Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовніра І.Т. (далі - Відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (далі - Відповідач 2), згідно якого просив суд «скасувати рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 10.07.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності (реєстрацію переходу прав власності) за ТзОВ Фінансова компанія «ІНВЕНТ» на нежитлову будівлю, магазин з офісом, що розташований за адресою: [ADDRESS] площа Ринок, 23 А». Також просив стягнути із відповідачів в його користь суму сплачених судових витрат. Згідно позову, заявлена вимога обґрунтована тим, що Відповідачем 1, як нотаріусом, без правових на те підстав, з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийнято незаконне рішення про реєстрацію права власності на вищезгадане належне позивачу нерухоме майно за Відповідачем 2, а останнім завідомо протиправним шляхом набуто речове право на таке, належне позивачу майно. Щодо визначення підсудності позивач послався на ч.1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням такого майна або основної його частини, а тому вважав, що спір підсудний Бережанському районному суду Тернопільської області. Поряд з цим, позивач зазначив, що спір не є майновим, оскільки майнових вимог не ставиться. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року у зазначеній справі відкрито загальне позовне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити із підстав, які зазначені у позові та повідомлені ним у підготовчому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача адвокат Парубій І.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. У своєму вступному слові в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на думку сторони позивача Відповідач 1, як нотаріус не був уповноваженим на вчинення оскаржуваної реєстраційної дії і таку дію мав право вчиняти лише той нотаріус, який вчинив нотаріальну дію по посвідченню Договору іпотеки нерухомого майна, яке виступало предметом оскаржуваної реєстраційної дії. Також вважає, що нотаріусом не перевірено дотримання іпотекодержателем (Відповідачем 2) вимоги закону щодо належного вручення іпотекодавцю - боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушень з приводу невиконання ним кредитних зобов`язань. Оскільки таке повідомлення було вручено синові боржника, що не відповідає вимогам закону, Відповідач 1, як нотаріус не мав права вчиняти реєстраційних дій з приводу згаданого нерухомого майна. Також вважає, що положення Договору іпотеки між позивачем та Відповідачем 2 під назвою «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», фактично не передбачало переходу права власності на предмет Іпотеки до іпотекодержателя, а було лише передумовою для укладення між вказаними особами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В решті просив суд прийняти до уваги ті обґрунтування заявлених вимог, які є викладеними у позовній заяві та у заявах по суті справи, поданих стороною позивача, ствердив, що вони залишилися незмінними. Представник Відповідача 2- ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» Коновал Р.О. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, щодо його задоволення заперечив. Подав відзив на позовну заяву. У своєму вступному слові, яке за своїм змістом є аналогічним змісту відзиву на позов, зазначив, що на його думку, Відповідач 1, як нотаріус мав повноваження на вчинення оспорюваної реєстраційної дії по переходу права власності; письмова вимога про усунення порушень з приводу невиконання позичальником [PERSON] кредитних зобов`язань за кредитним договором була вручена повнолітньому і дієздатному члену сім`ї боржника з дотриманням вимог закону і таке повідомлення, згідно усталеної судової практики вважається належним повідомленням боржника. Окрім цього звернув увагу суду, що статтею 5 Договору про внесення змін до Договору іпотеки №-1, визначено, що застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» вважається сторонами договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та є правовою підставою для прийняття останнім рішення про набуття право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором. В решті просив суд прийняти до уваги заперечення проти позову, які є викладені у відзиві на позов, а також у інших заявах по суті справи, які подані до суду стороною Відповідача 2, ствердив, що вони залишилися незмінними. Також, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України подано заяву про намір, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у цій справі, подати докази щодо розміру витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою та, відповідно, надати докази сплати таких судових витрат у цій справі ( а.с. 288). Відповідач 1 - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце судового засідання, відзив на позовну заяву не подав, як і не подав до суду жодних заяв по суті справи. З врахуванням думки учасників справи, судовий розгляд у даній справі вирішено проводити за відсутності Відповідача 1. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що всередині липня 2018 року (точної дати не пригадує), орендарі приміщення, яке є предметом оскаржуваної реєстраційної дії у цьому позові, повідомили його про приїзд до цього приміщення невідомих їм людей, які представилися новими власниками згаданого нерухомого майна ( далі - офісу). Приїхавши на місце, директор Відповідача 2 повідомив, що до товариства перейшов його борг за кредитом, отриманим в банку «Надра», а також право власності на приміщення офісу. Також повідомив, що для повернення йому у власність згаданого нерухомого майна, протягом кількох днів слід сплатити борг в розмірі 125 000,00 доларів США. На таку пропозицію він (позивач) погодився і запропонував звернутися до знайомого нотаріуса для оформлення необхідних документів. Вивчивши запропоновані Відповідачем 2 документи по врегулювання згаданих питань, нотаріус роз`яснив, що він має сумнів у їх правильності. А тому він (позивач) від пропозиції Відповідача 2 відмовився і вирішив звернутися до суду із цим позовом. Тоді, ж коли відбувалася згадана розмова із директором Відповідача 2, на його прохання до них під`їхав його син - [PERSON] , який вислухавши зміст розмови, згадав про отримання ним листа від Відповідача 2 адресованого йому (позивачу). Зі слів сина, який проживає окремо від нього, приїхавши забрати свої речі із його (позивача) будинку по [ADDRESS] (вдома нікого не було), біля будинку, листоноша передав йому той лист. Лише при зустрічі із новим власником офісу син приніс того листа і у ньому виявилася вимога Відповідача 2 про усунення порушень за кредитним договором та необхідність погасити борг за кредитом. До цього він (позивач) жодних повідомлень такого характеру не отримував. А несвоєчасність вручення сином зазначеного листа пояснив тим, що на той час, коли син його отримав, вони перебували у неприязних стосунках. Визнав і не заперечив факт отримання кредиту, укладення іпотечного договору й наступних змін до нього. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] (син позивача [PERSON] ) дав пояснення, які по своїй суті є аналогічними поясненням допитаного як свідка позивача [PERSON] Так, свідок пояснив, що з 01 лютого 2017 року він проживає по [ADDRESS] , а сім`я батька проживає по [ADDRESS] . Десь у травні місяці 2018 року він приїхав до житла батька, щоб забрати деякі свої речі, вдома нікого не було. Перебуваючи на подвір`ї, листоноша вручив йому лист для батька від Відповідача 2, він розписався про отримання листа, як син [PERSON] і кинув його в «бардачок» свого авто. Про лист батькові не повідомив, оскільки на той час перебував із ним у неприязних відносинах. Вже в липні 2018 року батько зателефонував і повідомив про нових власників предмета іпотеки. Тоді він згадав про той лист і передав його батькові. Допитана у судовому засіданні в якості свідка дружина позивача [PERSON] суду пояснила, що була поручителем за Кредитним договором укладеним між її чоловіком [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Про вимогу Відповідача 2 про усунення порушень за цим договором не знає, з цього приводу до них жодних листів не надходило. Підтвердила, що з лютого 2017 року їх син [PERSON] проживає окремо і з батьком (позивачем по справі) має неприязні стосунки, між собою вони деякий час не спілкувалися. В решті відмовилася давати суду показання та відповідати на запитання. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості й достатності у їх логічному взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено наступні факти й обставини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 вересня 2007 року, нежитлова будівля, магазин з офісом, за адресою: [ADDRESS] а належала на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). 17 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №38/2007, згідно умов якого позичальник зобов`язався повернути Банку до 17 жовтня 2014 року отримані кредитні кошти в загальній сумі 200 000, 00 (двісті тисяч) доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13, 4 % (тринадцять цілих чотири десятих) річних; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня)( а. с. 9-12). 17 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позивачем [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчений нотаріусом Бережанського районного округу Хрущ Д.С. та зареєстрований в реєстрі за №5585 (далі - іпотечний договір) Згідно умов Договору іпотеки, з метою забезпечення зобов`язань за договором кредитної лінії №38/2007 - МКБ від 17 жовтня 2007 року, передано в іпотеку нерухоме майно: нежитлова будівля, магазин з офісом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 418,5 кв.м. (а.с.9-12). 28 серпня 2014 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки (а.с.15-19). Відповідно до п.3.3.1 цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, виконання яких забезпечено іпотекою за цим Договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та отримати задоволення своїх вимог переважно перед іншими кредиторами в порядку та в спосіб згідно цього договору. Згідно п.3.3.6 договору, іпотекодержатель має право без письмової згоди іпотекодавця здійснити відступлення прав за цим Договором з одночасним відступленням права вимоги за Кредитним договором у порядку, встановленому законодавством( далі - Договір про внесення змін №-1) ( а.с. 15-19. 254-261). У подальшому, відступлення прав кредитора (за Кредитним договором № 38/2007-МКБ від 17 жовтня 2007 року, укладеним між Позивачем та ПАТ «КБ «НАДРА») відбулось на підставі Договору № 38/2007-МКБ від 22 травня 2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» (далі - Договір відступлення за кредитним договором) (а.с.66-71). Таким чином відбувся й перехід від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» прав іпотекодержателя за згаданим іпотечним договором, про що між ПАТ «КБ «НАДРА» до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладений Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений 22 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Деделюк С. Ю. за реєстровим № 632 (а.с.72-75),( далі - Договір відступлення за іпотечним договором). Пунктом 3.4 згаданого Договору про відступлення за кредитним договором визначено обов`язок Первісного кредитора та Нового кредитора повідомити Позичальника про відступлення прав вимоги за Кредитним договором протягом п`яти календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором. Положеннями п.п. 3.3.2 п. 3.3 згаданого Договору про відступлення прав за Іпотечним договором, визначено, що Первісний іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця про відступлення прав на користь Нового Іпотекодержателя у строк та порядку, передбаченому Договором про відступлення права вимоги. На виконання вищезазначених вимог закону та договорів, 25 травня 2018 року Відповідач 2, як новий кредитор за Кредитним договором та новий іпотекодержатель за Договором іпотеки, надіслав позивачу [PERSON] та його поручителю [PERSON] , повідомлення від 22 травня 2018 року про відступлення прав (заміну кредитора) за Кредитним договором та Договором іпотеки. У цьому ж конверті позивачу, в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» надіслано вимогу від 24 травня 2018 року № 023/18 про усунення порушень взятих на себе зобов`язань за згаданим договором кредитної лінії та вимогу повернути борг в розмірі 4 002 119,79 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою квитанцією (а.с.79-83). Згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення зазначені документи (повідомлення про заміну кредитора та вимога про усунення порушень) отримані адресатом 30 травня 2018 року, про що свідчить відмітка працівника пошти із зазначенням прізвища отримувача: «син [PERSON] » (а.с.84). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 20 липня 2018 року, як і на час розгляду справи у суді - нежитлова будівля, магазин з офісом, який розташований за адресою: площа [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент». Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер 5585, виданий 17 жовтня 2007 року; договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, серія та номер 1981, виданий 28 серпня 2014 року; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 632, виданий 22 травня 2018 року. Дата державної реєстрації 10 липня 2018 року (а.с.20-24). Вищевказані факти й обставини, як стороною позивача, так і представником Відповідача 2, у судовому засіданні визнані й не заперечені. Як встановлено у судовому засіданні, предметом даного позову є оскарження правомірності дій нотаріуса про вчиненню реєстраційної дії щодо права власності на нерухоме майно. Виходячи із змісту позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що метою такого позову фактично є захист права власності позивача на нерухоме майно, яке виступає предметом оскаржуваної реєстраційної дії, оскільки, як вважає позивач, Відповідач 2, за наслідком вчинення Відповідачем 1 такої реєстраційної дії, завідомо протиправним шляхом набув речове право на належне позивачу нерухоме майно ( а.с. 4). Як вважає суд, шляхом оскарження реєстраційних дій нотаріуса щодо нерухомого майна, позивач фактично намагається встановити факт наявності саме у нього (позивача) речового права на таке майно й відсутність такого права у Відповідача 2. А тому спірні правовідносини у цій справі виникли фактично щодо права власності позивача на об`єкт нерухомості, який виступав предметом оскаржуваних реєстраційних дій. А тому, суд вважає, що цей спір є приватноправовим і з огляду на суб`єктивний склад може бути вирішений за правилами цивільного судочинства. Поряд з цим, належним відповідачем у такому спорі має бути особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивач. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною Постановою Великої палати Верховного суду у справі №824\\1751\\14-а від 19 червня 2019 року ( http://reyestr.court.gov.ua/Review/82738711). Суд відхиляє заявлені в обґрунтування заявлених вимог посилання сторони позивача, що Відповідач 1 не був уповноваженим нотаріусом на вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, з огляду на наступне. Спірні правовідносини врегульовані наступним законодавством. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку»). Частинами 2 та 3 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Положеннями статті 34 Закону України «Про нотаріат», визначено перелік нотаріальних дій, які можуть бути вчинені нотаріусами і такі визначення як «державна реєстраційна дія чи дії по державній реєстрації прав на нерухоме майно», які можуть бути вчинені нотаріусом, як державним реєстратором, до такого переліку нотаріальних дій не входять. