Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 11.11.1979 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Позивач є власником 25/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS] , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.1980 року (справа № 2-1566/80) - 25/200 частин; на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1981 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої ХДНК Леоновою Б.А. за реєстровим № 1-888 - 25/200 частин. У належній позивачу на праві власності частині житлового будинку [ADDRESS] окрім неї зареєстровані її сини - [PERSON] та [PERSON] . Як вказує позивач, паспортна реєстрація осіб у житловому будинку [ADDRESS] підтверджується довідкою комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова. У 2001 році син [PERSON] зібрав усі свої речі, особисті документи, залишив місце реєстрації і згодом, як позивач дізналася, поїхав до Польщі на заробітки. С того часу відносини між ними зіпсовані, вони навіть не спілкуються і не зустрічаються. Де саме зараз знаходиться син, позивачу не відомо, життям позивача він теж не цікавиться. Син [PERSON] залишив місце реєстрації у 2005 році. Спочатку він захотів переїхати до батька, а пізніше взагалі вирішив залишити Україну. Як відомо позивачу, зараз син проживає в м. Санкт-Петербург РФ, одружився і згодом отримає дозвіл на постійне проживання. Виїзд обох відповідачів з місця постійного проживання був обумовлений особистими планами на майбутнє кожного з них. Раніш позивач не поспішала знімати синів з реєстраційного обліку, бо не була впевнена, що їм вдасться влаштувати своє життя за межами м. Харкова, але зараз це питання потребує вирішення. Отже, вже доволі тривалий час відповідачі за місцем реєстрації в Україні не проживають. З боку позивача ніяких обмежень або перешкод їм у праві жити у будинку і користуватися ним не було, позивач ніколи їх не виганяла, не вчиняла будь-яких протиправних дій стосовно них і не змінювала замки від приміщення. Ані [PERSON] , ані [PERSON] будь-яких скарг або заяв з цього питання ніколи не складали, їх реєстрація у належній позивачу на праві власності частині житлового будинку більш п`ятнадцяти років поспіль є виключно формальною. Обставини, викладені у позовній заяві, доводяться актом за № 53 комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова від 17.07.2020 року, оригіналом довідки комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова про реєстрацію. Позивач вказує, що вона є літньою людиною, їй важко нести зайві витрати по сплаті за житло з урахуванням реєстрації відповідачів, розмір вартості теперішніх комунальних послуг призведе її до повного зубожіння. Окрім того, реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає позивачу отримати субсидію і взагалі повною мірою користуватися, володіти і розпоряджатися власним житлом. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено. Витребувано відповідні докази. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликані в судове засідання свідки: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні 20.01.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2021 року, зазначеній в протоколі судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №100 та підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 14.05.2013 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідач [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №261 та підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 15.05.1986 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником 25/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS] , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.1980 року (справа № 2-1566/80) - 25/200 частин; на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1981 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої ХДНК Леоновою Б.А. за реєстровим № 1-888 - 25/200 частин. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.1980 року (справа № 2-1566/80) зареєстровано у КП «ХМБТІ» 08.12.1980 року за реєстровим № 2001. Договір купівлі-продажу від 21.02.1981 року зареєстрований 11.03.1981 року за реєстровим № 2001 (а.с.8-11). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області (а.с.19, 20). Згідно з актом №53 комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова від 17.07.2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] письмово підтверджують, що [PERSON] , 1979 року народження, не проживає за адресою в [ADDRESS] - з 2001 року, [PERSON] , 1986 року народження, не проживає за адресою в [ADDRESS] - з 2005 року (а.с.15). З листа Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 07.10.2020 року вбачається, що згідно обліків ITC ІПНП та канцелярії Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області звернень та повідомлень щодо перешкод у проживанні або користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , гр. від [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] починаючи з 2001 року до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області не надходило (а.с.41-42). Згідно з відповіддю Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 05.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не перебуває. Інформація про визнання [PERSON] непрацездатною особою або знаходження його в установі соціальної допомоги в Управлінні відсутня. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не перебуває. Інформація про визнання [PERSON] непрацездатною особою або знаходження його в установі соціальної допомоги в Управлінні відсутня (а.с.43). Разом з тим, згідно з відповіддю адміністрації КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, та [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] за медичною допомогою до фахівців МП №24 не звертались. Амбулаторні карти в реєстратурі МП №24 не заводились (а.с.45). Крім того, відповідно до листа Департаменту інформатизації МВС України від 16.10.2020 року вбачається, що станом на 05.10.2020 року згідно обліків Департаменту інформатизації МВС України відомостей щодо перебування в місцях обмеження або позбавлення волі у відношенні гр. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , немає (а.с.47). Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає 40 років в домоволодінні неподалік будинку позивача, однак вже багато років, в будь-якому випадку більше п`яти років, за адресою проживання позивача [PERSON] свідок не бачила її синів, один з яких поїхав до Росії, а другий - одружився і також не проживає за адресою реєстрації в будинку [ADDRESS] , їх речей в будинку свідок також не бачила, стверджувала, що позивач проживає сама. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає навпроти будинку позивача 20 років, відповідачів не бачила ніколи, позивач проживає одна. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає позивача як сусідку по вулиці, знає, що у позивача є два сини, оскільки свідок має двох дочок такого ж віку, однак відповідачів свідок вже багато років не бачила в будинку [ADDRESS] , пам`ятає їх ще дітьми. Також свідок повідомила, що позивач перешкод у проживанні синам не чинила. Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та порушує її конституційне право щодо реалізації майна. При цьому, відповідачі не мають права власності на вищевказане домоволодіння, у спірному будинку не проживають тривалий час, більше 5 років, в судове засідання не з`явилися та протилежного не довели, відзив на позов не подавали та не повідомляли суд про поважність причин їх не проживання за адресою реєстрації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved