Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, та зняття з реєстрації у житловому будинку, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку №85 по вул. Гагаріна в с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області. Відповідач [PERSON] його колишня дружина, у вказаному будинку була зареєстрована з 06 червня 2012 року, але на протязі більше двох років не проживала в ньому, проте знятися з реєстрації з попереднього місця проживання відмовляється. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування його житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але від нього надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та не явки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником житлового будинку №85 по вул. Гагаріна в с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 08 жовтня 2008 року. У вказаному будинку була зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виданою Любимівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області 07 листопада 2016 року. Згідно акту від 04 листопада 2016 року № 97, виданого депутатом Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], прописана в с.Любимівка по вул. Гагаріна 85, Михайлівського району Запорізької області, але фактично проживає в м.Москва, з 2014 року, що підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом №1 Балашихінського управління ВРАЦС Головного Управління ВРАЦС Московської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 26 листопада 2015 року, про що було зроблено актовий запис № 997. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно тривалий час, а саме: на протязі більш двох років, безперервно не проживає у житловому будинку № 85 по вул. Гагаріна в с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.\~\~ Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~ Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] не проживає на протязі більш двох років, тобто вона була відсутня у спірному жилому приміщенні понад рік, причиною не проживання стало те, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] права користування житлом позивача, і відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved