Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.02.2017 року у м. Вінниці помер батько сторін [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало за життя померлому. Окрім позивача іншими спадкоємцями за законом першої черги є матір сторін [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Мати сторін [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка у розмірі 1/3 на користь своєї доньки відповідача по справі. На прохання відповідача, намагаючись допомогти останній в оформленні спадкових прав, 17.07.2017 року позивач подав приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька. Більше з цього приводу позивач жодних документів для прийняття спадщини не готував та спадщину не приймав. На таке рішення позивача вплинула раптова смерть батька, у звязку з чим позивач не повністю усвідомлював значення своїх дій, подаючи заяву про прийняття спадщини, та помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Так, позивач, не розуміючи юридичних наслідків заяви про прийняття спадщини, яка не відповідала його внутрішній волі, вважав, що в будь-який момент зможе відмовитись від своєї заяви на користь сестри відповідача по справі. Адже за життя померлий батько сторін бажав, щоб все його майно успадкувала його донька [PERSON] Однак, як пізніше зясувалось, позивач не може оформити свої спадкові права на усе спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, оскільки перепоною у цьому є заява позивача про прийняття спадщини. 31.01.2018\~року позивач\~звернувся до\~приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про відкликання поданої ним заяви про прийняття спадщини та відмову від спадщини на користь своєї сестри відповідача по справі. Проте, листом від 05.02.2018 року вих.№38/02-31 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу у прийнятті вищезазначеної заяви та повідомила останнього про те, що відповідно до вимог статті 1273 ЦК України спадкоємець може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України. Таким чином, позивачу стало відомо, що останній пропустив шестимісячний строк, в межах якого позивач мав можливість відкликати свою заяву про прийняття спадщини. А тому, на даний час захист порушеного права позивача можливий лише у судовому порядку, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсною заяву від 17.07.2017 року за №206, подану ним до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 15.02.2017 року у м. Вінниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.23-25). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення останніх з мотивів, викладених у відзиві на позов (а.с.52-53). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи за її відсутності, покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору (а.с.62). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 15.02.2017 року у м. Вінниці у віці 68 років помер батько сторін по справі [PERSON], [INFO], про що 16.02.2017 року складено відповідний актовий запис №504, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №373111, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 16.02.2017 року (а.с.36). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті померлого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало за життя померлому. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом\~\~може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] №33/2017 до майна померлого 15.02.2017 року [PERSON], у відповідності до вимог чинного законодавства та в установлений законом шестимісячний строк позивач як спадкоємець за законом першої черги звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] із відповідною заявою про прийняття спадщини від 17.07.2017 року, яка зареєстрована нотаріусом 17.07.2017 року за №206 (а.с.7). Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивача іншими спадкоємцями за законом першої черги є матір сторін [PERSON], яка згідно заяви від 01.03.2017 року, зареєстрованої нотаріусом 01.03.2017 року за №70, відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка у розмірі 1/3 на користь своєї доньки відповідача по справі (а.с.78), а також відповідач [PERSON], яка згідно заяви від 13.03.2017 року, зареєстрованої нотаріусом 13.03.2017 року за №83, прийняла спадщину після смерті батька (а.с.89) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2017 року за реєстровими №№1413, 1414 на 2/3 частки спадкового майна, в той час як право на спадщину на 1/3 частку вказаного майна не видавалось (а.с.148, 150). В судовому засіданні позивач стверджував, що при подачі заяви про прийняття спадщини він вважав, що в будь-який час зможе відкликати її, оскільки йому ніхто не розяснював про правові наслідки такої заяви та не розяснював порядку відмови від спадкування. Відповідно до частини 5\~статті 1274\~ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями\~225,\~229-231\~і\~233 ЦК України. Суд вважає, що в даному випадку можливо застосувати аналогію закону, оскільки спірні правовідносини чітко не врегульовані нормами\~ЦК України\~щодо спадкового права. Відповідно до\~частини 1 статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Суд вважає, що подання позивачем заяви до нотаріальної контори, в якій він заявляє про прийняття спадщини, не знаючи при цьому порядку відмови від прийняття спадщини, було здійснена з так званими «вадами волі». Тобто за умов, що перешкоджають вільному формуванню волі сторони, яка подала заяву, а, отже, тягне невідповідність волі і волевиявлення. В контексті частини 1\~статті 229 ЦК України\~помилка це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце, під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Для визнання правочину недійсним необхідно, щоб помилка мала істотне значення для сторін правочину, в той час як згідно ч.1\~ст.229\~ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Питання, чи є помилка істотною, повинна вирішуватися судом з урахуванням конкретних обставин справи виходячи з того, наскільки помилка є істотною і взагалі, і для учасника правочину. Суд вважає, що в даному випадку помилка позивача не є результатом навмисних чи протиправних дій нотаріуса, чи дій відповідача. Помилці у діях позивача сприяла відсутність належної обачності та юридичної грамотності, не володіння інформацією щодо положень про порядок оформлення спадкових прав, що призвело до неправильного сприйняття ним, як суб'єктом правовідносин, істотних умов та дійсних наслідків вчинених ним дій, які і вплинули на волевиявлення позивача, і що за відсутності помилки за обставинами справи можна переконливо вважати, що дана заява не була б подана. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягав останній. На підставі викладеного,

Outcome: approved