Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON] селищної ради Миколаївської області. У ході судового розгляду позивач збільшив та уточнив позовні вимоги, залучив до участі відповідача [PERSON] та просить визнати незаконним і скасувати рішення виконкому селищної ради, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, визнати дійсним договору купівлі-продажу квартири. Позов мотивований тим, що 21 вересня 1999 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області. Квартира належала продавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1999 р. Договір був зареєстрований Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134 21 вересня 1999 р. Восени 1999 р. він надав квартиру для проживання своїй доньці [PERSON] (на той час [PERSON]) та членам її сімї: доньці [PERSON] та чоловіку [PERSON], з яким вона проживала з 1998 р. однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 06 грудня 2001 р. за згодою позивача його дочка [PERSON] та онука [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі. 09 вересня 2002 р. за згодою позивача у квартирі був зареєстрований онук [PERSON] 12 грудня 2003 р. дочка позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб. Восени 2006 р. донька з дітьми виїхала до м.Миколаїв, залишивши у квартирі спільно придбане з відповідачем [PERSON] майно. Тривалий час донька [PERSON] з відповідачем припиняли та відновлювали подружні стосунки. Восени 2012 р. вони розірвали шлюб за рішенням Доманівського районного суду. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу тривалий час користувався квартирою, в якій залишилися і правовстановлюючі документи на неї. Восени 2016 р. позивач [PERSON] від відповідача [PERSON] дізнався, що останній давно оформив документи на квартиру, за якими вона є його приватною власністю. Оскільки дочка з онуками не мала наміру повертатися до смт.Доманівка, позивач [PERSON] вирішив її продати, але не знайшов документи на квартиру. Звернувшись до БТІ з приводу відновлення втрачених документів, дізнався, що квартира дійсно переоформлена на [PERSON] При розгляді у [PERSON] районному суді справи про поділ майна подружжя [PERSON] позивачеві стало відомо, що належна йому квартира є предметом спору у цій справі і власністю [PERSON] Отримавши копії документів у справі про поділ майна, дочка позивача [PERSON] надала позивачеві копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р. на ім'я [PERSON], виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради Доманівського району Миколаївської області від 03.11.2003 р.; копію витягу про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р. №5679479. Позивач [PERSON] вважає, що виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради грубо порушене його право приватної власності на майно, гарантоване ст.41 Конституції України. У відповідності до п.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.393 ЦК України рішення виконавчого комітету є незаконним та підлягає скасуванню. Позивач [PERSON] спірну квартиру придбав у [PERSON] Умови договору купівлі-продажу були повністю виконані сторонами, жодних претензій сторони один до одного не мали. Проте договір не був посвідчений нотаріально, станом на дату його укладення позивачеві не було відомо про обов'язкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу, оскільки договір укладався у відповідності до ст.15 Закону України Про товарну біржу, яка не вимагала нотаріального її посвідчення, про що і зазначено у договорі. На теперішній час позивач не може нотаріально посвідчити договір, оскільки право власності на квартиру незаконно зареєстроване за відповідачем [PERSON] З вищезазначених підстав в остаточній редакції позовної заяви позивач [PERSON] просив, посилаючись на вищевикладене та норми ст.15 Закону України Про товарну біржу, ст.ст.47, 227 ЦК УРСР, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області, укладений 21.09.1999 р. між [PERSON] та позивачем, зареєстрований Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134; визнати незаконним та скасувати на підставі п.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.393 ЦК України рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Доманівського району Миколаївської області 2004 р. Про визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р., видане на ім'я [PERSON] на вказану квартиру. У судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали письмові заяви, в яких повністю визнали позовні вимоги та просили справу розглядати без їх участі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі. Зважаючи на письмові заяви сторін, суд розглянув справу у їх відсутність за наданими письмовими матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що 21 вересня 1999 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами договору [PERSON] за 5000 грн. продав, а [PERSON] купив зазначену квартиру. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №134 від 21.09.1999 р., посвідченим Вознесенською філією Універсальної біржі Південь. Право власності продавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджене свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі розпорядження [PERSON] районної Ради народних депутатів Миколаївської області за №572 від 20.06.1995 р. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області в реєстровій книзі №13 під реєстровим №1821 за [PERSON], що підтверджене довідкою КП Вознесенське МБТІ за №64 від 25.03.2002 р. За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 2002 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею (п.9 у додатку 1 до вказаної Інструкції). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за №1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно 5000 грн., договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований у ВМБТІ. На сьогодні посвідчення договору у нотаріальному порядку є неможливим через реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на спірну квартиру відповідачем [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності САА №164551 від 02.12.2004 р. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21.09.1999 р. між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134; Посилання представника [PERSON] у відзиві на позов про пропуск [PERSON] строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідач [PERSON], інтереси якого представляв представник, у письмовій заяві визнав позов. Крім цього, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта\~статті 334 ЦК України). Особа, яка зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Наймач (у даній справі [PERSON], який проживав у квартирі з дозволу власника [PERSON]І.) мав право тимчасового володіння ним. Право володіння житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Така правова позиція викладена у Постанові [PERSON] Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц від 04.07.2018 р. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадови осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч.1 ст.393 ЦК України). Зважаючи на зазначені законодавчі норми та викладені вище обставини позов у частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету про визнання права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] та скасування свідоцтва про право власності підлягає повному задоволенню, як незаконні та такі, що порушують право власності [PERSON] Реєстрацією права власності на квартиру за відповідачем [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру порушене гарантоване законом право власності на квартиру [PERSON] Порушене право [PERSON] відповідно до ст.ст.3, 15, 16 ЦК України підлягає захисту. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~ \~ \~ \~ Порушене право підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Миколаївської області №142 від 17.12.2004 р. в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Леонідовичемду та визнання недійсним свідоцтва про право власності САА №164551 від 02.12.2004 р. на квартиру [ADDRESS], дублікат якого серії САЕ №629070, виданий 26.12.2012 р. виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради. Згідно ст.141 ЦПК України на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 1102,40 коп. з [PERSON] селищної ради та 640 грн. з [PERSON].

Outcome: approved