Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на свою користь заборгованість в сумі 350\~000, 00 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 30.10.2017 року встановленим Національним банком України становить 9\~408\~000, 00 грн. та\~ понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі \~ 8 000, 00 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 11.07.2017 року відповідач [PERSON]\~ позичив у нього в борг грошові кошти у розмірі 350\~000,00 доларів США, що підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем в момент отримання вказаної суми грошових коштів. У зазначеній розписці відповідач зобовязався повернути борг в семиденний строк з моменту пред'явлення [PERSON] вимоги про повернення коштів, проте не пізніше 01.01.2018 року. Як зазначає позивач, вимога про повернення грошових коштів у розмірі 350\~000,00 доларів США була пред'явлена відповідачу 22.09.2017 року, проте, станом на момент подання позову відповідач добровільно борг не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивачем подано до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, за змістом якої він позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, у позові просить відмовити. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 11.07.2017 року відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], отримав у борг від позивача [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO],\~ грошові кошти у розмірі 350\~000, 00 доларів США, на підтвердження чого надав позивачу боргову розписку, написану власноруч (а.с.24). Відповідно до оригіналу боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи відповідач зобовязався повернути борг в семиденний строк з моменту пред'явлення [PERSON] вимоги про повернення коштів, проте не пізніше 01.01.2018 року. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем у письмових запереченнях проти позову, 22.09.2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, які були отримані відповідачем на підставі розписки від 11.07.2017 року, у строк до 29.09.2017 року. Вищевказана вимога отримана [PERSON] 22.09.2017 року, що підтверджується підписом останнього, протезалишена відповідачем без відповіді та реагування. Приймаючи до уваги зазначене, за висновками суду відповідач (позичальник) свої зобов'язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 350\~000, 00 доларів США не виконав, допустив порушення своїх боргових зобов'язань. Вищевказані факти та докази, надані позивачем, відповідач не оспорив, проте, надав письмові заперечення проти позову в яких зазначив про те, що 20.07.2017 року під час проведення слідчих дій (обшуку) по кримінальному провадженню № 4201700000000 усі кошти, які знаходились за місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду (шкільна)[ADDRESS], в тому числі і кошти, які були позичені у [PERSON], були вилучені, що підтверджується протоколом обшуку, копію якого долучено до матеріалів справи. Таким чином, на думку відповідача, в силу вимог статті 617 Цивільного кодексу України [PERSON] звільняється від відповідальності, а тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем коштів на користь позивача, зазначені позивачем обставини відповідачем не спростовано,\~ відтак, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу в розмірі 350\~000, 00 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 30.10.2017 року встановленим Національним банком України становить 9\~408\~000, 00 грн., належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем, в порядку статей 10 та 60 Цивільного процесуального кодексу України\~не спростований. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання\~ сторонами. Статтею 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, а обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог не є підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості. Відсутність грошових коштів у відповідача ані за умовами договору позики від 11.07.2017 року, ані згідно положень чинного законодавства не є відкладальною умовою з повернення грошових коштів, отриманих у борг. При цьому судом враховані положення статті 617 Цивільного кодексу України, відповідно до якої не вважається випадком, при якому особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від обов'язку виконання договору позики шляхом повернення отриманих від позичальника грошових коштів. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики у розмірі 350\~000, 00 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 30.10.2017 року встановленим Національним банком України становить 9\~408\~000, 00 грн., є обґрунтованим, підтверджений належними доказами та підлягає задоволенню у повному обсязі. За приписами\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved