Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «ТБК «СІТІ-БУД» матеріальний збиток від пошкодження належному йому на праві власності автомобіля «Mazda 6» р.н. [NUMBER] в сумі 174.174,29 гривень та моральну шкоду в сумі 10.000,00 гривень, вирішити питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.06.2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, винної особою в якій є 3-тя особа по справі [PERSON] , яким відповідно Висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року ХНДІСЕ ім. Засл.проф. М.С.Бокаріусабули порушені ПДР України. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження, матеріальний збиток від яких відповідно звіту авто товарознавця №76/12/18 від 17 січня 2019 року складає 174.174,29 гривень. Вважає що саме відповідач повинен відшкодувати йому заподіянні збитки замість 3-ті особи ПрАТ «Київський страховий дім», оскільки остання на його звернення не відповідає та перебуває в стані припинення, а тому саме відповідач як власник автомобіля і роботодавець 3-ї особи [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність. Також позивач зазначає, що обставинами ДТП та виниклими наслідками йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 10.000,00 гривень. Ухвалою від 08 травня 2019 р. відкрите провадження по справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного провадження. Від відповідача - ТОВ «ТБК «СІТІ-БУД», надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити, посилаючись що саме позивач є особою, яка винна в дорожньо-транспортній пригоді. Також зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідно до Полісу №АК/ 3606823 в ПрАТ «Київський страховий дім», яка і повинна відшкодувати заподіяну позивачу шкоду. 3-тя особа - [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких позов не визнав, обґрунтовуючи це тим, що саме позивач винен в дорожньо-транспортній пригоді, а наданий до позову висновок експерта не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується іншими доказами. 3-тя особа- ПрАТ «Київський страховий дім» своїм правом, передбаченим ст.181 ЦПК України не скористалася. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили обставини та факти викладені в позовній заяві,просили його задовольнити. Представник відповідача, адвокат Загребельний Р.В. проти позову заперечував, підтвердив обставини та факти викладені в відзиві на позов, просив в його задоволенні відмовити. Представники 3-ї особи [PERSON] - адвокат Мокроусов Ю.С. та адвокат Аксьонова В.В. проти позову заперечували, підтвердивши обставини та факти викладені в поясненнях на позов. Представник 3-ї особи ПрАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухав доводи учасників справи, дослідивши надані сторонами і наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. 15.06.2018 року в районі будинку 247А/1 по проспекту Московському в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «МАN-TGS 18.440» державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Mazda 6» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача - [PERSON] . Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення БД №158723 від 16.06.2018 року водієм [PERSON] були порушені п.13.1 та п.12.1 ПДР України. Постановою від 28.11.2018 року Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі №645/3587/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, провадження закрите на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку,передбаченого статтею 38 цього Кодексу - саме притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] Зазначена постанова суду набула законної сили та оскаржена не була. Виходячи з правового аналізу положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, висновкам Верховного Суду викладеними у справі№927/623/18. Відносно іншого водія - 3-ї особи [PERSON] з приводу ДТП, яке відбулося 15.06.2018 року, будь-яких протоколів про адміністративне правопорушення не складалося та рішень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не приймалося. Отже з наведеного вбачається, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 15.06.2018 року за участю [PERSON] та [PERSON] , в діях останнього не було встановлено ознак адміністративного правопорушення, зокрема, неправомірності та вини [PERSON] у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля МАN [PERSON] не відповідають п.п.10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху України. Згідно ст. 110 ЦПК Укра їни, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Таким чином, суд не може взяти до уваги цей висновок, оскільки викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам ДТП та містять суттєві протиріччя щодо смуг знаходження автомобілів під час здійснення маневру та контакту транспортних засобів, не врахована відстань між напівпричепом «GRAS-GS» та смугою, яка розділяє лівий та правий ряди руху, відстань між автомобілем «МАN-TGS 18.440» та смугою, яка розділяє лівий та правий ряди руху, відсутні докази (фотознімки) на які у своєму висновку посилається експерт, в той час як 3-ю особою надані зовсім протилежні фотознімки з місця ДТП. Також експертами не досліджений автомобіль «МАN-TGS 18.440» з напівпричепом «GRAS-GS», не враховані дії водіїв до та під час ДТП, а саме рух автомобіля «Mazda 6» р.н. [NUMBER] вже після того, як водій [PERSON] погодився надати перевагу в русі автомобілю «МАN-TGS 18.440» з напівпричепом «GRAS-GS» під керуванням водія [PERSON] , що підтвердив і сам позивач в судовому засіданні. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК та частина перша ст.1167 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). При цьому, частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні відповідати вимогам, встановленим в ст.77 («Належні докази»), ст.78 («Допустимість доказів»), ст.79 («Достовірність доказів»), ст.80 («Достатність доказів») ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності вини [PERSON] в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 15.06.2018 року, визначеної уповноваженим державним органом виконавчої влади або встановленої судом,позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Крім того, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 33.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Одночасно, відповідно дост.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу статтею 13ЦПК України передбачено,що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до полісу №АК/3606823 в ПрАТ «Київський страховий дім» страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 100.000,00 грн. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Статтею 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором бов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Доказів про звернення позивача з відповідною заявою до МТСБУ відповідно до цього закону та відмови в здійсненні страхового відшкодування позивачем не надано. Враховуючи викладене та оцінюючи надані доказі за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed