Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 19 липня 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом №966. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 19 липня 1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають двох дітей, доньку - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте сімейне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, що також негативно впливає на дітей. Позивач вважає, що подальше спільне життя суперечить його інтересам, він не зацікавлений в збереженні шлюбу, тому просив його розірвати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 08 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Інших заяв та клопотань не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 липня 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом №966, під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище своє з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 19 липня 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19 вересня 2008 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16 травня 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] у своїй заяві від 02 листопада 2020 року просить після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін, суд приходить висновку про необхідність залишення позивачці прізвища « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивач та відповідачка у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved