Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заробітної плати, в якій просить суд стягнути з управління праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області на його користь заборговану йому заробітну плату за січень 2009 року у розмірі 241 (двісті сорок однієї) гривні 79 копійок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював в управлінні праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області (далі -УПСЗН) з 25 травня 2005 року по 25 березня 2010 року. У січні 2009 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 860.55 гривень (744 грн. - оклад + 55 грн. - ранг. + 61.55 грн. - індексація), що підтверджується копією розшифровки наданої йому бухгалтерією УПСЗН. За січень 2009 року із його заробітної плати було утримано - 316.76 грн. ( 74.97 грн. - податок, збори, профвнески + 241.79 грн. - за відсутність на роботі у грудні 2008 року), що підтверджується копією розшифровки наданої йому бухгалтерією УПСЗН, копією довідки УПСЗН № 384 від 16.04.2009 року, копією листа УПСЗН № 335 від 18.05.2010 року. За січень 2009 року він отримав зарплату у розмірі 543.79 грн. (860.55 грн. - 316.76 грн.), що підтверджується копією довідки УПСЗН № 384 від 16.04.2009 року, а повинен був отримати 785.58 грн. (860.55 грн. - 74.97 грн.). Таким чином, позивач зазначає що заборгованість УПСЗН по заробітній платі за січень 2009 року перед ним складає 241,79 грн (785,58 грн - 543,79 грн.). Позивач вказує, що зазначена заборгованість відповідача перед ним утворилася внаслідок незаконного утримання бухгалтерією УПСЗН із його заробітної плати за січень 2009 року 241, 79 грн. за відсутність на роботі з 26-го грудня по 31 грудня 2008 року, що підтверджується листом УПСЗН на його адресу № 335 від 18.05.2010 року. Зазначене утримання не передбачено трудовим законодавством України, оскільки відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тим більше, що ніякого наказу по УПСЗН по даному питанню не було видано. 31 травня 2019 року він звернувся до УПСЗН із заявою про виплату мені незаконно утриманої заробітної плати у розмірі 241,79 гривень, проте листом УПЗСН від 11 червня 2019 року йому було відмовлено. На адресу суду від відповідача по справі Управління праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву, підписаний начальником УПСЗН Піщанської РДА Мазуром В. С., відповідно до якого Управління праці та соціального захисту населення не визнає позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та повідомляє, що в наданих позивачем копіях довідок інформація не повністю відображає факти наведені в позовній заяві, а надана розшифровка нарахування зарплати не відповідає довідці № 384 від 16.04.2009 року, не завірена підписами та печаткою. Крім того, у відзиві зазначено, що підтвердити чи спростувати вказані в заяві обставини документально не має можливості, оскільки всі первинні документи за період з 2002 по 2011 рік були знищені внаслідок пожежі 24.11.2012 року, що підтверджується актом на списання архівних документів та майна діяльності управління за період 2002-2011 років. На підставі зазначеного просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте до початку судового засідання від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької областів судове засідання не з`явився, проте на адресу суду від заступника начальника УПСЗН Бєлінської В. надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи у відсутності відповідача. Просить позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. А також, на підтвердження пояснень наданних неодноразово в судових засіданнях, 28 серпня 2020 року , на адресу суду надійшла заява від відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області про долучення до справи письмово викладених дебатів. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, відзив на позовну заяву та долучені до нього матеріали приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами під час судового розгляду, в тому числі і представниками відповідача, які були присутні в судових засіданнях, що позивач [PERSON] працював в управлінні праці та соціального захисту населення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області (далі -УПСЗН) з 25 травня 2005 року по 25 березня 2010 року. З листа УПСЗН Піщанської РДА від 18 травня 2010 року № 335, наданого у відповідь на звернення [PERSON] слідує, що у зв`язку із завершенням бюджетного 2008 року і Порядком закриття рахунків, відкритих в держказначействі, заробітна плата за грудень 2008р. по управлінню була виплачена 26.12.2008 року. Але враховуючи те, що [PERSON] було допущено прогули з 26 по 31 грудня 2008 року, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за грудень 2008 року в січні 2009 року [PERSON] зроблено перерахунок і утримано із зарплати 241 гривню 79 копійок за відсутність на роботі у вищезазначені дні. Відповідно до довідки УПСЗН Піщанської РДА від 16 квітня 2009 року, виданої [PERSON] , в січні 2009 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 618 гривень 76 копійок, з якої утримано 74 гривні 97 копійок, та сума до видачі становила 543 гривні 79 копійок. Разом з тим, копія розшифровки нарахування зарплати [PERSON] за січень, березень та лютий 2009 року згідно довідки УПСЗН від 6 квітня 2009 року № 384 не може бути взята судом до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки її походження суду невідомо, так як орган чи особа, яка її виконала на ній не зазначена, Відповідно до ч. 1 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; В ст. 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про оплату праці», відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. З огляду на те, що позивач звернувся до суду, він не погоджувався на проведення таких відрахувань. Тобто, проведення відрахування з заробітної плати шляхом винесення наказу можливо лише в тому випадку, коли робітник не оспорює підстави та розмір такого відрахування. В даному випадку, установою взагалі не видавався наказ про відрахування із заробітної плати позивача у січні 2009 року. За відсутності згоди працівника, роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду згідно з правилами ч. 3 ст. 233 КЗпП України протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. У п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням ст. 127 КЗпП України, суди мають враховувати, що роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду згідно з правилами частини першої ст. 233 КЗпП України протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Таким чином, у відповідності до вимогст.127 КЗпП, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,ст.1215 ЦК України, роботодавець повинен був отримати від працівника згоду на проведення відрахування, а, не отримавши її, звернутися з позовом до робітника про повернення надміру виплаченої заробітної плати, а не проводити таке відрахування взагалі без погодження з працівником. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що оскільки відрахування із заробітної плати позивача в січні 2009 року були проведенні без отримання згоди останнього на таке відрахування та без видачі відповідачем відповідного наказу, при звільненні позивача під час остаточного розрахунку вказане відрахування за наказом (розпорядженням) установи позивачу виплачено не було, що вбачається зі змісту листів відповідача, наданих у відповідь на звернення позивача під час його роботи в УПСЗН, то у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення коштів, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за січень 2009 року у розмірі 241 гривня 79 копійок. При вирішенні питання про судові витрати суд враховує положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України , яка передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні із вказаним позовом до суду, вважає за необхідне стягнути з відповідача як з юридичної особи на користь держави судовий збір в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб як за вимогу майнового характеру , що становить 2102 гривні.

Outcome: approved