Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON] міської ради; треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним, протиправним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку. У своєму позові позивач [PERSON] посилається на те, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V [PERSON] передано у приватну власність 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку 113 по вулиці Горького. Вважає таке рішення та акт про право власності на земельну ділянку порушують його право на користування земельною ділянкою. 12 жовтня 2004 року він отримав у власність частину житлового будинку за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, 115 та загальна площа земельної ділянки навколо будинку складає 1039 кв.м. Фактична площа ділянки, яка перебуває в користуванні їх сімї складає 602 кв.м., а до прийняття рішення міською радою складала 638 кв.м. Відповідно до рішення міської ради від 06 квітня 1954 року за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, закріплена земельна ділянка площею 0,0779 га. Внаслідок визначення площі земельної ділянки навколо будинку № 113 по вулиці Горького у розмірі 0,0816 га. та передачі [PERSON] 63/100 частини він втратив можливість користуватися частиною земельної ділянки навколо будинку № 115 по вулиці Горького, де він проживає. Мешканці будинку № 113 по вулиці Горького зсунули межу між ділянки, що знаходиться в їх користуванні, на ділянку навколо будинку № 115 по вул.Горького, де він живе, і позбавили його можливості користуватися його гаражем та літньою кухнею і обслуговувати ці будівлі. Внаслідок рішення міської ради від 24 грудня 2007 року він не має можливості підійти до стін своїх гаражу та літньої кухні і пофарбувати їх або іншим чином обслугувати стіну гаражу і літньої кухні з боку будинку № 113. Окрім цього, для передачі 63/100 частини земельної ділянки за адресою: вул.Горького і користувач суміжної земельної ділянки повинен був узгоджувати межі земельної ділянки, яка передавалася у власність [PERSON], але жодна особа не надавала їй акт узгодження меж земельної ділянки і межі земельними ділянками навколо будинків № 13 та № 115 по вулиці Горького в м.Дніпродзержинську він не підписував та не узгоджував. Окрім цього надав суду клопотання про поновлення строку позовні давності, у звязку з тим, що він пропущений з поважних причин. Тому, з урахуванням уточнень до позову, просить суд визнати протиправну діяльність Дніпродзержинської міської ради щодо прийняття рішення від 24 грудня 2007 року № 327-17/V про передачу у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га.; визнати та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради щодо прийняття рішення від 24 грудня 2007 року № 327-17/V про передачу у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку 113-2 за адресою: Дніпропетровська область, (м.Дніпродзержинськ) м. Камянське, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. (63/100), стягнути з [PERSON] міської ради на його користь суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники підтримала позовні вимоги та просили суд визнати протиправну діяльність Дніпродзержинської міської ради щодо прийняття рішення від 24 грудня 2007 року № 327-17/V про передачу у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га.; визнати та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради щодо прийняття рішення від 24 грудня 2007 року № 327-17/V про передачу у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку 113-2 за адресою: Дніпропетровська область, (м.Дніпродзержинськ) м. Камянське, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. (63/100), стягнути з [PERSON] міської ради на його користь суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. В судовому засіданні він та його представники посилались на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, надав суду лист, у якому просить розглядати справу у відсутність їх представника. В судовому засіданні представник третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо задоволення позову та надав суду заперечення. Також в судовому засіданні просив суд застосувати строки позовної давності, тому як позивачу про наявність спірного рішення позивачу стало відомо ще в листопаді 2012 року, підстав для поновлення строку вважає, що відсутні. Вислухавши позивача, представників позивача та представника третіх осіб, які не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V третій особі по справі [PERSON] передано у приватну власність 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га., а також виданий державний акт на право власності на вказану частину земельної ділянки 113 по вулиці Горького, що вбачається за наданого копії рішення та акту (а.с.8-9, 10). Згідно до наданих суду документів вбачається, що позивач [PERSON] 12 жовтня 2004 року отримав у власність частину житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинська, вул.Горького, 115 та загальна площа земельної ділянки навколо будинку складає 1039 кв.м., що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 12 жовтня 2004 року між [PERSON] та позивачем. Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок № 115 по вул.М.Горького у м.Дніпродзержинську від 23 липня 2004 року загальна площа земельної ділянки навколо будинку складає 1039 кв.м. Згідно до рішення Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих від 06 квітня 1954 року № 247 за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, закріплена земельна ділянка площею 0,0779 га. Згідно до Кадастрового плану земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, площа земельної ділянки навколо будинку складає 0,0779 га. Окрім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2005 року [PERSON], що мешкає в м.Дніпродзержинску вул.Горького, буд.№ 113, отримала у спадок 2/5 частини житлового будинку за вказаною адресою, який розташований на земельній ділянці навколо будинку, площа якого 0,0779 га. (а.с.20). Згідно до акту обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки, складеного Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради 24 травня 2016 року, встановлено, що в результаті обстеження виявлено, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 06 квітня 1954 року № 247 земельна ділянка площею 779 кв.м. за адресою: вул.Горького, 113, належить [PERSON] та встановлено, що з північно-західної сторони земельна ділянка межує з домоволодінням № 115 по вулиці Горького, межа проходить по умовній лінії на відстані 0,6 м. та 0,2 м. від будинку № 115, доступ до стіни будинку позивача для обслуговування власниками відсутній. Також встановлено, що площа та розміри земельної ділянки № 113 по вулиці Горького становлять: рішення ДМР від 06 квітня 1954 року 779 кв.м., технічний паспорт від 24 травня 2005 року 779 кв.м., ДА від 17 березня 2009 року 816 кв.м., геодезичний звіт від 2016 року 816 кв.м. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 р. розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ст.78 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що надані їм у користування, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує це право, та його державної реєстрації. Таким документом на підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України є державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно ч.ч. 1 і 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст.116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Окрім цього, ч.1 ст.118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Так, згідно рішення Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих від 06 квітня 1954 року № 247 за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, закріплена земельна ділянка площею 0,0779 га. Відповідно до Кадастрового плану земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, площа земельної ділянки навколо будинку складає 0,0779 га. Окрім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2005 року [PERSON], що мешкає в м.Дніпродзержинску вул.Горького, буд.№ 113, отримала у спадок 2/5 частини житлового будинку за вказаною адресою, який розташований на земельній ділянці навколо будинку, площа якого 0,0779 га. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.118 ЗК України громадянин має право здійснити приватизацію тієї земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, тобто, як встановлено в судовому засіданні, в користуванні [PERSON] перебувала частина земельної ділянки навколо будинку, за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, площа якої складала 0,0779 га. Ч.ч.6, 7 ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Так, як встановлено в судовому засіданні та відповідно до вимог ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України, під час оформлення передачі у власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.М.Горького, 113, загальною площею 0,0816 га. останньою не було погоджено із позивачем передачу їй частину земельної ділянки, що знаходилась у його користуванні. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок визначення площі земельної ділянки навколо будинку № 113 по вулиці Горького Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, у розмірі 0,0816 га. та передачі [PERSON] 63/100 частини позивач втратив можливість користуватися частиною земельної ділянки навколо будинку № 115 по вулиці Горького, м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, де він проживає, а тому був позбавлений можливості користуватися частиною земельної ділянки. Окрім цього, як встановлено судом для передачі 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ, вул.Горького і користувач суміжної земельної ділянки не узгоджував межі земельної ділянки, яка передавалася у власність [PERSON]. Відповідно до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні представник відповідача не надав суду докази того, що під час прийняття рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку 113-2 за адресою: Дніпропетровська область, (м.Дніпродзержинськ) м. Камянське, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. (63/100), уповноважені особи діяли відповідно до діючого законодавства. Згідно ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. З урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних права та інтересів особи пред'явлення позову про визнати протиправної діяльність щодо прийняття рішення, а тому вимоги в цій частині про визнання протиправною діяльність Дніпродзержинської міської ради щодо прийняття рішення від 24 грудня 2007 року № 327-17/V про передачу у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. не підлягають задоволенню. Але, з урахуванням вимог п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, та враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання незаконними та скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність [PERSON] 63/100 частини земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку 113-2 за адресою: Дніпропетровська область, (м.Дніпродзержинськ) м. Камянське, вул.Горького, буд.№ 113, загальною площею 0,0816 га. (63/100) підлягають задоволенню. Окрім цього, посилання представника третіх осіб на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із вказаним позовом та є рішення суду між тими же сторонами та з тих же самих підстав суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Так, відповідно до вимог ст.256, ст.257 ЦК Цкраїни, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, позивач скористався своїм правом та впродовж визначеного ст.257 ЦК України строку у листопаді 2012 року звернуся до суду із позовом про визнання рішення та акту недійсними та їх скасування, але рішенням суду було відмовлено, у звязку з тим, що не було залучено належного відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не був пропущений строк звернення до суду із позовом на оскарження рішення міської ради та державного акту, а позивач з урахуванням розяснень, викладених в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року, звернувся повторно до суду із вказаними вимоги, але вже до належного відповідача. Окрім цього, як вбачається з Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року, вимоги позивача [PERSON] в той час були предявлені до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним державного акту та визнання рішення частково недійним, хоча на даний час позивач предявляє вимоги вже не [PERSON], [PERSON], а до [PERSON] міської ради, тобто до особи, яка приймала рішення та видавала акт про право власності, які оспорюється позивачем. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial