Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суд з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений 19.08.1989 року, з відповідачем [PERSON] .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема, і через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. Зауважує, що шлюбні відносини припинилися. Зазначає, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Стверджує, що відповідач добровільно в органах РАЦС розірвати шлюб не бажає. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, шлюб існує тільки формально, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.01.2020, яке відкладено у зв`язку з неявкою сторін, на 27.01.2020 року. У підготовче судове засідання сторони, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Крім того, просить вирішити питання щодо залишення їй шлюбного прізвища [PERSON] . За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів відповідно до ст. ст. 198, 223 ЦПК України, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.08.1989 року виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.08.1989 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 19.08.1989 р.н. зроблено відповідний актовий запис за № 17, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Сусківської сільської ради свалявського району Закарпатської області від 16.01.1990 р., запис № 1) та дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Сусківської сільської ради свалявського району Закарпатської області від 25.03.1999 р., запис № 5), які на даний час є повнолітніми. Судом на підставі обґрунтувань позову та наявних в матеріалах заяв сторін встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Позивач не бажає миритись, а відповідач, зі своєї сторони, на цьому також не наполягає. Таким чином судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд доходить переконання, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому слід ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, а саме, про розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved