Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 грудня 2012 року між [PERSON], та [PERSON] був укладений правочин, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 400\~000, 00 гривень, а відповідач зобовязався повернути позичені кошти, в строк до 15 грудня 2013 року; на підтвердження укладення договору та отримання коштів [PERSON] передав позивачу розписку. Виходячи з того, що відповідачем позичені кошти не були повернені, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача позичену суму в сумі 400\~000, 00 гривень, та судовий збір в сумі 3\~654, 00 гривень. Третя особа [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання розписки та договору недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року по грудень 2014 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа № 212/2768/14-ц, (головуючий суддя - Пустовіт О.Г.) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В листопаді 2014 року від знайомих [PERSON] стало відомо, що відповідач по справі [PERSON] звертається до родичів та знайомих з проханням оформити минулою дату розписку про нібито отримані ним кошти в борг в період шлюбу, для подальшого відчуження майна за борги. [PERSON] просить суд визнати розписку від 12.12.2012 року про отримання [PERSON] від [PERSON] 400\~000, 00 гривень у борг та договір позики недійсними, оскільки вважає, що він фіктивний, так як її згоди на отримання вказаної позики [PERSON] не отримував, грошові кошти в родину не приносив. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав, просив ухвалити рішення на розсуд суду. В судовому засіданні третя особа [PERSON] просила відмовити в позовних вимогах [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 400\~000, 00 гривень. Позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання розписки та договору позики недійсними підтримала, просила задовольнити, так як вважає, що [PERSON] написав фіктивну розписку про борг, щоб в подальшому зменшити її частку при розподілі майна. Вислухавши пояснення третьої особи [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення боргу, про визнання розписки та договору недійсними. В судовому засіданні встановлено, що позов ґрунтується на тому, що 12 грудня 2012 року між [PERSON], та [PERSON] був укладений правочин, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 400\~000, 00 гривень, а відповідач зобовязався повернути позичені кошти, в строк до 15 грудня 2013 року; на підтвердження укладення договору та отримання коштів [PERSON] передав позивачу розписку. Виходячи з того, що відповідачем позичені кошти не були повернені, [PERSON] просить суд стягнути позичену суму в сумі 400\~000, 00 гривень, та судовий збір в сумі 3\~654, 00 гривень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положенням частини 2 статті 625 ЦК України визначено, що згідно з цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити\~суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною статті 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позов ґрунтується на тому, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження чого [PERSON] була складена та передана позивачу [PERSON] розписка, проте оригінал цієї розписки суду наданий не був, а тому позов не можна визнати обґрунтованим, оскільки відсутні належні докази на підтвердження позову. 29 грудня 2014 року судом постановлена ухвала для усунення недоліків позову [PERSON], а саме для надання суду оригіналу розписки. Незважаючи на вжиті судом заходи, доказу, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, надано не було. Тому без надання оригіналу розписки суд позбавлений можливості встановити факт наявності між сторонами укладеного договору позики. \~\~ Відтак у позові про стягнення суму боргу за розпискою слід відмовити. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що третя особа [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року по грудень 2014 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа № 212/2768/14-ц, (головуючий суддя - Пустовіт О.Г.) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В листопаді 2014 року від знайомих [PERSON] стало відомо, що відповідач по справі [PERSON] звертається до родичів та знайомих з проханням оформити минулою дату розписку про нібито отримані ним кошти в борг в період шлюбу, для подальшого відчуження майна за борги. [PERSON] просить суд визнати розписку від 12.12.2012 року про отримання [PERSON] від [PERSON] 400\~000, 00 гривень у борг та договір позики недійсними, оскільки вважає, що він фіктивний, так як її згоди на отримання вказаної позики [PERSON] Г, М. не отримував, грошові кошти в родину не приносив. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана\~\~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2\~статті 59 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини\~\~справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування (ст. 58 ч. 1 ЦПК). Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для \~\~суду наперед встановленого значення. \~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ Суду не надано належних доказів щодо укладання оспорюваного правочину та при таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги третьої особи [PERSON] не підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом відмовлено у задоволені первісного позову - судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача [PERSON]; оскільки судом відмовлено у задоволені позову третій особі, але при зверненні до суду судовий збір не сплачено тому він підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved