Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою , в якій просив стягнути з відповідача, Державного малого підприємства «Водозабір» додаткові кошти через затримку розрахунку при звільненні, а також 10 000 грн. моральної шкоди. Вказує, що рішення Сарненського районного суду від 23.11.2012 року про стягнення на його користь розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 01.01. 2014 року не виконане. Таким чином, на вказану дату сума компенсації час затримки розрахунку при звільненні зросла на 41472, 42 грн. і в загальному складає 74532,42 грн. Крім того, позивач зазначає, що ніс додаткове моральне, психологічне та матеріальне навантаження , у зв'язку з чим просить стягнути моральну шкоду , оцінені ним у 10000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги щодо стягнення на його користь 41472, 42 грн. середнього заробітку за додатковий час затримки розрахунку станом на 01.01.2014 року та просив стягнути 10 000 грн. моральної шкоди, яка йому заподіяна порушенням його трудових прав, а також судові витрати у справі. Відповідач, ДМП «Водозабір» в особі голови ліквідаційної комісії Полупан В.М. у судове засідання не з'явився, проте, надав суду письмові заперечення щодо позовних вимог. Зазначив, що позивач, виконуючи обов'язки директора ДМП «Водозабір» не вжив заходів до покращення діяльності ДМП «Водозабір» , не зміг забезпечити виплату собі заробітної плати, в подальшому звільнився за власним бажанням 01.08. 2011 року. Стверджує, що обов'язок із виплати заробітної плати покладено на керівника підприємства, яким був [PERSON], тому невиплата заробітної плати мала місце з його вини. Крім того, рішенням суду від 23.11. 2012 року на користь позивача вже стягнуто 33060 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі п. 2 ст. 205 ЦПК України просив закрити провадження за позовом у зв'язку з тим, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до наказу міністра № 83-п від 29.03.2011 р. [PERSON] працював на посаді виконуючого обов»язки директора ДМП «Водозабір» Рівненської обл., звільнений з посади наказом міністра № 166-п від 01.08.2011 р. Період роботи позивача на ДПМ «Водозабір» не суперечить записам про його трудовий стаж та обійманій ним посаді у його трудовій книжці. Згідно довідок ДМП «Водозабір» станом на 01.07.2013 року та 01. 02. 2014 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 8818 грн. Заходів щодо ліквідації вказаної заборгованості відповідач не вживав, що суперечить положенням ст.ст. 116,117 КЗпП України, відповідно до яких виплата всіх сум при звільненні провадиться в день звільнення, а в разі невиплати належних сум працівникові виплачується його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. З наданого позивачем розрахунку сум, що підлягають стягненню на його користь вбачається, що станом на 01.01. 2014 року складає 74532, 42 грн., з яких за додатковий час затримки розрахунку з 23.11.2012 року по 01.01. 2014р. - 41472, 42 грн. З наведених підстав суд вважає дану вимогу обгрнутованою. В той же час вимога щодо стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 грн. підлягає задоволенню частково, з огляду на надані позивачем пояснення в обгрунтування позову, а також положення ст. 23 ЦК України. Судові витрати у розмірі 414, 72 грн. підлягають стягненню повністю. На підставі ст. ст.115 - 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial