Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06 лютого 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банах В.Д., при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/16137/15-ц від 08 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] боргу за договором грошової позики в розмірі 450 000 грн., судового збору в сумі 4500 грн. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до цієї постанови описано та арештовано майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1. Коптильна камера, вмонтована в стіни приміщення, стан б/к, у кількості 1 шт.; 2. Коптильна камера, вмонтована в стіни приміщення, стан б/к, у кількості 1 шт.; 3. Коптильна камера металева, стан б/к, у кількості 1 шт.; 4. Кутер черкаський із нержавіючої сталі із пультом керування, стан б/к у кількості 1 шт.; 5. Льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, б/к, у кількості 1 шт.; 6. Коптильна камера із нержавіючої сталі, стан б/к, у кількості 1 шт.; 7. Варочний котел газовий, стан б/к, у кількості 1 шт. Арештоване майно передано на відповідальне зберігання [PERSON] , при цьому державному виконавцю було повідомлено, що описане майно не належить на праві власності боржнику [PERSON] , а належить [PERSON] та [PERSON] Після проведення виконавчих дій позивачем були надані пояснення державному виконавцю, а також копії документів, які засвідчують право власності на описане та арештоване майно. Будівля за адресою: [ADDRESS] якій знаходиться описане майно, належить на праві власності [PERSON] , як і описані коптильні камери, вмонтовані в стіни приміщення (перші дві позиції опису), які збудовані з цегли і є частиною будівлі, яка була придбана в цілому згідно з договором купівлі-продажу. Дані коптильні камери відображені в технічному паспорті будівлі та не можуть бути відокремлені від цієї будівлі. Льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, вартістю 4 800,00 грн., коптильна камера із нержавіючої сталі, вартістю 27 800,00 грн., варочний котел газовий, вартістю 5 600,00 грн. (загальна вартість вказаного обладнання становить 38 200,00 грн.) придбане позивачем відповідно до Договору купівлі-продажу від 11 травня 2010 року, накладної №05-11 від 11 травня 2010 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №17 від 11 травня 2010 року. Окрім того, продавцем нерухомого майна [PERSON] при продажі нерухомості надана розписка, в якій вказано, що з моменту продажу нерухомого майна, а саме 27 березня 2015 року, ні в приміщеннях за адресою: [ADDRESS], ні на території земельної ділянки, за даною адресою, не міститься ніякого належного йому на праві власності ні рухомого, ні нерухомого майна. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильну камеру із нержавіючої сталі, варочний котел газовий, а також зняти арешт з майна, а саме: коптильної камери, вмонтованої в стіни приміщення, коптильної камери, вмонтованої в стіни приміщення, льодогенератора марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильної камери із нержавіючої сталі, варочного котла газового описаного та арештованого відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 лютого 2019 року. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із 1 536,80 грн. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7650,00 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Нитка Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив стосовно визнання за позивачем права власності на льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильну камеру із нержавіючої сталі, варочний котел газовий, та зняття арешту з майна, а саме: коптильної камери , вмонтованої в стіни приміщення, коптильної камери, вмонтованої в стіни приміщення, льодогенератора марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильної камери із нержавіючої сталі, варочного котла газового описаного та арештованого відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 лютого 2019 року. Однак попри це відповідач заперечив щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх заявленими у великому розмірі, що не є співрозмірним зі складністю справи. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області пояснював, що при вирішенні даного спору він покладається на думку суду. Дії державного виконавця на час складенняпостанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 лютого 2019 року були правомірними. Документи про належність майна позивачу надані ним після складення постанови. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Як слідує із договору купівлі-продажу № 1105-10 від 11 травня 2010 року, ФОП [PERSON] (Продавець) зобов`язався передати у власність [PERSON] (Покупця) обладнання, а саме: 1. Льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі SA 110 №-01415142, б/в, 1 шт.; 2. Коптильна камера із нержавіючої сталі 1.4х2.0 вагою 1450 кг, №-01261166, б/в, 1 шт.; 3. Двухсекційний газовий варочний котел із нержавіючої сталі №-05 120 000, б/в, 1 шт.; 4. Вага електрична від 1-20 кг, б/в, 1 шт.; 5. Ящик пластмасовий, 60х40х26 б/в, 40 шт.; 6. Візок із нержавіючої сталі під ящики, б/в, 2 шт. Про оплату [PERSON] ФОП [PERSON] зазначених у договору купівлі-продажу № 1105-10 від 11 травня 2010 року товарів свідчить накладна № 05-11 від 11 травня 2010 року на суму 39920,00 грн., а також квитанція до прибуткового касового ордера №17 від 11 травня 2010 року, видана ФОП [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 27 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б., [PERSON] (передав), а [PERSON] (Покупець) прийняв у власність будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Факт придбання вказаної будівлі підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27 березня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. 06 лютого 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банах В.Д., при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/16137/15-ц від 08 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] борг договором грошової позики в розмірі 450 000 грн., судового збору в сумі 4500 грн. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та арештовано майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1. Коптильна камера, вмонтована в стіни приміщення, стан б/к, у кількості 1 шт.; 2. Коптильна камера, вмонтована в стіни приміщення, стан б/к, у кількості 1 шт.; 3. Коптильна камера металева, стан б/к, у кількості 1 шт.; 4. Кутер черкаський із нержавіючої сталі із пультом керування, стан б/к у кількості 1 шт.; 5. Льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, б/к, у кількості 1 шт.; 6. Коптильна камера із нержавіючої сталі, стан б/к, у кількості 1 шт.; 7. Варочний котел газовий, стан б/к, у кількості 1 шт. Даною постановою призначено відповідальним зберігачем майна [PERSON] Із матеріалів інвентаризаційної справи на будівлю №34а по вул. Гайова у м. Тернополі, заведеної Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, слідує, що коптильні камери, на які державним виконавцем накладено арешт, збудовані з цегли і є частиною будівлі, яка була придбана в цілому згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О. Б. 27 березня 2015 року за реєстровим №1037. Як слідує із розписки, даної 14 лютого 2019 року [PERSON] , останній повідомляє, що 27 березня 2015 року він продав будівлі, що належали йому на праві приватної власності, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , громадянину [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , про що було укладено договір купівлі-продажу. З моменту відчуження нерухомого майна, а саме з 27 березня 2015 року ні в приміщенні за вказаною адресою, ні на території земельної ділянки за даною адресою не міститься ніякого належного йому на праві приватної власності ні рухомого, ні нерухомого майна. В судовому засіданні встановлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банах В.Д., при примусовому виконання виконавчого листа № 607/16137/15-ц від 08 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] боргу за договором грошової позики в розмірі 450 000 грн. та судового збір в сумі 4500 грн. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та арештовано майно, що належить на праві власності позивачу [PERSON] , а не боржнику [PERSON] За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.ст. 316, 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом, арешт майна, а саме: двох коптильних камер, які вмонтовані в стіни приміщення будівлі за адресою: [ADDRESS] льодогенератора марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильної камери із нержавіючої сталі, варочного газового котла, що належить [PERSON] , порушує його права, оскільки позивач позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Виходячи з встановлених судом обставин та норм матеріального права, суд приходить до переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом: визнання за [PERSON] права власності на майно: льодогенератор марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильну камеру із нержавіючої сталі, варочний газовий котел; зняття арешту з майна, а саме: з двох коптильних камер, які вмонтовані в стіни приміщення будівлі за адресою: [ADDRESS] , льодогенератора марки «MAJA» із нержавіючої сталі, коптильної камери із нержавіючої сталі, варочного газового котла, на яке накладено арешт відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 лютого 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 1536,80 грн. сплаченого останній судового збору. В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № 12/02/2019 про надання правової допомоги від 12 лютого 2019 року та квитанцію № QS27490201 від 14 лютого 2019 року на суму 7650,00 грн. Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі 3825,00 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, зазначаючи, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Крім того, ЄСПЛ зауважує, що відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного та

Outcome: approved