Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він є мешканцем квартири [ADDRESS]. Отримавши усі необхідні дозвільні документи, позивач найняв бригаду будівельників та уклав з ними договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт з встановлення металоконструкцій на існуючому перекритті між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] 24.02.2008, в той момент коли будівельники закінчували роботу, прийшла відповідач [PERSON] з дільничним та звинуватила позивача в тому, що в нього немає усіх дозвільних документів для виконання реконструкції балкона. На це позивач пред'явив дільничному усі необхідні дозвільні документи. 26.02.2008 відповідач в період з 9-00 до 16-00 діючи самоправно, за попередньою змовою, організувала, об'єднала та скоординувала групу осіб, які знищили майно позивача, заволоділи ним, а потім привласнили його та розпорядилися ним на свій розсуд, чим спричинили позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 55441,00 грн. В позовній заяві позивачем зазначалося, що в матеріалах кримінального провадження № 12012089990001765 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, внесеного 08.12.2013 р. до ЄРДР, є усі докази злочинних дій групи осіб, найнятих організатором злочину [PERSON], внаслідок чого позивачу було спричинено матеріальну шкоду. Окрім матеріальної шкоди, позивачу зазначив про спричинення йому з боку відповідача моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 55000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 55441,00 грн. матеріальної шкоди, 55000,00 грн. моральної шкоди, які були завдані позивачу внаслідок злочину, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи. Як доказ заявленого розміру позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, позивачем було надано до суду Договір підряду № 1 від 01.02.2008, рахунок - фактура СФ - 0400543 від 15.02.2008, Товарні чеки від 01.02.2008, від 27.01.2008, від 29.01.2008, Довідка про вартість виконаних підрядних робіт від 25.02.2008, Підсумкова відомість ресурсів, Акт прийому виконаних підрядних робіт від 25.02.2008 та інші документи що визначають вартість будівельних матеріалів та виконаних підрядних робіт. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує , суду надані заперечення. В запереченнях [PERSON] зазначила, що будівельні роботи з реконструкції балкона проводились на даху належного їй на праві власності майна - будівлі магазину, який має адресу: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності № 2269 від 17.12.2001, виданим Запорізькою міською радою. Проект реконструкції балкону [PERSON] з [PERSON], (як власником майна, яке позивач бажав використовувати в подальшому для задоволення власних потреб) не погоджував. Перевіркою ІДАБК у Запорізькій області, з виїздом на місце 08.02.2008 з'ясовано, що гр. [PERSON] самовільно виконано будівельні роботи з улаштуванні металевого каркасу на покрівлі магазину по [ADDRESS] та перекрито прохід між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] металевими листами. [PERSON] ухиляється від відповідальності за скоєне правопорушення. При виконанні будівельних робіт з реконструкцію існуючого балкону у позивача був відсутній дозвіл інспекції ДАБК Головного управління архітектури та містобудування міської ради, обов'язковість отримання якого була передбачена у Висновоку Головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 09.08.2007 р. Р-4091 «Про можливість розширення балкону в квартирі [ADDRESS] з обладнанням підсобного приміщення під ним» та у Рішенні виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.09.2007 р. № 407/15 «Про реконструкцію існуючого балкону квартири [ADDRESS]». Відповідач в запереченнях зазначає, що умисно не виконуючи вимоги Висновку та Рішення (в частині отримання дозволу на виконання будівельних робіт), позивач протиправно розпочав будівництво, за що в подальшому і був притягнутий як винна особа до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП «виконання будівельних робіт без отримання дозволу інспекції ДАБК» (Постанова № 12 від 20.02.2008 р. про накладення штрафу за адміністративне правопорушення). Одночасно із притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП останньому було видано припис інспекції ДАБК від 20.02.2008 № 13 про заборону будівельних робіт. Відповідач вказувала, що її дії з організації робіт по демонтажу металоконструкцій розташованих на даху належній їй будівлі магазину були направлені виключно на припинення протиправних дій [PERSON] та інших осіб щодо пошкодження нерухомого майна. Також відповідач зазначила, що найняті нею робітники, після проведення робіт з демонтажу металоконструкції, складували увесь будівельний матеріал за вказівкою Позивача в огороджений ним же прохід між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Будь яких будівельних матеріалів, що належали позивачу, вона не привласнювала та ними не розпоряджалася. Жодних доказів щодо наявності вини відповідача та будь-якого вироку суду щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності