Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2007 року по 30.01.2017 року, під час якого у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. 01.11.2016 року [PERSON] залишила місце їх спільного проживання, де на даний момент вона проживає остання не повідомила ні його, ні їх дітей. З того часу діти постійно перебувають на його вихованні та повному утриманні, у чому також допомагає його (позивача) мати. За час окремого проживання [PERSON] не цікавиться життям дітей, не бере участі у їх вихованні, не допомагає матеріально, не проявляє материнської турботи. Зазначив, що будь-яких перешкод у спілкування дітей з матір'ю він не чинить. З того моменту, коли відповідачка залишила їх сім'ю, він здійснює забезпечення та догляд за дітьми одноосібно, дбає про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, не проявляє ніякої зацікавленості у здобутках дітей, їх здоров'ї та соціальному розвитку. Вважає, що наслідком таких обставин має бути позбавлення відповідачки батьківських прав. Разом з тим, обов'язків батьків утримувати своїх дітей до повноліття, дають підстави для стягнення [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного та з урахуванням тієї обставини, що відповідачка повністю нехтує своїми обов'язками щодо виховання та утримання дітей, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідачки на їх утримання аліменти в розмірі 2000 грн. на кожну щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 21.08.2018 року зобов'язано Службу у справах дітей Луцької міської ради провести обстеження умов проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та надати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно останніх. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у його позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним. Відповідачка в останні роки шлюбу вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, перебувала у відносинах з іншими чоловіками, а тому [PERSON] він не віддав дітей, оскільки не був впевнений за їх безпеку. На даний час будь-яких перешкод у спілкуванні дітей з відповідачкою він не чинить, однак поведінка останньої призвела до того, що діти не мають бажання бачитися з матір'ю, тримають на неї образу. З моменту розірвання шлюбу та по даний час [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей та їх утриманні. Вважає, що зустрічі відповідачки з дітьми шкодять їх інтересам, оскільки після таких зустрічей діти перебувають у стані стресу. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях, наданих позивачем під час розгляду справи. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач пред'явлені до неї позовні вимоги не визнала, суду пояснила, шо після розірвання шлюбу вона залишила місце проживання позивача та забрала дітей з собою. З доньками вона почала проживати в орендованій нею квартирі. Оскільки її фінансове становище було вкрай скрутне, вона переїхала проживати до своїх батьків у село. Інколи позивач брав дітей до себе на певний час. У зв'язку з важким матеріальним становищем, вона була змушеною поїхати за кордон на заробітки. З цього часу позивач забрав доньок проживати до себе і з того часу зв»язок з дітьми ускладнився. Так, відповідач створює перешкоди у спілкуванні та зустрічах з доньками, свідомо їх налаштовує проти неї. Зі слів доньки [PERSON] їй відомо, що батько інколи забирає у них з сестричкою телефон з метою недопущення спілкування з матір'ю. Особисто [PERSON] на її дзвінки не відповідає, на смс-повідомлення не реагує. Позивач також забороняє дітям спілкуватися з її батьками. З даного приводу вона зверталася до служби у справах дітей, проте в усній формі. Вказала, що вона відвідує старшу доньку у школі, спілкується з її вчителями, цікавиться успіхами. Менша донька при спілкуванні з нею дуже радіє. При зустрічах з нею, за умови відсутності позивача, діти проявляють до неї тепло та любов. Вона відвідує дітей, коли це не забороняє позивач, приносить їм подарунки. За час шлюбу були випадки, коли позивач застосовував відносно неї фізичну силу у присутності дітей. Офіційно на території України вона не працює, періодично їздить до Німеччини на заробітки. Розмір своїх щомісячних доходів вона вказати не може, оскільки вони є мінливими. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Луцької міської ради суду пояснила, що відповідачка зверталася до Служби у справах дітей з приводу ситуації, яка склалася у їхній сім'ї, у зв'язку з чим було призначено години участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми. Малолітні діти сторін потребують турботи та любові як зі сторони батька, так і зі сторони матері. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не буде відповідати інтересам дітей, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. При вирішення питання про стягнення аліментів покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вислухавши малолітню [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.11.2007 року (а.с. 8). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], (а.с. 10-11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Вказане рішення суду набрало законної сили і є чинним. З 01.11.2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-15). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як слідує з роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п. 15, 16, 17), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. З наданих сторонами і досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не в повній мірі виконує свої батьківські обов'язки щодо піклування про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток її малолітніх дітей, їх матеріальне утримання без поважних на те причин. До такого переконання суд приводять показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з яких слідує, що відповідач [PERSON] відвідує дітей не часто, допомогу на їх у тримання надає нерегулярно і у недостатньому розмірі. Також допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON], [INFO], суду пояснила, що вона проживає з батьком, сестричкою [PERSON] та бабусею, її матір проживає окремо від них. Їх з сестрою мати відвідує рідко та нечасто телефонує. Бажання спілкуватися з матір'ю у неї немає, оскільки вражає, що мама покинула їх з сестрою. Крім того, з листа-інформації від 11.06.2018 року № 41, наданого дошкільним навчальним закладом № 26 (а.с. 21) слідує, що малолітня [PERSON] відвідує різновікову групу «Веселинка» даного дошкільного навчального закладу. До закладу дівчинку приводить батько - [PERSON] та бабуся [PERSON] [PERSON] забезпечена усім необхідним, завжди чиста та охайна. Батько та бабуся дослуховуються до порад вихователів, відвідують батьківські збори, цікавляться життям дитини у групі. Після розлучення батьків дитини, її мати приходить в дошкільний заклад рідко та не цікавиться життям дитини в садку. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку необхідно виявити та оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть покращення становищу та інтересів дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 257 від 30.10.2018 року (а.с. 58) слідує, що Служба у справах дітей Луцької міської ради прийшла до висновку про недоцільність позбавлення гр. [PERSON] ([PERSON]) батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Даний висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради, суд вважає об'єктивним та обґрунтованим, оскільки він прийнятий як з урахуванням пояснень матері та батька дітей, так і з урахуванням інших отриманих даних (обстеження умов проживання, бесіди з малолітньою дитиною, відомостей з шкільного та дошкільного навчального закладу). Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивача [PERSON] та бабусею [PERSON] та [PERSON]. На її думку, дівчатка потребують турботи та любові матері, особливо молодша онука [PERSON]. Вона не впевнена, що позбавлення батьківських прав [PERSON] покращить становище її онучок. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] не буде відповідати найкращим інтересам малолітніх дітей, оскільки це жодним чином не призведе до покращення їх становища, необхідність позбавлення матері дітей батьківських прав позивач [PERSON] в судовому засідання належним чином обґрунтувати не зміг. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З пояснень представника Служби у справах дітей Луцької міської ради Шульгана В.Ф., наданих в судому засіданнях 20.11.2018 року, слідує, що після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач в значній мірі змінила свою поведінку, бажає брати участь у вихованні, спілкуванні та утриманні дочок, вживає для цього певні дії - відвідує дітей в школі та садочку, дзвонить їм по телефону, приносить подарунки, двічі надавала грошові кошти на утримання дітей. Проте, у відповідача існують складності у спілкуванні з дітьми, оскільки позивач проти такого спілкування заперечує, обмежує її в цьому. З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи особу матері дітей - відповідача [PERSON] та зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] відсутні,в позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітніх дітей, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені, зокрема, у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідачка є працездатною, здоровою, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців не має. В судовому засіданні відповідач розмір свого щомісячного заробітку (доходу) не зазначила, суду пояснила, що офіційно на території України вона не працює, періодично їздить на заробітки за кордон. Неповнолітня [PERSON] навчається у 4-му класі Луцької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1. Малолітня [PERSON] є вихованкою дошкільного навчального закладу № 26 (а.с. 21) . Діти здорові, самостійних доходів не мають, мешкають з батьком - позивачем [PERSON] Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідачки сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідачки на утримання доньки, судом також враховуються положення ч. 2 ст. 182 СК України, у якому закріплений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання їх спільних малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою (13.07.2018 року) та до досягнення дітьми повноліття. Позивачем не було надано суду жодних доказів того, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав позивачем було сплачено судовий збір в сумі 704,8 грн. У зв'язку з тим, шо у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав позивачу було відмовлено, тому сплачений судовий збір за вказану вимогу слід залишити за позивачем [PERSON] Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач у справах про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 164, 166, 180, 181, 182, 184, СК України,

Outcome: partial