Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку як частку у спільному майні подружжя та на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивує тим, що йому та його покійній дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя належав житловий будинок № 28 по вул. Богданова в смт. Торчин Луцького району Волинської області. Вказаний житловий будинок був побудований в період шлюбу, оскільки шлюб укладено 11 лютого 1951 року, а будинок побудований в 1960 роках, на виділеній земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1200 га. Вся документація по будівництву будинку виготовлялась на імя покійної дружини. В звязку перейменуванням вулиць у 1992 році, рішенням виконкому Торчинської селищної ради було змінено адресу вказаного вище будинку, на даний час це вул. Луцька будинок № 30. 21 січня 1996 року дружина позивача померла про, що в книзі реєстрації актів про смерть виконкомом Торчинської селищної ради зроблено запис № 8. На випадок смерті покійна заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла ? частина житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин Луцького району Волинської області, яка належала покійній так, як інша ? частина, належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час виникнення даних правовідносин. Вказує, що житловий будинок за життя покійної дружини не був зареєстрований у встановленому законом порядку, тобто на нього відсутні правовстановлюючі документи. На момент смерті дружини позивач постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, наші спільні діти, на момент смерті матері у спадковому будинку зареєстровані не були та на протязі шестимісячного терміну заяви про прийняття спадщини не подавали. Просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин Луцького району Волинської області, як на частку у спільному майні подружжя та на ? частку даного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON]. В судове засідання представник позивача не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15 травня 1957 року [PERSON] та [PERSON] був побудований житловий будинок. Даний факт також підтверджується дослідженими в судовому засіданні викопіровкою із будівельного кварталу від 07 жовтня 1974 року та справкою Луцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 червня 1960 року. Відповідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з тим, до 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 ст. 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як встановлено судом, житловий будинок № 28 по вул. Богданова смт. Торчин Луцького району Волинської області, в подальшому в 1992 році, рішенням виконкому Торчинської селищної ради було змінено адресу вказаного вище будинку, на даний час це вул. Луцька будинок № 30, був побудований до 1998 року. Оскільки, на момент створення житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин (до 29 червня 1998 року) законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації прав власності на нерухоме майно, а тому дана нерухомість набута спадкодавцем у власність з дотриманням установленого порядку набуття. Відповідно до ст. 22 кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи вищенаведене, ? частина житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин, належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. 21 січня 1996 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть 1-ЕГ № 002100. Таким чином, після смерті останньої відкрилась спадщина на житловий будинок № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин Луцького району Волинської області. Статтею 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], як її чоловік. Також встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], які в установленому порядку спадщину не прийняли. Фактично позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується копією довідки виданої виконкомом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин Луцького району Волинської області, як на частку у спільному майні подружжя та на ? частку житлового будинку № 30 по вул. Луцькій в смт. Торчин Луцького району Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла 21 січня 1996 року.

Outcome: approved