Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив та просив стягнути з ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» на його користь: заробітну плату за період з 19.09.2016 р. по 15.11.2016 р., що становить 2580,62 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2016 р. до часу винесення судового рішення по справі, станом на 16.07.2017 р. ця сума становить 16000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 7200,00 грн. та поштові витрати в сумі 38,36 грн.; зобов'язати ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. В обґрунтування позову вказує, що був прийнятий на посаду техніка з налагодження і випробувань ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» з 19.09.2016 р. з окладом 10000,00 грн. щомісячно. Приступивши до виконання своїх обов'язків він був відряджений в м. Чернігів в період з 10.10.2016 по 08.11.2016 р. для проведення робіт згідно умов договору між ним та ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» №1607000898 від 29.07.2016 року. Всі документи по виконаній роботі ним були передані керівнику групи [PERSON], в складі якої він працював. Однак заробітної плати не отримав, що спонукало його написати 28.11.2016 р. заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, яку він направив поштою на адресу відповідача, а останній отримав її 29.11.2016 р. Наказ про звільнення його з роботи відповідачем був виданий 15.12.2016 р., однак не був проведений розрахунок по заробітній платі та не була видана трудова книжка. Позиваач вважає, що його права порушені у зв'язку з невиплатою належних при звільненні працівнику сум та видачі працівнику трудової книжки, тому роботодавець зобов'язаний сплатити йому середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу до дня прийняття судового рішення. Також позивач вказав, що з метою захисту своїх порушених прав він був змушений звернутись до адвоката для отримання правової допомоги у цій справі. За надані адвокатом послуги ним було сплачено 7200 грн., які також необхідно стягнути з відповідача, як і 38,36 грн., які були сплачені позивачем за відправку заяви про звільнення відповідачу. 27.03.2017 р. представник ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач готовий негайно вручити позивачу його трудову книжку і ознайомити його з наказом №21-К від 15.11.2016 р. про звільнення, а також видати нараховану йому заробітну плату за жовтень-листопад 2016 р. в сумі 2580,62 грн. Решту позовних вимог відповідач вважає необґрунтованими і безпідставними і просить суд відмовити в їх задоволенні. Обгрунтовуючи надані заперечення вказав, що з 19.09.2016 р. [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» на посаду техніка з налагодження і випробувань з окладом згідно штатного розпису, про що був виданий Наказ №15-К від 19.09.2016 р. «Про прийом на роботу», на підставі заяви позивача. Трудовий договір з позивачем в письмовій формі ніколи не укладався. Посадовий оклад позивача (як техніка з налагодження і випробувань) становив 2000,00 грн. Заробітна плата за вересень 2016 р. була виплачена позивачу в розмірі пропорційно до відпрацьованого часу в сумі 855,86 грн., а отже твердження позивача про те, що за період роботи жодних коштів в рахунок заробітної плати ним отримано не було, є неправдивими. Представник відповідача вказує, що на підставі наказу директора ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» від 07.10.2016 р. №27-ВД позивача було відряджено з 10.10.2016 по 08.11.2016 р. до Чернігівського ЛВУМГ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» з метою виконання першого етапу робіт по Договору №1607000898 від 29.07.2016 р. «Послуги щодо технічного випробування та аналізування (послуги з технічних випробувань (комплексне обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану газопроводів) 021:2015-71632000-7 Послуги з технічних випробувань). За дорученням ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» під час перебування в указаному відрядженні позивач повинен був провести польові роботи з комплексного обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану газопроводів в межах Чернігівського ЛВУМГ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» та здійснити необхідні технічні вимірювання. Разом з тим, за результатами вказаного відрядження ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» так і не було отримано від позивача вищезазначених відомостей про проведені роботи. Позивач жодного разу не з'являвся на роботі після закінчення відрядження. Представник відповідача зазначає, що 14.11.2016 р. до відповідача надійшла заява позивача з проханням звільнити його з роботи за власним бажанням з 15.11.2016 р. Наказом №21-К від 15.11.2016 р. було звільнено позивача з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Тому незрозуміло, чому позивач вважає, що його було звільнено 16.12.2016 р. Представник відповідача вказує, що в день звільнення, 15.11.2016 р., позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 2580,62 грн. за жовтень і листопад 2016 р. Враховуючи, що в день звільнення позивача на роботі не було, він був повідомлений в телефонному режимі про необхідність з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки, ознайомлення з наказом про звільнення і отримання нарахованої йому заробітної плати. Позивач повідомив, що з'явиться через декілька днів, однак так і не з'явився і перестав виходити на зв'язок. Представник відповідача зазначає, що 29.11.2016 р. на адресу відповідача надійшла заява позивача датована 28.11.2016 р., в якій останній просив його звільнити з займаної посади з 28.11.2016 р., а також просив направити на адресу його проживання розрахунок при звільненні і його трудову книжку «замовним» листом. 05.01.2017 р. позивачу було направлено поштою за його адресою (рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням) лист, до якого було додано трудову книжку позивача та суму розрахунку при звільненні в розмірі 2580,62 грн. Однак зазначене поштове відправлення з невідомих причин не було отримано позивачем та повернуто відповідачу за закінченням терміну зберігання. Представник відповідача вказує, що позивач повідомлявся про можливість отримати трудову книжку, відповідач жодним чином не перешкоджав позивачу, однак останній наданою йому можливістю не скористався. Відтак, вина відповідача в затримці видачі трудової книжки відсутня. Представник відповідача також вказує, що позивачем не надані докази того, чи дійсно мав місце вимушений прогул внаслідок затримки видачі трудової книжки, зокрема: чи дійсно з часу звільнення - 15.11.2016 р. позивач не був працевлаштований, чи подавав він заяви про прийняття на роботу, чи було йому відмовлено в прийнятті на роботу саме з мотивів відсутності трудової книжки. В зв'язку з викладеним представник відповідача вважає безпідставними вимоги позивача щодо виплати йому середнього заробітку за вимушений прогул. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат в частині витрат на правову допомогу в розмірі 7200 грн. представник відповідача також вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано належних документальних доказів в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу. Представник відповідача вказує, що позивачем не надано доказів, що [PERSON], з яким позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 06.02.2017 р., є адвокатом. Звіт (акт) про виконання договору адвокатом [PERSON] від 07.02.2017 р. не підтверджує фактичні витрати на правову допомогу позивача. Так, вказаний звіт містить лише підпис підпис адвоката і не містить підпису позивача, а відтак не підтверджує прийняття вказаних послуг позивачем. Також звіт підписаний 07.02.2017 р., але містить інформацію щодо надання правової допомоги позивачу за період з 06.02.2017 по 06.05.2017 р., тобто складений «наперед» до фактичного надання послуг. При цьому, пункт 3 Звіту передбачає участь адвоката в трьох судових засіданнях, що є виключно припущенням адвоката, оскільки на час його складання судом навіть не було відкрито провадження по справі. Крім того, вказує представник відповідача, надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордера №10 від 07.02.2017 р. не є належним доказом на підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки не містить всіх реквізитів документу, а саме не зазначено найменування особи, що видала таку квитанцію, відсутня печатка, не зазначено суму коштів прописом. Посилаючись на ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», представник відповідача вказує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 640 грн. за 1 год. (1600,00 грн. *40%/100% = 640,00 грн./год). Таким чином, навіть якщо взяти до уваги наданий позивачем звіт про виконання договору адвокатом [PERSON], то загальна кількість годин, витрачених на надання правової допомоги позивачу становить 8 годин, а отже граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу позивачеві в будь-якому разі не може перевищувати 5120,00 грн. (640,00 грн. * 8 год. = 5120,00 грн.) В судове засідання позивач [PERSON], а також його представник не з'явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі і без участі його адвоката; просив винести заочне рішення. Представник відповідача ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ», а також третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили. Судові повістки, надіслані на останні відомі суду адреси їх місця проживання або місцезнаходження, повернулись без вручення адресатам, що свідчить про їх відсутність за останніми відомими місцями проживання чи знаходження, заяв про зміну свого місця проживання або місцезнаходження учасники справи суду не надавала, тому, в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України, вони вважаються повідомленими належним чином про час і місце слухання справи. Допитаний під час судового розгляду справи в якості свідка [PERSON] пояснив, що з позивачем разом працював в ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ», позивач працював у його бригаді техніком з налагодження і випробувань. Бригада була прийнята на роботу 18.09.2016 р., трудові угоди їм не видали. З середини листопада 2016 р. він вирішив звільнитись. Підпис у відомості на виплату грошей за грудень та підпис про складання відомості за цей місяць його. Він підписував відомість на виплату грошей за вересень 2016 р. Відомості підписував після отримання грошей. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до копії заяви, яка міститься в матеріалах справи, 19.09.2016 р. [PERSON] звернувся до директора ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» [PERSON] з проханням прийняти його на роботу на посаду техніка-оператора з 19.09.2016 р. з окладом згідно штатного розпису. З умовами праці і графіком роботи погодився. Відповідно до наказу №15-к «Про прийом на роботу» від 19.09.2016 р., виданого ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз», [PERSON] був прийнятий на посаду техніка з налагоджування і випробувань (код КП 3119, код ЗКППТР 24999) з 19.09.2016 р. і йому встановлено оклад згідно штатного розкладу. Відповідно до штатного розкладу, затвердженого наказом №11-к від 01.09.2016 р., а також штатного розкладу, затвердженого накозом №17/1-к від 01.10.2016 р., посвідчених підписом директора ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» [PERSON] і печаткою підприємства, посадовий оклад техніка з налагоджування і випробування (код КП 3119, код ЗКППТР 24999) становить 2000 грн. Відповідно до наказу директора ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» №27-ВД від 07.10.2016 р. «Про відрядження», [PERSON] (техніка) відряджено у службове відрядження Україна, м. Чернігів, Чернігівська, Київська і Сумська області до Чернігівського ЛВУГМ УМГ «Київтрансгаз». Термін відрядження 30 днів, з 10.10 по 08.11.2016 р. Мета відрядження - виконання польових робіт з комплексного обстеження засобів протикорозійного захисту і корозійного стану газопроводів в межах Чернігівського ЛВУМГ згідно договору №1607000898 від 29.07.2016 р. Відповідно до наказу директора ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» №21-к «Про звільнення» від 15.11.2016 р., [PERSON] звільнений з займаної посади техніка з 15.11.2016 р. за власним бажанням на підставі заяви [PERSON] Згідно відомості ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» на виплату грошей №НЗП-000010 за вересень 2016 р., [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 855,83 грн., що посвідчено його підписом. Відповідно до видаткового касового ордеру від 15.11.2016 р. ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз», розрахунок при звільненні [PERSON] (ЗП за жовтень, листопад компенс. за НВ) склав 2580,62 грн. Представник відповідача в запереченні проти позову вказує, що відповідачем на адресу [PERSON] за його вимогою був направлений оригінал трудової книжки, а також кошти, нараховані при проведенні розрахунку в зв'язку зі звільненням позивача в сумі 2580,62 грн. На підтвердження цього до суду були надані копії супровідного листа ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» №ДГ-03 від 05.01.2017 р., конверту і рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, з яких вбачається, що адресою відправлення було зазначено: [ADDRESS]. Як вказав в запереченні представник відповідача, і що підтверджується відміткою на конверті, зазначене відправлення не було отримано адресатом і було повернуто ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» за закінченням терміну зберігання. Таким чином, матеріалами справи не підтверджується отримання [PERSON] відправлення ТОВ «ВТГ «Діптрансгаз» - трудової книжки і грошових коштів. Судом встановлено, і це не заперечувалось відповідачем, що на даний час нарахована позивачу заробітна плата за жовтень-листопад 2016 р. в сумі 2580,62 грн., не виплачена. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням ст.ст.117, 213-1 КЗпП України. Так, визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Крім того, Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 р. №1-18/2013 дано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, де зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що затримка у виплаті заробітної плати допущена з вини відповідача, згідно зі ст. 117 КЗпП України, з останнього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком/ Враховуючи, що відповідач не заперечує проти негайної видачі позивачу нарахованої йому заробітної плати в розмірі 2580,62 грн., виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства і розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі за період з 19.09.2016 р. по 15.11.2016 р. в розмірі 2580,62 грн. Кількість робочих днів затримки розрахунку з 16.11.2016 р. по 16.07.2017 р. (включно) становить 8 повних місяців. Таким чином, середня заробітна плата за весь період затримки з 16.11.2016 по 16.07.2017 р. (включно) становить 16000,00 грн. (2000,00 грн. (посадовий оклад) * 8 = 16000 грн.). З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 16000,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до суду надані договір від 06.02.2017 р., згідно якого адвокат [PERSON] надає правову допомогу [PERSON] строком до 06.05.2017 р., і договір від 06.05.2017 р. про надання правової допомоги строком до 06.08.2017 р., а також звіт (акт) від 07.02.2017 р. про виконання договору про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 06.02.2017 р. в період з 06.02.2017 р. по 06.05.2017 р. про врегулювання трудового спору з ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» в Джержинському районному суді м. Харкова, відповідно до якого кількість витраченого адвокатом часу становить 8 годин. Суд оцінює зазначений звіт як достовірний, оскільки адвокат дійсно приймав участь у наведеній справі. Також, позивачем до матеріалів справи надано квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 07.02.2017 р., відповідно до якої прийнято від [PERSON] на підставі угоди від 06.02.2017 р. 7200,00 грн. З наданих документів та з заяви про уточненя позовних вимог вбачається, що вартість 1 години роботи адвоката становить 900,00 грн. Відповідно до ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», цей Закон встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Відповідно до ст. 1 цього Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 р. установлено прожитковий мінімум на 1 особу для працездатних осіб в розмірі 1600 грн. Таким чином, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 640 грн. за 1 годину (1600 грн. *40%). Отже, витрати на правову допомогу не можуть перевищувати 5120,00 грн. за 8 годин роботи адвоката. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5120 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 38,36 грн. за відправлення заяви про звільнення від 28.11.2016 р., оскільки наведені витрати не входять до складу судових витрат. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: partial