Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою у звязку з несвоєчасним виконання грошового зобовязання. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 04 травня 2013 року у сумі 137\~124 грн. 78 коп.; заборгованість за договором позики від 14 серпня 2013 року у сумі 57\~705 грн. 11 коп. та судові витрати у вигляді оплати судового збору при подачі позову в сумі 1948 грн. 29 коп. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Так, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.\~ У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (ст. 74 ЦПК України). На підставі викладеного вище, враховуючи факт належного повідомлення відповідача про слухання справи, суд щі згоди позивача, проводить розгляд справи у заочному порядку, що в даному випадку повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що 04 травня 2013 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, на виконання умов якого у той же день, тобто 04 травня 2013 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 125 850 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США за курсом НБУ. Згідно умов Договору позики від 04 травня 2013 року грошові кошти були передані відповідачу на строк до 25 серпня 2013 року. У встановлений Договором позики від 04 травня 2013 року строк відповідач не повернув позивачу вказану суму позики. 14 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, на виконання умов якого у той же день, тобто 14 серпня 2013 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 53 000 грн. Згідно умов Договору позики від 14 серпня 2013 року грошові кошти були передані відповідачу на строк до 04 вересня 2013 року. Ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення умов Договорів позики від 04 травня 2013 року та 14 серпня 2013 року та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув позивачу суму позики та відсотки. Відповідно до вимог ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми боргу за договором позики від 04.05.2013 за період з 26 серпня 2013 року по 19 серпня 2016 року (1090 днів), що складає 11 274 грн. 78 коп. (125 850,00 *3%/365дн.*1090). Крім того, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми боргу за договором позики від 14 серпня 2013 року за період з 05 вересня 2013 по 19 серпня 2016 року (1080 днів), що складає 4 704 грн. 66 коп. (53 000*3%/365дн.*1080). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу обґрунтованим та таким що підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 88 ЦПК України).

Outcome: approved