Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі. В обґрунтування позову вказує, що наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.2014 року його (позивача) було призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Держрезервом та ним (позивачем) було укладено контракт №63/14 від 19.05.2014 року Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року його звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 - припинено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року, його (позивача) було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Рішення набрало законної сили та допущено до негайного виконання. На виконання рішення видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50992174 про поновлення його (позивача) на роботі. Постановою державного виконавця від 19.09.2016 року ВП закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду про поновлення на роботі позивача. Таким чином, на день пред`явлення даного позову, рішення суду щодо поновлення його на посаді не виконане. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого, прийняте органом, що розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року встановлено, що середньоденна зарплата позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364 грн. 17 коп. Також вказує, що в зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду щодо поновлення його (позивача) на роботі, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2017 року, з відповідача - Державного агентства резерву України на його (позивача) користь було стягнуто середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 року по 30.03.2017 року в розмірі 107430 грн. Під час винесення цього рішення суд також виходив із розміру середньоденної заробітної плати - 364 грн. 17 коп. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2017 року, яке набрало законної сили, в зв`язку з невиконанням з вини відповідача рішення суду щодо поновлення позивача на роботі із відповідача - Державного агентства резерву України на його (позивача) користь було стягнуто середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року в розмірі 60728 грн. 05 коп. Під час винесення цього рішення суд також виходив із розміру середньоденної заробітної плати - 364 грн. 17 коп. Таким чином вважає, що на його користь підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за період з 29.11.2017 року по день винесення рішення суду, із застосуванням середньоденної зарплати в розмірі 364 грн. 17 коп. помноженої на кількість робочих днів за такий період. А тому, посилаючись на ст.ст. 235, 236 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України, просить: стягнути з відповідача Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 29.11.2017 року по день винесення рішення. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін). Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 22.04.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому останній просить врахувати, що оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті та проводяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Заробітна плата позивачеві до дати його звільнення виплачувалася з фонду оплати праці ДП «Златодар», а отже роботодавцем в розумінні Закону України «Про оплату праці» є саме ДП «Златодар», а не Державне агентство резерву України, в штаті якого відсутня посада директора ДП «Златодар» та відповідно фонд оплати праці Держрезерву не передбачає виплату заробітної плати для неї (посади). Також зазначає, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року [PERSON] дійсно було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», але згідно із ст. 235 КЗпП України суд повинен поновити [PERSON] на попередній посаді, а не на будь-якій іншій. На даний час, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці внесеними до штатного розпису ДП «Златодар» керівником організації є директор і така посада на сьогоднішній день зайнята, оскільки наказом Держрезерву від 14.11.2015 року № 243-к на посаду директора ДП «Златодар» призначено [PERSON] на контрактній основі. Крім того, просить врахувати, що постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 19.09.2016 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.03.2016 року №711/9747/15 закінчено у зв`язку з неможливістю його виконання, виконавчий лист повернуто суду. Тому, домагаючись поновлення на посаді, якої фактично не існує та стягуючи заробітну плату за вимушений прогул, позивач завдає своїми діями збитків державному бюджету. Також повідомляє, що за фактами порушень в діяльності директора ДП «Златодар» [PERSON] , встановленими аудиторським звітом № 0.70/9-1 від 04.03.2016 року, ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1201625000000000126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Тому просив залучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ДП «Златодар» та відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову. 07.05.2019 року представником позивача - адвокатом Кірса В.В. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що до даного часу рішення суду про поновлення позивача [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» не виконане, оскільки відповідач не видає розпорядження (наказу) про поновлення позивача на роботі. Вказані обставини досліджувалися Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 року, який погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано вважали Державне агентство резерву України належним відповідачем, і розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, поклали на відповідача відповідальність за статтею 236 КЗпП України через невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі. За таких обставин вважає доведеною вину відповідача - Державного агентства резерву України у не виданні без поважних причин наказу про поновлення позивача - [PERSON] на роботі та невиконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.06.2019 року, до участі в справі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено ДП «Златодар». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кірса В.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача - Державного агентства резерву України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі за період з 29.11.2017 року по день винесення рішення. В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом, представник відповідача - Державного агентства резерву України - Михайлець О.В. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник третьої особи - Державного підприємства «Златодар» не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - Кірса В.В. , представник відповідача - Державного агентства резерву України - Михайлець О.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 19.05.2014 року по 08.10.2015 року включно працював на посаді генерального директора ДП «Златодар», на яку він був призначений наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.2014 року. Крім того, між Державним агентством резерву України та [PERSON] був укладений контракт №63/14 від 19 травня 2014 року. Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року [PERSON] звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 припинено. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 5-10, 13-14). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 01.06.2016 року, позивача [PERSON] поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто з Державного підприємства «Златодар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000 грн. Вказане рішення набрало законної сили та було допущено до негайного виконання. Виконавчий лист, виданий 24.03.2016 року по справі №711/9747/15ц було пред`явлено до примусового виконання через відділ ПВР Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50992174 про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» (а.с. 11). Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 19.09.2016 року виконавче провадження закінчено, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду. Як вбачається із вказаної постанови, під час виконання рішення суду із боржника - Державного агентства Держрезерву України за невиконання без поважних причин судового рішення був стягнутий штраф та скероване подання до прокуратури про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (а.с. 12). Слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві розслідувалося кримінальне провадження №12016100100011167 від 07.09.2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Вказані обставини встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року середньоденна зарплата позивача [PERSON] за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364 грн. 17 коп., що підтверджується даними довідки ДП «Златодар» №179 від 02.12.2015 року. Такий розрахунок середньоденної зарплати відповідає положенням постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] , стягнути з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 року по 30.03.2017 року в розмірі 107430 грн. 15 коп. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2017 року, яке набрало законної сили 01.03.1018 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] , стягнуто з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року в розмірі 60728 грн. 05 коп. Крім того, даними рішеннями встановлено, що саме Державне агентство резерву України є належним відповідачем по у справі за позовом [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, враховуючи норми Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого указом Президента України 08.10.2014 року. В своїй постанові від 13.03.2019 року (справа №711/8446/16-ц) Велика Палала Верховного Суду зазначає, що відповідно до підпункту 15 пункту 10 Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 517, голова Держрезерву утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Оскільки саме відповідач у межах повноважень без поважних причин не видав наказ про поновлення позивача на роботі на виконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої й апеляційної інстанцій, які обґрунтовано вважали Державне агентство резерву України належним відповідачем і, розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, поклали на відповідача відповідальність за статтею 236 КЗпП України через невиконання судового рішення про поновлення на роботі. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-435цс15, - Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо). Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця, а не право, добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що після постановлення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 28.01.2016 року про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» відповідач - Державне агентство резерву України його не виконав, в тому числі і на час розгляду даної справи, оскільки у межах повноважень без поважних причин не видав наказ про поновлення позивача на роботі на виконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц, а тому є підстави вважати, що мав місце факт затримки з вини відповідача - Державного агентства резерву України виконання судового рішення, у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Крім того, вина саме відповідача - Державного агентства резерву України у невиконанні судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі встановлена рішеннями Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, від 28.11.2017 року, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.11.2017 року по 15.07.2019 року включно складає 147124 грн. 68 коп. виходячи із наступного розрахунку: 404 дні /період затримки розрахунку з 29.11.2017 року по 15.07.2019 року включно) х 364 грн. 17 коп. /середньоденна зарплата/ = 147124 грн. 68 коп. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні, про відсутність в штаті відповідача посади директора ДП «Златодар» та відповідно і фонду оплати праці для цієї посади, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки саме з вини відповідача порушуються права позивача, з чим погодилася і Велика Палата Верховного Суду, вказавши про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які вважали Державне агентство резерву України належним відповідачем і, розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, поклали на відповідача відповідальності за статтею 236 КЗпП України через невиконання судового рішення про поновлення на роботі. Також вказала на необґрунтованість аргументів касаційних скарг про неналежність відповідача у справі. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача - Державного агентства резерву України на його користь середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.11.2017 року по 15.07.2019 року включно в сумі 147124 грн. 68 коп. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК, Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1099 грн. 79 коп. (сплачений при подачі позову до суду) та судовий збір на користь держави в розмірі 371 грн. 46 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved