Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що він є власником 50/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідач з квітня 2016 року не проживає в будинку, її речі та майно відсутні, вона не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за неї кошти, в той час, коли вона не користується та не проживає в даному будинку. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить усунути перешкоди в користуванні належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 50/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування 50/100 частини житлового будинку від 04.03.2003 р. Згідно акту ДП «Комунальник - 1» ГТОВ «Мрія» від 13.11.2019 р. вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2015 року, про що підтверджують свідки - сусіди [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку, що в [ADDRESS] , не проживає більше року та не користується даним житлом, її особисті речі відсутні у будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що відповідач [PERSON] в житловому будинку, що в [ADDRESS] , не проживає 2-3 роки та не користується даним житлом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши докази є усі підстави вважати, що [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, а тому, слід усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved