Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання., в якому просив стягнути з відповідача на його користь та на його утримання аліменти у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, до закінчення позивачем навчання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до матеріалів справи заяву про розгляд справи за його відсутністю, в зв`язку з його зайнятістю. Відповідач [PERSON] в жодне призначене судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку [PERSON] , та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] [INFO] є рідним сином відповідача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] з 02.09.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Шлюб батьків позивача було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 19.05.2005 року (а.с.7). Після розірвання шлюбу між батьками, позивач залишився мешкати разом з матір`ю. З відповідача на утримання сина до досягнення ним повноліття стягувалися аліменти на підставі рішення суду (а.с.11,12 копія виконавчого листа, копія постанови). На момент досягнення позивачем повноліття, у відповідача залишилася несплаченою дуже велика сума заборгованості по аліментам, яку не сплачено до цих пір. З 01.09.2016 року позивач поступив та навчається в Українському політехнічному технікумі на денній формі навчання за спеціальністю 184 Гірництво, з терміном навчання до 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою №86 від 27.02.2019 року (а.с.13). Навчаючись, позивач отримує стипендію, яка з 01.01.2019 року становить 1373,75 грн., що є дуже невеликою сумою, якої позивачу вистачає на проїзд до навчання та обіди, сума стипендії підтверджується довідкою про доходи (а.с.14). Оскільки позивач навчається на денній формі навчання, то не має змоги працевлаштуватися на роботу, та самостійно отримувати заробіток, і тому потребує матеріальної підтримки батька, на матеріальне та соціально побутове забезпечення навчального процесу. Відсутність матеріального утримання у зв`язку з досягненням позивача повноліття ставить його в скрутне матеріальне становище. Мати позивача [PERSON] працює ФОП та має дуже невеликий дохід, що підтверджується довідкою (а.с.15). Відповідач добровільно надавати допомогу позивачу відмовляється, хоча має таку можливість, так как є працевлаштованим та має дохід, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися з цим позовом до суду. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - «Держави - учасниці визнають право кожної дити ни на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Виходячі з норм ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно роз?яснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Із врахуванням матеріального становища позивача, відповідача, інших обставин справи, що мають суттєве значення, суд вважає, що аліменти на утримання повнолітнього сина на час його навчання слід стягувати з відповідача щомісячно у твердій грошовій сумі 1000, 00 грн. з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, до закінчення позивачем навчання в Українському політехнічному технікумі (до 30.06.2020 року), але не довше ніж до досягнення позивачем 23 років, починаючи стягнення з дати подання позову, тобто з 18.03.2019 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768,40 грн. по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial