Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати за ним право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] , що розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27,20 кв.м, загальною площею 49,70 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 21 березня 2001 року між ним, [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідачі продали, а позивач з дружиною купили вказану квартиру, зареєстрували право власності на неї в БТІ в рівних долях. [INFO] [PERSON] померла, позивач успадкував належну їй 1/2 частку спірної квартири, та зареєстрував право власності на цю частку в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.03.2010. У червні 2020 року у позивача виникла необхідність у відчуженні спірної квартири, він звернувся до нотаріуса, алея кий виявив відсутність оригіналу договору купівлі-продажу квартири. Відновити вказаний договір шляхом отримання його дублікату не вдалося, оскільки Криворізька філія Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області листом від 17 червня 2020 року повідомила його, що видати дублікат договору не представляється можливим, оскільки приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А., який посвічував договір купівлі - продажу квартири, припинив свою нотаріальному діяльність, але документи до архіву не здав. Тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 04.08.2020 було відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 03.09.2020. За клопотанням представника позивача ухвалою від 03.09.2020 витребувано докази. 26 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання належним чином повідомлені позивач та його представник не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі неодноразово викликалися до суду, але в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не подали. Оскільки порядок виклику відповідачів до суду, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем і витребувані судом за його клопотанням докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2001 на [PERSON] , [PERSON] (продавці) продали, а [PERSON] , [PERSON] (покупці) купили квартиру [ADDRESS] , квартира складається , що складається з 2-х жилих кімнат, загальною площею 49,7 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м. Продавцям ця квартира належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого КПГЗК 07.10.1994 згідно з розпорядженням КПГЗК від 03.10.1994 № 768. Договір було зареєстровано в реєстрі за № 222 та в подальшому право власності зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 30.03.2001 в реєстровій книзі 6/2ПВ9, номер запису 128, стор. 128 за власниками - [PERSON] та [PERSON] /а.с.6-8/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва від 14.01.2009 /а.с.9/. На належну [PERSON] на підставі вказаного договору купівлі-продажу на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.2010 зареєстрованого в реєстрі за № 468 на ім`я позивача у справі [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на час розгляду справи квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМР № 318479 від 15.03.2010, виданого П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 468 /а.с.11/. Згідно з довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 20.10.2020 за № 182436 право власності на спірну квартиру станом на 31.12.2012 зареєстровано на ім`я [PERSON] : 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2001 приватним Криворізького міського нотаріального округу Глущенком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 222; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.03.2010 П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 468 /а.с.49/. За твердженням позивача оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири ним було втрачено. На запит до Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області позивачу було надана інформації за вих. № 422/01-21 від 17.06.2020 року про неможливість видачі дублікату Договору купівлі-продажу за р. № 222 від 21.03.2001, посвідченого приватним нотаріусом Глущенком О.А., оскільки приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А. припинив свою нотаріальному діяльність, але документи до Державного нотаріального архіву не передав, і їх місце знаходження невідоме /а.с.12/. Згідно з ч.1 ст.5 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистою немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Отже, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що за відсутності правовстановлюючого документу на квартиру позивач позбавлений можливості розпорядитися належною йому квартирою, оскільки його право власності на 1/2 частку в ній не визнається. Також встановлено, що позивач не має можливості отримати дублікат договору купівлі-продажу належної йому квартири, а тому не може розпорядитися своєю нерухомістю. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо підстав набуття права власності та визнання цього права. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. За приписами ст.317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власники володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Згідно з п.5 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до ст.334 ЦК України та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України). Судом не встановлено незаконність набуття позивачем права власності на спірну квартиру, отже суд вважає, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на квартиру, а саме оригіналу договору купівлі-продажу квартири, є перешкодою для здійснення ним права володіння, користування та розпорядження власністю, чим порушуються права позивача, а тому порушене право підлягає захисту судом. Таким чином, суд вважає доведеним, що спірне нерухоме майно набуте позивачем на законних підставах, але за умови, що оригінал правовстановлюючого документу втрачено, суд вважає, що єдиною можливістю оформити право власності на Ѕ частку спірної квартири, придбаної за договором купівлі-продажу для позивача є звернення до суду із цим позовом. При цьому суд враховує, що згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, та Довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» спірна квартира належить на праві приватної власності [PERSON] . На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Але, враховуючи, що судовий збір сплачено позивачем відповідно до заявлених вимог, виходячи з вартості спірної квартири, а також, враховуючи характер позову, і те, що позивач просить судові витрати не відшкодовувати, суд вважає за можливе судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved