Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, пославшись на те, що 17 грудня 2011 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про продаж автомобілю [NUMBER], при цьому відповідачем була написана розписка про отримання коштів за продаж автомобілю [NUMBER] в розмірі 45\~000 (сорок пять тисяч) грн. 00 коп. у присутності свідків [PERSON], який мешкає: [ADDRESS], та [PERSON], який мешкає: [ADDRESS]. В той же день відповідач [PERSON] отримав від позивача кошти за продаж автомобілю [NUMBER] в розмірі 45\~000,00 грн. В розписці відповідач зазначив, що кошти отримав, та у разі непередбачених обставин зобовязався повернути кошти в повному обсязі та здійснити належним чином договір купівлі-продажу автомобілю [NUMBER]. Весь тривалий час відповідач ухилявся від виконання зобовязання належним чином, пояснюючи різноманітні обставини. А 28 травня 2015 року на трасі Знамянка Луганськ Ізварено автомобіль [NUMBER] був затриманий співробітниками ДАІ у звязку з спрацюванням системи Відеоконтроль Рубіж, як пояснив співробітник ДАІ даний автомобіль знаходиться під забороною банку для розшуку та затримання. Позивач звернувся до відповідача з вимогою вирішити питання або повернути кошти в повному обсязі, але він відмовив у виконанні своїх зобовязань та поверненні коштів. Посилаючись на вимоги ст. 509, 526 ЦК України та те, що з фактичних обставин справи випливає, що сторони по справі знаходились у договірних відносинах, так як уклали договір купівлі-продажу з попередньою оплатою товару, при цьому позивач свої зобовязання за цим договором виконав та здійснив оплату в повному обсязі, а відповідач свої зобовязання не виконав, внаслідок чого право позивача на отримання автомобілю чи повернення сплачених за нього грошових коштів відповідачем порушено, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 45\~000,00 грн. сплачений ним судовий збір та кошти за надання правової допомоги в розмірі 3\~000,00 грн.. В судове засідання 30.01.2017 року позивач [PERSON] не з'явився, будучи присутнім в судовому засіданні 22.06.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що його зустріч з [PERSON] та [PERSON] відбулася у жовтні, [PERSON] виступив як власник автомобілю. Довіреність на вказаний автомобіль не надавалась, однак вони обіцяли, що будуть всі документи. Він повірив та взяв у [PERSON] розписку про отримання ним грошових коштів в розмірі 45000, 00 гривень. Автомобілем користувався він тривалий час, ремонтував його, однак у травні 2015 року, коли він з [PERSON] їхав в напрямку м. Донецька, їх зупинили працівники ДАІ та повідомили, що вказаний автомобіль арештований та тимчасово його вилучили. У [PERSON] були всі документи на вказаний автомобіль, однак він зник та відмовився від повернення сплачених йому коштів. Він залишився без грошей, та без машини, тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Пояснив, що 17.12.2011 року відповідач отримав 45\~000,00 грн. як плату за автомобіль, власноручно написавши, що передав цей автомобіль, та зобовязався повернути кошти у випадку непередбачуваних обставин. 28.05.2015 року автомобіль був зупинений та вилучений, тому порушені права позивача. Позивач не ставить питання визнання за ним права власності на автомобіль, а ставить питання про повернення коштів. Свідки з різних населених пунктів підтвердили, що позивач звернувся з проханням підшукати йому автомобіль, 17.12.2011 році відбулася купівля-продаж автомобілю. В результаті позивач залишився і без автомобілю, і без грошей. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заперечення згідно яких вказує, що текст розписки не може свідчити про продаж автомобілю. Розписка складена 11.12.2011 року, [PERSON] отримав від нього автомобіль у користування до 28.05.2015 року без обмежень. Вони дійсно мали домовленість з позивачем про купівлю-продаж, але він не був власником цього автомобілю, а позивач мав купувати автомобіль тільки у власника. Позивач користувався автомобілем більше трьох років, тому суму, яку він отримав є орендною платою за автомобіль. Крім того, в автомобілі деформоване праве переднє крило. Позивач не вказує, де зараз знаходиться автомобіль, якщо позивач вимагає повернення усієї сплаченої суми, то повинен повернути автомобіль в такому ж технічному стані в якому він його отримав. З приводу стягнення з нього 3000 гривень за правову допомогу, вказує, що квитанція, яка має відмітку з печаткою адвоката [PERSON] не може бути підтвердження, що кошти реально сплачені. Вона не містить відмітку банківської установи про отримання коштів або фіскальної служби, що з цієї суми сплачені податки. Крім того, в матеріалах справи мається договір про надання правової допомоги, проте ані свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, ані ордеру адвоката не додано. На цих підставах, просив відмовити в позові повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, пояснивши, що Леонов дав [PERSON] розписку 17.12.2011 року та отримав 45\~000,00 грн. за автомобіль, але в звязку з чим він отримав вказані кошти не зазначено в розписці, можливо ці кошти були передані за користування автомобілем. Крім того, відповідач не є власником даного автомобілю ніякі договірні відносини в належному порядку між сторонами не укладені, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в звязку з не виконанням взятих на себе зобов'язань є безпідставними. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2011 року у м. Кривому Розі у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] [PERSON] була написана розписка про те, що він отримав гроші в розмірі 45\~000,00 грн. в рахунок платежу за автомобіль [NUMBER] від [PERSON]. У випадку непередбачених обставин гроші зобовязується повернути, (а.с.7 - розписка). Вказні обставини не заперечувалися сторонами та були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків. Згідно копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28 травня 2015 року на 327 км траси Знамянка Луганськ Ізварено автомобіль [NUMBER] був затриманий співробітниками ДПС ДАІ у звязку з спрацюванням системи Відеоконтроль Рубіж (а.с.5) та відправлений на зберігання на територію ОСП «Першотравеньський» (а.с.6 копія довідки). Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2011 році проходила купівля-продаж автомобіля між [PERSON] та [PERSON] Леонов казав, що з автомобілем все добре. Він казав, що якщо щось буде не так, він зобовязується повернути гроші. При ньому перераховувались гроші. Він знаходився в його брата в гаражі, де це все проходило. [PERSON] пригнав автомобіль. На той час у [PERSON] не було технічного паспорту на руках. Крім них, ще в гаражі був [PERSON] та дружина позивача. Коли передалися гроші, то відповідач передав автомобіль позивачу, він був присутній у гаражі. Оговорювалась, що це буде покупка автомобіля. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює слюсарем на СТО, ремонтує автомобілі. [PERSON] обслуговував у нього автомобілі на технічному сервісі. Він як раз ремонтував у нього автомобіль, а через деякий час попросив, що якщо хтось буде питати він хоче продати автомобіль. Він запропонував купити вказаний автомобіль своєму братові [PERSON]. Машина робоча була. Відповідач казав, що зробив документи, позивач віддав йому гроші. Спочатку хотіли зробити довіреність, але нотаріус відмовив в цьому. Гроші передавались [PERSON] в його присутності. За ці чотири роки ніхто не робив ніяких дій з приводу переоформлення вказаного автомобіля. Коли автомобіль був вилучений його брат телефонував [PERSON], однак той ніяких дій не робив, кошти не повертав. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до нього звернувся Леонов з проханням, щоб він знайшов покупця на машину. Він казав, що він позичив комусь гроші, той не віддав, тому він хотів продати свій автомобіль, однак потім сказав, що не треба продавати. [PERSON] просив, щоб він знайшов покупця «десятки», з власником він не був знайомий. Відповідач йому не казав, що він не є власником цього автомобілю. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до нього звернувся [PERSON] допомогти найти покупця, він позичив комусь гроші, коли той не повернув, він начебто запропонував продати його автомобіль і потім він йому віддасть борг. Тому він був заінтересований. Автомобіль продавався роки чотири тому назад, був у володільця. Присутній при купівлі-продажу він не був. Зі слів [PERSON] знає, що продавав авто сам хазяїн. Сказав, що частково отримав гроші. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, в зв'язку з невиконанням ним взятих на себе зобов'язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу автомобіля, при цьому посилається на підтвердження цього договору - розписку складену відповідачем в присутності свідків. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. В той же час, угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів). Відповідно до пунктів 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до пунктів 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів до документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов'язковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Тобто, договір купівлі-продажу автомобілю обов'язково повинен мати письмову форму та підлягає обов'язковій державної реєстрації в підрозділах ДАІ. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що позивачем не надано документів, які б підтверджували правомірність придбання ним у відповідача транспортного засобу, наведених у постанові КМУ № 1388, а надана ним розписка до таких не відноситься. Також, згідно копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28 травня 2015 року, свідчень самого [PERSON] та свідків, допитаних у залі суду, судом встановлено, що [PERSON] не був власником вищевказаного автомобіля, та на момент передання коштів в рахунок за автомобіль позивач це усвідомлював. Тобто сторонами по справі і не міг бути укладений письмовий договір купівлі-продажу автомобілю як того вимагає чинне законодавство, так як даний договір з позивачем міг укласти тільки власник автомобілю. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зважаючи на те, що позивачем в позові не ставиться питання про стягнення з відповідача переданих ним коштів відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, а відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні пред'явлених особою вимог, а тому, позов не підлягає задоволенню, саме з цих підстав.

Outcome: dismissed