Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить, стягнути на його користь борг за договором позики у розмірі 250000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 15 квітня 2015 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується відповідною розпискою. Строк повернення грошових коштів, відповідно до умов договору, сторони обумовили до 01.02.2017 року, що відображено у розписці, яка виконана особисто власноруч боржником. В той же час, у встановлений у розписці строк борг позивачеві не повернуто, відповідач від сплати суми боргу ухиляється. Внаслідок чого позивач змушений звернутися з позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надійшла заява представника відповідача про визнання відповідачем позову в повному обсязі, з доданням відповідної заяви відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 15 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто усну домовленість про позику, за умовами якої [PERSON] взяв у борг грошові кошти в розмірі 250000,00 грн, які зобовязався повернути до 1 лютого 2017 року, про що склав розписку, підписану власноручно. В зазначений строк відповідач кошти не повернув. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею610,612 ЦК України- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми боргу в розмірі 250000,00 грн. Крім того, суд стягує з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн, з огляду на наступне. Згідно зіст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно зіст. 137 ЦПК Українивитрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду копію ордеру, копію договору про надання првової допомоги від 19.02.2018,та розрахунок вартості правової допомоги, яка склала станом на 28.02.2018 4000,00 грн (чотири тисячі гривень), та була сплачена позивачем відповідно до прибуткового касового ордеру б/н, копія якого містится в матералах справи. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2500,00 грн.

Outcome: partial