Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 березня 2020 року, актовий запис № 15. Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] Серії [NUMBER] , яке видане Петрушківським бюро РАЦС від 08 квітня 1949 року, актовий запис № 19. За свого життя [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 2004 року, яким все належне їй майно де б воно не було та з чого б не складалось заповіла своєму сину [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт залишається дійсним, він не змінювався та не відмінявся, що підтверджується посвідчувальним написом секретаря виконкому Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинської ради Київської області від 07.10.2020 року. 03 жовтня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Нотаріусом надано позивачу лист-роз`яснення № 1384/02-14 від 03.10.2020 року, яким повідомлено, що згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , був пропущений ним з поважних причин, з огляду на наступне: Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 р. встановлено карантин. Як відомо, від 17 березня 2020 року відповідною постановою Кабінету Міністрів України на усій території нашої держави заборонені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні. Отже, перебіг строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] почався 05 березня 2020 року, а жорсткі карантинні заходи запровадженні на території України з 11 березня 2020 року, транспортне міжміське та міжобласне сполучення заборонено з 17 березня 2020 року, тобто всі зазначені явища виникли та почали свій перебіг майже одночасно. Позивач з 1998 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності з п.п. 2.1. п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першою заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, інших документів. На території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відсутній нотаріус, а тому для подання заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи позивачу необхідно було виїжджати в інше найближче місто, в якому здійснює свою діяльність нотаріус. Однак, як зазначалось вище, транспорте сполучення у вказаний період було заборонено. А також, враховуючи вік позивача, якому на час відкриття спадщини після смерті його матері виповнилось 71 рік, відвідування будь-яких закладів та установ в розпал самої епідемії було для нього вкрай небезпечно, оскільки дана вікова категорія осіб є найбільш вразливої до вказаного вірусу. У відповідності зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, особистий прийом громадян Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області в період карантину здійснювався з певними обмеженнями, зумовленими санітарно епідеміологічними застереженн-ями. Касаційний цивільний суд в своїй постанові зазначив, що при вирішенні даного питання судам слід враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Введення карантинних заходів на території України, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважною причиною, яка зумовлена непереборними явищами та не залежить від волі позивача. Крім того, у відповідності з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Отже, обставини (причини), у зв`язку з якими позивач пропустив строк для прийняття спадщини були: об`єктивними, адже не залежали від волі Позивача; непереборними, оскільки не могли бути усунуті позивачем; носили для позивача характер істотних труднощів, оскільки унеможливлювали подачу Позивачем заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач вважає, що причини пропуску ним строку для прийняття спадщини є поважними, а тому існують підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене просив визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності за доказами наявними у матеріалах справи. У судове засідання представник третьої особи не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. У зв`язку з неявкою сторін силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні обставини: [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 березня 2020 року, актовий запис № 15. Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] Серії [NUMBER] , яке видане Петрушківським бюро РАЦС від 08 квітня 1949 року, актовий запис № 19. За свого життя [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 2004 року, яким все належне їй майно де б воно не було та з чого б не складалось заповіла своєму сину [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт залишається дійсним, він не змінювався та не відмінявся, що підтверджується посвідчувальним написом секретаря виконкому Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинської ради Київської області від 07.10.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 03 жовтня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Нотаріусом надано позивачу лист-роз`яснення № 1384/02-14 від 03.10.2020 року, яким повідомлено, що згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , був пропущений ним з поважних причин, з огляду на наступне: Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 р. встановлено карантин. Як відомо, від 17 березня 2020 року відповідною постановою Кабінету Міністрів України на усій території нашої держави заборонені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні. Отже, перебіг строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] почався 05 березня 2020 року, а жорсткі карантинні заходи запровадженні на території України з 11 березня 2020 року, транспортне міжміське та міжобласне сполучення заборонено з 17 березня 2020 року, тобто всі зазначені явища виникли та почали свій перебіг майже одночасно. Згідно ч. 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Позивач з 1998 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності з п.п. 2.1. п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першою заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, інших документів. На території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відсутній нотаріус, а тому для подання заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи позивачу необхідно було виїжджати в інше найближче місто, в якому здійснює свою діяльність нотаріус. Однак, як зазначалось вище, транспорте сполучення у вказаний період було заборонено. А також, враховуючи вік позивача, якому на час відкриття спадщини після смерті його матері виповнилось 71 рік, відвідування будь-яких закладів та установ в розпал самої епідемії було для нього вкрай небезпечно, оскільки дана вікова категорія осіб є найбільш вразливої до вказаного вірусу. У відповідності зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, особистий прийом громадян Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області в період карантину здійснювався з певними обмеженнями, зумовленими санітарно епідеміологічними застереженн-ями. Правила ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Також, слід врахувати незначний проміжок часу між закінченням строку для прийняття спадщини, зверненням до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2020 року по справі 681/203/17-ц. Касаційний цивільний суд в своїй постанові зазначив, що при вирішенні даного питання судам слід враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Введення карантинних заходів на території України, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважною причиною, яка зумовлена непереборними явищами та не залежить від волі позивача. Крім того, у відповідності з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Отже, обставини (причини), у зв`язку з якими позивач пропустив строк для прийняття спадщини були: об`єктивними, адже не залежали від волі Позивача; непереборними, оскільки не могли бути усунуті позивачем; носили для позивача характер істотних труднощів, оскільки унеможливлювали подачу Позивачем заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач вважає, що причини пропуску ним строку для прийняття спадщини є поважними, а тому існують підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено Верховним Судом України у п.26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивачі пропустили строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцями поважними, а позов задовольнити і визначити їм додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. При таких обставинах суд вважає причини пропуску строку поважними та знаходить повністю обґрунтованими позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: approved