Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 03.06.2020 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики про надання у борг 20 000 доларів США, визначено розмір щомісячних платежів (процентів) за правомірне користування коштами «в сумі 300 доларів США», встановлено строк їх сплати - «до 05 числа кожного місяця» та визначено строк повернення отриманих у борг грошових коштів в іноземній валюті в повному обсязі та своєчасно - до 03.06.2021р. На підтвердження укладання договору позики відповідачем видано розписку, у якій окремо зазначено, що останню слід вважати договором займу. Укладаючи 03.06.2020р. договір позики, відповідач повідомила, що необхідність взяти у борг у позивача грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20 000 доларів США зумовлена настанням 12.06.2020р. строку виконання основного зобов`язання за договором кредитної лінії, що укладений між нею та ПАТ «Державний Ощадний банк України» 17.06.2017р., розмір основного зобов`язання 500 000 грн., виконання договору кредитної лінії забезпечено заставою (іпотекою) її власного магазину. Укладаючи договір позики, відповідач гарантувала своєчасне та належне виконання умов договору позики, посилаючись на те, що використає кошти для погашення зобов`язань перед банком за договором кредитної лінії, а відтак, подальша її підприємницька діяльність нічим не буде обтяжена і дасть можливість отримувати певний дохід, достатній для належного та своєчасного виконання умов договору позики. Однак магазин відповідача все ще перебуває у заставі банку, окрім того, інше майно також перебуває в іпотеці банків, а тому запевнення відповідача, що отримані у борг кошти сприятимуть звільненню від обтяжливих зобов`язань перед банком та гарантовано даватимуть можливість і позичальнику і позикодавцю отримувати вигоду від відносин позики - вже не відповідають дійсності. На момент укладання договору позики, обставини, пов`язані із запровадженням в Україні карантинних заходів та суворі обмеження щодо здійснення торгівлі непродовольчими товарами безпосередньо у магазинах - вже не діяли, тож відповідач, що порушила умови договору позики, могла об`єктивно оцінювати і оцінювала усі ризики, що могли призвести до невиконання договору позики, так як мала досвід торгівлі понад 25 років. [PERSON] умови договору позики не виконує. В рахунок плати за користування коштами за спірним договором, 02.11.2020р. позивачем прийнято від чоловіка відповідача 100 доларів США та 1850 грн. (загалом еквівалент 165 доларів США), 11.02.2021 року отримано 16900 грн. (еквівалент 600 доларів США), про що зазначено на зворотному боці розписки від 03.06.2020р., записи скріплено підписами. Розмір процентів за правомірне користування коштами позики за згодою сторін за 6 місяців дії договору становить 1800 доларів США. Відповідачем сплачено значно меншу суму процентів, чим позивачу завдано шкоду (неодержанні доходи), яка завдана невиконанням умов договору позики. Тож, співвідношення завданої шкоди з тим, що міг очікувати позивач від виконання договору, свідчить на користь наявності підстав для розірвання договору позики з підстав ч. 2 ст. 651 ЦК України. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.03.2021 року, прохає суд розірвати Договір позики від 03.06.2020р., укладений між [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 03.06.2020р. у сумі 20 000 доларів США еквівалент 571 166 (п`ятсот сімдесят одна тисяча сто шістдесят шість) грн. 00 коп. на день звернення з позовом до суду та заборгованість по сплаті процентів за правомірне користування коштами за весь період користування коштами, що станом на 04.03.2021р. становить 1635 доларів США, еквівалент 46 127 (сорок шість тисяч сто двадцять сім) грн. 35 коп. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, [PERSON] надала суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити. Питання розподілу судових витрат буде вирішуватись після ухвалення рішення суду. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечують. Відповідачем до суду надісланий відзив, згідно якого вона стверджує, що позивач в позові зазначив, що йому були виплачені 300 доларів США процентів за червень 2020 року, зразу ж після написання розписки. Ніякого передавання грошових коштів у сумі 20000 доларів США саме 03.06.2020 року не було. Дані кошти у позивача вона брала в борг, але ще в 2013 році, на таких же умовах як і в розписці від 03.06.2020 року. За взаємною згодою, кожен рік боргова розписка нею поновлювалася і на протязі більше 7 років вона щомісячно виплачувала [PERSON] проценти за користування його грошовими коштами в середньому в сумі 300 доларів США за місяць. Всього за 7 років до 03.06.2020 року йому нею було виплачено 24300 доларів США. Позивачу нею не могла бути нанесена істотна шкода, оскільки після 03.06.2020 року вона сплатила йому відсотки за користування грошовими коштами за червень, липень, серпень 900 доларів США та 1000 грн., за листопад 2020 року 100 доларів США та 1850 грн. Всього 1000 доларів США та 2850 грн. (100 доларів США). Вже після подачі позову в лютому 2021 року позивач отримав від неї 600 доларів США. Тільки процентами за 2013 - 2020 роки нею виплачено 25400 доларів США (24300 +1 100), тобто перекрита сума основного боргу плюс 5400 доларів США, а згідно позову вона ще винна 21 800 доларів США, строк повернення яких 03.06.2021 року. Нею не виплачені відсотки тільки за вересень, жовтень 2020 року, всього 600 доларів США. З позивачем вона перебуває в добрих відносинах, які і стали підставою для тривалих відносин (з 2013 року), пов`язаних із позикою грошових коштів у іноземній валюті. Причиною нестабільної сплати нею процентів по борговому зобов`язанню на протязі останніх 6 місяців об`єктивні, а саме відсутність торгівлі у магазині, що пов`язане зі всесвітньою пандемією та відповідними карантинними обмеженнями, вона ніяк не могла об`єктивно оцінювати ризики, що могли призвести до невиконання договору позики. Борг по борговій розписці вона визнає, не відмовляється від нього, однак перед зверненням до суду [PERSON] мав надіслати їй письмову претензію рекомендованим поштовим, що ним не зроблено. Звернення до суду можливе у випадку, коли існують докази відмови боржник повернути позичені кошти (майно) або дата повернення прострочена. У відзиві відповідач прохала залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 03.06.2020 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у борг у позивача 20000, 00 доларів США. За використання вказаних коштів відповідач зобов`язалась сплачувати щомісячно до 05 числа кожного місяця [PERSON] суму в розмірі 300 доларів США. Кошти в повному обсязі [PERSON] зобов`язалась повернути до 03.06.2021 року, що підтверджується розпискою від 03.06.2020 року. Факт укладення договору позики від 03.06.2020 року сторонами не заперечувався. На зворотному боці вищевказаної розписки зазначено, що відповідачем [PERSON] сплачено [PERSON] : 02.11.2020 року 100 доларів США та 1850 грн., 11.02.2021 року 16900 грн., що підтверджується підписами обох сторін. Згідно розписки від 11.02.2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти за невиплаченими відсотками згідно боргу за: червень 2020 року - 300 доларів США, липень 2020 року - 300 доларів США, серпень 2020 року - 300 доларів США. За дані виплачені відсотки [PERSON] претензій не має. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як убачається з матеріалів справи, розписка від 03.06.2020 року містить дані щодо отримання грошей [PERSON] із зобов`язанням їх повернення, сплати відсотків та дати отримання коштів, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Ч. 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Зі змісту ст.652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах. Зі змісту договору позики вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов. Між тим, відповідач [PERSON] умови договору позики від 03.06.2020 року належним чином не виконує, проценти за шість місяців за договором не сплачувала та суму позики до теперішнього часу позивачу не повернула. Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами із боку відповідача. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до [PERSON] про розірвання договору позики від 03.06.2020 року, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань(несплати процентів за майже шість місяців), ці обставини не спростовано відповідачем, отже в цій частині позов суд задовольняє. А оскільки позика надавалась на дванадцять місяців, несплата відповідачем процентів за половину строку користування коштами, є істотним порушенням умов договору. Щодо позовних вимог про стягнення суми позики та процентів користування ними суд виходить з наступного. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з розписки від 03.06.2020 року за використання грошових коштів в розмірі 20000,00 доларів США відповідач зобов`язалась сплачувати щомісячно до 05 числа кожного місяця [PERSON] суму в розмірі 300 доларів США. Відповідач [PERSON] умови договору позики від 03.06.2020 року належним чином не виконує, за період з 03.09.2020 року по 03.03.2021 року має заборгованість за договором позики в розмірі 20000 доларів США (еквівалент 571 166,00 грн. на дату подання позову) та заборгованість за щомісячними процентами за користування коштами в розмірі 1635 доларів США (еквівалент 46 127,35 грн. на дату подання позову). Твердження відповідача [PERSON] щодо наявності договірних стосунків між нею та позивачем з 2013 року не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не надано суду жодних доказів на підтвердження даних обставин. Суд не приймає в якості допустимого доказу копію розрахунку сплачених грошових коштів(відсотків) згідно розписки ща період з 2013 року по 2021 рік, оскільки вказаний розрахунок складений в односторонньому порядку відповідачем і не підтверджений підписом позивача. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 03.06.2020 року не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми позики та процентів підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Питання розподілу судових витрат буде вирішуватись позивачем на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України після ухвалення рішення суду, про що заявлено у клопотанні представника позивача від 16.04.2021 року.

Outcome: approved