Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, розмір позовних вимог якої неодноразово змінювався в процесі судового розгляду (а.с.1-6) з вимогою до відповідача ТОВ «ЄС Компані» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4 216,24 грн. за період з дня звільнення по лютий 2014 року та моральну шкоду у розмірі 2 294 грн. Свої вимоги мотивував тим, що у лютому 2010 року був прийнятий на роботу у ТОВ «ЄС Компані» на посаду заступника директора з заробітною платою 1 600 грн. У листопаді 2013 року було звільнено з посади, однак причину звільнення не повідомлено, з наказом не ознайомлено, трудову книжку не повернуто, чим грубо порушено його трудові права. Неодноразові намагання врегулювання питання повернення трудової книжки не дали результату. Зокрема, зазначає, що у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки відповідач зобов'язана виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. З приводу моральної шкоди зазначає, що невидача йому трудової книжки призвела до страждань, зміни встановленого способу життя, неможливості влаштування на роботу на належному рівні. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2014 року позовні вимоги в частині компенсації за невикористану відпустку, залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав первісні вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. (а.с.1-5) Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши про відсутність порушень діючого законодавства з боку відповідача. Зазначає, що звільнення відповідача відбулося за бажанням останнього в усній формі, при цьому не заперечує, що трудову книжку не повернуто, однак за відсутності вини позивача. Просить відмовити у задоволенні позову, зокрема, зазначає, щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки останній майже відразу влаштувався на іншу роботу. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ЄС Компані» з 02 лютого 2010 року, а саме був прийнятий на посаду заступника директора ТОВ «ЄС Компані», що підтверджується заявою (а.с.38) Заробітна плата позивача [PERSON] за період з лютий 2013 року по листопад 2013 року включно з утриманням податків та обов'язкових платежів становила 1 397 грн. щомісячно, що підтверджується даними, зафіксованими у відомостях зарахувань на картрахунки працівників. (а.с.72-82) З 01 лютого 2010 року по 29 листопада 2013 року позивач перебував на вище зазначеній посаді, звільнений за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КзпП на підставі наказу від 29 листопада 2013 року. (а.с.70) Як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечувалося стороною відповідача, заява позивачем про звільнення за власним бажанням не подавалася. Тобто, звільнення відбулося без написання письмової заяви про звільнення, а в усному порядку, при цьому сторона відповідача не заперечувала факт неповернення трудової книжки по даний час. В день звільнення (29 листопада 2013 року) позивачу не було видано трудову книжку та не повідомлено про його звільнення, що суперечить вимогам ст. 47 КЗпП України. Листом від 25 грудня 2013 року позивача було повідомлено про його звільнення, можливість ознайомлення з наказом та отриманням трудової книжки. (а.с.92) Неодноразові намагання позивача врегулювати питання повернення трудової книжки не дали результату. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 47, 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідальність за ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Згідно з п.п. 3,4 Постанови Кабінету Міністрів «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому за підписом в журналі обліку. Проте відповідачем, всупереч покладеного обов'язку за законом, не видано трудової книжки позивачу, чим продовжується порушення його права. У разі не припинення порушення прав особи, таке порушення є триваючим в часі і досі, оскільки копії наказу та трудової книжки не видано. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, про що також передбачено ч. 4 ст. 235 КЗпП України. Факт перебування сторін у неприязних відносинах, факту порушення кримінального провадження з приводу неповернення коштів, не є підставою для відмови у задоволенні позову в частині повернення трудової книжки, оскільки чинним законодавством передбачена певна процедура повернення трудової книжки, яка не була виконана. Як слідує із досліджених доказів, після прийняття наказу про звільнення, трудова книжка знаходиться у ТОВ «ЄС Компані». Разом з тим позивач всупереч установленим вимогам не отримав заповнену трудову книжку, враховуючи те, що стороною позивача направлялися лист та заява - претензія з проханням повернення трудової книжки, на яку відповідач не прореагувала належним чином. Ч. 4 ст.235 КЗпП України майнова відповідальність за затримку видачі працівнику трудової книжки покладає на власника або уповноваженого ним органу лише у разі встановлення вини власника або уповноваженого ним органу, при цьому вище зазначені факти, що підтверджені належними доказами, свідчать про наявність вини власника в неотриманні позивачем трудової книжки в день звільнення. Твердження представника відповідача про те, що вини роботодавця у не видачі трудової книжки не має, оскільки позивач шляхом неправомірних дій намагається недобросовісно збагатитися за рахунок відповідача, суд оцінює критично, оскільки представником відповідача під час судового розгляду не було надано суду доказів у підтвердження того, що відповідач приймав заходи для вручення трудової книжки, так як діючим трудовим законодавством саме на роботодавця покладений обов'язок по видачі трудової книжки працівнику саме у день звільнення. Враховуючи ненадання суду представником відповідача належних та достатніх доказів, суд вважає, що під час судового розгляду було встановлено, що відповідач у день звільнення у порушення вимог ст. 47 КЗпП України не видав позивачу трудову книжку. Крім того, відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України від 29 липня 1993р. № 58, з подальшими змінами, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, при цьому позивач просить стягнути по лютий 2014 року включно, тобто з грудня 2013 року по лютий 2014 року (90 днів). Звільнення відбулося у листопаді 2013 року, останні два місяці роботи позивача перед звільненням - вересень та жовтень 2013 року. Середній заробіток позивача розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Подією, з якою пов'язана така виплата в розумінні викладеної норми права, є подія, яка створює правові підстави для виплати, а саме звільнення працівника з роботи на підставі відповідного наказу роботодавця. Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином: 1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата; 2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів. Кількість робочих днів у вересні - жовтні 2013 року становила 46 днів. Заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні становить: 1397 грн. х 2 міс = 2 794 грн. 1. 2794 грн. / 60 днів (загальна кількість днів за два останні місяці роботи) х 46 робочих днів = 2 142 грн. (сума заробітної плати за фактично відпрацьовані за два місяці робочі дні); 2. 2142/46 робочих днів = 46,57 грн. (середньоденна заробітна плата); 3. 46,57 грн. (середньоденна заробітна плата) х 90 днів (кількість днів) = 4 191,3 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що при звільненні позивача з роботи ТОВ «ЄС Компані» були порушені його законні права щодо звільнення, що в свою чергу привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації його життя. Зокрема, як вбачається з листа ТОВ «Бест Роут», керівництво змушене було завести нову трудову книжку при працевлаштуванні [PERSON], що потягло за собою неможливість підтвердження минулого професійного трудового стажу та оформлення працівника на невигідних умовах. (а.с.103) Аналізуючи пояснення та докази позивача в обґрунтування моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 2 294 грн., суд вважає їх неспроможними, оскільки позивачем не доведено саме зазначену суму, тому суд вбачає вину відповідача в спричиненні позивачу моральної шкоди та вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню у розмірі 300 грн. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З огляду на викладене, вимоги позову є частково доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню стосовно зобов'язання видачі належно оформленої трудової книжки та стягнення за затримку видачі трудової книжки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 191,30 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial