Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтував тим, що 08.11.2016 року уклав з відповідачкою шлюб, який був зареєстрований Веселинівським районним відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис №37 від 08.11.2016 року. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили з липня 2019 року, внаслідок чого проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає не можливим. Спільних дітей не мають. Розірвати шлюб за спільною заявою подружжя в органах державної реєстрації актів цивільного станувідповідачка [PERSON] не бажає, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. 16 вересня 2019 року ухвалою Веселинівського районного суду було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, але за участю його представника [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2016 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Веселинівським районним відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис №37 та видано свідоцтво про шлюб від 08.11.2016 року серії [NUMBER] (а.с. 4) Шлюбні відносини сторони фактично припинили через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого проживають окремо з липня 2019 року. Спорів майнового характеру сторони не мають. Спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають, любов та повага між ними відсутні і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовна заява задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином відповідачка має право після розірвання шлюбу іменуватися дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачкі з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 384 грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved