Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить винести рішення, яким змінити розмір аліментів. Свій позов мотивує тим, що н підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2014 року з нього стягуються на користь відповідача на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щомісячно, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття. На момент прийняття Шевченківським судом м. Львова рішення про стягнення з позивача аліментів, останній працював згідно трудового договору інженером технічного нагляду ТзОВ «ГАРТ СЕРВІС» та відповідно отримував щомісячний дохід. Однак, 14.07.2016 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, а з 31.08.2016 року його звільнено з посади інженера технічного нагляду ТзОВ «ГАРТ СЕРВІС», тому єдиним джерелом його доходів є підприємницька діяльність. Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Кошти, які перераховуються контрагентами на поточний рахунок позивача за його послуги, не є його чистим доходом, оскільки з них оплачує єдиний податок, єдиний соціальний внесок, послуги бухгалтера, здійснює витрати на паливо-мастильні матеріали, канцелярію, телефон, інтернет, оплату послуг незалежних експертів - висновки яких необхідні в підприємницькій діяльності. Відтак, просить призначити позивачу аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно з моменту подачі даної позовної заяви до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав та просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов визнала повністю та просила такий задовольнити. Тому суд вважає, що слід згідно ст.ст.169, 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 213 ЦПК України, якою встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2014 року розірвали. За час спільного подружнього життя в сторін народилося троє дітей: [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження. Згідно копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11.04.2014 р., яке долучено до матеріалів справи, було вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON], аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щомісячно, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття. На момент ухвалення Шевченківським судом м.Львова рішення про стягнення аліментів, позивач працював згідно трудового договору інженером технічного нагляду ТзОВ «ГАРТ СЕРВІС», однак був звільнений із займаної посади 31.08.2016 року, що стверджується копією трудової книжки. Разом з тим, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.07.2016 року позивач зареєструвався як фізична особа - підприємець та є платником єдиного податку. Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Пунктом 13 згаданого Переліку передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку. Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку, то відповідно до норм Податкового кодексу України зазначені особи ведуть спрощений облік доходів і витрат, що не дає можливості визначити розмір частку від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити. В силу вимог ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі У відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, на думку суду, позов про зміну розміру аліментів підставний та підлягає задоволенню. З наведених міркувань та

Outcome: approved