Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, 09 травня 2017 року о 22 годині 30 хвилин відповідач [PERSON] в селі Семенівка Баришівського району Київської області, керуючи автомобілем Москвич (ИЖ) 412 р.н. АА 7584ВІ, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, та скоїв зіткнення з автомобілем ВМW 530D під керуванням [PERSON] на підставі доручення. Постановою Баришівського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого от. 124 КпАП України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди належний [PERSON] автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 07 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля ВМW 530D номер ННА072 (Литовська республіка), становить - 69 567 гривень, які мають бути відшкодовані відповідачем. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяні в результаті ДТП збитки та сплачений судовий збір в розмірі 695 грн. 67 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Далі позивач вказує, що він 21.04.2017 року в Литовській республіці у Литовській фірмі придбав легковий автомобіль, уклавши з фірмою трудовий договір та влаштувався у фірму на роботу водієм. Угодо складена терміном на 10 років. Кордон України перетнув 24-25 квітня 2017 року Автомобіль ВМW 530D номер ННА072 випуску 2003 року застрахований в Україні, на якому він 09.05.2017 року їхав в село Семенівка, Баришівського району о 22 год. 30 хв. до своїх батьків. Позаду на його автомобіль налетів інший автомобіль Москвич (ИЖ) 412 р.н. АА 7584ВІ під керуванням [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп,яніння. [PERSON] має посвідчення водія з 2005 року. Коли провидилась експертна оцінка вартості ушкоджених вузлів, деталей автомобіля та вартість відновлюваного ремонту то позивач телефонував відповідачу з даного приводу та їздив до нього додому. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні також підтримала заявлений до суду позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав заявлений позов та пояснив суду, що у нього немає грошових коштів на відшкодування заподіяних збитків. 09.05.2017 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп,яніння, попросив у свого брата [PERSON] легковий автомобіль Москвич (ИЖ) 412 р.н. АА 7584ВІ покататись по селу Семенівка та здійснив наїзд на керований [PERSON] автомобіль ВМW 530D. Був притягнутий до адміністративної відповідальності з утриманням 10200 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Суд, заслухавши сторони по справі, вважає, що заявлений позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п. 13 Постанови Вищого Спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року та відповідно до ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є учасниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) - такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Судом встановлено, що [PERSON], як позивач по справі володів на момент ДТП транспортним засобом ВМW 530D номер ННА072 випуску 2003 року, який застрахований в Україні. 21.04.2017 року в Литовській республіці у Литовській фірмі придбав легковий автомобіль, уклавши з фірмою трудовий договір та влаштувався у фірму на роботу водієм. Угодо складена терміном на 10 років. 09.05.2017 року керував автомобілем на підставі посвідчення водія та довіреності від 12.04.2017 року, складеної в Литві. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, пішим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 6 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України від 01.03.2013 року № 4 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Відповідно до постанови Баришівського районного суду від 29 травня 2017 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України та позбавлений права керувати транспортними засобами на 6 місяців. Так, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини дія цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно п. 15 Постанови від 01.03.2013 № 4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до п. 4 Постанови від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до висновку №354/6-17 щодо вартості матеріально збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ВМW 530D номер ННА072 випуску 2003 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 69567 грн. 91 коп. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з відповідними змінами) зазначається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. У відповідності до ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я фізичній особі зобов'язана відшкодувати потерпілому в тому числі додаткові витрати, викладені необхідністю санаторно курортного лікування. За відшкодування витрат за проведення експертного дослідження по пошкодженому автомобілю позивач [PERSON] на розгляд перед судом таке питання не ставить. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, які поніс позивач [PERSON] підлягають стягненнюз відповідача [PERSON] в розмірі 695.67 грн.. Встановлене судом також стверджується : -ксерокопією паспорта [PERSON], серія СМ №548720 від 05.06.2003року; - Постановою Баришівського районного суду Київської області від 29.05.2017 року у справі №355/644/17, провадження №3/355/201/17; -висновком №354/6-17 щодо вартості матеріально збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ВМW 530D номер ННА072 випуску 2003 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 69567 грн. 91 коп. -квитанцією про сплату судового збору в розмірі 695.67 грн. від 03.07.2017 року; -ксерокопією доручення від 12.04.2017 року (Литовська республіка); -іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 396 ЦК України Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 20 ЦК України. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON]про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає до задоволення.

Outcome: approved