Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовну заяву мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири позивач є власником квартири. В порушення п. 16 договору купівлі-продажу квартири, відповідачі не знялися з реєстрації до 15.12.2019 року. На неодноразові телефонні звернення позивача з проханням виконати умови договору купівлі-продажу квартири, щодо зняття з реєстрації, відповідачі не реагували. Оскільки порушується його право, як нового власника квартири в частині вільного розпорядження власністю, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Сенюту В.О. Ухвалою суду від 16.03.2020 року було відкрито провадження у справі. Призначено проведення розгляду справи за правилами загального провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява від позивача з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 16.03.2020 року строк. Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 30.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я.О. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2019р. Відповідно до рахунку - повідомлення, складений ГІОЦ, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 2 особи. Як вбачається, з довідки про реєстрацію місця проживання особи: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст.. 47 Конституція України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved