Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис № 1967 про звернення стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 1501983,12 грн., що виникла по договору від 15 червня 2015 року, вчинений 13 листопада 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що відповідно до виконавчого напису ПН КМНО Сальваровської Н.І. від 13.11.2018 №1967 пропонувалось стягнути: 743556 гривень заборгованості за аліментами; 743556 грн неустойки (пені) у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Позивач зазначає, що стягнута за виконавчим написом сума заборгованості не є безспірною, оскільки аліменти він сплачував, а повідомлення - письмову вимогу про усунення порушень він, як боржник не отримував, у зв`язку з чим порушена процедура вчинення виконавчого напису. Як зазначив позивач за таких обставин він був протиправно позбавлений можливості оспорити розмір заборгованості та надати нотаріусу докази виконання своїх обов`язків за договором про утримання дитини. Після відкриття провадження по справі позивачем було подано клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи доказів часткової сплати ним аліментів на утримання сина [PERSON] , а саме квитанцій на перерахунок коштів у сумі 58412,00 грн на користь [PERSON] , 24080,00 грн на користь бабусі дитини [PERSON] , а також надав докази сплати ним інших витрат на утримання дитини. Таким чином, позивач [PERSON] наполягав на тому, що він постійно сплачував кошти на потреби дитини, виходячи із його потреб та із урахуванням думки матері. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначала, що приватний нотаріус діяв, згідно чинного законодавства, розмір заборгованості [PERSON] обґрунтованим, а тому вважав позовні вимоги не доведеними і задоволенні позову просив відмовити. У відповіді на відзив представник позивача зазначив додатково, що приватний нотаріус Сальваровська Н.І. не правильно застосувала неустойку, передбачену ч.1 ст. 196 СК України тому, що цей вид цивільно-правової відповідальності прямо не передбачений договором. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача обґрунтовував незаконність виконавчого напису тим, що до суми заборгованості за аліментами безпідставно були включені суми, які позивач мав вносити на депозитний рахунок сина до досягнення ним повноліття. У письмових поясненнях позивача [PERSON] ним зазначалось, що гроші він передавав матері дитини найчастіше готівкою, рідше перераховував на її карткові рахунки або на її прохання сам купував ті речі, що були потрібні дитини. Докази цього є листуванні із [PERSON] він надав до суду.У 2019 році наші відносини із [PERSON] значно погіршились. Вона вимагала від нього сплати додаткових сум аліментів, а він відмовляв, тому, що у нього були фінансові складнощі. У письмових поясненнях представник позивача зазначив, що виконавчий напис має постановлюватися за наявності встановленого факту безспірності вимог. Безспірність, в даному випадку, тобто відсутність заперечень із боку [PERSON] щодо розміру боргу за аліментами, приватний нотаріус міг об`єктивно встановити лише за умови, що боржник, отримавши письмове повідомлення від кредитора протягом певного строку не надав жодних аргументів щодо зворотного. Доведеним вважає факт, що у володінні приватного нотаріуса Сальваровської Н.І. були виписки за картковими рахунками [PERSON] , де були зазначені операції про надходження на її користь грошових коштів від [PERSON] , проте, ці суми нею не були враховані при обрахуванні заборгованості, що, на його думку, свідчить про упередженість нотаріуса під час виконання ним своїх обов`язків. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] надала пояснення, що розмір заборгованості за аліментами їй допоміг визначити адвокат, а також сам приватний нотаріус Сальваровська Н.І. На запитання представника позивача, чому нею не були зменшені вимоги для стягнення із [PERSON] із урахуванням сум коштів, які останній перераховував їй на картковий рахунок протягом 2017-2019 р.р., пояснила, що підтверджений квитанціями розмір коштів у сумі 58412,00 грн, не був суттєвим, щоб приділяти їй увагу. Також, у судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що грошові кошти, які їй перераховував [PERSON] були витрачені на потреби дитини. Також, вона підтвердила, що батько за потребою, перераховував грошові кошти на рахунок її матері [PERSON] , а також сплачував додаткові потреби дитини на навчання у приватній школі та відвідування додаткових занять у педагогів та спортивних секцій. У судовому засіданні представник позивача висловився, що усі кошти, які перераховувались на рахунки [PERSON] були виключно аліментами, оскільки, інших цивільно-правових відносин між сторонами не існує. До початку судових дебатів представник позивача надав заяву про розподіл судових витрат до яких 5818,16 грн складає сплачений позивачем судовий збір, а 38 000,00 гривень складають витрати на отримання професійної правничої допомоги адвоката. Від відповідача і його представника, які приймали участь у судовому розгляді, крім відзиву на позовну заяву інших письмових заяв, клопотань, заперечень, у тому числі щодо розміру судових витрат, на адресу суду не надійшло. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу у Харківській області Попляк В.В. в судове засідання не з`явився, письмових пояснень не надав. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Н.І. в судове засідання не з`явилась, надала до суду пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] , розглядати справу за її відсутності. Дослідженням письмових доказів по справі судом встановлено наступне. 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. було вчинено виконавчий напис №1967 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 1 501 983, 12 гривень за Договором про участь у вихованні дитини від 10.06.2015. Підставою для вчинення нотаріальної дії була заява [PERSON] від 13.11.2019, копія якої долучена до матеріалів справи разом із поясненнями приватного нотаріуса Сальваровської Н.І. Приватним нотаріусом Сальваровською Н.І. на ухвалу суду були надані засвідчені копії нотаріальної справи за заявою [PERSON] , де, зокрема, знаходились додані заявником виписки по рахункам на підтвердження існування заборгованості. Також, судом досліджено докази надані позивачем, а саме: виписки за картковими рахунками [PERSON] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», де підтверджено наявність транзакцій із перерахування грошових коштів від платника [PERSON] на користь отримувача [PERSON] у сумі 58412,00 гривень як із призначенням підстави платежу аліменти, так і без зазначення такого; електронне листування між позивачем і відповідачем щодо витрат на дитину; письмові документи, щодо здійснення витрат [PERSON] на розвиток дитини і її навчання. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 11, 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 49 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з п. 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року (далі - Порядок), Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22 лютого 2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що Виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до підпункту 3.2 глави 16 Порядку заборгованість підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Підпунктом 3.5. глави 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, діючими нормативними актами встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Зокрема, на переконання суду, надані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Як вбачається із заяви від 13.11.2021 року на адресу нотаріуса, стягувач просив вчинити виконавчий напис на договорі про участь батьків у вихованні дитини про стягнення заборгованості [PERSON] в розмірі 1501983,12 грн, нарахованої за період з грудня 2016 року по листопад 2019 року. Із змісту цієї заяви [PERSON] просить стягнути із боржника усю суму заборгованості за останні три роки. При цьому судом встановлено, що, відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останнього права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Матеріали справи містять копію письмової вимоги про усунення порушень від 05.09.2019 року, копію чеку УДППЗ «Укрпошта» про здійснення 05.09.2019 року поштового відправлення, копію опису вкладення до цінного листа. Доказів отримання письмової вимоги про усунення порушень від 05.09.2019 року позивачем матеріали справи не містять. Виходячи з принципу розумності, суд вважає, що позивач не мав змоги скористатися своїм правом заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень через надіслання йому тільки одного листа від стягувача. Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі за текстом - Перелік) документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом також встановлено, що банківські виписки надавались приватному нотаріусу [PERSON] відповідачкою для вчинення нотаріальної дії. В той же час, у виписках по рахунках, наданих [PERSON] приватному нотаріусу, були зазначені грошові перекази в період із 01.11.2017 по 28.01.2019 від [PERSON] , тобто за період за який проводилось стягнення, але які приватним нотаріусом не були враховані. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» боржник має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено, що безспірність заборгованості зокрема, спростовує той факт, що [PERSON] має документальне підтвердження перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] , у відповідності до п.12 Договору між батьками від 15.06.2015. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виконавчий напис № 1967, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровської Н.І. від 13.11.2019 таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд враховує, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса, останній пропонує на підставі п. 20 Договору стягнути грошові кошти з позивача в сумі 315 000,00 грн., які [PERSON] у період із 2016 по 2018 роки був зобов`язаний внести на депозитний рахунок дитини до досягнення нею повноліття. У п. 19 Договору між батьками зазначається що заборгованість, яка виникла по сплаті аліментів, може бути стягнена із боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса. Грошові кошти, які вносяться на депозитний рахунок дитини до досягнення нею повноліття не є аліментами, оскільки мають бути використані вже повнолітньою особою. Не зважаючи на це, приватним нотаріусом Сальваровською Н.І. було включено до аліментів зобов`язання батька, щодо відкриття депозитного рахунку і його щорічного поповнення. Також суд погоджується із доводами позивача про неправомірність стягнення із батька [PERSON] неустойки, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України, у розмірі 1 відсотка від суми заборгованості за 1 день, оскільки цей вид відповідальності Договором між батьками на момент укладення угоди не був встановлений, а ретроспективна дія цивільного закону у часі у разі, якщо вона збільшує відповідальність однієї із сторін, згідно ч.2 ст. 5 ЦК України не допускається. У зв`язку з тим, що виконавчий напис № 1967 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. 13 листопада 2019 року не підлягає виконанню в цілому, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 14871,12 грн. стягненню з позивача не підлягають. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 784,08 грн, що підтверджується документально квитанцією №26020 від 25.11.2019. Крім того, позивачем надано квитанції про сплату судового збору від 25.11.2019 за подання заяви про забезпечення позову у сумі 392,04 грн; від 10.12.2019 за подання апеляції на ухвалу від 29.11.2019 про відмову забезпечення позову в сумі 392,04 грн; від 10.12.2019 за подання заяви про забезпечення позову в сумі 392,04 грн; від 26.02.2020 за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду Харківської області від 04.02.2020 в сумі 428,98 грн; від 10.03.2019 за подання апеляції на ухвалу від 10.03.2020 про відмову забезпечення позову в сумі 428,98 грн, а всього на загальну суму 5818,16 гривень. В уточненій заяві про розподіл судових витрат представник позивача адвокат Прядко О.О. просить, крім судового збору, стягнути із відповідача по справі [PERSON] грошові кошти у сумі 38 000,00 грн, які витратив (має витратити) позивач на професійну правничу допомогу. На підтвердження обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу адвоката Прядко О.О. від імені позивача в заяві надано детальний опис виконаних послуг із представництва інтересів позивача у цивільній справі протягом 42,5 годин, вартістю 800 грн/год. До заяви долучено копії договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди, акти виконаних послуг, які підтверджують виконання послуг адвокатом клієнту, квитанції про часткову оплату послуг адвоката на суму 25 000,00 гривень. Статтею 133 ЦПК України вказано, що до судових витрат належать витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються, в тому числі й з витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, оцінивши докази надання позивачу послуг із професійної правничої допомоги адвокатом у їх сукупності, оскільки відповідач письмово не надав клопотання щодо зменшення розміру судових витрат, не висловив заперечення щодо обґрунтованості цих витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем [PERSON] судових витрат, які підлягають стягненню із відповідачки [PERSON] , у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved