Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням мирового судді судового участка №49 Ленінградської області Російської Федерації від 14.10.2003 року - 15.11.2013 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб. Позивач зазначав, що у них з відповідачкою народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка ще з 2012 року почала проживати разом з ним в с.Ставне Великоберезнянського району Закарпатської області. Позивач також вказував на те, що відповідачка зовсім не брала та не бере участі у вихованні та утриманні неповнолітньої доньки, а фактично повноцінний догляд за дитиною здійснює він. За час спільного проживання відповідачка вела дуже негативний спосіб життя, часто випивала, сварилася, дебоширила та дитиною повністю не займалася. На даний момент дитина перебуває у хорошому стані здоровАя , добре харчується, має привабливий вигляд, проживає в будинку з дуже хорошими побутовими умовами, навчається у п`ятому класі Ставненської ЗОШ 1-3 ступенів та вже повністю відновилася від пережитих нею стресів. Натомість,мати зовсім не цікавиться умовами проживання доньки, не спілкується з нею через листи або мобільний телефон та зовсім не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач просить позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує повністю. В судове засідання представник служби у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримує. Також представником до суду подано висновок комісії з питань захисту дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] . Також встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, з довідки Ставненської сільської ради Великоберезнянського району від 01.03.2019 року вбачається, що [PERSON] , 2008 року народження дійсно проживає разом з батьком [PERSON] і знаходиться на його повному утриманні. Також встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] , і місцезнаходження її невідоме. Крім того, в судовому засіданні також досліджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації від 27 лютого 2020 року №04-39/110, в якому зазначено, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Останній раз відповідачка бачила доньку, коли їй було 4 роки. З того часу і по сьогоднішній день мати більше не бачила дитини, оскільки проживає на території Російської Федерації, донькою не цікавиться, не дзвонить, не утримує її, донька повністю перебуває на утриманні батька. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини,відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки шляхом незабезпечення фізичного та психологічного розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved