Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить суд про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №12 по вул.. Кармелюка у м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-577, на праві власності належить 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: вул.. Кармелюка, буд. 12 в м.Харкові. Інші 1/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.1983 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-110. За вказаною адресою зареєстровані також відповідачі по справі, а саме: - [PERSON], [INFO] його колишня дружина; - [PERSON], [INFO] син; - [PERSON], [INFO] донька. Рішенням суду від 17.05.2001 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. З квітня 1996 року відповідачі без поважних причин не проживають у спірному житловому будинку, будь-які домовленості між ним та відповідачами про прово користування зазначеним житловим будинком відсутні. Позивач утримує будинок і сплачує усі необхідні кошти за комунальні послуги, стосовно факту не проживання відповідачів у будинку позивачем було складено відповідний акт разом із сусідами. У судовому засіданні позивача - [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 11.10.2018 року від представника Департаменту за довіреністю [PERSON] надійшли пояснення по справі, в яких представник третьої особи просила суд ухвалити рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Суд, за згодою позивача та його представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, пояснили, що відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., у будинку №12 по вул.. Кармелюка в м.Харкові з квітня 1996 року не проживають і не зявляються по сьогоднішній день. Їх особистих речей немає в будинку не має. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-577, на праві власності належить 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: вул.. Кармелюка, буд. 12 в м.Харкові. Інші 1/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: вул.. Кармелюка, буд. 12 в м.Харкові, належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.1983 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-110. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.2001 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №160539, видане 18.07.2001 року Фрунзенським районним управлінням юстиції, актовий запис 322. Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 25.09.2018 року, у зазначеному будинку зареєстровані позивач [PERSON], його колишня дружина [PERSON], син [PERSON], та донька [PERSON]. Як встановлено у ході розгляду справи відповідачі в спірному будинку не проживають, не сплачують комунальні послуги, не приходять до будинку, не слідкують за його технічним станом, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.09.2018 р., 13.03.2018 р., 07.06.2018 р та 18.12.2017 р. Судом не було встановлено поважність причин не використання відповідачем права на проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.\~405\~ЦК\~України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідачами не надано суду даних на підтвердження поважності причин не використання права користування житловим приміщенням в спірному будинку, а також даних про звернення відповідачів із заявою про подовження строку зберігання за ним жилого приміщення. Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від\~11.12.2003р.\~«Про\~свободу\~пересування та\~вільний\~вибір\~місця проживання\~в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7\~цього\~Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином,\~зібрані у\~справі докази\~та їх\~належна оцінка,\~вказують на\~наявність підстав\~для задоволення\~позову шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved