Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до редактора\~газети «Алекс»\~в особі\~[PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, про відшкодування моральної шкоди. Підставою для позову вважає те, що на його думку, на платне замовлення сільського голови Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON] редактор газети «Алекс» [PERSON] (журналістський псевдонім [PERSON]), у номері 45 (823) газети «Алекс» від 07.12.2017 надрукувала статтю, в якій в тому числі є негативна інформація про нього, позивача. Він вважає, що друкуючи статтю [PERSON] не була ознайомлена із суттю і змістом його звернень до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради і його посадових (службових) осіб, не була ознайомлена із Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і фактично звинуватила його в його праві на звернення до виконавчого органу місцевого самоврядування і його посадових (службових) осіб. Стаття 40 Конституції Україні Закону прямої дії містить норму, яка передбачає, що всі мають право направляти індивідуальні, чи колективні письмові звернення, або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, та посадових, чи службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачає що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб, відповідно до їх функціональних обов»язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосується їх статутної діяльності, заявою, або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних чи особистих інтересів та скаргою про їх порушення. Стаття 5 Закону України містить норму про те, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання поширення, зберігання та захисту інформації необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, а ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає порядок забезпечення доступу до інформації, в тому числі шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Жоден закон не містить будь-якого обмеження особи щодо кількості звернення цією особи, до того, чи іншого органу та його посадових (службових) осіб. [PERSON], не перевіривши інформацію, звинуватила його у тому, що він вимагав у сільської ради, аби йому надали статус жителя [INFO], в той час, як його звернення було іншого змісту і не містило жодних категоричностей. Позивач вважає, що автор статті виклала в тексті статті інформацію, яку їй прийдеться спростувати. Редактор газети [PERSON], не перевіривши інформацію під час інтервю з секретарем сільської ради [PERSON], звинуватила його в тому, що через його позови до сільської ради відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби у Черкаській області, за невиконання рішення суду, яке вступило в законну силу, стягнув на підставі виконавчих листів, які видані Монастирищенським районним судом, вищезазначені кошти за примусове виконання рішень суду. Суд виходив із того, що відновлення порушеного права особи мало бути ефективним, і таким, що виключало в подальшому протиправні дії чи бездіяльність суб»єкта владних повноважень виконавчого комітету Лукашівської сільської ради і його голови в зв»язку з неодноразовим невиконанням, чи ігноруванням рішень суду і у звязку із припиненням необхідності його повторного звернення до суду на їхню бездіяльність, а тому на законних підставах видав виконавчий лист про примусові виконання рішення суду. Позивач вважає, що насправді винуватцем цих подій, є виконавчий комітет Лукашівської сільської ради та його голова [PERSON], які свідомо і умисно відмовилися виконувати рішення суду. Позивач вважає, що він мав Конституційне право на звернення до органу місцевого самоврядування без обмеження у їх кількості, і його дії не можна було вважати протиправними, як про це висвітлено в № 45 газети «Алекс» від 07.12.2017. Внаслідок непрофесійних дій Редактор газети «Алекс» [PERSON], йому і його родині була завдана моральна (немайнова) шкода, яку він оцінює у сто тисяч гривень. Ця прикра подія завдала йому відчутної моральної шкоди, він пережив стрес, біль та страждання, переживання за сім»ю, яка через публікацію статті стала обєктом насмішок і обговорень, а ще й через байдужість автора - відповідача, якого він звинувачує в тому, що вона прискорила смерть його сина [PERSON], який вболівав за честь і гідність сімї і надто близько сприйняв цю публікацію. Його (позивача) страждання тривають і досі. Відповідальність за достовірність інформації несе автор. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено в наслідок поширення про неї або членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, що поширила її. Поширюванням інформації, яку подає посадова особа чи службова особа при виконанні своїх посадових обовязків, вважається юридична особа в якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено у друкованих, або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, в який вона була поширена. Позивач просить зобовязати редактора газети «Алекс» [PERSON] (журналістський псевдонім [PERSON]) спростувати відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність, ділову репутацію, які розміщених у № 45 (823) газети «Алекс» від 07.12.2017, у такий же самий спосіб, у який вона була поширена. Стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000 гривень. Позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задоволити, не задоволений спростуванням, оскільки в статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності» автор статті позитивні зміни в житті села повязує з діяльністю голови села [PERSON], він заперечує проти цього. Представник відповідача\~ [PERSON] подала в суд відзив на позовну заяву, в якому не визнала позову повністю, стаття «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності» в № 45 газети «Алекс» від 7 грудня 2017 року не була замовною, була приурочена професійному святу - Дню місцевого самоврядування, професійній діяльності голови села Лукашівка [PERSON], інформація щодо позивача викладена в цій статті в контексті журналістського матеріалу. Інформацію для статті вона отримала від сільської ради електронною поштою на її журналістський запит. Позивач має право на спростування інформації, яка в статті стосується його. До редакції газети позивач з проханням спростувати інформацію не звертався. Представник відповідача відзив підтримала, просить відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Пояснила, що вона на прохання позивача через газету допомагала збирати кошти на лікування сина позивача, який був важко хворий. Його смерть не повязана із статтею «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності». В газеті «Алекс» № 25 від 05.07.2018 редакція газети спростувала частину, що стосується позивача, статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності», яка була надрукована в № 45 газети «Алекс» від 7 грудня 2017 року. Свідок [PERSON] показала, що про статтю в газеті вона нічого не знала, не замовляла цю статтю, з автором статті не зустрічалася, про світлини в газеті нічого не знає, у неї таких світлин немає. Хто надавав інформацію для статті вона не знає, вона дійсно подавала заяву про намір скласти повноваження голови села. Вона не може коментувати слова автора. Свідок [PERSON] показала, що вона надавала інформацію [PERSON], чи надавала інформацію голова села вона не знає. Позивач звертався із заявою про надання йому статусу жителя села. Чи подавала голова села заяву про складання повноважень, вона не памятає. Питання про стягнення з Лукашівської сільської ради коштів піднімалося, суми вона не памятає. Дослідивши докази у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки: Відповідач в добровільному порядку спростував інформацію щодо позивача, яка надрукована відповідачем в статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності» в № 45 газети «Алекс» від 7 грудня 2017 року. Згідно ст.37 Закону України «Про ЗМІ» в газеті «Алекс» № 25 (851) від 05.07.2018 на сторінці 4 відповідач надрукував спростування, згідно якого через брак доказів, що опубліковані відомості відповідають дійсності, редакція спростовує частину статті автора [PERSON] «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності» в № 45 від 7 грудня 2017 року в частині, яка стосується позивача, при цьому надрукована та частина статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності», яка спростовується. Отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає, оскільки станом на 17.10.2018, на день ухвалення рішення суду, відсутній предмет спору - частина статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності», яка надрукована в № 45 газети «Алекс» від 7 грудня 2017 року щодо позивача через спростування її відповідачем. Позивач не задоволений спростуванням, оскільки в статті «Впродовж останніх 7-ми років село Лукашівка змінилося до непізнаванності» автор статті позитивні зміни в житті села повязує з діяльністю голови села [PERSON], позивач заперечує проти цього, проте зміст статті в цій частині не порушує прав позивача і перебуває за межами даного позову. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виникнення такої шкоди тісно пов'язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов'язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об'єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини вироблено правило, за яким суд, замість винесення рішення про грошову компенсацію моральної шкоди, може вважати визнання самого факту правопорушення, вчиненого щодо потерпілого, достатньою справедливою компенсацією. Позивач не надав суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди, в тому числі причинного звязку надрукованої статті, яка спростована, зі смертю сина позивача. Крім того, позивач у зверненні до редакції, в тексті позовної заяви зневажливо та образливо висловлювався на адресу автора статті [PERSON], в судовому засіданні неодноразово образливо висловлювався на адресу представника відповідача та голови села свідка [PERSON], на зауваження головуючого у справі не реагував. Суд вважає, що спростування, яке надруковане в газеті «Алекс» № 25 від 05.07.2018 є з врахуванням вимог розумності і справедливості достатньою компенсацією тієї моральної шкоди, яка заподіяна позивачеві при публікації статті, яка була предметом позову і спростована відповідачем в добровільному порядку. Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.10) ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved