Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання майнових прав на незавершений індивідуальний житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказує, що між ним та його братом [PERSON] укладено договір від 20.03.2006 року, у відповідності до п. 1 якого, він зобов'язався за дорученням відповідача на найвигідніших для відповідача умовах та відповідно до вказівок відповідача здійснити будівництво індивідуального житлового будинку, в тому числі забезпечити та організувати виконання підрядних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS], для чого придбати будівельні матеріали, здійснити облаштування водопостачання, каналізації, електропостачання, газифікації індивідуального житлового будинку, який би складався із двох поверхів, загальною площею 326,6 кв.м., на земельній ділянці площею 0,0306 га, власником якої є відповідач. Ним в повному обсязі виконано умови договору від 20.03.2006 року, будівництво здійснювалось за його рахунок, однак станом на сьогодні кошти за будівництво будинку відповідачем не сплачені та його вимоги про повернення коштів відповідач залишив без задоволення. Умовами, передбаченими договором, у випадку неповернення коштів, затрачених на будівництво об'єкту нерухомості, особа, яка здійснила будівництво, визнається власником такого майна. Відповідачем порушено його право, яке підлягає захисту у судовому порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з посиланням на доводи викладені у заяві, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали, пояснили, що відповідач можливості повернути позивачу, затрачені ним кошти, не має. Не заперечують щодо наявності у позивача майнових прав на вищевказаний будинок. Судом встановлено, що 20 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір на будівництво житла. Відповідно до умов п.1 договору [PERSON] за дорученням [PERSON] на найвигідніших для [PERSON] умовах та відповідно до вказівок [PERSON] зобов'язується здійснити будівництво індивідуального житлового будинку, в тому числі забезпечити та організувати виконання підрядних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] літера «А», для чого придбати будівельні матеріали, здійснити облаштування водопостачання, каналізації, електропостачання, газифікації індивідуального житлового будинку, який би складався із двох поверхів загальною площею 326,6 кв. м., на земельній ділянці площею 0,0306 га, що належить на праві власності [PERSON], згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 817022, виданим на ім'я [PERSON]. Позивачем умови договору виконано в повному обсязі, згідно договору, однак відповідач умови договору не виконує. Зокрема, п.3 договору передбачено, що у випадку повного виконання умов цього договору стороною 1 ([PERSON]), сторона 2 ([PERSON]) зобов'язується оплатити всі понесені витрати стороною 1 у розмірі, визначеному на момент закінчення будівництва житлового будинку невідкладно після отримання вимоги. Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем [PERSON] отримано вимогу 18.04.2014року. Пунктом 4 договору від 20.03.2006року на будівництво житла, передбачено, що у випадку неповернення стороною 2 ([PERSON]) коштів у повному обсязі, затрачених на будівництво індивідуального житлового будинку, право власності на документацію, майно та роботи вказані у п.1 цього договору переходять до сторони 1 ([PERSON]). 29.09.2009р. ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 326,6 кв.м., житловою - 119,6 кв.м. Власником зазначено [PERSON] Дані обставини визнані сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із вимогами ст. ст. 526, 529 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем умови договору виконано повністю. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо належного виконанням ним умов договору. Згідно статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є, зокрема, майнові права. Відповідно до вимог ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. В силу вимог ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами, які можуть оцінюватись, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами прав власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Таким чином, законодавець не ототожнює права власності на нерухоме майно і майнові права на нерухоме майно, адже вони за своєю правовою суттю є відмінними один від одного. Враховуючи той факт, що [PERSON] повністю виконав умови договору (здійснив будівництво будинку за свої кошти), а [PERSON] не виконав (не повернув кошти), на підставі п. 4 Договору від 20.03.2006р. у позивача виникли майнові права на об'єкт будівництва, а саме, на незавершений індивідуальний житловий будинок [ADDRESS]. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за ним майнових прав на незавершений індивідуальний житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved