Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 18 листопада 2017 року та посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., згідно якого відповідач позичила у нього 285 000 грн., 100 000 грн. з яких зобов`язувалася повернути до 18 лютого 2018 року, а інші 185 000 грн. - до 18 листопада 2018 року. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики не виконала, позичених коштів не повернула, уникає зустрічей із [PERSON] , не відповідає на телефонні дзвінки. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 285 000, 00 грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 2 850,00 грн. Відповідач [PERSON] письмового відзиву щодо позову не подавала. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Мозіль С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що у зв`язку із складним матеріальним становищем вона не змогла повернути взяті у позику кошти. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно договору позики серії НМТ 807722 від 18 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., реєстровий номер - 3894, [PERSON] позичила у [PERSON] 285 000 грн., з яких - 100 000 грн. зобов`язувалася повернути до 18 лютого 2018 року, а решту - 185 000 грн. до 18 листопада 2018 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання грошових коштів в розмірі 285 000 грн. [PERSON] від [PERSON] обумовлено п.1 договору позики, де сторони підтверджують факт передачі в момент підписання договору позики, грошових коштів в розмірі 285 000 грн. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] повернула позивачу 3000 грн., що визнається ним у судовому засіданні. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 від 08.06.2016 р. у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду та до ухвалення рішення судом, відповідач не виконала зобов`язання за договором позики належним чином, оскільки не повернула отримані від нього кошти в сумі 282 000, 00 грн. Крім цього, суд зазначає, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт неналежного виконання взятих на себе зобов`язань, повернувши позивачу із 285 000 грн. взятих у борг коштів лише 3000 грн.. Таким чином, судом встановлено, що мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу в розмірі 282 000, 00 грн.. Судові витрати у вигляді судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] в користь позивача, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 820,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial