Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що він надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] зобов'язувався повернути борг в сумі 4000 доларів США до 31 січня 2011 року. Зі спливом зазначеного в розписці терміну, [PERSON] кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання. Просить стягнути з відповідача в його користь 4000 доларів США, з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення в розмірі 359 доларів США, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, вказував, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2014 року з [PERSON] в його користь стягнуто 124690 гривень 80 копійок боргу і між ними досягнута усна домовленість, що даний борг зараховується в рахунок погашення суми, яку має відшкодувати позивач. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 4000 доларів США до 31 січня 2011 року, про що написав відповідну розписку (а.с.4). Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 4000 доларів США, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення в сумі 359 доларів США підлягає до задоволення. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 4000 доларів США боргу та відсотки в сумі 359 доларів США, а всього 4359 доларів США. Не заслуговує на увагу суду покликання відповідача на ту обставину, що між [PERSON] та [PERSON] досягнута усна домовленість, що даний борг зараховується в рахунок погашення суми, стягнутої з [PERSON] в користь відповідача рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved