Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди в звязку з виробничою травмою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював у відповідача на підземних роботах з 01.10.2002 року по 03.01.2017 року. Під час виконання виробничого завдання 01.07.2012 року він отримав травму в область спини, про що було складено акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, № 25 по формі Н-1, затверджений керівництвом 04.07.2012 року. Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 19.12.2012 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок травми на 25 %, оскільки відповідач не забезпечив належним чином безпечне виконання технологічного процесу. Позивач просив суд стягнути з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник позивача також в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала заперечення, в яких просила розглянути справу за її відсутності. Також в запереченнях позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в задоволені позову відмовити, зазначивши, що з позовної заяви не зрозуміло, в чому саме полягає моральна шкода, заподіяна позивачу з боку відповідача, чи є причинно-наслідковий звязок між винними діями відповідача та моральними стражданнями позивача. Вказала, що позивачем не доведено ступінь та тяжкість моральних страждань, які б відповідали сумі заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та письмову заяву позивача, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» з 01.10.2002 року по 03.01.2017 року. При виконанні трудових обовязків 01.07.2012 року з позивачем трапився нещасний випадок, він отримав виробничу травму компресійно-оскольчатий перелом L4 хребця, про що був складений акт № 25 форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (а.с.8-9). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 19.12.2012 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок травми на виробництві на 25 %. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності. Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, згідно ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік, не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підпункту є п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності, втрачено чинність Законом України від 23.02.2007 року Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Крім того, з Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок виробничої травми пошкоджено здоровя позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих звязків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 7500 грн., що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд, розглянувши справу та частково задовольняючі позовні вимоги, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial