Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовною заявою до відповідачки [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в якій просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні його з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]; визначити порядок участі його у вихованні дитини, а саме: особисті побачення кожного вівторка з 17 години 30 хвилин до 19 години 30 хвилин, щосереди з 16.00 години до 20 години 30 хвилин, щосуботи з 16.00 години до 19.00 години без присутності матері, з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров'я та особистого бажання, один тиждень на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері. Позовні вимоги мотивував тим, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Донька проживає з відповідачкою, яка маніпулює можливістю вирішувати, коли і скільки він буде бачитися із донькою, може дозволити побачення, а потім передумати. На теперішній час взагалі заборонила бачитися з донькою. Зазначив, що бажає в повній мірі виконувати свій батьківський обов'язок та брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. Спроби на нормальне спілкування з дитиною і врегулювання питання мирним шляхом були відкинуті. В судовому засіданні позивач та відповідач за взаємною згодою, вважали за необхідне визначити спілкування дитини з позивачем, у наступному порядку: щонеділі кожного вівторка з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та щонеділі кожної суботи з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON] Що стосується спілкування дитини з батьком влітку, то відповідач заперечувала, оскільки дитині три роки, позивач немає навиків спілкування, догляду за малолітньою дитиною, тому існують ризики завдання шкоди дитині. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити спір з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на викладене, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 696726 від 23.02.2016 року, виданого повторно Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецькій області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року по цивільній справі № 263/7309/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. (а.с.6). 03.10.2017 року постановою ВП №54810692 відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №263/7309/17 від 28.08.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON].(а.с.5). Згідно з довідкою розрахунку по сплаті аліментів від 23.03.2018 р. №4.1-59/2468, виданою Лівобережним відділом державної виконавчої служби м.Маріуполь, станом на 22.03.2018 року мається переплата по сплаті аліментів у сумі 3185,41 грн. (а.с.7). Згідно характеристики за місцем проживання, наданою дільничним відділу поліції 24.05.2018 року, [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, громадський порядок не порушує.( а.с.11). Також судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що малолітня дитина - [PERSON], [INFO], залишилася приживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Між [PERSON] та [PERSON] склалися складні та конфліктні взаємовідносини і вони не дійшли згоди з питання участі батька у вихованні дочки та спілкування з нею. Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.10.2018 року №13-31-158, служба у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради вважає за можливе визначити участь батька, [PERSON], у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та спілкуванні з нею, встановивши такий порядок спілкування, як: у середу з 19.00 до 20.00 години, у вівторок з 17.00 до 18.00 год., у суботу з 16.00 до 18.00 год., у присутності матері та зі згоди дитини. (а.с.40-41). Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності іншої особи. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки з сім'єю, окрім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Підставою звернення [PERSON] до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітньої дитини без присутності матері чи інших осіб, оскільки мати чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Встановлено, що у судовому засіданні відповідач позовні вимоги позивача визнала частково та пояснила, що вона згодна на зустрічі позивача з дитиною тільки в її присутності та категорично заперечувала щодо спілкування дитини з батьком влітку. З врахуванням зазначених положень національного та міжнародного законодавства, що регулює правовідносини батьків, між якими виник спір щодо участі у вихованні дитини, судовим розглядом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про неї та любить, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Суд, вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітньою донькою, приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з дитиною не повинно перешкоджати йому разом з нею виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торгівельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини. Слід окремо зазначити, що законодавством передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Отже, вирішуючи спір, суд, встановивши, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином: щонеділі кожного вівторка з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та щонеділі кожної суботи з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON], [INFO]. Одночасно суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо спілкування дитини з батьком влітку, оскільки дитині тільки три роки та позивач немає досвіду у спілкуванні, догляду за малолітньою дитиною, тому існують ризики завдання шкоди дитині. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо дитини. З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав та такий порядок та часовий проміжок побачень батька з дитиною має повністю забезпечити інтереси кожної сторони та самої дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України за взаємною згодою сторін, відповідач [PERSON] погодилась сплатити позивачу сплачений ним судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: partial