Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2013 року між сторонами по справі в усній формі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого відповідач [PERSON] продала позивачу [PERSON] належний їй транспортний засіб марки Skoda Octavia 1,9 TDI, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, шасі [NUMBER] за 13 000 дол. США. На підтвердження факту укладення договору та передачі коштів відповідачем [PERSON] була написана розписка від 27.04.2013 року. Однак, після укладення договору та передачі коштів за ним відповідач [PERSON] транспортний засіб, що є предметом даного договору у власність позивача [PERSON] не передала. Таким чином, відповідач не виконала своє зобов'язання за договором купівлі-продажу, а відтак позивач вважає, що відповідач зобов'язана повернути йому сплачені кошти за купівлю вищезазначеного автомобіля. Згадані вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду за захистом свої порушених прав, в якому останній просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 170 430 грн., що станом на день звернення до суду згідно курсу НБУ еквівалентно 13 000 дол. США. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідача за довіреністю [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні останніх відмовити. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 27.04.2013 року позивачем було придбано у відповідача автомобіль марки Skoda Octavia 1,9 TDI, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, шасі [NUMBER], який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 31.10.2012 року Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області. На підтвердження даного правочину позивач передав відповідачу кошти у розмірі 13 000 дол. США, про що відповідачем [PERSON] була написана розписка від 27.04.2013 року (а.с.46). Як вбачається з пояснень представників відповідача, остання в свою чергу передала позивачу ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Окрім того, 27.04.2013 року відповідачем на ім'я позивача була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №2936, відповідно до змісту якої [PERSON] уповноважила [PERSON] або [PERSON] розпоряджатися від її імені належним їй автомобілем, при цьому відповідачем було надано вищезазначеним особам право, зокрема, на продаж, обмін, здачу в оренду, позичку даного автомобіля, право керування ним, а також надано право представляти інтереси відповідача в органах нотаріату з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням даного транспортного засобу тощо (а.с.47). Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ст.210 ЦК України). Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Так, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно п.п.7, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Пунктом 33 даного Порядку встановлено необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. А тому, з наданої суду розписки про отримання грошових коштів в сумі 13 000 дол. США не вбачається досягнення сторонами всіх істотних умов договору купівлі-продажу, оскільки нею лише засвідчено отримання коштів відповідачем від позивача, що не може підтверджувати передачу майна у власність позивачу. Таким чином, розписка про отримання коштів за відсутності інших необхідних документів, зазначених у п.8 Порядку від 07.09.1998 року №1388, не являється документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Будь-яких інших дій, що підтверджували б правомірність придбання автомобіля, сторони не вчиняли, а саме: відповідач вказаний транспортний засіб в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції не знімала, позивач сплату передбачених законодавством податків і зборів не здійснював. А тому, за відсутності державної реєстрації переходу права власності на автомобіль, яка є обов'язковою, правочин між сторонами з приводу купівлі-продажу автомобіля вважається неукладеним. А тому, посилання представників відповідачів на те, що відповідачем саме на прохання позивача була видана довіреність на розпорядження та керування вищезазначеним транспортним засобом, оскільки у позивача на той час були відсутні кошти для переоформлення права власності в установленому законом порядку в підрозділах Державтоінспекції, та, що користування даним автомобілем без його переоформлення при наявності генеральної довіреності свідчать про те, що до позивача перейшло право власності на автомобіль, суд не приймає до уваги, оскільки довіреність не може бути доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Згідно статей 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно облікової картки приватного транспортного засобу від 01.11.2014 року транспортний засіб марки Skoda Octavia 1,9 TDI, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, шасі [NUMBER], зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с.79). До того ж, в матеріалах справи містяться копії матеріалів Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області про вилучення автомобіля марки Skoda Octavia 1,9 TDI, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску (а.с.65-76), зі змісту яких встановлено, що згідно орієнтування Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.11.2013 року адресоване всім начальникам митних постів, РУ, УДАІ та командирам стройових підрозділів (а.с.70) у відповідності до бази АІПС «УГОН» транспортний засіб марки Skoda Octavia 1,9 TDI, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, сірого кольору, шасі [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] перебуває у розшуку в межах кримінального провадження №12013110070007690 від 21.10.2013 року по факту вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.69). Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу автомобіля вважається неукладеним, грошові кошти в сумі 13 000 дол. США, що станом на день звернення до суду згідно офіційного курсу НБУ становить 170 430 грн. з розрахунку 1 дол. США становить 13,11 грн., відповідач набула без достатньої правової підстави, які зобов'язана повернути позивачеві. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 1 704,30 грн., що підтверджується квитанцією №k21/Е/4 від 14.08.2014 року, також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved