Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житлом з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснила, що позивач [PERSON] перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1996 року. З моменту реєстрації шлюбу сторони проживали 7/10 будинку, розміщеному по вул. Кооперативній, 19 в м. Кілія Одеської області, що належав бабці позивача [PERSON]. З 4 червня 1997 року у вказаному будинку було зареєстроване місце проживання відповідача, як дружини позивача. 28 січня 2011 року рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та з серпня вказаного року [PERSON] не проживає у вказаному будинку та вивезла з нього свої особисті речі. 18 травня 2013 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та вказана спадщина складається з 7/10 частин будинку, розміщеному по вул. Кооперативній, 19 в м. Кілія Одеської області. Оскільки відповідач на даний час не є членом сім'ї позивача, не проживає з серпня 2011 року, тобто майже 3 роки в будинку, де в звязку з подружніми стосунками з позивачем було зареєстроване її місце проживання, представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування в 7/10 частинах будинку, розміщеного по вул. Кооперативній, 19 в м. Кілія Одеської області, належних позивачу. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON]Є в судовому засіданні заперечували проти позову [PERSON] та в обґрунтування заперечень проти позову зазначили, що відповідач вселилась до вказаного будинку як дружина відповідача у той час, коли він належав бабці відповідача та проживала у ньому багато років, тому має право на отримання у власність частини казаного будинку за набувальною давністю та право на предявлення позову про поділ вказаного будинку, що нею було зроблено і справа за вказаним позовом зараз знаходиться на розгляді у вказаному суді в іншого судді. Підтвердили факт того, що відповідач не проживає у будинку позивача з серпня 2011 року після того, як між ними відбулась сварка і відповідач, не бажаючи більше проживати разом з [PERSON]М,, забрала з собою їх спільних дітей та особисті речі і переселилась проживати в квартиру [INFO], але заперечували проти позову також з огляду на те, що вирішення позову у даній справі є передчасним до того, як суд вирішить справу за позовом [PERSON] про поділ спільного майна. Заслухавши пояснення осіб, які беруть у справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з паспорту відповідача та домової книги, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [INFO], - з 04 червня 1997 року /а.с. 10-11/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 28.11.2011 року у справі № 2-3252/11 шлюб між сторонами було розірвано та вказане рішення суду набрало законної сили 09.12.2011 року, після чого до паспортів сторін були внесені відмітки про розірвання шлюбу /а.с. 14/. 18 травня 2013 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом майна померлої [PERSON], яке складається з семи десятих житлового будинку, який розташований в м. Кілія, Кілійського району Одеської області, вул. Кооперативна під № 19, про що нотаріусом складено запис про реєстрацію права власності за № 973041 /а.с. 3-5/. Як вбачається з актів, складених 11.01.2013 року та 21.05.2013 року депутатом Кілійської міської ради, в будинку № 19 по вул. Кооперативній в м. Кілія зареєстрована колишня дружина [PERSON], яка близько двох років у ньому не проживає. Допитаний за клопотанням представника позивача свідок [PERSON]В пояснила, що знає сторін з часу коли вони як подружжя оселились в будинку бабусі [PERSON], - [PERSON] Глафіри, сусідкою якої вона була. Свідкові відомо, що [PERSON] з літа 2011 року і до цього часу не проживає в будинку по вул. Кооперативній, оскільки припинила сімейні стосунки з позивачем. Аналогічні показання в судовому засіданні дали свідки [PERSON] та [PERSON] Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою сторін по справі. До літа 2011 року вона разом з батьками проживала в [INFO], але у травні 2011 року після чергової сварки батьків мати забрала їх з молодшою сестрою проживати в квартирі у її бабусі. Після цього вона з сестрою іноді навідувались до будинку батька та доглядали город, оскільки він залишав їм ключі від хвіртки. Після того, як батько став проживати з іншою жінкою, вони перестали до нього приходити. При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Як зазначено в ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселилась до будинку, де зареєструвала своє місце проживання як член сім'ї власника, оскільки уклала шлюб з позивачем, який також проживав у вказаному будинку як член сім'ї власника. Разом з тим, право користування житлом, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сімї (в тому числі колишніми) власника житла, а й за членом його сімї, у разі зміни самого власника. Також з досліджених доказів та пояснень сторін судом встановлено, що відповідач з 2011 року не проживає у вказаному будинку з причини припинення сімейних стосунків з позивачем, який з 18 травня 2013 року, тобто більше року тому, став власником вказаного будинку і відповідач більше року не проживає в будинку нового власника без поважних причин, що, враховуючи відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування відповідним житлом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню На підставі ст. 88 ЦПК України в звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved