Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 39'000 дол. США, що еквівалентно 1'030'902,64 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 квітня 2014 року між сторонами було укладено три договори позику на загальну суму 39'000 дол. США, котрі відповідач зобовязався повернути у визначені строки, однак цього не зробив. Саме тому такі кошти слід з нього стягнути, вважає позивач. У судове засідання позивач не зявився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився та не надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, хоча своєчасно повідомлявся про час і місце судового розгляду, відтак, за наявної згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке: як вбачається з копії договору позики від 15 квітня 2014 року сторони погодили, що позивач надає відповідачу грошову позику в сумі 24'000 дол. США, а той зобовязується повернути ці кошти до 29 травня 2014 року. Також вони погодили, що повернення коштів здійснюється готівкою в доларах США, або в гривнях (за вибором позивача) за курсом валют, встановленим у Ощадбанку України на день повернення коштів (п. 2.3 договору позики). Окрім цього, 15 квітня 2014 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач надає відповідачу грошову позику в сумі 10'000 дол. США, а той зобовязується повернути їх до 23 квітня 2014 року. Пунктом 2.3 цього договору визначено, що повернення коштів здійснюється готівкою в доларах США, або в гривнях (за вибором позивача) за курсом валют, встановленим у Ощадбанку України на день повернення коштів. Також 15 квітня 2014 року сторони уклали договір позики відповідно до якого позивач надає відповідачу позику в розмірі 5'000 дол. США, а той зобовязується повернути ці кошти до 23 квітня 2014 року. Пунктом 2.3 цього договору визначено, що повернення коштів здійснюється готівкою в доларах США, або в гривнях (за вибором позивача) за курсом валют, встановленим у Ощадбанку України на день повернення коштів. Кошти за кожним із вказаних договорів позивач передав, а відповідач отримав у день їх підписання, про що у цих правочинах містяться відповідні дописи. Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак як встановлено у судовому засіданні відповідача, у визначені в зазначених договорах строки, жодної із позик не повернув. При визначені кінцевого строку повернення позик за кожним із договорів суд звертає увагу на надані позивачем розписки, згідно яких відповідач посилався на неможливість повернення коштів, отриманих на підставі договорів позики від 15 квітня 2014 року в обумовлені у них строки. Однак надавши їм правову оцінку суд вважає їх неспроможними оскільки: вказані розписки по своїй юридичній природі є змінами до договорів позики в частині строків повернення коштів. Процедура внесення змін до кожного із цих правочинів є однаковою і визначена сторонами у п. 6.1 де вказано, що будь-які зміни й доповнення до договору дійсні за умов, якщо вони вчинені в письмовій формі і підписані сторонами, або належно уповноваженими на те представниками. Цього пункту договорів при складені зазначених розписок не дотримано, вони не підписані обома сторонами, а тому є недійсними. Отож кінцевим терпіном повернення позик за вказаними договорами суд вважає дати, визначені у кожному із цих правочинів. Таким чином має місце порушення відповідачем прав позивача, котре полягає у невиконанні умов трьох договорів позики від 15 квітня 2014 року та поверненні коштів на загальну суму в 39'000 дол. США. Таке порушене право [PERSON] підлягає захисту, шляхом стягнення з [PERSON] вказаних коштів. Згідно поданого позивачем офіційного курсу валют, встановленого Національним Банком України на 17 травня 2017 року (дата подачі позову), один долар США вартував 26,433401 грн. Тобто сума боргу відповідача перед позивачем в сумі 39'000 дол. США, еквівалентна 1'030'902,64 грн. Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 8'000 грн. судового збору.

Outcome: approved