Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивував тим, що 12.07.2012 року рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.07.2012 року його позов до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя та його розподіл було задоволено частково, а саме: визнано спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] домоволодіння , яке складається з житлового будинку та паркану розташованого за адресою [ADDRESS]. Не погодившись з рішенням суду сторони оскаржили його в апеляційному порядку, і згідно нового рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30.08.2012 року апеляційні вимоги [PERSON] було задоволено - скасовано у частині визнання будинку спільною сумісною власністю, у задоволенні його апеляційних вимог - відмовлено. Відповідно до ухвали Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.03.2013 року його касаційна скарга була задоволена і вищевказане рішення Лубенського міськрайонного суду від 12.07.2012 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30.08.2012 року були скасовані, а справу передано на новий розгляд. 18.07.2013 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у задоволенні його позовних вимог було відмовлено та стягнуто з нього на користь [PERSON] витрати на юридичну допомогу в розмірі 1606 гривень 80 копійок. 02.09.2013 року Апеляційний суд Полтавської області постановив нове рішення, яким задовольнив його позовні вимоги частково, а саме: визнав за ним право власності на ? частину домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], однак, при цьому не визначив право володіння земельною ділянкою і ним було подано касаційну скаргу. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.12.2013 року його касаційна скарга була задоволена частково, а саме в частині визначення володіння земельною ділянкою рішення Апеляційного суду Полтавської області було скасовано і передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка, що знаходиться під домоволодінням по [ADDRESS] була розділена по 1/2 частині кожному з подружжя. Оскільки відповідачка не допускала його проживати у будинку за вищевказаною адресою, він вимушений був звернутись до суду з позовом про вселення та заборону чинити перешкоди у користуванні власністю і рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05.03.2014 року його було вселено у будинок. Крім цього, в судовому порядку вони також провели розподіл спільно нажитих речей подружжя. Він вважає, що усі вищевказані питання можливо було провести у добровільному позасудовому порядку, але відповідачка [PERSON] не бажала цього, чинила перешкоди у користуванні спільно нажитим майном, не допускала його проживати у спільному будинку, що змусило його неодноразово звертатись за захистом порушених прав до суду, чим завдала йому моральну шкоду. Завдана моральна шкода полягає у тому, що було порушено його право часткової власності на домоволодіння, земельну ділянку, спільно нажите майно, а також право на проживання. Для подання позовів до різних судів він поніс додаткові витрати для сплати судових зборів, поїздок в судові засідання, звернення до правозахисників. Всі названі чинники змінили його звичний ритм життя, він вимушений був вишукувати кошти, брати у борг. Також він вважає, що такі переживання та душевні страждання можуть бути компенсовані тільки за рахунок придбання додаткових нематеріальних благ, наявність яких зможе відновити колішню душевну рівновагу. Моральну шкоду він оцінює у 5000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, прохав задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, прохала відмовити у задоволенні позову, вважаючи його безпідставним. Суд, заслухавши сторони, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що в провадженні Лубенського міськрайонного суду перебували справи за позовом [PERSON] про розподіл будинку, земельної ділянки,спільно нажитих речей подружжя, а також вселення. Рішення суду неодноразово оскаржувались сторонами як в апеляційному, так і в касаційному порядку. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦКУ, завдана особі моральна шкода має бути відшкодована особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що в судовому засідання не знайшов своє підтвердження той факт, що діями чи бездіяльністю відповідачки позивачеві було завдано моральну шкоду, оскільки позивачка вважала спірний будинок лише своєю власністю, так як його придбали її батьки і захищала свої інтереси у суді при розгляді справ за позовом позивача, тому суд не вважає її дії протиправними відносно позивача. Отже, відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду доказів і судом не здобуто доказів того, до дійсно, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у позові [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed