Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобовязання виконати умови мирової угоди.Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2015 року Жовківським районним судом Львівської області винесена ухвала по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, якою затверджено мирову угоду між сторонами. Згідно останньої відповідач [PERSON] зобов'язувався в термін до 15 квітня 2017 року сплатити [PERSON] 10000,00 дол. США (в гривневому еквіваленті) боргу рівними частинами щомісяця, але не менше ніж суму еквівалентну 300 (триста) дол. США на день оплати згідно курсу Національного Банку України. Зазначає, що до сьогоднішнього дня відповідач не вчинив жодних дій по виконанню взятих на себе зобов'язань. А тому просить зобов'язати [PERSON] виконати умови мирової угоди від 15.04.2015 року, затвердженої ухвалою Жовківського районного суду Львівської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 (десять тисяч) дол. СШАпо курсу Національного Банку України. Позивач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак його представник за довіреністю подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності та його представника, позовні вимоги підтримали повністю, просять такі задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, від нього не надійшло жодних клопотань на адресу суду. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). А тому судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності відповідача по справі, яка повторно не зявилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату та час проведення такого та на підставі поданих до суду доказів постановити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. З ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 15.04.2015 року вбачається, що задоволено заяву про визнання мирової угоди. Визнано мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, за якою: 1. Відповідач [PERSON] зобовязуються в термін до 15 квітня 2017 року сплатити [PERSON] 10 000 (десять тисяч) дол.США (в гривневому еквіваленті, що на день затвердження мирової угоди становить 230 300 грн. (двісті тридцять тисяч триста)) боргу рівними частинами щомісяця, але не менше ніж суму еквівалентну 300 (триста) дол. США на день оплати, згідно курсу Національного Банку України. 2. Відповідач [PERSON] має право достроково погасити суму боргу збільшивши щомісячні виплати. 3. Позивач [PERSON] зобовязується не чинити перешкод відповідачу при перетині державного кордону України до 15 квітня 2017 року. 4. Витрати по оплаті судового збору віднести за рахунок відповідача [PERSON]. Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики закрито. Сторони ознайомлені з наслідками укладення, визнання мирової угоди та закриття провадження у справі, передбаченими ст.ст.175,205,206 ЦПК України. Стягнуто з [PERSON] ([INFO], проживаючого та зареєстрованого в [INFO], індивідуальний ідентифікаційний № [NUMBER]) в користь [PERSON] ([INFO], проживаючого в [INFO], індивідуальний ідентифікаційний № [NUMBER]) судовий збір в розмірі 834 грн. 00 коп. (вісімсот тридцять чотири грн. 00 коп.). Позивач стверджує, що відповідач не вчинив жодних дій по виконанню взятих на себе зобовязань за мировою угодою. Так як відповідач не зявився в судове засідання, не заперечив данного факту, суд вважає, що відповідач фактично визнав такий, оскільки на ньому лежить також обовязок доказування. З наведених вище умов мирової угоди визнаної судом вбачається, що відповідач взяв на себе зобовязання в термін до 15 квітня 2017 року сплатити позивачу [PERSON] 10 000 (десять тисяч) дол.США (в гривневому еквіваленті, що на день затвердження мирової угоди становило 230 300 грн. (двісті тридцять тисяч триста) боргу рівними частинами щомісяця, але не менше ніж суму еквівалентну 300 (триста) дол. США на день оплати, згідно курсу Національного Банку України. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 510 ЦК України\~сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, з урахуванням\~статті 11 Цивільного кодексу України, укладену між сторонами мирову угоду із вирішення спору у цивільній справі № 444/597/15-ц слід розцінювати як багатостороннє договірне зобов'язання, за яким кожен із її підписантів набув певних прав та відповідних обовязків перед іншою із сторін. Невиконання договірного зобовязання будь-якою із сторін спричиняє цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. Частиною 1\~статті 611 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2\~статті 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а згідно\~статті 653 ЦК України\~у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни бо розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни; якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку із істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 указаного Закону. З врахуванням наведеного, в разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам\~ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, сторона мирової угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання такої. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа 6-274 цс 15) та від 11 листопада 2015 року (справа 6-342 цс 15). Відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 ч. 1\~ст. 355 цього Кодексу, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підстави відступати від описаних правових позицій Верховного Суду України відсутні. В силу ст.ст.\~11,\~202 ЦК України\~затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст.ст.\~525,\~526 ЦК України. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Outcome: approved