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. З цього ж Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-ІV нотаріус є державним реєстратором. Положеннями ч.1 ст. 9 Закону № 1952-ІV визначено повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, до яких зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав. Таким чином, на нотаріуса, як на спеціального суб`єкта, законом покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно і в цій частині держава делегує нотаріусам свої владні повноваження. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-ІУ, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Нормами абз. 4, 5 ч. 5 ст. З Закону № 1952-ІV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим-третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини: державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Отже, Закон № 1952-ІV не містить безумовної заборони нотаріусу здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Як зазначено вище, законом лише передбачено, що у разі вчинення нотаріальної дії щодо нерухомого майна, проведення державної реєстрації похідних від такої дії прав на нерухоме майно, віднесено до компетенції того самого нотаріуса, який вчинив таку нотаріальну дію. Таким чином, відповідно до законодавства, нотаріус може вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», а також окремо здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такі реєстраційні дії можуть бути пов`язаними із вчиненням нотаріальних дій, тобто бути похідними від них або ж проводитись окремо за відповідною заявою заявника. Отже, доводи сторони позивача, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем мав право здійснювати лише той нотаріус, який вчиняв нотаріальні дії з цим нерухомим майном, не заслуговують на увагу з огляду на те, що державна реєстрація переходу права власності на предмет іпотеки за Відповідачем 2 відбулася на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо переходу (зміни) права власності нерухомого майна іншим нотаріусом. З огляду на зазначене, твердження сторони позивача, що «процес реєстрації права власності нотаріусом позбавлений ознак самостійності і може мати місце лише у комплексі з іншою дією нотаріуса, пов`язаною з нерухомим майном», є таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і судом до уваги не приймається. А тому, суд приходить до висновку, що Відповідач 1, діючи як нотаріус при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії щодо нерухомого майна позивача, діяв у відповідності до закону, оскільки у даному випадку він вчиняв реєстраційні дії не як нотаріус, що реєструє право власності, виникле внаслідок попередньо вчиненої нотаріальної дії, а як державний реєстратор, що зареєстрував право власності на нерухоме майно на підставі заяви Відповідача 2, відповідно до положень Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд також відхиляє як необґрунтовані посилання позивача про недотримання Відповідачем 1 при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії вимог закону, які полягають у незаконному прийнятті нотаріусом як належного вручення іпотекодавцю - боржнику (позивачу) письмової вимоги Відповідача 2 про усунення порушень з приводу невиконання ним кредитних зобов`язань. У цій частині спірні правовідносини врегульовані наступним законодавством. Відповідно до п. 1 «Загальної частини» Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку), ці Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними. Пунктом 2 «Загальної частини» Правил надання послуг поштового зв`язку визначено значення термінів поштових відправлень, зокрема: рекомендовані поштові відправлення, у тому числі … рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень…, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками (п. 99 «Загальної частини» Правил надання послуг поштового зв`язку). Пунктом 106 «Загальної частини» Правил надання послуг поштового зв`язку встановлено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення,… працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Нормою абзацу другого цього ж пункту Правил передбачено тільки два випадки, коли, крім зазначення працівником поштового зв`язку на повідомленні про вручення прізвища одержувача (повнолітнього члена його сім`ї), обов`язково має бути підпис одержувача: коли повідомлення про вручення поштового відправлення містить позначку «Вручити особисто»; коли внутрішній рекомендований лист містить позначку «Судова повістка». Таким чином, під час доставки реєстрованого листа з оголошеною цінністю і рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, що не містить позначку «Вручити особисто» або «Судова повістка», працівник пошти має зазначити в повідомленні про вручення прізвище одержувача (члена його сім`ї із зазначенням ступеня родинного зв`язку) і проставити галочку на полі «Вручено». У цьому випадку підпис одержувача (члена його сім`ї) на повідомленні про вручення не є обов`язковим. Отже, викладені вище положення спеціального закону регулюють порядок вручення адресатам поштових відправлень певного виду. У свою чергу, порядок надіслання поштового відправлення яке є предметом цього судового процесу, сторони врегулювали між собою пунктом 6.2 згаданого вище Договору про внесення змін №1 до договору іпотеки. Так, вказаною умовою угоди визначено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром або вручені особисто за зазначеними адресами сторін…Підтвердження факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, який підтверджує факт направлення або вручення, або отримання повідомлення. Із дослідженого та перевіреного у судовому засіданні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за Формою 119 (а.с. 84), вбачається, що відправник Чубко Ірина Сергіївна, в інтересах ФК «Інвент», 25 травня 2018 року надіслала адресатам [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] рекомендоване відправлення, яке 30 травня 2018 року отримав син [PERSON] , що засвідчено листоношею [PERSON] . Учасники процесу не заперечили, що у такому відправленні містилася письмова вимога Відповідача 2 до позивача [PERSON] в тридцятиденний термін усунути порушення умов згаданого вище Кредитного Договору №-38\\2007-МКБ від 17 жовтня 2007 року із повідомленням наслідків не виконання такої вимоги (а.с.78-79). Як вже зазначено вище, виходячи із змісту пояснень позивача, а також показів допитаних у судовому засіданні свідків, син адресата [PERSON] , як повнолітня і дієздатна особа, у визначеному законом порядку отримав згадане відправлення Відповідача 2, яке містило письмову вимогу, надіслане рекомендованим листом на адресу боржника, за адресою, яка зазначена у Договорі про внесення змін №1 до договору іпотеки - [ADDRESS] . Зважаючи на такі встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що як надіслання Відповідачем 2, так і вручення працівником пошти такого поштового відправлення позивачу було вчинено у відповідності до вимог закону і Відповідач 1, при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії правомірно взяв таке повідомлення до уваги. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №-755\\15905\\15-ц( провадження №-61-6553св18) від 18 квітня 2018 року (а. с. 85-89). Суд також відхиляє як необгрунтовані твердження сторони позивача про незаконність дій Відповідача 1 при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії, які полягали у реєстрації права власності на нерухоме майно за Відповідачем 2 без попереднього укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а лише на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке містилися у Договорі іпотеки, що на думку сторони позивача, не є, визначеною законом підставою для проведення такої державної реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (предмету іпотеки). У цій частині спірні правоідносини врегульовані наступним законодавством. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Нормами статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Пунктом 5.3 Договору про внесення змін до Договору іпотеки № 1 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття Іпотекодержателем права на таке звернення за вибором Іпотекодержателя здійснюється зокрема й на підставі Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у цьому Іпотечному договорі. Пунктом 5.5 Договору передбачено, що Іпотекодержатель обирає на власний розсуд спосіб захисту своїх порушених прав згідно із цим Договором і законодавством України. Порядок застосування Іпотекодержателем способів звернення стягнення здійснюється згідно Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів. Положення статті 5 цього Договору також містять розділ «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки», якими передбачено, що «…це Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається Сторонами Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та є правовою підставою для прийняття Іпотекодержателем рішення про набуття права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим Договором». … Для прийняття Іпотекодержателем предмету іпотеки у власність, Іпотекодержатель уповноважив Іпотекодержателя вчиняти будь-які інші дії, які є необхідними для набуття права власності на майно, у відповідності до вимог законодавства… ( а.с. 15-19, 254-262). Отже, твердження сторони позивача, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем може здійснюватися лише за згодою іпотекодавця та на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, є помилковою і суперечить нормам законодавства та умовами згаданого Договору про внесення змін до Договору іпотеки №-1. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №-826\\9658\\15 (адміністративне провадження №-К\\9901\\3238\\18) від 31 липня 2018 року (а. с. 90-92). Отже, у судовому засіданні стороною позивача не доведено належними й допустимими доказам, достатніми у їх логічному взаємозв`язку неправомірності дій Відповідача 1 - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовніра Івана Теодоровича та порушення ним норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 при вчиненні ним 10 липня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності (реєстрацію переходу прав власності) за Відповідачем 2 ТзОВ Фінансова компанія «ІНВЕНТ» на нежитлову будівлю, магазин з офісом, що розташований за адресою: [ADDRESS] А тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у цілому. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed