Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати договір, укладений 03 липня 2014 року між фізичною особою - [PERSON] як споживач послуг, та підприємцем - [PERSON], як надавачем послуг, стягнути з ФОП [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 000 гривень, пеню за порушення умов договору у сумі 179 280 гривень, та нематеріальну (моральну) шкоду у сумі 10 000 гривень. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, задоволені у повному обсязі. На підставі заяви відповідачів, ухвалою від 11 листопада 2015 року, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 03 липня 2014 року між ним та відповідачем, як надавачем послуг, дистанційно був укладений договір про надання послуг на поставку товару. Споживач послуг - [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, та перерахував 04 липня 2014 року кошти у сумі 28 000 гривень на рахунок отримувача - надавача послуг - ФОП [PERSON]. Згідно розрахунку загальний обсяг відповідальності відповідача становить 217 280 гривень. Стосовно моральної шкоди вказав, що дії відповідача призвели до виникнення тих обставин, на які позивач не розраховував та настання яких не бажав. А саме, щоденні турботи з приводу повернення коштів, намагання зв`язатися по телефону з відповідачем, постійне ухиляння відповідача від виконання умов договору, нервове напруження, постійне та непереборне відчуття того, що позивач був ошуканий та введений в оману відповідачем, створюють моральні переживання та страждання, які позивач змушений терпіти та намагатися захистити свої права. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засіданні повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд ухвалює повторне заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 03 липня 2014 року між фізичною особою - [PERSON] як споживачем послуг, та підприємцем - [PERSON], як надавачем послуг дистанційно був укладений договір про надання послуг на поставку товару, (послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб). Як убачається зі змісту договору надавач послуг - ФОП [PERSON] взяв на себе зобовязання здійснити поставку обладнання яке вказано у п. 1.1. договору на поставку товару. Серед іншого, ФОП [PERSON] взяв на себе зобовязання доставити товар належної якості та передати товар отримувачу у с. Лазурне, Херсонської області. При цьому сторонами було визначено, що вартість товару дорівнює - 36 000 гривень ( п.2.1. договору), 28 000 гривень споживач - [PERSON] має оплатити авансом, решту 8 000 гривень після отримання товару (п. 2.3 та п. 2.4 договору). Також надавач послуг взяв на себе зобовязання - доставити товар не пізніше ніж 26 днів з моменту оплати авансу (п. 3.3. договору). Споживач послуг - [PERSON] взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, та перерахував 04 липня 2014 року кошти у сумі 28 000 гривень на рахунок отримувача - надавача послуг - ФОП [PERSON] (квитанція а.с. 11). Згідно розрахунку сума матеріальної шкоди та пені становить 207280 гривень, з них: 28 000 грн матеріальна шкода, 179\~280 грн - пеня (36000 х 3% х 166 днів (з 30.07.2014 року по 12.01.2015 року)). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 ст. 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 13 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що «ч. 6. Якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.» ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Серед іншого вказаний закон встановлює, що: ст. 6 «Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. 2. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції». Ст. 10 вказаного закону визначає, що «У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.» Враховуючи, що відповідачем не надано до суду докази на підтвердження чи спростування обставин викладених вище, суд дійшов висновку про те, що мало місце порушення з боку відповідача щодо невиконання умов укладеного між сторонами договору. Позивач в позовній заяві посилається, також, на те, що йому відповідачем завдана моральна шкода яку він оцінює в 10 000 гривень і просить стягнути її з відповідача. Загальними засадами відшкодування моральної шкоди, визначено наступне. Ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зобов'язує суди з'ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Таким чином, позивачем не доведено наявність моральної шкоди саме у розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду у сумі 1000 грн. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача», ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial