Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача КП «Тролейбус» та просить суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку в розмірі 162\~078,77 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої йому завдано збитків. В обґрунтування вимог зазначив, що 24 квітня 2020 року приблизно о 17-45 годині він, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності його матері [PERSON] рухався по вул. Сергія Колачевського міста Кривого Рогу зі швидкістю приблизно 50 км/год в крайній правій смузі дороги та несподівано відчув сильний удар. Виявилося, що автомобіль здійснив наїзд на перешкоду у вигляді обірваної тролейбусної тролеї та отримав значні пошкодження. Перешкод для руху він не бачив та об`єктивно не мав можливості їх виявити, оскільки обірвана тролея з відстані була не видима. Знаки аварійної зупинки на дорозі не були виставлені, тому підстав для зменшення швидкості та збільшення швидкості, в нього не було. Те, що тролейбусом було обірвано тролею, він не знав та самої тролеї на дорозі не бачив. Дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з причини наявної обірваної тролеї на дорозі, яка не була огороджена (помічена), жодних попереджувальних знаків не було, тобто відповідачем не було здійснено жодних мір щодо попередження інших учасників дорожнього руху про виниклу небезпеку. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, що відповідно до висновку № 258/06-20 від 12.06.2020 складає 159\~351,77 грн, вартість проведення оцінки 2\~700,00 грн. Його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна», куди він звертався в телефонному режимі з приводу ДТП. Постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, провадження по справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Тому на підставі положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 03 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . В задоволенні клопотання про виклик свідків відмовлено. Витребувано з Комунального підприємства «Міський тролейбус» інформацію про причину аварійної обстановки, яка виникла 24.04.2020 приблизно о 17-45 годині по вул. Сергія Колачевського м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та інформацію про відповідальних осіб за утримання контактної мережі міського тролейбуса. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, до суду надійшли заяви представників сторін про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на вимогах наполягає, представник відповідача позов не визнає. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що відповідач не спростовує факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.04.2019, внаслідок якої транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень, однак не погоджується з розміром заявлених вимог, оскільки вважає їх недоведеними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 258/06-20 від 11.06.2020, відповідно до якого визначений розмір матеріального збитку в сумі 95\~597,45 грн. Однак відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд колісного транспортного засобу оцінювачем (експертом), як початковий етап дослідження, має проводитись за участю заінтересованої особи, якою в даному випадку є відповідач. Однак вказаний технічний огляд був проведений за відсутністю представника відповідача, якого не викликали взагалі для проведення такого огляду. Згідно вказаного звіту, підставою для його складання є заява [PERSON] , яка надійшла оцінювачу 11.06.2020, дорожньо-транспортна пригода сталася 24.04.2020. Тобто з моменту ДТП до дати огляду транспортного засобу пройшло майже 2 місяці, відомостей про те, в яких умовах зберігався вказаний автомобіль позивача у цей період, звіт не містить. Відповідач вважає, що відомості про пошкодження, які наведені у звіті, їх характер та обсяг, не можуть бути об`єктивними та достовірними, оскільки з моменту ДТП пройшов тривалий період та деякі з них могли виникнути вже після ДТП, що ніяким чином не пов`язано з діями відповідача. За умови відсутності підтвердження достовірності та об`єктивності пошкоджень, їх характеру, обсягів, причин їх виникнення та продовження їх існування протягом 5 місяців після ДТП, звіт оцінювача не можна вважати достовірним, а розмір матеріальних збитків обґрунтованим. Стосовно результатів судової експертизи, то вона проводилась за матеріалами судової справи, які не містять будь-яких інших доказів пошкоджень, їх характеру та обсягів, а також доказів, на підставі яких можна встановити безпосередній зв`язок з діями відповідача. Тому оскільки позивачем не доведено розмір заявлених позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 24 квітня 2020 року о 17-45 годині по вул. Сергія Колачевського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на перешкоду у вигляді обірваної тролейбусної тролеї, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 4 копія постанови). Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності. Частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 453/998/17 (провадження № 61-15008св 19). Як вбачається з відзиву на позову, відповідачем не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.04.2019, внаслідок якої транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень, як і не оспорює вину Комунального підприємства «Міський тролейбус» в спричиненні транспортному засобу позивача пошкоджень внаслідок наїзду на обірвану тролею. Представник відповідача не погоджується з розміром збитків, спричинених позивачу. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на\~сторони.\~Суд тільки\~оцінює надані\~сторонам матеріали,\~але сам\~жодних фактичних\~матеріалів і\~доказів не\~збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц). Так, за висновками звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 258/06-20 від 12 червня 2020 року, який надано позивачем в якості доказу, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer номерний знак [NUMBER] становить 95\~597,45 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 159\~351,77 грн. (а.с. 6-19 копія звіту). Представником відповідача не заявлено в судовому засіданні клопотань щодо проведення повторної експертизи, виклику для допиту експерта, тощо, зазначено лише щодо незгоди з розміром збитків. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~620,79 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 40), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, пунктом 1,2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підтвердження витрат на послуги щодо складення висновку про вартість матеріального збитку позивачем надано квитанцію на суму 2 700 грн. та 27 грн. (а.с. 20). Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 2506/1 від 25.06.2020, розрахунок витрат за надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 20.01.2021 та квитанції про прибуткового касового ордеру про сплату 8\~000,00 грн. правничої допомоги (а.с. 27-28, 61-64). Оскільки представником відповідача не заявлено вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з не співмірністю витрат, бо обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (Постанова ВП ВС від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334), вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved