Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 20.11.2015 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1296. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 2015 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, спільний побут, а також на необхідність для кожного з них мати власний особистий простір. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є не тільки неможливим, але і недоцільним. Спору майнового характеру та щодо місця проживання дитини між ними немає. Тому він вирішив звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечувала та просила розглядати справу без її участі, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON]уклали шлюб, який був зареєстрований 20.11.2015 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1296, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved