Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить розтлумачити заповіт [PERSON], складений 24 лютого 2010 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в частині визначення волі спадкодавця [PERSON] щодо призначення спадкоємця на квартиру [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], складеним 24.02.2010 року. Відповідно до мов заповіту [PERSON] зробив на випадок своєї смерті розпорядження. Згідно з яким заповів належну йому квартиру [ADDRESS] в рівних частинах своїм батькам - [PERSON] та [PERSON] На випадок, якщо батьки помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї, зазначене майно [PERSON] заповів позивачу [PERSON] Також на випадок своєї смерті [PERSON] заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON], зробивши застереження у випадку, якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, то дану квартиру спадкодавець заповів своїм батькам. Мати спадкодавця [PERSON] померла у [INFO]. 28 серпня 2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода, автомобіль, яким керував [PERSON], потраприв в аварію. Спадкодавець [PERSON] та його батько [PERSON], який знаходився в автомобілі разом із ним, отримали тяжкі травми, від яких згодом і померли. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO], а його батько - [INFO]. Оскільки відкрилась спадщина, позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом та відповідач [PERSON], рідний брат [PERSON], як спадкоємець за законом звернулись до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] не визнає права позивача [PERSON] на спадкування квартири [ADDRESS], оскільки вважає, що позивач втратив право спадкування в силу положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України, де зазначено, що у випадку, коли спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщини, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивач звертався за відповідними роз'яснення до нотаріуса та до ГТУЮ в м. Києві, але чіткої та однозначної відповіді на питання, чи є позивач спадкоємцем на квартиру [ADDRESS], не отримав, що є підставою звернення з даним позовом до суду. На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року зазначена цивільна справа 15.03.2018 року надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва. (Том 1 а.с. 23) Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Чех Н.А. від 19.03.2018 року було відкрито провадження, постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. (Том 1 а.с. 32) 10.04.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем позов не визнано та зазначено, що згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] помер після відкриття спадщини [PERSON], юридичний факт, передбачений в заповіті [PERSON] - «помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї», який дає право громадянину Латвійської Республіки [PERSON] спадкувати квартиру [ADDRESS] не настав, оскільки батько спадкодавця [PERSON] пережив спадкодавця [PERSON] та не заявив про відмову від спадщини у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач [PERSON] наполягає на своєму праві на прийняття спадщини на спірну квартиру за законом як спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] у порядку спадкової трансмісії. (Том 1 а.с. 77-79) Ухвалою суду від 08.06.2018 року до участі у справі залучено третю особу Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2018 року. (Том 1 а.с. 95-96) 10.07.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого просить розглянути справу за відсутності представника Управління, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Додатково зауважено, що Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві в межах компетенції було розглянуто звернення позивача від 19.10.2017 року, яке надійшло на адресу Управління 01.11.2017 року, щодо надання відповідних роз'яснень по спадковій справі № 496-2017 до майна померлого 12.09.2017 року [PERSON] та надано вичерпну відповідь 30.11.2017 року. (Том 1 а.с. 101-103) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту - залишено без розгляду, у зв'язку із повторною неявкою позивача та його представників в судове засідання. (Том 1 а.с. 132-135) Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, - скасовано, та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (Том 1 а.с. 193-195) За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 18 січня 2019 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І. (Том 1 а.с. 204) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, та справу призначено до розгляду по суті на 12 лютого 2019 року на 11.30 год. (Том 1 а.с. 205) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року заяву представника позивача адвоката Новікова Я.А. про відвід головуючого судді Галагана В.І. визнано необґрунтованою та справу в черговий раз відкладено на 13 березня 2019 року на 11.45 год. (Том 1 а.с. 219-220, 226-227) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача Новікова Я.А. про відвід головуючого судді Галагана В.І. відмовлено. (Том 1 а.с. 235-236) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року за клопотанням відповідача продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. (Том 1 а.с. 245-248) Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги письмові заяви учасників судового розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України також визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., зареєстрований за реєстровим номером № 249, відповідно до якого спадкодавцем на випадок його смерті зроблено наступне розпорядження: «належну мені квартиру номер [ADDRESS] заповідаю: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частинах (частках) кожному. У випадку, якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене їй майно у відповідній частині (частці) заповідаю [PERSON]. У випадку, якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене йому майно у відповідній частині (частці) заповідаю [PERSON]. У випадку, якщо [PERSON] та [PERSON] помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї, зазначене їм майно заповідаю [PERSON], який народився [INFO] у Латвійській Республіці. Належну мені квартиру номер [ADDRESS] заповідаю: [PERSON], який народився [INFO] у Латвійській Республіці. У випадку, якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене йому майно заповідаю [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах (частках) кожному». (Том 1 а.с. 10-11) За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14 вересня 2017 року, актовий запис № 14361, [PERSON], [INFO], помер [INFO] у віці 47 років. (Том 1 а.с. 8) Згідно Листа Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.11.2017 року № 0-4614, [PERSON] роз'яснено, що [PERSON] помер після відкриття спадщини [PERSON], отже юридичний факт, передбачений в заповіті [PERSON] - «помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї», який дає право громадянину Латвійської Республіки [PERSON] спадкувати квартиру [ADDRESS] не настав, оскільки [PERSON] пережив [PERSON] та не заявив про відмову від спадщини у встановленому законом порядку. (Том 1 а.с. 16-18) Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої осо\-би - спадкоємцю у порядку передбаченому за\-конодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У ви\-падку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за запові\-том. Відповідно до абз. 1 п. 5 Постанови Пле\-нуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спад\-кування» від 30.05.2008 року № 7, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Заповітом, відповідно до положень статті 1233 Цивільного кодексу України , є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб'єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з'ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. (Постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по Справі № 335/9398/16-ц) Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить розтлумачити заповіт [PERSON], складений 24 лютого 2010 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в частині визначення волі спадкодавця [PERSON] щодо призначення спадкоємця на квартиру [ADDRESS], оскільки після відкриття спадщини між позивачем як спадкоємцем за заповітом та відповідачем як спадкоємцем за законом виник спір щодо права на прийняття спадщини на квартиру [ADDRESS], з огляду на те, що позивач бажає прийняти спадщину на вказану квартиру на підставі заповіту від 24.02.2010 року, а відповідач - в порядку спадкової трансмісії. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved