Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про поновлення порушеного права та виселення з житлового привішення, вказуючи на те, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування приватизованої квартири від 15.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом від 15.12.2003 року. З 15.09.2001 року по 11.11.2005року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. З 05.05.2005 року відповідач зареєстрований за зазначеною вище адресою. На неодноразові звернення позивача, відповідач в добровільному порядку відмовляється виселитися зі спірної квартири та знятися з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим порушує право позивача на користування квартирою, як є його своєю власністю. Враховуючи те, що відповідач відносно позивача є стороньою особою, останній звернувся до суду з наступним позовом, який просить суд задовольнити. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримує позовні вимоги, які просить суд задовольнити. У разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач, [PERSON] про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення у пресі, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З'ясувавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. А також вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так сторони зареєстровані у в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування приватизованої квартири від 15.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом від 15.12.2003 року. З 15.09.2001 року по 11.11.2005року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (а.с.4-12,16). Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі, проживаючи у спірній квартири порушують права позивача і перешкоджають йому користуватися власним житлом. Після розірвання шлюбу у відповідача припинилося самостійне право проживання в спірній квартирі. Договору найму або оренди між сторонами не укладалося. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Позивач обґрунтовано вимагав усунення перешкод у користуванні житлом і виселенні відповідачів з зазначеної квартири. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає що позивач обґрунтовано вимагає поновлення порушенного права і виселенні відповідача з зазначеної квартири у зв'язку з чим позов підоягає задоволеню

Outcome: approved