Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень з 19.00 години щоп`ятниці до 12.00 години неділі, з правом відвідування в культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів; проведення з дитиною спільного відпочинку 7 днів у новорічні свята щороку з 01 січня по 08 січня; проведення з дитиною спільного відпочинку 7 днів кожного літнього місяця щороку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] ; проведення з дитиною спільного відпочинку на день народження дитини щороку з 10.00 години до 14.00 години. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою мають спільну дитину [PERSON] .. Оскільки після припинення шлюбних відносин позивачка самостійно змінила місце проживання дитини та чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2018 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.11.2018 року відповідачка надала відзив на позов, в якому зазначила, що твердження позивача про те, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином є безпідставними, а сама дитина категорично відмовляється зустрічатися з батьком через його агресивну поведінку. У вступному слові представник позивача позов підтримала. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов визнала в повному обсязі, вказавши, що сторони фактично досягли взаєморозуміння з питань виховання дитини. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, зазначивши, що висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району визнано за доцільне встановити графік спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] в редакції, який викладений в позовній заяві. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на визнання відповідачем позову, суд , на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України, ввважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази , вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30 жовтня 2004 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріджжя від 20 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 315р від 22.05.2017р. за заявою позивача визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним щотижня у неділю з 12.00 години до 15. 00 години, за попередньою домовленістю сторін, у присутності матері дитини [PERSON] .. Крім того, з матеріалів справи вбачається , що Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 240р від 03.05.2018р. визначено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] щоп`ятниці з 19.00 до 12.00 неділі; 7 днів у новорічні свята з 01 січня по 08 січня; 7 днів кожного літнього місяця за попередньою домовленістю; на день народження дитини з 10.00 до 14.00 години. Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати позивачу в реалізації його права на особисте спілкування з сином та попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків по дотриманню прав та інтересів дитини. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо участі батька у вихованні дитини, через що позивач неодноразово звертався до служби у справах дітей. Згідно наявного в матеріалах справи висновку спеціаліста-психолога від 11 жовтня 2018 року, дитина не висловлює бажання спілкуватися з батьком, а його негативне ставлення до [PERSON] формується під впливом того, що дитина спостерігає як позивач виражено негативно спілкується з його матір`ю. Разом з тим, в підготовчому судовому засіданні представник відповідача визнала, що в ході розгляду справи сторони досягли порозуміння, дитина стала проводити час з батьком та змінила до нього ставлення. Згідно положенням частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Висновком районної адміністрації Запорозької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування від 22 серпня 2019 року визнано за доцільне встановити графік спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : щоп`ятниці з 19 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. неділі, 7 днів у новорічні свята з 01 січня по 08 січня, 7 днів кожного літнього місяця за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, та на день народження дитини з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., враховуючи бажання дитини Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13), небажання дітей підтримувати контакт та спілкуватися з батьком не повинно розцінюватися як абсолют у визначенні їх найкращих інтересів в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У вказаному рішенні також зазначено, що незважаючи на те, що практика ЄСПЛ вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково достатні для нехтування інтересами батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною.Зокрема, право дитини висловлювати власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай означають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку. Дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] , а саме рівня його прихильності до батька , наявності психоемоційного зв`язку з матір`ю , висновок органу опіки та піклування , визнання позову відповідачем , а також вимоги статей 157, 158 СК України, суд, приходить до висновку про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом: встановлення систематичних побачень з 19-00 години щоп`ятниці до 12-00 години неділі , з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів;проведення з дитиною спільного відпочинку 7 днів у новорічні свята щороку з 01 січня по 08 січня;проведення з дитиною спільного відпочинку 7 днів кожного літнього місяця щороку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] ;проведення з дитиною спільного відпочинку на день народження дитини щороку з 10-00 години до 14-00 години. Суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина, з огляду на що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved