Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ГУНП в Закарпатській області, в якому просив визнати його добросовісним набувачем автомобіля марки «БМВ», чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] та зобовязати ГУНП в Закарпатській області повернути йому вказаний автомобіль з арештмайданчику з оплатою за утримання такого за весь період зберігання, без права експлуатації. В обґрунтування позову зазначив, що 15.01.2016 року він придбав даний автомобіль через мережу інтернет він чоловіка на імя Микола за 4\~500 євро. Останній передав йому технічний паспорт на цей транспортний засіб, але довіреності на право керування не було оформлено, та як вони домовились оформити необхідні документи при наступній зустрічі. При цьому, утримувач автомобіля повідомив йому, що цей транспортний засіб перебуває в нього на законних підставах та про відсутність даних щодо перебування автомобіля в розшуку, орієнтуванні, а відповідні документи на автомобіль не викликали сумніву стосовно їх справжності. Вказує, що з того часу він експлуатував даний автомобіль, неодноразово надавав на вимогу співробітників поліції реєстраційні документи на перевірку і жодних нарікань з їх боку не було. Однак 30.04.2016 року, близько 21.00 год., на подвірї будинку № 41 на вул. Шевченка в смт. Великий Березний працівниками (інспекторами) міліції самовільно, з порушенням всіх норм процесуального права, ще тоді спірний автомобіль було затримано з метою огляду для зясування чи мала місце ДТП і без його дозволу та підпису, присутності відповідно свідків працівником ДАІ Немеш доправлено на арештмайданчик. Також в незаконний спосіб було складено постанову про притягнення його до адмінвідповідальності, яка 02.06.2016 року скасована постановою суду. Посилаючись на те, що йому невідомо чи порушено кримінальну справу щодо відповідного факту і що будь-яких протиправних дій з його боку на сьогоднішній день не виявлено, вважає себе добросовісним набувачем та користувачем спірного автомобіля, який в розшуку не перебуває, бо виконав всі умови при його отриманні. Проте перевіркою документів на цей транспортний засіб в органах поліції встановлено, що на вищевказаних номерних знаках зареєстровано інший автомобіль. Тож через невизнання останніми його права власності на згадуваний транспортний засіб і відсутність іншої можливості захисту своїх прав та інтересів, він змушений звернутися за таким захистом до суду, оскільки - 2 - перебування автомобіля на арештмайданчику порушує його право на володіння та користування цим автомобілем. Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд розглянув справу без його участі в порядку заочного провадження, на підставі доказів, що є в ній. Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу б/н огляду та затримання транспорту від 30.04.2016 року інспектором взводу роти ДПС ст. лейтенантом поліції [PERSON] у присутності водія [PERSON] (позивача) 30.04.2016 року здійснено огляд та затримання автомобіля [NUMBER], з певними виявленими несправностями, який поміщено до Великоберезнянського відділення поліції на вул. Штефаника, 5. Із змісту цього протоколу не вбачається на підставі якого закону чи іншого нормативно-правового акту він був винесений та не вказано у звязку з чим транспортний засіб був вилучений, що викликає сумнів у законності цього документа. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також надати докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Положенням ч.1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Ч.1 ст. 206 ЦК України визначає, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок), згідно з п.2 якого він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до п.8 зазначеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - - 3 - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України \~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем надано суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на вищевказаний автомобіль. Останній зазначив, що з часу придбання транспортного засобу 15.01.2016 року і до затримання автомобіля 30.04.2014 року він не звертався до уповноважених органів з приводу реєстрації такого. Крім того, відповідно до положень статті 388 ЦК України добросовісним визнається набувач, який придбав майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. При цьому, пред'явлення позову про визнання добросовісним набувачем є неналежним способом судового захисту (стаття 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. У відповідності до положень ч.1 ст. 317 ЦК України власник має право володіти своїм майном. Це означає, що власник має юридично закріплену можливість фактично посідати, панувати над річчю (майном), впливати на неї у будь-який момент, здійснювати щодо неї свою волю, використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобути з цього користь, вигоду. Оскільки у справі відсутні будь-які докази, що спростовували б твердження позивача про придбання ним вказаного транспортного засобу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial