Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] а саме на 2/3 частини житлового будинку, загальною площею 36,8 кв. м., (Літ. «А-1»), сіни Літ. «а», ганок Літ. «а1», вбиральню Літ. «В», сараї Літ. «Г», «Д», «Е», гараж Літ. «Ж». Судові витрати покласти на [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що йому належить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку позивач мешкає з 2004 року. Інші співвласники в будинку не мешкають, за будинком не доглядають, комунальні платежі не сплачують, до будинку не навідуються. Позивач самостійно доглядає за будинком, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі. Позивач відкрито користується житловим будинком з надвірними будівлями. В судове засідання представник позивача, за довіреністю [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про слухання справи повідомлялись належним чином, в тому числі через оголошення у пресі. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування частки житлового будинку від 22 травня 2013 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 22.05.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2601, належить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 1997 року по 1/3 частині житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 01 серпня 2013 року, актовий запис № 3039. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про справо на спадщину) № 35002661 від 03.09.2013 року, після смерті [PERSON], що померла [INFO], Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 06.05.2005 року заведена спадкова справа № 36566073, 26.01.2007 року видано свідоцтво про право на спадщину. Однак, спадкоємицею [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Позивач з 2004 року мешкає у спірному будинку, відкрито ним володіє, доглядає його, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст. 5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) то норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року. До позивача, з вимогами про звільнення будинку ніхто не звертався. Таким чином, є всі підстави вважати, що власники майна - житлового будинку, тривалий час не виявляють наміру ним володіти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном - 2/3 частинами житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном протягом десяти років. Згідно технічного паспорту по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, загальною площею 36,8 кв. м., (Літ. «А-1»), сіни Літ. «а», ганок Літ. «а1», вбиральня Літ. «В», сараї Літ. «Г», «Д», «Е», гараж Літ. «Ж». За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягає задоволенню оскільки, в процесі судового розгляду було встановлено, що позивач, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, з урахуванням ст. 5 ЦК України та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном протягом десяти років.

Outcome: approved