Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріальної округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним. Позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 12-го Квітня, 26, укладений 26.12.2012 року між позивачем [PERSON] Бабаєвичем та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальної округу [PERSON], за реєстраційним номером 1419. В обгрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідач є дочкою його колишньої дружини. 26.12.2012 року він уклав з [PERSON] договір дарування квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 12-го Квітня, 26. Однак, під час підписання договору, його волевиявлення було направлено на укладення договору довічного утримання. В судовому засіданні позивач позов підтримав та надав суду пояснення по суті позову . Зокрема позивач уточнив підставу для визнання договору дарування недійсним, а саме вчинення угоди під обманом. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що на момент укладення договору позивач добровільно уклав з нею договір дарування. Про договір довічного утримання позивач їй нічого не говорив. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріальної округу [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що перед укладенням договору вона розяснювала правові наслідки укладення правочину договору дарування, про що в нотаріальній справі містяться відповідні розписки. Сторони уклали договір дарування добровільно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.12.2012 року між ним (дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана) укладеного договір дарування квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 12-го Квітня, 26. Позивач в судовому засіданні, користуючись своїми правами, пояснив, що при укладенні договору він знав, що безоплатно передає квартиру відповідачу без обовязку його утримувати. Його дії не були направлені на укладення договору довічного утримання, він вважав, що право власності на квартиру до відповідача перейде після його смерті. Підставою недійсності правочину договору дарування, позивач в судовому засіданні зазначив вчинення правочину під впливом обману. При цьому зазначив, що відповідач по справі (сторона правочину) його не обманювала і в оману його не вводила. В оману його ввела колишня дружина мати обдарованої особи. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1\~ст.717 ЦК України). За п. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Підставою для визнання договору дарування недійсними позивач в судовому засіданні зазначив вчинення правочину під впливом обману. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Окрім того, згідно пункту 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем не доведено суду наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, а навпаки зазначив, що відповідач його не обманювала. Окрім того, він бажав безоплатно передати відповідачу у власність квартиру, тільки вважав, що право власності на квартиру перейде відповідачу після його смерті. За таких обставин, оскільки суду не надано жодних належних і допустимих доказів в підтвердження факту обману його відповідачем при укладення договору дарування, суд вважає, що позов [PERSON] Бачаєвича до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріальної округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed