Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 27 грудня 2011 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 8 000 доларів США. На підтвердження одержання грошових коштів відповідачем була видана позивачу розписка, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути борг в сумі 8 000 доларів США в строк до 01 лютого 2012 року. Відповідач [PERSON] грошові кошти у встановлений розпискою строк не повернув. Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, який з урахуванням офіційного курсу НБУ, встановленого на 16.10.2014 року, з розрахунку 100 доларів США - 1295,2038 грн., становить 103 616,31 гривень, а також на підставі ст.625 ЦК України, стягнути 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 01.02.2012 року по 16.10.2014 року в сумі 8422,73 грн., інфляційні втрати в сумі 18029,32 грн., витрати на сплату судового збору. Ухвалою Василівського районного суду від 24 листопада 2014 року за заявою представника позивача позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 18029,32 грн. залишена без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 01.08.2014 року, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно за місцем останньої реєстрації та шляхом публікації виклику через оголошення в газеті «Запорізька правда» від 13 листопада 2014 року. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позиковавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як встановлено в судовому засіданні, 27 грудня 2011 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000 доларів США зі строком погашення до 01 лютого 2012 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноручно написав розписку. У зазначений у розписці від 27 грудня 2011 року, виданої відповідачем [PERSON], строк, тобто до 01 лютого 2012 року, зобов'язання з повернення позики відповідачем не виконані. На звернення позивача сума боргу відповідачем також не повернута. Доказів виконання зобов'язання по сплаті суми позики за розпискою відповідачем суду не надано. Оцінюючи надані сторонами докази з точки зору їх достовірності, суд приймає до уваги, що оригінал розписки від 27 грудня 2011 року знаходиться у позикодавця [PERSON], який стверджує, що грошові кошти за розпискою передані ним відповідачу [PERSON], доказів безгрошовості угоди позики або повернення грошових коштів, обумовлених в розписці, в ході судового розгляду справи не добуто, суд приходить до висновку, що боргове зобов'язання відповідача [PERSON], визначене в розписці, не припинено, сума грошових зобов'язань у встановлений строк ним не сплачена, тому сума боргу в розмірі 8 000 доларів США підлягає стягненню з відповідача у гривнях, з урахуванням офіційного курсу НБУ, встановленого на день звершення до суду з позовом 10 жовтня 2014 року, з розрахунку 100 доларів США - 1295,2038 грн., в сумі 103 616,31 гривень. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що сума грошових зобов'язань в розмірі 103 616,31 грн. відповідачем [PERSON] не сплачена у встановлений строк, вказана сума підлягає стягненню з нього на користь позивача з урахуванням 3% річних від суми несплачених коштів за період з 01.02.2012 року по 16.10.2014 року (103 616,31 грн. х 3%/365 х 989) = 8422,73 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати пов'язані із сплатою останнім судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог в сумі 1118 грн.

Outcome: approved