Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд визнати за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на 3/10 частини квартири за адресою: [ADDRESS], яка в цілому складається з: 1 - кухні, площею 5,6 кв.м.; 2 - коридору, площею 5,2 кв.м.; 3 - житлової кімнати, площею 19,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка в цілому складається з 1 - кухні, площею 5,6 кв.м.; 2 - коридору, площею 5,2 кв.м.; 3 - житлової кімнати, площею 19,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS], в цілому складається з: 1 - кухні, площею 5,6 кв.м.; 2 - коридору, площею 5,2 кв.м.; 3 - житлової кімнати, площею 19,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в котрій первісний позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі, зустрічну позовну заяву визнав, проти її задоволення не заперечував, просив справу розглянути без його особистої участі. Відповідачі за первісним позовом в судове засідання не з'явились, [PERSON] надала до суду заяву в котрій первісний позов визнала та просила задовольнити його в повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, просила справу розглянути без її особистої участі. Решта учасників в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання не повідомили, відзив не надали. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їхньої відсутності суду не надавали. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала позивачу за первісним позовом та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності (по 1/5 частині) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 березня 1999 року УЖКХ Одеської міської ради, на підставі акту приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого та записаного в реєстрову книгу за № 8-9912. 04 березня 1999 року право приватної власності було у передбаченому законом порядку зареєстроване у КП «Одеське МБТІ та РОН» під № 320 пр., стор. 150, реєстр 496. Вказана квартира в цілому складається з: 1 - кухні, площею 5,6 кв.м.; 2 - коридору, площею 5,2 кв.м.; 3 - житлової кімнати, площею 19,3 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. Вказану квартиру позивач та інші власники не відчужували. 19 лютого 2000 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, з одного боку, та [PERSON], з другого боку, було підписано договір № 26168 купівлі - продажу і нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Власники квартири жодної довіреності на розпорядження належної їм на праві приватної власності квартири [PERSON] або іншій особі не надавали, наміру на відчуження вказаної квартири не мали. 27.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору про передачу спору на розгляд третейському суду від 09.12.2005 укладеного між [PERSON] та [PERSON] постійно діючим третейським судом асоціації «МІАР-ТС» була розглянута справа, визнано право власності за [PERSON] на спірну квартиру. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року справа № 2-4837/11 позов власників спірної квартири до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна був задоволений повністю та був визнаний недійсним договір № 26168 купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, з одного боку та [PERSON], з другого боку, зареєстрований 19 лютого 2000 року на Одеській товарній біржі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2011 року апеляційна скарга адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] була відхилена заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року було залишено без змін. Вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року набрало законної сили. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси була задоволена заява до [PERSON], [PERSON] та було скасовано рішення постійно діючого третейського суду асоціації «МІАР-ТС» від 11.05.2006 року по цивільній справі № ТС-15-Р/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди по договору купівлі-продажу дійсною. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2011 року апеляційна скарга [PERSON], який діє від імені [PERSON] на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2010 року була залишена без розгляду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2011 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою [PERSON], який діє від імені [PERSON] на ухвалу Апеляційною суду Одеської області від 16 травня 2011 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2012 року касаційна скарга [PERSON], який діє від імені [PERSON] була відхилена, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2010 року залишено без змін. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2010 року набрало законної сили. Таким чином позивач, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є єдиними законними власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року померла [PERSON], смерть [PERSON] була належним чином зареєстрована у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 5766, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За час життя спадкодавець заповіт не складала, порядок спадкування за законом не змінювала. Спадковим майном після смерті [PERSON] була 1/5 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Позивач за первісним позовом у встановленому порядку прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальні контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та належним чином спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняв. 06.03.2010 року помер [PERSON], смерть [PERSON] була зареєстрована у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1298. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За час життя спадкодавець заповіт не складав, порядок спадкування за законом не змінював. Спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/5 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], та після смерті своєї бабусі [PERSON] за правом представлення шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину на 3/10 частини квартири за адресою: [ADDRESS] (1/5 частина після смерті батька [PERSON] та 1/10 частина після смерті бабусі [PERSON]П.). [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про, видачу Свідоцтва про право на спадщину. Листом № 1848/02-14 від 07.07.2014 року Шостої Одеської державної нотаріальної контори йому було повідомлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] який прийняв спадщину на підставі заяви про прийняття спадщини № 397 від 23.03.2010 року та [PERSON], яка прийняла спадщину на підставі заяви про прийняття спадщини № 563 від 20.04.2010 року, згідно ст. 1266 ПК України. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачі, із дотриманням вимог ст. ст. 1269 1270 ЦК України, в установлений законом строк, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. В даному випадку позивачі звернулись до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом є обґрунтованими, а тому позови підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.317, 319, 321, 391, 1216, 1218, 1266, 1267, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved