Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], треті особи ПАТ «СТ «Іллічівське», [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свій позов мотивував тим, що 02.07.2016 року, близько 14 години, в світлий час доби [PERSON], керуючи транспортним засобом автобусом «Рута 23 СПГ» д/н [NUMBER] за маршрутом №2 «Василенкове поле-Терни», здійснюючи перевезення пасажирів, рухаючись по вул.Старо-Троїцькій в м.Лубни Полтавської області, виконуючи маневр повороту ліворуч на проспект Володимирський, допустив неуважність, не переконався в безпеці свого маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його [PERSON] керуванням, що рухався по проспекту Володимирському в м.Лубни і виконував маневр повороту праворуч на вул.Старо-Троїцьку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди він [PERSON]\~ отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої контузії правого ока з крововиливом в передню камеру правого ока та скловидне тіло правого ока з відшаруванням задньої галоїдної мембрани, з майже тотальним відшаруванням сітчатки, тотальним відшаруванням міліарного тіла зі зміщенням, відшарування судинної оболонки ока, гематоми навколо правого ока, рваної рани нижньої повіки ока, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №289 від 05.08.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Автомобіль «[PERSON] Корандо» д/н [NUMBER], яким він керував за дорученням\~ та належить на праві приватної власності [PERSON], отримав значні технічні пошкодження. Вироком Лубенського міськрайонного суду від 27.04.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, з призначенням йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки з подальшим звільненням [PERSON] від призначеного судом покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році». На момент вчинення вищевказаної ДТП, водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON], з виконання обовязків водія з відповідним графіком та заробітною платою. З моменту скоєння ДТП, ні водієм, ні власником транспортного засобу будь-які відшкодування матеріальних та моральних збитків не проводились. Внаслідок ДТП йому заподіяно значну моральну шкоду, оскільки він втратив зір, вимушений був тривалий час лікуватись в різних офтальмологічних відділеннях, отримав першу групу інвалідності. Також невизначеність зі станом його здоровя, втратою працездатності і можливості мати хоча б частковий зір значно посилило його страждання. Був порушений його життєвий уклад та уклад усієї його сімї, він не мав змогу повноцінно спілкуватись з рідними та знайомими, допомагати їм по господарству. Завдану моральну шкоду він оцінює в 500 000 гривень, які прохає стягнути з відповідача на його користь. Також прохає стягнути понесені судові витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 8000 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохає задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважаючи, що відповідачем по даній справі повинен бути безпосередній винуватець ДТП [PERSON]\~ Крім цього, сума моральної шкоди 500000\~ гривень не відповідає принципу розумності та справедливості і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження матеріально вираженої суми моральної шкоди. Представник третьої особи ПАТ «СТ «Іллічівське» та третя особа [PERSON], будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, проігнорувавши виклик до суду. Суд вирішив можливим провести розгляд справи без участі представника третьої особи ПАТ «СТ «Іллічівське» та третьої особи [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно вимог ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом. Встановлено, що 02.07.2016 року, близько 14 години, в світлий час доби на перехресті вулиці Старо-Троїцької-проспекту Володимирський в м.Лубни Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю водіїв [PERSON], який керував транспортним засобом автобусом «Рута 23 СПГ» д/н [NUMBER] за маршрутом №2 «Василенкове поле-Терни». Так, водій [PERSON] виконуючи маневр повороту ліворуч на проспект Володимирський, допустив неуважність, не переконався в безпеці свого маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]\~ під керуванням водія [PERSON], що виконував маневр повороту праворуч. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON]\~ отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої контузії правого ока з крововиливом в передню камеру правого ока та скловидне тіло правого ока з відшаруванням задньої галоїдної мембрани, з майже тотальним відшаруванням сітчатки, тотальним відшаруванням міліарного тіла зі зміщенням, відшарування судинної оболонки ока, гематоми навколо правого ока, рваної рани нижньої повіки ока, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №289 від 05.08.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Також значні технічні пошкодження отримав автомобіль [NUMBER]. Винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України було визнано водія [PERSON] та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки з подальшим звільненням від призначеного судом покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», що підтверджується вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2018 року (а.с.12-15).Вирок набрав законної сили 29.05.2018 року. За вироком суду, порушення водієм вимог п.п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками у виді отриманих тяжких тілесних ушкоджень позивачем. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Лубенського міськрайонного суду від 27.04.2018 року, який набрав чинності та яким [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, що підтверджено матеріалами справи та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовам відшкодування шкоди» під час розгляду судами цивільних справ за позовами і відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку із виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував\~ у трудових відносинах з відповідачем [PERSON], працюючи водієм з відповідним графіком та заробітною платою, що підтверджується трудовим договором №60, укладеним 14.07.2015 року (а.с.26). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 28 січня 2015 року за № 6-229цс14, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Шкода, яка була спричинена [PERSON] була завдана позивачеві [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обовязків, оскільки він керував транспортним засобом, належним відповідачеві [PERSON], перебуваючи на маршруті та перевозив пасажирів. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial