Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свою заяву мотивує тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2018 р. Сторони спільно не проживають і не ведуть спільного господарства, однак шлюб не розривають, оскільки їхній спільній дитині не виповнилось одного року. Ще в період спільного проживання за матеріальної допомоги матері позивачки ними набуто спільне майно - автомобіль марки RENAULT MEGANE 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . Даний автомобіль хоча і був придбаний за спільні кошти, однак був зареєстрований на ім`я чоловіка- відповідача по справі - [PERSON] . Крім цього, позивачка зазначила, що дитина проживає з нею, її періодично необхідно возити на профілактичні огляди до лікарів, а тому просить визнати за нею право власності на спірний автомобіль з компенсацією відповідачу Ѕ частини вартості автомобіля. Позивач в судове засідання 06.12.2019 року не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій визнав позовні вимоги та просив справу розглядати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності отримані докази, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка знаходиться в матеріалах справи. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки виданої Смереківською сільською радою [PERSON] зареєстрована та проживає в с.Смереків Жовківського району з дочкою [PERSON] . Під час придбання вищевказаного спірного автомобіля сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, то такий є обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Позивачка в позовній заяві зазначила, що в неї на утриманні є малолітня дитина і автомобіль їй необхідний, щоб возити дитину до лікарів на профілактичні огляди тому вона готова сплатити відповідачу вартість частини автомобіля і щоб автомобіль залишився у неї. Відповідач з даними вимогами погодився, про,що зазначив у своїй заяві, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про визнання права власності на спірний автомобіль за позивачкою [PERSON] з компенсацією вартості Ѕ частини автомобіля відповідачу [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатила 1618,54 грн. судового збору, що вбачається з квитанції № 13 від 05.08.2019 року, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved