Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області\~ із позовом до [PERSON] , про стягнення боргу, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 14.03.2018 року /з урахуванням усіх нарахованих відсотків/ в розмірі 128 000 грн/, витрати по оплаті судового збору та послуг адвоката. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.03.2018 року він уклав з [PERSON] у простій письмовій формі договір позики у формі розписки, згідно якого передав гроші в сумі 2000 доларів США, що по курсу НБУ складає 56 700 грн, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути 128 000 грн. в строк до 10.04.2019 року. Проте, відповідач умови договору позики не виконував, борг станом на теперішній\~ час повністю не погашений. За вказаних вище обставин, [PERSON] і звернувся до суду з даним позовом. 26 січня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 16 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив, відзив на позов не надавав.. Зі згоди\~ позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою від 17 травня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно\~ 14.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи . Так, згідно укладеного між сторонами договору позики від 14.03.2018 року, підписаного власноручно відповідачем, [PERSON] взяв у борг під відсотки у [PERSON] 2000 доларів США та зобов`язався повернути 128 000 грн., при цьому на протязі 20 міс зобов`язався віддавати по 6400 грн. Строк виконання зобов`язань сторони обумовили до 10.04.2019 року. Проте, за ствердженням позивача, відповідач жодним чином свої зобов`язання не виконував. Станом на момент звернення до суду 21.01.2021року борг відповідачем в повному обсязі не повернутий. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України,\~ іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Виходячи з умов договору, де сторонами сума боргу разом з усіма відсотками обумовлена у розмірі 128 000 грн, ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, та прийнявши до уваги усі надані суду докази, а саме те, що дійсно між сторонами був укладений договір позики від 14.03.2018 року, за зобов`язаннями якого відповідач повинен нести відповідальність щодо повернення усієї суми боргу, тому суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 128 000 грн.. Згідно ч.1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та повне їх задоволення, суд приходить до висновку, про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1280 грн, згідно квитанції № ПН1502 від 20.01.2021 року. В той же час, оскільки витрати по оплаті послуг адвоката нічим не підтверджені, їх розмір, що підлягає стягненню не визначений, суд вважає за неможливе задоволення позову в цій частині. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі №\~ 638/7748/18. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial