Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом до суду. Просить визнати за ним право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства у розмірі 13046,00 грн., що становить 0,434 відсотки пайового фонду ПП «Агро-Прогрес», що знаходиться в селі Задвір`я Буського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що [INFO] померло його матір [PERSON] , а [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] . Остання успадкувала після смерті матері спірний майновий пай, що за життя належав їх матері. Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та розпорядження спадковим майном померлої сестри, однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний пай, а інших спадкоємців не має, а тому просить даний позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, незважаючи на повідомлення її судом про час і місце розгляду справи, направивши письмові заперечення на позовну заяву (лист №515 від 16.04.2021), у якій проти задоволення заявленого позову заперечують, оскільки позивач є спадкоємцем другої черги за законом, а у сестри позивача є інші спадкоємці, ураховуючи те, що спадкодавець була одружена, зокрема чоловік померлої як спадкоємець першої черги за законом, а тому вважають заявлений позов безпідставним. Відтак представник відповідача просить відмовити в задоволенні цього позову, а розгляд справи проводи за відсутності представника відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача, успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] майновий пай у розмірі 13046,00 грн., що становить 0,434 відсотки пайового фонду ПП «Агро-Прогрес», що знаходиться в селі Задвір`я Буського району Львівської області, про що вбачається із долученого до справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2006 року. [PERSON] померла [INFO] в селі Новосілки Буського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 14.05.2020. Як убачається з відповіді завідувача Буської державної нотаріальної контори №349/01-16 від 20.04.2021, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Сестра позивача [PERSON] померла [INFO] у місті Львові, про що вбачається зі свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 05.09.2020. Із матеріалів спадкової справи №41/2021, заведеної Четвертою Львівською держнотконторою після смерті [PERSON] , слідує те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри позивача звернувся її син [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом у розумінні приписів статті 1261 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Аналогічною за змістом є норма У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1269 та статті 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно норми статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відтак із вищевказаних матеріалів слідує, що спадкування позивачем спірного майна після смерті його сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] , як спадкоємцем другої черги за законом є не можливим, з огляду на те, що спадщину після смерті сестри позивача прийняв її син [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, що виключає спадкування інших черг, до яких входить позивач. Окрім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, що він прийняв спадщину після смерті сестри [PERSON] , а також того, що остання прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відтак, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] є виключно її син [PERSON] , а не позивач, який є спадкоємцем другої черги за законом і спадщину не прийняв чи відповідач (Буська міська рада), що не претендує на спадщину. Згідно статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Згідно висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18) пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним, оскільки є недоведеним та заявлений до неналежного відповідача (місцевої ради), а належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину (син померлої), отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Разом із тим, суд вважає, що позивач вправі претендувати на визнання за ним права власності на спадкове майно за доведеності ним факту прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати сплачений позивачем [PERSON] судовий збір за подання ним позовної заяви в сумі 908,00 грн. (а.с. 1) покладаються на нього, ураховуючи відмову в задоволенні позову. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed