Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.04.2018 року о 19.40 год. по вул.Межигірська, 82 в м.Києві відповідач, керуючи власним транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.13.1 ПДР України, в результаті чого скоїв зіткнення з належним йому (позивачу) транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] . 15.05.2018 року Подільським районним судом м.Києва було розглянуто справу про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, в ході якої відповідач визнав власну вину в скоєному ДТП та нанесенню пошкоджень транспортному засобу, в результаті чого було винесено постанову, якою вину відповідача визнано повністю. Позивач вказує на те, що в результаті зіткнення, що сталось з вини відповідача, його автомобіль зазнав суттєві механічні та інші візуальні пошкодження. 20.04.2018 року він провів оцінку щодо вартості матеріального збитку. Згідно висновку № 213/04-18 від 24.04.2018 року, вартість матеріального збитку складає 35 397,54 грн., вартість проведення оцінки складає 1400,00 грн., відтак, загальна сума матеріальної шкоди становить 36 797,54 грн. Позивач зазначає і про те, що вжиті ним та його представником заходи досудового врегулювання спору не дали позитивного результату, а тому просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 35 397,54 грн. за спричинену майнову шкоду в результаті пошкодження автомобіля, грошові кошти в розмірі 1400,00 грн. за витрати, пов`язані із проведенням оцінки щодо вартості матеріального збитку, а також судовий збір в розмірі 704,80 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 27.07.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказує на те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, не доведені та не підтверджені належними доказами, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Так, відсутні докази того, що відповідачу направлялась телеграма щодо повідомлення про проведення огляду транспортного засобу позивача і що відповідач в телефонному режимі відмовився від участі в огляді та не заперечував проти проведення огляду без його присутності. Досудове врегулювання спору шляхом направлення 18.05.2018 року відповідачу досудової вимоги не могли розглядатись відповідачем, оскільки станом на 18.05.2018 року постанова суду від 15.05.2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не набрала законної сили, а тому належних доказів вини відповідача у представника позивача не було. Представник відповідача зауважив і про те, що ДТП була незначною і технічні пошкодження у автомобіля позивача також були легкі та незначні, а тому він вважає, що сума матеріального збитку є дуже завищеною, що потребує проведення повторної автотоварознавчої експертизи. В зв`язку з цим представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував дійсну суму завданої йому в результаті ДТП шкоди. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.10.2018 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.03.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Renault Kangoo», 2002 року випуску (а.с.10). 03.04.2018 року о 19.40 год. по вул.Межигірська, 82 в м.Києві відповідач, керуючи власним транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.13.1 ПДР України, в результаті чого скоїв зіткнення з належним йому (позивачу) транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.05.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Під час розгляду справи відповідач свою вину визнав (а.с.11). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 213/04-18 від 24.04.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 35 397,54 грн. (а.с.14-34). За проведення вказаної оцінки позивачем сплачено 1400,00 грн. (а.с.35). 17.05.2018 року представником позивача направлено на адресу відповідача досудову вимогу, яка отримана відповідачем 25.05.2018 року та залишена ним без реагування (а.с.38). Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що відповідач, як винуватець ДТП, має відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи наведені норми ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач, як заподіювач шкоди, має її відшкодувати в повному обсязі. Суд звертає увагу і на те, що представником відповідача було надано інформацію про те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий Союз». Однак, надана на підтвердження вказаної інформації роздруківка не є належним та допустимим доказом, а самого страхового полісу ані відповідачем, ані його представником не було надано. Крім того, слід зауважити, що посилання на страхування відповідачем цивільно-правової відповідальності на момент ДТП не дають підстав для відмови в позові, з огляду на наступне. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. У відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що відповідач є винним у заподіянні шкоди, що сталась в результаті ДТП 03.04.2018 року, а тому з нього підлягає стягненню відшкодування в сумі 35 397,54 грн., розмір якого є обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні, не спростований відповідачем та його представником належними та допустимими доказами в порядку ст.76-77 ЦПК України, а тому підлягає повному задоволенню. Інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві, зокрема щодо відсутності доказів виклику відповідача на огляд автомобіля та безпідставності направлення досудової вимоги, на висновки суду не впливають, оскільки правові підстави для задоволення позову не спростовують, як і не спростовують розмір завданої шкоди. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved