Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Слідчого управління ГУ НП в Харківській області, в якій просить скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно, належне [PERSON], постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Зеленською Я.С. від 10.02.2010 року по кримінальній справі № 18090116. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на розгляді Київського районного суду м. Харкова знаходилась кримінальна справа відносно [PERSON] В рамках вказаної кримінальної справи слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області винесено постанову про накладення арешту на належне [PERSON] нерухоме майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. За вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року [PERSON] засуджено, на теперішній час [PERSON] покарання відбув, судимість погашена. У вироку суду питання про зняття арешту не вирішено, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись своїм майном. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Слідчого управління ГУ НП в Харківській області в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2010 року [PERSON] за ч. 1 ст. 366 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили. В рамках вказаної кримінальної справи 10.02.2010 року постановою слідчого ГУ МВС України в Харківській області Зеленської Я.С. накладено арешт на все нерухоме майно належне [PERSON] Відповідно до ст. 126 КПК України в редакції 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна у кримінальній справі проводиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності ті інше майно обвинуваченого, підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їхні дії. В порядку ст. 126 КПК України в редакції 1960 року слідчим не було вирішено питання про скасування накладеного арешту. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. закріплений принцип непорушності права приватної власності, який полягає у правомочності власника безперешкодно користуватися своїм майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі Договору або Закону або іншій законній підставі майном, що належить Боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України). Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушниим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні вбачається з вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач [PERSON], як власник арештованого майна не може вільно розпоряджатись своїм майном, суд вважає необхідним позов задовольнити та скасувати арешт з належного [PERSON] майна. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved