Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить у порядку поділу майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.10.2008 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами набуто спільне майно, набуте подружжям за час шлюбу. Так, за час спільного проживання, а саме 28.08.2013 року подружжям було придбано у спільну сумісну власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності на цю квартиру формально зареєстровано за відповідачем. У вказаній квартирі за рахунок спільних коштів було зроблено ремонт, що підвищило її вартість. На сьогоднішній день ринкова власність вище зазначеної квартири становить 487000,00 грн. Вказана квартира наразі використовується відповідачем та в зв»язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ квартири, позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10.10.2008 року у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2004 року [PERSON], який помер [INFO] заповів [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2013 року, [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 288000,00 грн. (а.с. 26). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2013 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 352000,00 грн. (а.с.31). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка. Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Згідно заяви [PERSON] від 28.08.2013 року, завіреної ПН ХМНО Кошель Т.В., [PERSON] цією заявою підтверджує, що його дружина [PERSON] купує квартиру [ADDRESS] на кошти, які належать їй на праві особистої приватної власності. Не заперечує проти розпорядження [PERSON] належною їй нерухомістю за суму та на умовах за її власним розсудом (а.с.32). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] зазначає, що на придбання квартири він давав гроші та робив у квартирі ремонт за свій рахунок, однак цей факт спростовується вищевказаною заявою та доказів у підтвердження цього факту, в розумінні ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано. Позивач не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом про стягнення вартості будівельних матеріалів. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем [PERSON] за особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири, [ADDRESS], яку вона отримала у спадщину. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.5). Отже квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої приватної власності та не може бути включена до складу спільно нажитого майна подружжя. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed