Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Авентус України» та просить суд визнати виконавчий напис № 10081 від 08.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. про стягнення з нього несплачених в строк відповідно до умов кредитного договору грошових коштів в сумі 12\~367,20 грн, стягнувши з відповідача моральну шкоду в сумі 20\~000,00 грн., посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог зазначено, що вважає виконавчий напис таким, що вчинений з грубим порушенням Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. До того ж заборгованість повинна бути безспірною, що є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Він не отримував жодної письмової вимоги, відтак встановити безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, не вбачається можливим. При цьому при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону, оскільки розрахунок заборгованості був зроблений відповідачем одноособово, без врахування думки та позиції позивача, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Тому з метою захисту порушених прав. просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року за заявою позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 10081 від 08 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості в сумі 12367,20 грн у виконавчому провадженні № 62801583. В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки. До суду надійшов відзив на позов ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 37-41), в обґрунтування якого зазначено, що на підставі укладеного між сторонами договору № 1212779 від 27.08.2019 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідачу 27.08.2019 здійснено переказ коштів шляхом перерахування на банківську картку. Яку вказано позивачем в заяві на отримання кредиту. Сторони погодили істотні умови кредиту строк договору 30 днів, знижену та стандартну відсоткову ставку, тощо. 22.05.2020 за вих.. № 1212779-5-2020 позивачу було направлено письмову вимогу про усунення порушень, де зазначено суму заборгованості та проінформовано про наслідки невиконання кредитних зобов`язань. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано кредитний договір, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості та копія довіреності представника. Таким чином, Товариством надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність суми заборгованості позивача перед відповідачем, що підтверджується наданою нотаріусу випискою з особового рахунку за кредитним договором № 1212779. Позивачем же не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування свого позову щодо факту підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом. Витрати на правничу допомогу відповідач вважає завищеними та безпідставними, оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатських об`єднанням «Лекс Гранд». Стосовно моральної шкоди, то враховуючи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями та заподіяною шкодою, не встановлено вини Товариства, нічим не підтверджено, що Товариством завдано моральної шкоди позивачу, тому відсутні підстави для такої компенсації. В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначено, що твердження відповідача про направлення позивачу 22.05.2020 вимоги не відповідає дійсності, оскільки згідно даних із сайту Укрпошти, станом на 22.01.2021 відправлення за номером 0231725331861 на даний час відсутні, тобто не зареєстровані в системі. Тому відповідач надав неіснуючий номер відправлення та вводить суд в оману. До того ж в переліку документів, наданих нотаріусу, відсутня вимога про усунення порушень від 22.05.2020, тобто вона взагалі не надавалась приватному нотаріусу. Докази понесених витрат на правничу допомогу позивач має право подати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Щодо моральної шкоди, то позивач просить її відшкодувати на підставі ст.. 1167 ЦК України, тому вважає, що відповідачем у своєму відзиві на позов не спростовано висновки позивача, а лише підтверджено їх відсутністю належних доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається відповідач в своєму відзиві. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості за період з 05 лютого 2020 року по 22 травня 2020 року, в сумі 11\~567,20 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 3\~400,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7\~160,40 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 1\~006,80 грн. (а.с. 91 копія виконавчого напису). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (постанова Верховного СудуУкраїни від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 по справі № 305/2082/14-ц (№ в ЄДРСР 87857851) дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Тобто вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Гораєм О.С. направлено на адресу суду копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 10081 від 08 липня 2020 року, а саме копії: оспорюваного виконавчого напису; довідки про ідентифікацію клієнта; договору № 1212779 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 27.08.2019; заяви про вчинення виконавчого напису; виписки з особового рахунку за вказаним кредитним договором та список згрупованих потових відправлень рекомендованих листів від 28.05.2020, щодо направлення поштового повідомлення [PERSON] на адресу: [ADDRESS] . У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Доказів на спростування зазначеної суми боргу, надання підтвердження погашення суми кредиту, або наявності боргу в меншій сумі, позивачем до суду не надано, що спростовує доводи позивача про спірність суми заборгованості: відповідно до суми заборгованості, позивачем не сплачено жодного платежу, що спростовує його доводи, викладені в позові та відповіді на відзив. Крім того, відповідно до розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями: для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Надані документи нотаріусу стягувачем надано. Посилання позивача на пункт 1 вказаного Переліку є помилковим, оскільки стосується іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Стосовно відсутності відомостей про направлення вимоги боржнику, то відомості офіційного сайту «Укрпошта» які містять інформацію про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюються та зберігаються в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації (пункт 122 Правил поштового зв`язку), а тому відсутність на офіційному веб-сайті Укрпошти відомостей про поштове відправлення не є підставою вважати, що відповідна кореспонденція не надсилалася на адресу позивача (постанова Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 910/10275/20). Як встановлено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З справи вбачається, що позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні вимогах, оскільки незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, крім тверджень позивача, нічим об`єктивно не підтверджена. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Відповідно до положень ст. 22 Закону України, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19), тому судовий збір в сумі 908,00 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає скасувати дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 01 жовтня 2021 р.

Outcome: dismissed