Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що у липні 2000 року управління юстиції Дніпропетровської області на підставі виконавчого листа № 2-71, виданого 23. 12. 1999 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 8017 грн. В рамках виконавчого провадження державний виконавець Чеченова М. Б. 01. 08. 2000 року винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та вказані відомості внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У 2000 році виконавче провадження було закрито в звязку з тим, що стягувану були виплачені усі грошові кошти. При закритті виконавчого провадження, державний виконавець не скачувала свою постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Про цей факт позивач дізнався лише у 2015 році. Спочатку позивач звертався до ВДВС з заявами про скасування постанови про арешт майна, вів з ними довготривалу переписку, але йому було рекомендовано звернутися з вищезазначеним позовом до суду. Просить суд винести рішення, яким скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на відчуження майна від 01. 08. 2000 року, винесену державним виконавцем Чеченовою М.Б., та скасувати в Єдиному реєстрі заборони про відчуження обєктів нерухомого майна обтяження арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON], внесене 01. 08. 2000 року за реєстраційним № 3698812. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги повністю підтримав, та просив суд задовольнити їх. Представник відповідача - Центрально-Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача пояснила суду, що жодних документів за період 1999-2000 років у ВДВС не залишилося, оскільки строки зберігання таких документів не більше 5 років. На сьогоднішній час проваджень відносно позивача у виконавчій службі немає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у липні 2000 року управління юстиції Дніпропетровської області на підставі виконавчого листа № 2-71, виданого 23. 12. 1999 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 8017 грн. В рамках виконавчого провадження державний виконавець Чеченова М. Б. 01. 08. 2000 року винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та вказані відомості внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У 2000 році виконавче провадження було закрито в звязку з тим, що стягувану були виплачені усі грошові кошти. При закритті виконавчого провадження, державний виконавець не скачувала свою постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Про цей факт позивач дізнався лише у 2015 році. Спочатку позивач звертався до ВДВС з заявами про скасування постанови про арешт майна, вів з ними довготривалу переписку, але йому було рекомендовано звернутися з вищезазначеним позовом до суду. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: а.с. 5 копія постанови про арешт майна а.с.6, 7,8 відповіді ВДВС а.с.11 копія рішення суду Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 114 ЦПК України «позов про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини». Відповідно до норм даної статті та норм статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження», на яку мається посилання вище, законодавець зазначив, що про зняття арешту має пред`являтись саме позов, а ніяк не скарга на дії/бездіяльність державного виконавця. У випадку позивача, вона не ставить питання про визнання за нею права власності на майно, так як даний факт ніким не оскаржується і не оспорюється, а незаконним є лише сам арешт майна. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved