Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 24.04.2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір про надання іпотечного кредиту №DNDZG50000007154, за яким банком було видано кредит в розмірі 609787 грн. 50 коп. для придбання у власність квартир [ADDRESS]. В подальшому йому стало відомо про те, що нібито між ним та банком було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно п.8.1 якої банк зобов'язався надати строковий кредит шляхом перерахування на рахунок коштів в сумі 129465,65 доларів США на строк до 24.04.2038 року. Посилаючись на те, що вказана додаткова ним не укладалась та не підписувалась, кредитні кошти згідно останньої не видавались, позивач просив визнати недійсною додаткову угоду від 17.09.2008 року до договору про іпотечний кредит №DNDZG50000007154 від 24.04.2008 року. Крім того, посилаючись на незаконну зміну банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом з 24.07.2008 року, позивач просив визнати незаконним таке підвищення та встановити нікчемність умов п.8.9 договору про іпотечний кредит від 24.04.2008 року в частині права банк змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку. Відповідач під час розгляду справи подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій просив визнати укладеною та дійсною додаткову угоду від 17.09.2008 року до договору про іпотечний кредит. В обґрунтування зустрічних позовних вимог банк посилався на те, що після 17.09.2008 року [PERSON] сплачувались кошти на погашення кредиту саме в доларах США, що свідчить про його обізнаність з умовами додаткової угоди, підтвердженням чого є і надання останнім до суду примірника останньої. Таким чином, повертаючи кредит в доларах США [PERSON] визнавав факт заборгованості, валюту кредиту. В свою чергу банк приймаючи кошти від останнього, вчинив дії щодо підтвердження своїх намірів та прийняв виконання зобов'язань. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом зазначили про підтримання заявленого [PERSON] позову та просили його задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити за безпідставністю. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заперечував проти заявленого [PERSON] позову та просив відмовити в його задоволенні, задовольнивши зустрічні позовні вимоги банку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.04.2008 року між сторонами було укладено договір про надання іпотечного кредиту №DNDZG50000007154, згідно умов п.п.1.1,1.3 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 609787 грн. 50 коп. для придбання у власність квартир [ADDRESS], на строк до 24.04.2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. 17.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до зазначеного вище договору від 24.04.2008 року, згідно умов п.п.1.1,8.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 43325,97 доларів США на сплату страхового внеску та страхових платежів. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1236-13 від 28.11.2013 року, що підписи від імені позичальника в додатковій угоді від 17.09.2008 року до договору про іпотечний кредит №DNDZG50000007154 від 24.04.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Вказані висновки та їх правильність не спростовані відповідачем, не суперечать матеріалам справи. А тому, висновок від 28.11.2013 року визнається судом в якості належного та допустимого доказу, що підтверджує доводи позивача [PERSON] про те, що ним не підписувалась додаткова угода із банком від 17.09.2008 року та відповідно не погоджувались умови останньої. За вказаний обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсною додаткової угоди від 17.09.2018 року та, відповідно, про необхідність відмови в задоволенні зустрічних вимог банку про визнання додаткової угоди укладеною та дійсною. В частині заявлених позивачем [PERSON] вимог про встановлення нікчемності умов п.8.9 договору про іпотечний кредит від 24.04.208 року щодо права банку в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки, а також визнання незаконним підвищення процентної ставки, суд враховує, що підписавши кредитний договір, позивач погодився з умовами останнього, у т.ч. і з положенням п.8.9 договору щодо права банку збільшувати розмір процентної ставки в порядку та з підстав, визначених в цьому пункті договору. Зокрема, п.8.9 договору було передбачено право банку збільшувати розмір процентної ставки з зазначених в цьому пункті підстав без укладення додаткової угоди, а шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику. Такий порядок не суперечив нормам діючого на час укладення договору законодавства, був погоджений сторонами шляхом підписання кредитного договору. В зв'язку з цим, в задоволенні зазначених вище позовних вимог позивачу слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до ст.141 ЦПК України з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (за одну задоволену вимогу немайнового характеру), витрат на проведення судової експертизи в сумі 2350 грн. 08 коп., а всього судові витрати в сумі 2593 грн. 68 коп. Понесені банком судові витрати в зв'язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: partial