Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до «Кредобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2008 року він уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір №А380001, відповідно до якого отримав в кредит кошти на загальну суму 22000 грн. Зазначає, що спірний кредитний договір підписані не ним, є підроблені невідомою йому особою та вказаного кредитного договору він не оформляв, кредитних коштів не отримував та не погоджував будь-яких його умов. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним кредитний договір №А380001 від 11.09.2008 року укладеного між ним та ПАТ «Кредобанк». За клопотаннями представника позивача, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ТОВ «Кредекс Фінанс», оскільки ПАТ «Кредобанк» відступило право вимоги за оспорюваним договором даній юридичній особі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2016 року у даній справі замінено відповідача ТзОВ «Кредекс Фінанс» на належного відповідача ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», оскільки між ТзОВ «Кредекс Фінанс» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20130213-Г від 13 лютого 2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представники відповідачів ПАТ «Кредобанк», ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» в судове засідання не з'явилися, про день, час, місцен слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви та заперечення від них на адресу суду не надходили. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» в особі його заступника директора Волинської філії ВАТ «Кредобанк» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № А380001 за яким він отримав 22000 грн. на придбання меблів (а.с. 9-10). Тобто позивача [PERSON] зазначено у вищевказаному договорі у якості позичальника. Свої позовні вимоги [PERSON] як у позовній заяві, так і в судовому засіданні обґрунтовував тим, що кредитні кошти він не отримував, договір не підписував. В ході судового розгляду справи судом було задоволено клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлені питання: ким [PERSON] чи іншою особою було виконано підпис у графі «позичальник» кредитного договору № А380001 від 11.09.2008 року та в графі «Примірник Кредитного договору отримав 11 вересня 2008 р.» кредитного договору № А380001 від 11.09.2008, про що судом було постановлено ухвалу від 22 травня 2017 року (а.с. 98). Проведення експертизи було доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Міністерстві внутрішніх справ у Волинській області, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. У розпорядження експертів разом зі справою було надано: вільні та експериментальні зразки підпису [PERSON] Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року за клопотанням представника позивача було зобов'язано ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» надати оригінал кредитного договору № А380001 від 11.09.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» (а.с. 84). Судом було роз'яснено ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та [PERSON] положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Проте, ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» вимоги вказаних ухвал суду виконані не були. Цивільна справа була повернута експертною установою на адресу суду з повідомленням про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у зв'язку з тим, що оригінали досліджуваних документів на адресу експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Міністерстві внутрішніх справ у Волинській області надані не були (а.с. 115-116). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Вищевказані обставини дають суду підстави вважати, що ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» недобросовісно виконує свої процесуальні обов'язки. Крім того, згідно встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У даному випадку, у зв'язку з тим, що оригінали досліджуваних документів ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на адресу суду та експертної установи надано не було, призначена судом експертиза не була проведена. Відповідно до ч. 1ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України суд вважає встановленим факт того, що [PERSON] не підписував кредитний договір № А380001 від 11.09.2008 року. Положенням статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказана презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, оцінивши надані сторонами докази їх в сукупності, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] волевиявлення на укладання кредитного договору № А380001 від 11.09.2008 року та не відповідність вказаного правочину положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки не може бути дійсним правочин, укладений без волевиявлення однієї із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів ПАТ «Кредобанк», ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved