Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Зазначена квартира складається із трьох житлових кімнат: кімната 2-5, площею 20,20 кв.м.; кімната 2-4, площею 18,90 кв.м.; кімната 2-3, площею 17,30 кв.м.; кухні, площею 11,10 кв.м.; ванної кімнати, площею 4,10 кв.м.; вбиральні, площею 1,10 кв.м.; коридору, площею 5,90 кв.м.; передпокою, площею 11,60 кв.м.; комори, площею 1,00 кв.м., загальна площа квартири становить 94, 90 кв.м., в тому числі житловою площею 56,40 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1996 року квартира [ADDRESS] , передана у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заочним рішенням Першотравневого районного суду від 14.08.217 року по цивільній справі №725/2294/17 право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було припинено та визначено частки співвласників по 1/3 частці у кожного. У подальшому, рішенням суду від 13.12.2018 року в його особисте користування було виділено житлову кімнату 2-3, площею 17, 30 кв.м.; [PERSON] - кімнату 2-5, площею 20,20 кв.м.; [PERSON] - кімнату 2-4, площею 18,90 кв.м. На даний час у нього було викрадено правовстановлюючі документи на квартиру, що позбавляє його можливості розпорядитися своєю часткою. Просив визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Також просив стягнути з відповідачів судові витрати, пов`язані з наданням правничої професійної допомоги у розмірі 4000 гривень. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій просила справу слухати у її відсутності, позов просила задовольнити у повному обсязі. Судові витрати з відповідачів просила не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, надали суду заяву, в якій не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Вирішення спору віднесли на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом було встановлено наступні фактичні обставини справи. Так, як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1996 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 94.90 кв.м. була передана в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (Том 1, а.с. 10). У відповідності до виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 18.03.2019 року, по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Том 1, а.с. 19). Крім того, заочним рішенням Першотравневого районного суду від 14.08.2017 року, єдиний унікальний номер 725/2294/17, визначено що частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,90 кв.м., в тому числі житловою площею 56,40 кв.м., є рівними та становлять по 1/3 частці у кожного, а право спільної сумісної власності - припинено. Приписами ст. 41 Конституції України регламентовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані положення Конституції України відображені в ст. ст. 319, 321 ЦК України, якими імперативно закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто, вже стала його власником, а не намагається ним стати через судовий захист). Тобто, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах Як роз`яснено в п. 37 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 № 5 потреба в такому способі захисту права власності (ст. 392 ЦК України) виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт набуття [PERSON] права власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] . Право власності на квартиру було набуте позивачем на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1996 року та заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року, водночас, у зв`язку із тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, останній позбавлений можливості розпорядитися своєю часткою, а отже право власності останнього на квартиру підлягає захисту в порядку ст. 392 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved