Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків у розмірі 156843,70 грн. та судовий збір у розмірі 1568,44 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач, згідно трудового договору № 02-05/20 від 16.05.2020 перебувала у трудових відносинах з позивачем, працювала на посаді продавця непродовольчих товарів з 19.05.2020. Також 16.05.2020 позивач уклав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність. 28.11.2020 була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 156843,70 грн. Відповідач визнала суму завданої шкоди позивачу та пообіцяла повернути суму боргу позивачу у добровільному порядку, про що надала розписку. Втім, борг у добровільному порядку відповідач не повернула та ухиляється від спілкування з позивачем. Ухвалою судді від 14.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої остання просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлена відповідач не з`явилась в судове засідання, відзив суду не надала та від неї не надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований, як фізична особа-підприємець, здійснює підприємницьку діяльність, основний вид економічної діяльності - надання інших індивідуальних послуг, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 049443. 16.05.2020 сторони уклали трудовий договір № 02-05\\20 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно умов якого працівник (відповідач) зобов`язана виконувати обов`язки продавця непродовольчих товарів з дотриманням правил техніки безпеки і охорони праці, виконувати: правила внутрішнього розпорядку; обслуговування покупців; пропозицію та показ товарів; допомогу у виборі товарів; виписування чеків; підготовку товарів до продажу, а фізична особа (позивач) зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 4800 грн. на місяць. Час виконання робіт встановлюється з 08-00 до 17-00 з перервою 1 год. Строк дії договору - безстроковий з 16.05.2020. Початок роботи - з 19.05.2020. Вказаний договір містить підпис відповідача. Згідно копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, позивач повідомив ГУ ДПС у Донецькій області про прийняття відповідача на роботу. Дата початку роботи 19.05.2020. 16.05.2020 позивач уклав з відповідачем договір про матеріальну відповідальність, згідно умов якого відповідач несе повну матеріальну відповідальність, пов`язану зі зберіганням та продажем наданих їй цінностей. Також відповідач зобов`язана приймати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей, при виявленні недостачі за підсумками інвентаризації, відповідач несе повну матеріальну відповідальність та зобов`язана негайно відшкодувати недостачу. Договір підписаний відповідачем. Згідно копії розпорядження ФОП [PERSON] від 28.11.2020, призначено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та каси у магазині « [INFO] », що по [ADDRESS] , у складі комісії ФОП [PERSON] , незалежний бухгалтер ревізор [PERSON] , незалежний бухгалтер ревізор [PERSON] , незалежний бухгалтер ревізор [PERSON] , матеріально-відповідальна особа [PERSON] . Відповідно до копії договорів про надання послуг № 115 від 28.11.2020, № 116 від 28.11.2020, № 11а від 28.11.2020, між позивачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , укладено договори про надання послуг з проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та розрахунків позивача. З копії інвентаризаційного опису від 28.11.2020 встановлено, що 28.11.2020 комісія у складі ревізорів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі розпорядження ФОП [PERSON] провели перевірку наявності товарно-матеріальних цінностей та каси за адресою: [ADDRESS] (Новогродівський міський ринок). За результатами перевірки виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 156843,70 грн. Згідно копії розписки та копії письмових пояснень відповідача, які містяться в матеріалах справи, остання визнала результати проведення інвентаризації та суму недостачі товарно-матеріальних цінностей, зобов`язалась відшкодувати позивачу завдані збитки. Згідно із статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, роботи по продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форми торгівлі та профілю підприємства (організації) входять до вказаного Переліку. Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону прав дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України), або на іншій особі, яка звернулась до суду з позовом про стягнення завданої шкоди. Враховуючи вказані вимоги закону, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що відповідачем не дотримано п. 1.2. договору про повну матеріальну відповідальність від 16.05.2020 щодо обов`язків відповідача бережно відноситись до ввіреним їй цінностям та вживати заходів до запобіганню збитків, що стало причиною виникнення збитків у загальній сумі 156843,70 грн. Робота, яку виконувала відповідач перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів, згідно умов трудового договору, входить до Переліку посад і робіт з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1568,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved