Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, який в ході розгляду справи було неодноразово уточнено. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 08 жовтня 2015 року у місті Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням його власника [PERSON]. Постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11.12.2015 року по справі №488/4577/15п [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок ДТП. Згідно звіту №175/1-15 від 05.11.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП на дату оцінки складається із вартості відновлюваного ремонту у сумі 53976 гривень 79 копійок та величини втрати товарної вартості у сумі 6413 гривень 74 копійки. Вартість відновлюваного ремонту було сплачено страховою компанією. Згідно договору найму на момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із власником транспортного засобу марки «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], фізичною особою-підприємцем (далі за текстом - ФОП) [PERSON] Згідно договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 29.12.2014 року автомобіль «А 04911 ТУР» на момент ДТП перебував в оренді у малого приватного підприємства «ТФТ» (далі за текстом - МПП «ТФП»). З огляду на викладене, згідно остаточно уточнених вимог, позивач просив стягнути на його користь з МПП «ТФТ» та [PERSON] в солідарному порядку шкоду, яка полягає у втраті товарної вартості автомобіля у сумі 6413 гривень 47 копійок, витрати на проведення експертизи у сумі 500 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 1000 гривень, судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволення, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. При цьому представником позивача було зазначено, що оскільки договір оренди транспортного засобу з екіпажем нотаріально не посвідчено, то, згідно уточнених вимог, відповідальність мають нести солідарно [PERSON] та МПП «ТФТ». Представник відповідача МПП «ТФТ» позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення. В обґрунтування заперечень представником МПП «ТФТ» зазначено, що винуватець ДТП водій транспортного засобу марки «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] у трудових відносинах з МПП «ТФТ» не перебуває. Натомість, вказана особа перебуває у трудових відносинах із власником зазначеного транспортного засоби [PERSON], між яким та МПП «ТФТ» укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем. За умовами укладеного договору, відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам орендованим транспортом, несе орендодавець та його екіпаж в солідарному порядку. Також представником МПП «ТФТ» зазначено, що автотоварознавче дослідження з визначення величини втрати товарної вартості автомобілю було проведено без належного укладення договору на його проведення та за відсутності відповідачів, а сума, визначена оцінщиком, є завищеною. Крім того, оцінщик [PERSON], виступивши спеціалістом, всупереч ст. 41 ЦПК України, надав послуги із складання позовної заяви. Досудове врегулювання спору позивачем не проводилось. За вказаних обставин представник МПП «ТФТ» просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, має нести водій [PERSON] з яким на момент ДТП він перебував у трудових відносинах. Визначена оцінщиком вартість є необґрунтованою та завищеною, оскільки автомобіль товарної вартості не втратив. Крім того, на проведення оцінки [PERSON] запрошено не було, що викликає у нього сумнів у обєктивності проведеної оцінки та в наявності пошкоджень взагалі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення. В обґрунтування заперечень [PERSON] зазначено, що вимоги про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 6913 гривень 47 копійок задоволенню не підлягають, оскільки мають бути стягнуті із страхової компанії «Саламандра» з якою оформлено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «А 04911 ТУР», реєстраційний номер [NUMBER]. Оскільки відповідачем застраховано свою відповідальність в межах 50000 гривень, тому сума, недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, та має бути стягнута із страхової компанії. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі за текстом - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, зєднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі за текстом Закон № 1961-IV від 01.07.2004 року) чітко встановлено, що шкоду, повязану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №6-49цс14 від 04.06.2014 року. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 України). Судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року у місті Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11.12.2015 року по справі №488/4577/15п [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у звязку із порушенням п.п.2.3. та 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Власником транспортного засобу «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 389522, виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування міста Миколаєва УДАІ УМВС в Миколаївській області, є [PERSON]. Власником транспортного засобу «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА 858627, виданого Миколаївським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС, є [PERSON]. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії ВОО №055129 від 11.11.1997 року, [PERSON] є фізичною-особою підприємцем. Із свідоцтва платника єдиного податку серії Б №850684 від 01.06.2012 року вбачається, що [PERSON] займається діяльністю автомобільного регулярного транспорту (60.21.1 КВЕД). На момент ДТП 08.10.2015 року, водій автобусу «А 04911 ТУР» [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною-особою підприємцем [PERSON] на підставі трудового договору від 11.02.2015 року, укладеного на строк до 11.02.2016 року включно. Згідно договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 29.12.2014 року та додатку №1, укладеного між МПП «ТФТ» та фізичною особою [PERSON], орендодавець [PERSON] надав орендарю МПП «ТФТ» транспортний засіб «А 04911 ТУР», державний реєстраційний номер [NUMBER], з екіпажем у складі водіїв [PERSON] та [PERSON] Згідно п.1.5 договору екіпаж, що обслуговує автомобіль, перебуває у трудових відносинах з орендодавцем протягом усього строку дії договору. Транспорт орендується в цілях здійснення перевезення пасажирів та міським маршрутах (пункт 1.6. договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам орендованим транспортом, його механізмами, пристроями, устаткуванням, несе орендодавець та його екіпаж (водій) в солідарному порядку. Згідно ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Наймач, згідно ст. 804 ЦК України, зобовязаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у звязку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 ЦК Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 805 ЦК України, управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, оскільки договір оренди транспортного засобу з екіпажем від 29.12.2014 року та додаток №1 до нього (додаткова угода) були укладені між МПП «ТФТ» та фізичною особою [PERSON] (протилежного у судовому засіданні не доведено). Незважаючи на укладення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, всупереч норм ст. 799 ЦК України, вказаний договір посвідчено не було, що свідчить про його нікчемність. Та обставина, що на момент укладення даного договору [PERSON] мав статус фізичної-особи підприємця, не змінює факту укладення ним договору як фізичною особою, оскільки будь-яких посилання на інше, як у самому договорі, так і в додатковій угоді до нього, не міститься. Враховуючи, що договір оренди транспортного засобу з екіпажем від 29.12.2014 року укладений між МПП «ТФТ» та фізичною особою [PERSON] є нікчемним у звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, даний договір не створює юридичних наслідків. З огляду на викладене, враховуючи нікчемність договору оренди та перебування водія автобусу «А 04911 ТУР» [PERSON] у трудових відносинах з фізичною-особою підприємцем [PERSON] на момент ДТП, саме із [PERSON], як особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом і мають бути стягнуті збитки, заподіяні ДТП. Вказана обставина, згідно з нормами ч. 1 ст. 1191 ЦК України, не позбавляє [PERSON] право зворотної вимоги (регресу) до працівника [PERSON] - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно звіту автотоварозначного дослідження №175/1-15 від 09.10.2015 року 05.11.2015 року, величина втрати товарної вартості транспортного засобу «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження складає 6413 гривень 47 копійок. Вказане дослідження, у тому числі методика проведення розрахунків, були розяснені у судовому засіданні оцінювачем, яким підготований звіт, [PERSON] Факт проведення відновлюваного ремонту підтверджено актом виконаних робіт №ЗА-0003081 від 15.12.2015 року. Доводи відповідачів щодо невірності вказаного звіту судом розцінюються критично, оскільки усім учасникам процесу неодноразово, у декількох судових засіданнях поспіль розяснювалось в порядку ч. 4 ст.10 ЦПК України та ст. 143 ЦПК України право ініціювати призначення експертизи з метою зясування обставин, що мають значення для справи, в тому числі з метою перевірки зазначеного у звіті №175/1-15розміру величини втрати товарної вартості транспортного засобу та правильності його розрахунку. Також зверталась увага, що згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України, нові докази, у разі незгоди із прийнятим у справі рішення, можуть бути надані до апеляційного суду лише у разі неподання іх до суду першої інстанції з поважних причин. Однак, жодних клопотань про призначення експертизи від учасників судового провадження не надійшло. Таким чином, з наведених вище підстав, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню величина втраті товарної вартості автомобіля «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], у сумі 6413 гривень 47 копійок. Щодо розподілу судових витрат у справі суд виходить з наступного. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі, витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, згідно ст. 88 ЦПК України і звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 551 гривня 20 копійок. Крім того, як у первісному, так і в уточнених позовах, позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат та проведення експертизи у сумі 500 гривень (квитанція 0.0.453457577.1 від 26.10.2015 року). При цьому, у судовому засіданні 17.06.2016 року, представником позивача було зазначено, що вказані витрати мають бути стягнуті саме в якості судових витрат у справі. Згідно пункту 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, вирішуючи питання про відшкодування витрат, повязаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоровя України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, повязані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Після закінчення розгляду справи витрати, повязані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК України. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено граничний розмір компенсації витрат, повязаних із проведенням судових експертиз. Однак, будь-яких судових експертиз в рамках даної цивільної справи не проводилось. Наданий позивачем в якості доказу звіт автотоварозначного дослідження №175/1-15 від 09.10.2015 року 05.11.2015 року, із визначення величини втрати товарної вартості транспортного засобу «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER], за проведення якого сплачено 500 гривень, не є судовою експертизою, а тому вартість його проведення не може бути стягнута в якості саме судових витрат по справі. Натомість, вказані витрати входять до складу матеріального збитку, заподіяного ДТП, та можуть бути стягнуті саме у такій якості шляхом предявлення відповідних позовних вимог, а не шляхом їх стягнення як судових витрат з проведення експертизи. На підставі викладеного та

Outcome: partial