до суду позивач не надав. Також відповідач [PERSON] зазначила, що позивачем безпідставно не було сплачено судовий збір за подання позову про стягнення моральної та матеріальної шкоди та заявила про сплив позовної давності за даним спором. Суд, заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи, надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частинами 1,2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Натомість, з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12012089990001765 за ознаками злочину передбаченого саме ч. 1 ст. 185 КК (а ні за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України), а саме з Постанови про його закриття від 29.08.2013, вбачається, що в діях [PERSON] та не встановлених в ході слідства осіб, які проводили демонтаж металоконструкцій балкона, відсутні ознаки злочину передбаченого ст. 185 КК України. Окрім того, з Постанови про закриття кримінального провадження від 29.08.2013 р. також вбачається, що в ході допиту у якості свідка був допитаний гр. [PERSON], який безпосередньо виконував монтажні роботи по встановленню металоконструкцій балкона [PERSON] та який пояснив, що після виконання ним монтажних робіт , при зустрічі з [PERSON] останній повідомив йому про те, що гр. [PERSON] найняла будівельну бригаду яка демонтувала металоконструкції його балкону а матеріали закинули у прохід між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], який гр. [PERSON] раніше самостійно з обох боків заклав металевими листами, в одному з яких були вирізані двері обладнанні замком, ключі від якого знаходились у [PERSON] Також, в Постанові про закриття кримінального провадження від 29.08.2013 р. міститься інформація що в ході розслідування кримінальної справи також було встановлено, що 26.02.2008 р. за заявою [PERSON] співробітниками слідчої оперативної групи Жовтневого РВ ЗМУ був здійснений виїзд на місце події в ході якого складений протокол огляду місця події в якому вказано, що на момент огляду будівельні матеріали та профнастили з металоконструкцій балкона, знаходились на даху магазина «[INFO]», розташованому по [ADDRESS]. В подальшому, 24.04.2008 р. , за черговою заявою [PERSON] співробітниками Жовтневого РВ ЗМУ був проведений повторний огляд вищезазначеної ділянки місцевості, в результаті чого було встановлено, що будівельні матеріали та профнастили з металоконструкцій, на той момент, знаходились у проході поміж будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], котрий огороджений та має врізний замок, який на момент огляду був без пошкоджень. Хоча із не однократних скарг та заяв [PERSON] останній вказує що факт крадіжки мав місце 26.02.2008 р. Тобто, з матеріалів кримінального провадження та безпосередньо пояснень [PERSON] вбачається, що внаслідок саме «крадіжки» (а не «самоправства») скоєної невідомими особами у період з 26.02.2008 р. по 24.04.2008 р., останньому і була спричинена шкода. Окрім того, як то вбачається з матеріалів кримінального провадження, станом на 24.04.2008 р. (час повторного звернення [PERSON] до Жовтневого РВ ЗМУ) будівельні матеріали та профнастили з металоконструкцій, знаходились у проході поміж будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], яким користувався позивач. Також, в Постанові про закриття кримінального провадження від 29.08.2013 р. безпосередньо зазначено, що в діях гр. [PERSON] відсутній склад злочину передбачений ст. 185 КК України «крадіжка». Суд критично відноситься на посилання позивача в частині наявності в діях Відповідача складу злочину передбаченого ст. 356 КК України «самоправство», та як з матеріалів кримінального провадження, а саме Постанови про відміну постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та про порушення кримінальної справи від 15.12.2008 р. (арк. справи № 1), вбачається, що шкода у розмірі 30 000, 00 грн. йому була спричинена в період з 26.02.2008 р. по 24.04.2008 р. внаслідок скоєння невстановленою особою злочину передбаченого ст. 185 КК України (крадіжка). Тобто, внаслідок дій невстановленої особи був утворений інший самостійний склад злочину, який охоплюються відповідними іншими статтями КК України. Копія вищезазначеної постанови із зазначенням розміру шкоди у 30 000, 00 грн. та кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 185 КК України була вручена позивачу ще 08.12.2008 р. та не була ним оскаржена за відсутності з його боку зауважень до неї (Протокол вручення копії постанови про порушення кримінальної справи від 08.12.2012 р. арк. справи № 3). Окрім того, матеріали кримінального провадження також не містять інформації щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП «Самоправство», які могли би свідчити про наявність в його діях вини. Висновок Головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 09.08.2007 р. Р-4091 «Про можливість розширення балкону в квартирі [ADDRESS] з обладнанням підсобного приміщення під ним» та Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.09.2007 р. № 407/15 «Про реконструкцію існуючого балкону квартири [ADDRESS]», на які посилається позивач як на документи що посвідчували правомірність його дій, не можуть вважатись такими, так як всі вищезазначені документи містять безумовне застереження щодо попереднього звернення останнього до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Головного управління архітектури та містобудування міської ради і до початку будівництва оформлення дозволу на виконання будівельних робіт. Натомість, умисно не виконуючи дану вимогу Висновку та Рішення (в частині отримання дозволу на виконання будівельних робіт), позивач протиправно розпочав будівництво, за що в подальшому і був притягнутий як винна особа до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП «виконання будівельних робіт без отримання дозволу інспекції ДАБК» Тобто, саме винні дії відповідача в частині його особистого умислу по невиконанню вимог Висновку та Рішення в частині отримання дозволу інспекції ДАБК і призвели до спричинення йому шкоди, що в силу положень ч. 1 ст. 1193 ЦК України виключає його право на її відшкодування. Тобто, будучі винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 96 КУпАП особою, склад якого безпосередньо стоїть у причинному зв'язку із діями позивача та спричиненою шкодою, останній безпідставно просить відшкодування шкоди у особи, в діях якої відсутні протиправні дії. Безумовної підстави для відшкодування з боку відповідача на користь позивача будь якої шкоди, яка до речі повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, в діях [PERSON] повинна бути в наявності сукупність певних умов, а саме: - Протиправна поведінка; - Вина; - Шкода; - Причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Натомість, як вбачається з матеріалів кримінальної справи (матеріалів кримінального провадження) з боку гр. [PERSON] така сукупність умов відсутня. Окрім того, матеріали кримінального провадження за зверненням [PERSON] містять інформацію про неможливість проведення судової товарознавчої експертизи з метою встановлення суми спричиненої останньому шкоди Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Натомість, вищезазначене кримінальне провадження не було предметом розгляду суду. Вирок суду, що набрав би законної сили, у кримінальному провадженню № 12012089990001765 відсутній. Посилання позивача на Постанову Жовтневого районного суду від 10.06.2011 р. по справі № 1-450/11 за скаргою приватного обвинувачення [PERSON] про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України, якою було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, як на беззаперечний доказ наявності вини відповідача, є безпідставними. Вищезазначена постанова не містить посилань на наявність в діях відповідача складу злочину передбаченого ст. 356 КК України та/або визнання нею вини, а тому вищезазначені обставини повинні оцінюватися судом у сукупності із іншими матеріалами справи за загальними правилами встановленими ЦПК України. Статтями 57-60 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначене вище, суд вважає, що Постанова Жовтневого районного суду від 10.06.2011 р. по справі № 1-450/11 не є беззаперечним доказом того факту, що позивачу заподіяно матеріальної шкоди на суму 55441,00 грн. саме відповідачем. Відповідач, надала суду докази, які спростовують її вину у заподіянні позивачу матеріальної шкоди. Заподіяння шкоди позивачу з боку відповідача також спростовуються матеріалами кримінального провадження № 12012089990001765 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, внесеного 08.12.2013 р. до ЄРДР. Окрім того суд вважає, що наявність факту притягнення позивача до відповідальності як винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП «виконання будівельних робіт без отримання дозволу інспекції ДАБК» (Постанова № 12 від 20.02.2008 р. про накладення штрафу за адміністративне правопорушення), свідчать про наявність його умислу у вчиненні винних дій, що в силу положень ч. 1 ст. 1193 ЦК України виключає його право на відшкодування спричиненої шкоди. Встановленим судом фактам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди та збитків, завданих в наслідок правомірних дій, які регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України. Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування йому майнової шкоди, суд вважає не доведеним той факт, що позивачу саме діями відповідача заподіяно майнову шкоду у розмірі 55441,00 грн. Водночас, що стосується вимоги позивача про стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За таких обставин, суд також приходить до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 55000,00 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, сторони, з огляду на принцип змагальності зобов'язані довести належними та допустимими доказами обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення. Аналіз досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем не доведено факт порушення саме відповідачем його права, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а таким чином позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed