Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частини спадкової житлової квартири. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що 23.11.2001 року помер позивача батько-Чізмар [PERSON]. Після смерті батька позивача [PERSON], відкрилася спадщина в тому числі на спадкове майно, що складається із 1/4 (однієї четвертої) частини житлової квартири, що розташована в [ADDRESS], що стверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Виноградівською міською радою від 19.12.2000 року. На випадок своєї смерті, позивача батьком [PERSON], заповідального розпорядження залишено не було. В порядку ч.1 ст.1241, ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачем спадщину після смерті батька прийнято. При звернні позивача до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, державним нотаріусом було відмовлено по причині втрати оригіналу правовстновлюючого документа на спадкове майно, крім того, батьком позивача не було проведено державної реєстрації права власності на 1/4 (одну четверту) частини спадкової житлової квартири, у зв»язку з чим позивач не зміг представити нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу та [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій. Позивачем [PERSON], подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №12(8566) від31.03.2018 року, про втрату вище вказаного правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому, у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, державним нотаріусом позивачу було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що позов визнає. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що позов визнає. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що позов визнає. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що позов визнає. Обстеживши матеріали справи, з врахуванням того, що відповідачі позов визнали повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2001 року помер позивача батько-Чізмар [PERSON] (а.с.5,8). Після смерті батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на спадкове майно, що складається із 1/4 (однієї четвертої) частини житлової квартири, що розташована в [ADDRESS], що стверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Виноградівською міською радою від 19.12.2000 року (а.с.22). Вартість спадкового майна, згідно до Довідки Виноградівського КП «Виноградівське РБТІ» від 28.02.2018 року за №172, становить 233543 грн., а відповідно вартість 1/4 частини такої, становить 58385 грн. 75 коп. На випадок своєї смерті, позивача батьком [PERSON], заповідального розпорядження залишено не було. В порядку ч.1 ст.1241, ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачем спадщину після смерті батька прийнято. При звернні позивача до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, державним нотаріусом було відмовлено по причині втрати оригіналу правовстновлюючого документа на спадкове майно, крім того, батьком позивача не було проведено державної реєстрації права власності на 1/4 (одну четверту) частини спадкової житлової квартири, у зв»язку з чим позивач не зміг представити нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу та [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій (а.с.23). Позивачем [PERSON], подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №12(8566) від31.03.2018 року, про втрату вище вказаного правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.21). У відповідності до ч.1 ст.182 ЦК України- право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі статтею 331 цього Кодексу, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 4. 15. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок) передбачено, що, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18. глави 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, державним нотаріусом позивачу було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується відмовою нотаріуса від 23.01.2018 року за №9/01-16. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідачі по справі- дідо [PERSON], дві баби позивача-Чізмар М.І. та [PERSON], а також мати-Чізмар Л.Є., спадщину за спадкодавцем [PERSON] не прийняли, крім того, не заперечують проти визнання за позивачем права власності на 1/4 (одну четверту) частини вищезазначеної спадкової житлової квартири, що залишилася після смерті [PERSON] Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Таким чином, для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved