Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 14 лютого 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, кожен з них живе окремим життям. Розподіл спільного майна подружжя буде вирішено мирним шляхом. Стягнення аліментів на утримання дитини вже проводиться за рішенням суду. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб та залишити за собою судові витрати по справі. В судове засідання 12.08.2020 сторони по справі не з`явились,однак попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позов підтримує та просить їх розлучити, а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] », також в поданій заяві зазначила, що дочка [PERSON] проживає разом з нею. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 14 лютого 2015 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2015 (а.с. 4). [INFO] в сторін по справі народилась дочка [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2016 (а.с. 5). Дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , про що зазначила відповідач в поданій через канцелярію суду письмовій заяві про визнання позову та дана обставина не заперечується позивачем, оскільки в позові він зазначив, що за рішенням суду з нього стягуються аліменти на її утримання. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами по справі та відсутність спільних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, негативно впливатиме на виховання і розвиток їхньої малолітньої дочки, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. За клопотанням позивача [PERSON] судові витрати слід залишити за останнім. На підставі викладеного та

Outcome: approved