батько, і мати несуть обовязок щодо виховання дітей, батько дітей зобов?язаний займатися їх вихованням, спілкуватися з ними, цікавитися їх життям, а тому позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти визначення способу участі батька у вихованні дітей. Представник третьої особи - Відділу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення на підставі чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту -ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON], не встановлено. Частина 1 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідженими доказами по справі встановлено, що сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірваний на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2014 року (а.с. 7). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ГЮ № 031790 та серії І-ГЮ №155529 (а.с. 8, 9). Після розірвання шлюбу між сторонами, їх малолітні діти залишилися проживати з матірю [PERSON] (відповідачем по справі) та на час розгляду справи діти сторін проживають з матірю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу вимог ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Разом з тим, положення\~ст. 157 СК України\~передбачають, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 2\~ст. 155 СК України\~визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Як встановлено із висновку № 08-1436 від 22 липня 2016 року (а.с. 115-116) Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважав за необхідне зобовязати [PERSON] не перешкоджати батькові [PERSON] брати участь у вихованні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та визначити способи участі батька у вихованні дітей, встановивши можливість побачень з сином та донькою не менше двох разів на місяць та спільний відпочинок батька з дітьми протягом одного місяця під час літніх канікул. Згідно ч. 1\~ст. 159 СК України\~якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду\~\~з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. З урахуванням, встановлених обставин справи, висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1436 від 22 липня 2016 року (а.с. 115-116), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дітей та спілкуванню з ними. Беручи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON], висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1436 від 22 липня 2016 року (а.с. 115-116), відсутність між сторонами по справі домовленості щодо участі батька у вихованні дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та визначення таких способів його участі у вихованні дітей - побачення з дітьми два рази на місяць у вихідні дні та спільний відпочинок з дітьми під час літніх канікул протягом одного місяця. При цьому, зважаючи на ту обставину, що позивач [PERSON] проживає в [INFO], що є значно віддаленим від м. Рівне, де проживають діти, суд приходить до висновку, що побачення позивача [PERSON] з дітьми два рази на місяць повинно відбуватись у вихідні дні та за попередньою домовленістю з матірю дітей. Крім того, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині визначення такого способу його участі у вихованні дітей, як необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування. Стаття 153 СК України передбачає, що\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Суд вважає, що спілкування батька з дітьми по телефону, за допомогою поштового, електронного та інших засобів звязку, а також відвідування батьком дітей та їх спілкування у навчальних, навчально-виховних закладах, де навчаються діти, повинно бути безперешкодним та необмеженим, оскільки до суду не надано жодних доказів, що вказували б на те, що таке спілкування буде суперечити інтересам дітей. При вирішенні справи суд враховує і те, що сторонами по справі, третьою особою не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що спілкування позивача з дітьми буде суперечити інтересам дітей. Суд вважає, що між батьком, який проживає окремо від дітей, та дітьми має існувати постійне спілкування. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, підготовці до самостійного життя. Крім того, діти, для повного і гармонійного розвитку їх особистості, потребують любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дітей, спілкування між ними не лише забезпечить виконання позивачем батьківських обовязків, а буде відповідати інтересам дітей. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, що сплачений [PERSON] на час подання до суду позовної заяви в розмірі 551,20 гривень, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 49). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 7, 141, 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 174, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved