Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання за ним права приватної власності на спадкове майно. Вимоги заявника мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій оскільки заповіт посвідчений в 2004 році та зареєстрований в реєстрі за № 164 секретарем виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, на ім'я [PERSON], на все майно від імені [PERSON], складений з порушенням вимог щодо його форми, а саме повідчувальний напис на заповіті не містить повну дату посвідчення заповіту, що передбачено статтею 1257 Недійсність заповіту, та заповіт складений російською мовою всупереч Закону України Про мови. Від позивача надійшла заява, в якій вимоги позову, останній підтримав повністю та просив суд здійснювати розгляд без його участі. Від Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області надійшов лист в якому орган місцевого самоврядування позовні вимоги визнав повністю та клопотав про можливість розгляду справи без участі його представника. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 49, 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: [INFO] року у віці 53 років помер [PERSON], місцем його смерті є Донецька область Великоновосілківський район село Новопертиківка, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.11.2004 року серії [NUMBER], видане виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 9). Згідно державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданий Новопетриківською сільською радою 18.09.2003 року у власності [PERSON] перебувала на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 4,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за межами населених пунктів Новопетриківської сільської ради, Великоновосілківського району, Донецької області (а.с. 11). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER] від 04.03.2018 року [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 4,4750 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за межами населених пунктів Новопетриківської сільської ради, Великоновосілківського району, Донецької області (а.с. 13-17). Згідно заповіту посвідченого в 2004 році та зареєстрований в реєстрі за № 164 секретарем виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, на ім'я [PERSON], спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема земельну ділянку. Згідно довідки виконкому Новопертиківської сільської ради від 04.03.2019 року № 354 на день смерти яка настала [INFO] року[PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Інших спадкоємців у [PERSON] не має. Наявніть у заповіті помилок та його складання іноземною мовою, перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а тому стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про захист його майнових прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст.ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і неприпинилися внаслідок його смерті. Стаття 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом . Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так виходячи із змісту наведених норм і відповідно до встановлених у даній справі обставин, неможливість здійснити процедуру щодо реєстрації права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності з діючим законодавством, звернувся щодо прийняття спадщини у встановлені законодавством України строки, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлений можливості, у звязку з тим, що незалежно від його волі виникли обставини, які унеможливлюють нотаріально посвідчити процедуру прийняття позивачем спадкового майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved