Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що\~ на підставі договору дарування житлового будинку від 20 березня 1999 року він є власником будинку [ADDRESS] .\~\~\~\~\~\~\~ 24 березня 1999 року за вказаною адресою за його згодою зареєстрували своє місце проживання відповідачі: його колишня дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] . В зазначеному житловому будинку також зареєстровані він, позивач, та його батько [PERSON] . Відповідачі в житловому будинку за місцем реєстрації фактично не проживають понад п`ятнадцять років, їх особисті речі в будинку відсутні, вони не допомагають сплачувати комунальні послуги, у зв`язку з чим порушуються його права як власника. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У позасудовому порядку вирішити питання зняття відповідачів з місця реєстрації в житловому будинку він позбавлений можливості, тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки відповідачі перешкоджають йому у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують\~ (а.с. 27). Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (а.с. 25, 26), в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подали. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника, відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 20 березня 1999 року, посвідченим державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1-468 (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області 29 липня 2020 року № 9344, в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за вказаною адресою з 24.03.1999 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (а.с. 12-14). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 57 від 12 серпня 2009 року(а.с. 8). За змістом позовної заяви відповідачі [PERSON] , [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживають понад п`ятнадцять років, їх особисті речі в будинку відсутні, комунальні послуги вони не сплачують. Факт тривалого не проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] підтверджується довідкою голови вуличного комітету №16 м.Кролевець, засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області від 31.07.2020 року, згідно з якою [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] фактично не проживають понад 15 років (а.с.11). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживають без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користуються, участі в утриманні будинку не приймають. Поважних причин непроживання відповідачів більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про збереження за останніми права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідачі оспорювали виселення зі спірного житла, зверталися до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надали суду доказів, що покинули житло проти їх справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не є власниками або наймачами житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживають за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved