Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,0 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, а також просила стягнути аліменти за минулий час за період з 07.02.2016р. до дня пред`явлення позову в розмірі 3000,0 грн. щомісячно.Посилаючись на те, що25 червня 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем,актовий запис № 920. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року в справі 758/15205/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Наразі дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на повному її матеріальному утриманні та вихованні. На даний час відповідач не проживає з сім`єю, не надає належним чином матеріальну допомогу позивачці на утримання спільної дитини, у зв`язку з чим вона звернулася з даним позовом. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі та розглядати справу у її відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 25.06.2005 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №920 від 25.06.2005 року. Від спільного життя сторонни мають малолітню дитину: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2988 від 28.10.2009 року. Даний шлюб був розірваний заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від13.01.2017 року ( справа 758/15205/16-ц), дитина після розірвання шлюбу мешкає з матір`ю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивачки та доньки, інших утриманців не має, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитинивід 20.11.1989 року, яка ратифікованаПостановоюВерховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батькам, на проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; іншіобставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач визначився з видом стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. А відтак, даний прожитковий мінімум мають забезпечивати обидва батька в рівних частинах. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, вищевказані обставини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 2 000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожної зі сторін по справі є право на звернення до суду з відповідним позовом при настанні зазначених обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 16.11.2018 року, і до повноліття дитини. Суд вважає за необхідним зазанчати, що стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст.185 СК України, позивачем не заявлялось. Отже, позивач має право у встановленому законом порядку звернутись із самостійним позовом на стягнення з відповідача додаткових витра на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здійбностей дитини тощо). Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитину за минулий час, суд виходить з такого. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти за минулий час, починаючи з 07.02.2016 року, посилаючись на ст.191 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2016 року до Подільського районного суду м. Києва позивачем була подана позовна заява до відповідача про стягнення аліментів на утримання дочки. Ухвалою від 23.12.2016 року (справа №758/15204/16-ц, суддя Декаленко В.С.) позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою від 17.03.2017 року дана позовна заява булла визнана неподаною та повернута позивачу через неусунення недоліків. 27.02.2018 року позивач ще раз спробувала звернутись до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, але 26.03.2018 року суддею Захарчук С.С. позовнузаявубулозаришено без руху, а потім повернута разом з додатками до неї матеріали позивачу (справа № 758/2515/18) . Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня поданнятакої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три років. Той факт, що позивач зверталася до суду не одноразово з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки, однак ухвалами Подільського районного суду м. Києва дані позовні заяви були визнани неподаними та повернуті позивачу через неусунення недоліків, судом не може братись до уваги, оскільки чиним законодавством чітко визначений порядок такого стягнення за минулий час. До таких обставин подання позовов та їх повернення судом не відноситься та, крім цього, відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повьязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А відтак, неусуваючи недоліки за вищевказаними ухвалами суду про залишення поданих раніше позовів про залишення їх без руху, сааме позивач відповідальна за такі наслідки у вигляді повернення позовів в звьязку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задволенню. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,8 грн. (по ставці, яка діяла на час звернення позивача до суду), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial