Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 25.06.2011 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №182. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами припинилися більше півроку, з червня 2020 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з втратою почуття любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, на переконання позивача примирення неможливе. 30.04.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. 28.07.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Ухвалою судді від 30.07.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.08.2021. Позивач у судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, суду надала письмову заяву про визнання позову, в якій просила суд позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 25.06.2011 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №182, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.06.2011 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.01.2012, актовий запис №18 (а.с. 4). На підставі аналізу наданих позивачем доказів, з урахуванням визнання позову відповідачем, яка просить розірвати шлюб, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. З вказаних підстав суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена, а шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги, що відповідачем було виявлено бажання після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, яке вона носила під час реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved