Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.09.1996 р. по 22.10.2020 р. У період шлюбу 24.08.2004 р. за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту через Черкаське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву була придбана квартира [ADDRESS] , що стверджується договором іпотеки квартири. Позивач та відповідачка повністю виконали зобов`язання щодо погашення кредиту перед Черкаським регіональним управлінням «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» та заборона на відчуження квартири знята. Відтак, позивач вважає, що має право на отримання рівної частки квартири, що є предметом спору, так як квартира придбавалась у період шлюбу за рахунок кредитних коштів, а погашення кредиту здійснювалось за рахунок спільних коштів подружжя. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання, призначене на 15.04.2021 р., позивач не з`явився, але скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання, призначене на 15.04.2021 р., відповідачка не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.09.1996 р., [PERSON] та [PERSON] 26.09.1996 р. зареєстрували шлюб у відділі РАГС виконкому Золотоніської міської ради народних депутатів Черкаської області за актовим записом № 166. Прізвище дружини [PERSON] . Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 695/1589/20 від 22.10.2020 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.09.1996 року у відділі РАГС виконкому Золотоніської міської ради народних депутатів Черкаської області за актовим записом № 166 розірвано. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 25.08.2004 р. (далі Договір купівлі- продажу), укладеного між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем), Продавець зобов`язується передати у власність Покупцям, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.08.2004 року. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4577074 від 30.08.2004 р., квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . 12.11.2004 р. Черкаське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора Паливоди Олександра Васильовича, який діє на підставі Положення про регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) уклали Договір іпотеки квартири, придбаної за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту (далі Договір іпотеки). Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки, згідно з кредитною угодою, Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] в сумі 42\~309 грн. з терміном повернення 13,5 років (52 квартали) з 25.08.2004 року по 30.09.2017 року з відсотковою ставкою по кредиту 3 відсотки річних суми зобов`язання за кредитом. Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки, для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , придбану за рахунок коштів кредиту. З Акта № 97 про виконання зобов`язання за кредитною угодою (договором) від 08.09.2017 р. (далі Акт № 97) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , на виконання зобов`язань за кредитною угодою (договором) від 25.08.2004 р., достроково в повному обсязі погашено суму кредиту, наданого на придбання квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Акта № 97, Договір іпотеки від 12.11.2004 р. припинив свою дію. Черкаське регіональне управління Фонду претензій стосовно виконання зобов`язань за кредитною угодою від 25.08.2004 р. до позичальників [PERSON] та [PERSON] не має. Зобов`язання за кредитною угодою від 25.08.2004 р. вважаються виконаними. Заборона на відчуження квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] знята. З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що власником вказаної квартири є [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25.08.2004 р. Згідно з висновком про вартість квартири, складеного Товарною біржою «Універсальна», вартість квартири [ADDRESS] за порівняльним підходом з заокругленням на момент оцінки 14.12.2020 р. складає 192\~300,00 грн. без урахування ПДВ. Таким чином, позивач просить визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , придбаної на підставі Договору купівлі-продажу та визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджені матеріалами справи, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 961,50 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved