Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому, уточнивши позовні вимоги, просить виділити йому в користування житлову кімнату площею 10 кв.м. у квартирі [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні даною квартирою шляхом вселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником 1/2 ідеальної частики квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником спірної квартири є відповідач по справі - [PERSON], який чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні, володінні та розпорядженні належним йому майном. Із приводу цього, 22.11.2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким зобов»язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] в дану квартиру. Однак, відповідач, до сьогоднішнього дня, рішення суду не виконав та створює умови, які перешкоджають позивачу реалізувати своє право власності на належну йому на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно витягу про державну реєстрацію прав №27966177, виданого 11.11.2010 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON], на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2010 р., на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Іншим власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], являється - [PERSON]. У судовому засіданні із пояснень позивача та свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON], який є співвласником квартири [ADDRESS], чиняться перешкоди відповідачем у користуванні спірною квартирою шляхом його не допуску до вказаного житла, відтак він позбавлений можливості користуватися нею, оскільки [PERSON] змінив замки у вхідних дверях та не дав позивачу ключів від квартири. При неодноразових навідуваннях до квартири, дверей ніхто не відчиняє. Як вбачається із актів складених представниками ДП «Комунальник-3» ГТОВ «Мрія» від 15.05.2014 р., 26.05.2014 р. та 13.06.2014 р. інший співвласник спірної квартири [PERSON] не допускає позивача до житлового приміщення, що свідчить про чинення останньому перешкод у його користуванні. В силу вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом вселення. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення підлягають до задоволення. Крім цього, суд вважає, слід виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved