Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області до відповідача [PERSON] з позовом про втрату користування квартирою, що знаходиться у власності особи, вказуючи, що він є власником квартири за адресою : [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири. За цією ж адресою зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , шлюб з якою розірваний та яка з 01 червня 2016 р. не проживає в квартирі, її речей не має, фактичне місце проживання невідоме. Ухвалою суду від 21.09.2020 року суд відкрив провадження у справі за вищезазначеним позовом і призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяви про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач, у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки не попередила, відзив на позовну заяву не надала. У відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 11.03.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, реєстр. 1-545 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2003 р. (а.с.6,7). Відповідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 15-21 від 09.09.2020 р., за адресою : [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07 червня 2016 р., виданого Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, сторони розірвали шлюб 07 червня 2016 р. (а.с.5). Згідно акту про фактичне місце проживання (не проживання) громадянина за місцем його реєстрації від 09.09.2020 р., [PERSON] , не проживає за адресою : [ADDRESS] . (а.с.11). Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між власником житла або законом. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)»). Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у квартирі за адресою : [ADDRESS] , не проживає понад один рік без поважних причин, місце проживання невідоме, при цьому перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, домовленості між ним і власником житла з приводу його користування не було. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житлом, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням здійснюється зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved