Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 190 302 ( сто девяносто тисяч триста дві) гривні 50 копійок та стягнення судових витрат в сумі 1903 ( одну тисячу девятсот три) гривні 03 копійки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21 січня 2013 року між ним [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 152. За цим Договором він надав [PERSON] грошові кошти у сумі 82000 (вісімдесят дві тисячі) гривень, що за згодою сторін складає еквівалент 10000 (десять тисяч) доларів США, а відповідач прийняв ці гроші та зобов'язався їх повернути у строк до 31 січня 2013 року. Відповідач у строки обумовлені договором позику не повернув ні в повному обсязі, ні частинами. На його вимоги щодо повернення боргу [PERSON] не реагував та не намагався вчинити жодних дій на виконання даних ним зобовязань. Відповідно статті 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до договору позики сума боргу за основним зобовязанням складає 82000 (вісімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок, що за згодою сторін складає еквівалент 10000 (десять тисяч) доларів США. Розмір інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми обчислюється за весь час прострочення виходячи з кінцевої дати виконання зобовязання. Строк боргового зобовязання почався з 01 лютого 2013 року, а отже, показники індексу інфляції враховуються за весь період прострочки з лютого 2013 року. Отже, інфляційні втрати на серпень місяць 2017 року, виходячи з суми боргу на 31.01.2013 (на дату виконання зобовязання) склали 96858 (девяносто шість тисяч вісімсот пятдесят вісім) гривень 40 копійок. В свою чергу 3 % річних від простроченої суми на 25.09.2017 складають 11444 (одинадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 10 копійок. Враховуючи вище викладене, загальна сума заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми складає 190302 (сто девяносто тисяч триста дві) гривні 50 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає йому відшкодувати завдані збитки, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12.10.2017 відкрито провадження у справі. 17.05.2018 представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду відзив в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви та застосувати позовну давність. В обґрунтування зазначив, що як відомо з позову, договір позики між [PERSON] та [PERSON]В було укладено 21.01.2013, повернути гроші відповідач зобовязаний був 31.01.2013. Позов до [PERSON] від [PERSON] було подано до суду 27.09.2017. На підставі ст.ст. 257, 261 ЦК України позивачем був пропущений строк позовної давності ще на початку лютого 2016 року, що є підставою для відмови у позові. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені вище. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив застосувати позовну давність. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 152. За цим Договором позивач надав [PERSON] грошові кошти у сумі 82000 (вісімдесят дві тисячі) гривень, що за згодою сторін складає еквівалент 10000 (десять тисяч) доларів США, а відповідач прийняв ці гроші та зобов'язався їх повернути у строк до 31 січня 2013 року. Відповідач у строки обумовлені договором позику не повернув ні в повному обсязі, ні частинами. На даний час, грошові кошти відповідачем позивачу не повернуті. Відповідно до договору позики сума боргу за основним зобовязанням складає 82000 (вісімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок, що за згодою сторін складає еквівалент 10000 (десять тисяч) доларів США. Строк боргового зобовязання почався з 01 лютого 2013 року. Отже, інфляційні втрати на серпень місяць 2017 року, виходячи з суми боргу на 31.01.2013 (на дату виконання зобовязання) склали 96858 (девяносто шість тисяч вісімсот пятдесят вісім) гривень 40 копійок. В свою чергу 3 % річних від простроченої суми на 25.09.2017 складають 11444 (одинадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 10 копійок. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 190 302 ( сто девяносто тисяч триста дві) гривні 50 копійок, з яких: 82000,00 гривень борг за договором позики; 96858 (девяносто шість тисяч вісімсот пятдесят вісім) гривень 40 копійок - інфляційні втрати; 11444 (одинадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 10 копійок - 3 % річних від простроченої суми та стягнення судових витрат в сумі 1903 ( одну тисячу девятсот три) гривні 03 копійки. На підставі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи 21.01.2013 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, в якому був читко визначений строк повернення позики, а саме 31.01.2013. Отже, перебіг позовної давності починається з дня,\~коли позивач\~[PERSON]\~довідався про\~порушення свого\~права,\~тобто 31.01.2013. Ці обставини були відомі позивачу. Позивач [PERSON], звернувшись до суду 27.09.2017, тобто більше ніж через чотири роки, пропустив строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня. коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. До правовідносин, що виникли застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що представником відповідача було заявлено в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Позивач та його представник не зверталися із заявою про поновлення строків позовної давності та не надавали докази поважності пропуску цих строків. За таких обставин, позовна заява задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed