Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] У зв'язку з укладанням 23.03.2018 року договору купівлі-продажу квартири одноосібним власником квартири, щодо якої заявлено спір, стала громадянка [PERSON]. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду позивача було замінено на правонаступника позивача - [PERSON]. У зв'язку з зміною позивача по справі перестали існувати обставини, при яких зачіпаються права та обов'язки третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON]. У зв'язку з цим остання виключена з кола участників справи як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, справу просить розглянути без її участі про що подала письмову заяву. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов визнає, спрау просить розглядати без його участі про що подав письмові заяви. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні встановлено що зв'язку з укладанням 23.03.2018 року договору купівлі-продажу квартири одноосібним власником житлового приміщення за адресою [ADDRESS], стала громадянка [PERSON] що підтверджується копією договору купівлі-продажу долученого до матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі не відносяться до членів сім'ї власника квартири [PERSON] Також відповідно до матеріалів справи (а.с.18,19) а саме актів про непроживання встановлено, що відповідача з 2000 року фактично не проживають в житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). На підставі викладеного,

Outcome: approved