Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики в сумі 39600 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.06.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які зобов'язався повернути до 13.07.2017 року. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем у момент передачі йому всієї суми позики 29.06.2017 року. Однак в зазначений строк відповідач кошти не повернув. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті, що на момент звернення до суду становить 39600 грн. та судові витрати. Представник позивача в судових засіданнях 16.07.2018 року, 05.10.2018 року та 29.11.2018 року позов підтримав, просив його задовольнити. В судове засідання 25.01.2019 року позивач та його представник не з'явилися, від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні 16.07.2018 року позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що взяв у позивача в борг 800 доларів США, однак на даний час не має можливості їх повернути у зв'язку зі складним матеріальним становищем. В судові засідання 05.10.2018 року, 07.11.2018 року, 29.11.2018 року та 25.01.2019 року відповідач не з'явився, щоразу надаючи заяви про відкладення судових засідань в зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Неодноразову неявку відповідача в засідання та його заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату, які не підтверджені належними документами, суд розцінює як умисне затягування розгляду і вирішення справи по суті, а тому приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 29 червня 2017 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 1500 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобов'язався повернути вищевказану суму до 13.07.2017 року. До теперішнього часу свої зобов'язання відповідач не виконав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому, позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 2 ст.1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13, яка, згідно зі ст.417 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що боргова розписка від 29.06.2017 року у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі на підтвердження отримання відповідачем позики від позивача у розмірі 1500,00 дол. США. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно боргової розписки від 29.06.2017 у розмірі 1500,00 дол. США підлягають задоволенню. Згідно із ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 25.01.2019 року офіційний курс Національного банку України щодо долара США складає - 2778,6528 грн. за 100 доларів США, у зв`язку з чим, на дату постановлення судом рішення по даній справі борг за договором позики складає - 41670 грн. (1500 доларів США*27,78) . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач просив стягнути суму боргу відповідно до офіційного курсу станом на 24.04.2018 року, що становить 39600,00 грн. та заяви про збільшення позовних вимог не подавав, суд не може вийти за межі позову та приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 39600 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме 704,80 грн. судового збору за подання позову до суду, на підтвердження чого позивачем надано квитанцію №102 від 26.04.2018 року на суму 704,80 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення судового збору підлягають задоволенню. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved