Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживав з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 23.01.2015 року у виконавчому комітеті Вишківської селищної ради Хустського району за а/з № 3. Від шлюбу на них народилася одна дитина - донька Катерина-24.01.2015 р. н. В даний час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу вказує те, що вони з відповідачкою мають різні погляди на шлюб та сімю, через що між ними виникали постійні сварки та непорозуміння. Вони втратили повагу один до одного, шлюб існує лише формально та не виконує свого прямого призначення. Просив шлюб укладений між ним та відповідачкою розірвати, вважає, що в інтересах дитини її місце проживання слід визначити біля батька. В прохальній частині заяви вимоги щодо місця проживання дитини, позивачем не заявлено. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] не зявилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Просила при постановленні рішення про розірвання шлюбу, залишити відповідачці шлюбне прізвище «Менджул». Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, надання строку на примирення, тощо) судом не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу,а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати.

Outcome: approved