Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що з 16.07.2005 в будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача. Однак в 2012 році відповідач поїхав у невідомому напрямку та з того часу він не телефонує позивачу та позивачу не відомо де він на даний час перебуває. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу дискомфорт, оскільки позивач не може в повній мірі користуватись та розпорядитись даним будинком, а також оформити субсидію. Таким чином обмежуються його права як власника даного об`єкта нерухомості. Тому посилаючись на відповідні норми законодавства позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 19). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.10.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 29). В судове засідання позивач не з`явився, однак попередньо подав суду заяву, якою вказав, що справу просить розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, судовий збір просить залишити за ним. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Частиною 3\~ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування будинку від 01.12.1994, посвідченого завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори НадольськоюТ.П., копією відмітки Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 06.02.1996 про його реєстрацію (а.с. 6 зі звороту). Згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку, позивач [PERSON] є власником земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 7, 8). Згідно з довідкою (випискою з будинкової книги) від 17.09.2020 № 2-619, виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради, та копією домової книги для реєстрації громадян, позивач [PERSON] та відповідач по\~справі[PERSON] зареєстровані\~за однією\~адресою, в належному\~позивачу будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~також разом\~з позивачемзареєстрована\~його дружина\~ [PERSON] (а.с. 9, 12 - 13). Згідно довідки від 17.09.2020 № 2-618, виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради, відповідач по справі [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2012 року (а.с. 10). Згідно з Актом, складеним в присутності сусідів та вуличного депутата, затвердженим головою Вороновицької селищної ради 17.07.2020, останні засвідчили, що [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2012 року по даний час (а.с. 11). З наданих\~суду відповідей\~щодо місця\~реєстрації відповідача\~встановлено,\~що [PERSON] \~зареєстрований за\~адресою [ADDRESS] ,з 16.04.2005, з 2012 року по даний час за даною адресою не проживає (а.с. 25, 27). Згідно письмових\~пояснень [PERSON] \~та [PERSON] , підписи яких засвідчено в нотіральному порядку, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає тривалий час (приблизно з 2012 року) (а.с. 31, 32). Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2012 року і до даного часу не проживає у вищевказаному будинку за місцем своєї реєстрації. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 \~ст. 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно\~зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 158 ЖК УРСР, інші особи можуть проживати в жилому приміщенні на підставі договору найму, вимоги до якого визначені ст.ст. 158, 159 ЖК УРСР. Право користування чужим майном встановлено також главою 32 ЦК України, що згідно ст. 402 ЦК України встановлюється договором, законом, заповітом або рішенням суду. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до норм\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення таких перешкод. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, членом сім`ї позивача не являється, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 406 ЦК України. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, в тому числі по справах № 695/2427/16-ц та № 243/7004/17-ц. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач\~не проживає\~за місцем\~реєстрації з\~2012\~рокуі до даного часу,\~членом сім`ї\~позивача не\~являється,\~житловий будинок\~належить на\~праві власності\~позивачу,\~у зв`язку\~з чим\~позивач позбавлений\~можливості повною\~мірою володіти,\~користуватись та\~розпоряджатися вищевказаним\~будинком,\~в тому\~числі оформити\~субсидію,\~чим обмежуються\~його права\~як власника\~згаданого об`єкта\~нерухомості,\~поважних причин\~відсутності відповідача\~за місцем\~реєстрації чи\~інших обставин\~збереження за\~ним права\~на проживання\~за даним\~місцем реєстрації\~не встановлено,\~суд вважає\~за необхідне\~вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , задовольнити. З врахуванням позиції позивача про відсутність клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом не вирішується питання про їх розподіл. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved