Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], ТОВ «Тропікан» заборгованості за договором позики в розмірі 16 220 768,02 гривень. В заяві вказав, що 01.12.2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким він надав останньому грошові кошти в сумі 10 000 000 гривень, з поверненням позики у строк 12 місяців з часу надання, який сплинув 01.12.2010 року. На підтвердження отримання позики відповідач [PERSON] надав позивачу письмову розписку від 01.12.2009 року. В забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики від 01.12.2009 року між позивачем та ТОВ «Тропікан» було укладено договір поруки, за умовами якого у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Оскільки відповідач [PERSON] у встановлений договором строк позику не повернув, він звернувся з вимогою про повернення грошових коштів до відповідача ТОВ «Тропікан», який письмовим листом зобов'язався повернути борг у продовж 2011 року. Однак, до теперішнього часу відповідачами зобов'язання за договором позики не виконані, в зв'язку з чим він звернувся за захистом своїх прав та просив суд стягнути солідарно з відповідачів за договором позики суму боргу в розмірі 10 000 000 гривень, а також за весь час прострочення виконання зобов'язань штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 5 330 631,03 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 890 136,99 гривень, а всього 16 220 768,02 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Тропікан» в особі директора [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, якими позовні вимоги та обставини, викладені в заяві, визнали та не заперечували проти задоволення позову, а також просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №1, за умовами якого [PERSON] - «Позикодавець» передає у власність [PERSON] - «Позичальнику» грошові кошти в розмірі 10 000 000 гривень в готівковому порядку, а «Позичальник» зобов'язується повернути їх «Позикодавцю» у тому ж порядку після спливу встановленого договором строку 12 місяців з моменту надання суми позики, а саме 01.12.2010 рокуа.с.5-6. За договором поруки №1 від 01.12.2009 року, укладеного між ТОВ «Тропікан» - «Поручителем» в особі директора [PERSON] та [PERSON] - «Кредитором», «Поручитель» поручається перед «Кредитором» за виконання обов'язку [PERSON] - «Боржника» щодо виконання умов договору позики №1 від 01.12.2009 року, а саме основного зобов'язання щодо повернення «Позикодавцю» суми позики після спливу обумовленого строку, та відповідає перед «Кредитором» за порушення обов'язку за основним договором солідарно з «Боржником» та у тому ж обсязі, включаючи сплату основного боргу, штрафу, процентів за прострочення виконання, відшкодування шкоди./а.с.7-9/ З копії листа від 10.02.2010 року вбачається, що позивач, як кредитор, звернувся до ТОВ «Тропікан», як поручителя, з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики №1 у в зв'язку з невиконанням зобов'язань у встановлений строк боржником - [PERSON]/а.с.11/, а директор ТОВ «Тропікан» листом від 20.02.2011 року запевнив виконати прийняті зобов'язання за договором поруки у продовж 2011 року./а.с.12/ Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно із ч.1,2 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За умовами договору позики №1 від 01.12.2009 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON]: п.3.2. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики; п.3.3. Днем надання позики вважається день укладання Позичальником відповідної розписки; п.7.1. Цей договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Договором. Згідно з ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ст. 58 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суд розглядає цивільні справи згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всупереч наведених вимог законодавства, а також п.п.3.2, 3.3. умов договору позики №1 від 01.12.2009 року, якими встановлено засоби підтвердження факту одержання Позичальником грошей, позивачем в обґрунтування заявлених вимог суду надано копію розписки [PERSON] про отримання ним від [PERSON] грошової суми в розмірі 10 000 000 гривень. Крім того, копія розписки за своїм змістом не може свідчити про виконання сторонами істотних умов договору п.3.1. щодо надання позики готівкою, оскільки взагалі не містить відомостей про порядок передачі грошових коштів./а.с.10/ Враховуючи характер договірних відносин, що склалися між сторонами, узгоджені ними істотні умови договору, а також вимоги актів цивільного законодавства, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що посвідчують передання ним визначеної договором грошової суми відповідачу [PERSON], що є необхідним для укладення договору та обумовлює момент його вчинення. Крім того, наявність оригіналу розписки у позивача є підтвердженням не тільки факту передачі предмету позики позичальнику та виникнення зобов'язання перед позикодавцем, але й стан виконання зобов'язань позичальником на час розгляду справи. Оскільки позивачем належним чином не підтверджено виконання необхідної для вчинення договору умови щодо передання предмету позики, суд вважає, що договір позики від 01.12.2009 року є неукладеним, а тому не породжує жодних цивільно-правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Оскільки порука забезпечує тільки дійсні зобов'язання боржника, що випливають з основного договору, та має на меті його виконання, є додатковим зобов'язанням, що виникає з договірних відносин між кредитором за основним договором та поручителем, відповідальність якого настає лише у разі порушення боржником забезпеченого зобов'язання, суд вважає, що відсутність основного договору, не створює передбачених ст.ст. 548, 533, 638 ЦК України умов для укладення договору поруки, як додаткового на забезпечення виконання основного зобов'язання, а тому договір поруки від 01.12.2009 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Тропікан» для забезпечення виконання зобов'язання (основного зобов'язання) за договором позики №1 від 01.12.2009 року не можна вважати таким, що був укладений. Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Частиною 2 статті 203 ЦК України необхідною умовою для чинності правочину визначає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Також ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Тропікан», згідно зі ст. 79 ГК України та статуту Товариства є господарським товариством, створеним громадянами шляхом об'єднання їх майна та їх спільного управління справами товариства для здійснення господарської діяльності з метою одержання прибутку,

Outcome: dismissed