Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно з даними земельно-кадастрової документації; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради від 05.12.1955р. № 299-18 він користується будинком та земельною ділянкою, загальна площа якої становить 0,0729 га, по [ADDRESS]. Його сусідкою є [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка якої межує з його земельною ділянкою. Також позивач зазначає, що за декілька останніх років відповідачка декілька разів перебудовувала огорожу та незаконно перенесла межу, що розділяє їх земельні ділянки, в глиб його території, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.08.2013р., згідно якого зазначена площа земельної ділянки орієнтовно зменшена на 0,0006 га. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що порушень межі земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] з її боку не має. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спору щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосуванняя судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Згідно ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості встановлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно Технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 79987 користувачем будинку та земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 11.01.2002р. р. № 5-13 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON]. Земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], відповідно до плану будівельного кварталу № 68 на земельну ділянку [ADDRESS], мають спільну межу, яку, як зазначає позивач, [PERSON] порушено. Як доказ по даній справі позивачем надано до суду копію Акта обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] № 2881/13 від 20.08.2013 року, виготовленого Відділом з обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, в якому зазначено, що з боку приватного домоволодіння [ADDRESS] змінено конфігурацію спільної межі земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] (частково винесену огорожу за спільну межу в бік приватного домоволодіння [ADDRESS]), внаслідок чого площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] зменшена, орієнтовно, на 0,0006 га. Також в матеріалах справи міститься акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.05.2010 року, виготовленого Управлінням Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Харківській області, згідно якого в межах технічних паспортів на садибний, (індивідуальний) житловий будинок, порушення земельного законодавства з боку [PERSON] та [PERSON] не встановлено та копія ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2009 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, якою даний позов залишено без розгляду. Посилання позивача на те, що відповідач самовільно перемістив межу між земельними ділянками сторін по справі, що явно не відповідає границям, що зазначені в плані земельної ділянки, не можна визнати обґрунтованим і такими, що підтверджені належними та достовірними доказами. Крім того у справі відсутні докази, які б належним чином підтверджували де саме відповідачем порушено межа та де вона має бути поновлена, хоча за приписами ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач порушила його права на користування земельною ділянкою. Окрім того, в судовому зсіданні сторонам по справі було роз'яснено право подачі клопотання про призначення судової експертизи для зазначення місцезнаходження, розміру, конфігурації та границі земельної ділянки, яку позивач просить відновити або вирішення інших питань, проте таких клопотань суду заявлено не було. За таких обставин, відсутність доказів здійснення [PERSON] дій, щодо порушення прав [PERSON], свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed