Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту фактичного вступу у володіння та управління спадковим майномпісля померлого 11.01.1996 року його батька [PERSON]. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 03.07.2017р. до участі у справі залучено у якості співвідповідача [PERSON]. Встановлення даного факту необхідно позивачеві для отримання спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], у вигляді будинку, що знаходиться по вул. Скорика, 16 в с. Скориківка, Золотоніського р-ну, Черкаської області; земельної ділянки (паю) та грошового вкладу. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння належною [PERSON] садибою, оскільки до самої смерті батька у 1996 році він проживав з ним, допомагав по господарству, піклувався про нього. Після смерті [PERSON] він весь час відкрито користувався вищевказаним житлом, здійснював всі необхідні дії для його утримання в належному стані та здійснював поточні і капітальні ремонтні роботи. На даний час позивач не має можливості встановити даний факт у позасудовому порядку, тому звернувся до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, представник позивача по довіреності [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідно до розяснень, викладених у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільного кодексу УРСР. За вказаних умов [PERSON] не потрібно було проводити оформлення спадщини, звертаючись до Золотоніської державної нотаріальної контори на протязі 6 місячного терміну з заявою про прийняття спадщини, так як відповідно до норм Цивільного кодексу України /в редакції 1963 року/, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті його батька [PERSON] діями, що свідчили про прийняття спадщини являлись дії спадкоємця по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном /стаття 549 ЦК України в редакції 1963 року/, що виражалися в тому, що він проживав у спадковому будинку на момент смерті батька та речі домашнього вжитку перейшли в його користування, тому просив суд встановити факт фактичного вступу [PERSON] у володіння та управління спадковим майном після смерті 11.01.1996 року [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, при цьому пояснила, що вона являється дочкою позивача, тому стверджує той факт, що її батько [PERSON] дійсно управляв господарством і хазяйнував у дворищі. Вона також доглядала за дідом. Представник відповідача [PERSON] за договором [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що станом на момент смерті [PERSON] позивач проживав за іншою адресою, тому мав звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. Спадкоємцями майна [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON], вони оформили свої спадкові права та отримали Свідоцтва про право на спадщину на все перелічене у позовній заяві майно та користувалися ним більше ніж 27 років. Доказів того, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном стороною позивача не надано. У задоволенні позову просить відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється сусідкою [PERSON] та він хазяйнує на цьому дворищі. Після смерті батька він повністю перейшов на це дворище, він там орав, сіяв та робив ремонти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він являється двоюрідним братом позивача. Коли помер [PERSON], то позивач доглядав за батьком, допомагав у організації похорону, потім робив ремонти. Він як син прийняв батьківщину. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, пояснення свідків, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до норм Цивільного кодексу України /в редакції 1963 року/, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] діями, що свідчили про прийняття спадщини являлись дії спадкоємця по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном чи подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини /стаття 549 ЦК України в редакції 1963 року/. Згідно довідки № 180 від 18.04.2017р., виданої виконкомом Скориківської сільської ради, вбачається, що з часу смерті [PERSON] і по день смерті [PERSON], а саме з 11.01.1996р. по 22.02.2016р. у будинку за адресою с. Скориківка, вул. Скорика,16, місця проживання ніхто не реєстрував. Із даних спадкової справи № 596, заведеної Золотоніською районною державною нотаріальною конторою 22.07.2000 року, після смерті [PERSON], померлого 11 січня 1996р., вбачається, що спадкоємцями його майна являється [PERSON], факт прийняття спадщини яким стверджується наявністю у нього на руках з дня смерті батька ощадної книжки. 22.07.2000р. на його імя видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у КСП «Колос» та на грошовий вклад, що знаходився у Скориківському відділенні ощадбанку № 3275/031 на рахунку № 250. Крім нього, спадкоємцем майна [PERSON] є дружина спадкодавця [PERSON] та на їх імя 28.01.2004р. було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Скориківка, вул. Скорика, 16 Золотоніського р-ну. Із довідки № 709 від 17.12.2003р., виданої виконкомом Скориківської сільської ради вбачається, що до складу двору № 91 [PERSON], який помер 11.01.1996р.н., входить його дружина [PERSON], 1927р.н., яка на день смерті голови двору і по даний час проживає у належному йому будинку. Із довідки № 148 від 18.04.2017р., виданої виконкомом Скориківської сільської ради вбачається, що згідно погосподарської книги № 8 за 1967-1969 роки, особового рахунку № 527 записано наступні відомості: головою домогосподарства № 527 являється [PERSON], [INFO], до складу двору входить дружина [PERSON], 27.09.1952р.н. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, із викладеного вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину в установленому порядку та оформили свої спадкові права. Позивач [PERSON] до нотаріальної контори протягом 1996-2017 років з будь-якими заявами щодо оформлення своїх спадкових прав не звертався. Крім того, судом встановлено, що як станом на день смерті, так і на даний час позивач [PERSON] має інше зареєстроване в установленому порядку місце проживання, що спростовує протилежні твердження позивача, відповідача [PERSON], яка є дочкою позивача та, на думку суду, є зацікавленою особою, та свідків [PERSON] та [PERSON], які суд розцінює критично, як такі, що свідчать про піклування сина про батька та матір, допомогу їм по господарству, але ніяк не про його фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном після смерті [PERSON] Суд всебічно, повно та обєктивно проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано переконливих доказів та є недоведеними в судовому засіданні вимоги щодо фактичного вступу ним у володіння та управління спадковим майном, що належало померлому 11.02.1996р. [PERSON] Суд також звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме визнання позову відповідачем. Однак, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем [PERSON] суперечить закону із наведених вище підстав, і тому суд не приймає визнання відповідачем позову. За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов [PERSON] про встановлення факту фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, до задоволення не підлягає, тому відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed