Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], та зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником вищевказаного житлового будинку згідно договору дарування житлового будинку від 03.10.2008 року, який 27 листопада 2008 року зареєстрований в комунальному підприємстві Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». В його будинку зареєстровані відповідачі, які за місцем реєстрації не проживають з січня місяця 2016 року. Той факт, що відповідачі з січня 2016 року не користуються будинком, підтверджується актом про встановлення факту проживання фізичної особи від 31 жовтня 2018 року, а також це можуть підтвердити свідки. В зв'язку з тим, що відповідачі без поважних причин не користуються будинком і не проживають за місцем реєстрації, це порушує його право розпоряджатися власністю на власний розсуд. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на положення ст.ст. 16, 405, 406 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив позов задовольнити і розглянути справу без його участі та участі позивача. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Богуславської РДА Київської області Калінська О.А. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідачка разом з дітьми не проживає за місцем реєстрації та, з її слів, має можливість зареєструватись за іншим місцем та повністю визнала позовні вимоги. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 03.10.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2008 року, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані в житловому будинку позивача, що підтверджується довідкою № 444 від 31.10.2018 року сільського голови Розкопанецької сільської ради Богуславського району Київської області. Крім того, згідно довідки виконавчого комітету Шупиківської сільської ради № 305 від 10.10.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з березня 2017 року станом на 10.10.2018 року проживають за адресою: [ADDRESS] Актом встановлення факту проживання фізичної особи від 31.10.2018 року, складеним комісією в складі жителів с. Розкопанці, Богуславського району Київської області за участю депутата Розкопанецької сільської ради Богуславського району Київської області підтверджується, що відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з січня 2016 року та по даний час не проживають за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В даній справі спір виник між позивачем, як власником будинку, його дочкою та малолітніми внуками, які зареєстровані в його будинку, але там не проживають більше одного року. Право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідачка зі своїми малолітніми дітьми не проживає у спірному будинку з січня 2016 року, ним не користується, витрати, пов'язані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, відповідачка не сплачує, а тому суд визнає її та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] В даному випадку рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved