Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він ([PERSON]С.) з 28 липня 1994 року перебуває у шлюбі з [PERSON], разом з якою та сином [PERSON], [INFO], проживав за адресою: [INFO], кв.№37. Так, дана квартира належить на праві власності [PERSON], про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У зв'язку з тим, що шлюбні відносини між ним та дружиною [PERSON] погіршились, з 2013 року вони припинили проживати разом. Дружина виїхала на заробітки, а син одружився та переїхав проживати до своєї дружини, однак адреса його проживання йому невідома. Зазначає, що дружина та син зареєстровані у квартирі №37, яка знаходиться у будинку № 148 по вул.І.Франка в м.Мукачево, однак в ній не проживають з 2013 року. Тому на підставі вищенаведеного [PERSON] звертається до суду та просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 37, яка розташована в будинку № 148 по вул.І.Франка, в м.Мукачево Закарпатської області. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідачів, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі №398, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], продали, а [PERSON] купив квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), а копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 22 березня 2003 року стверджується, що власником квартири №37, яка знаходиться в будинку №148 по вул.І.Франка в м.Мукачево є [PERSON] (а.с.8). -2- З копії Будинкової книги заведеної на квартиру №37, яка знаходиться в будинку № 148 по вулиці І.Франка в м.Мукачево вбачається, що за даною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.8-11). Відповідно до заяв [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№36, Закарпатської області та [PERSON], який проживає за адресою: м.Мукачево, вул.І.Франка-бічна, буд.№1 б, кв.№104, Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] за адресою: м.Мукачево, вул.І.Франка, буд.№148, кв.№37, Закарпатської області не проживають і не бачила їх більше чотирьох років (а.с.17, 18). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного [PERSON] України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], є власником квартири № 37, яка знаходиться в будинку №148, по вул.І.Франка в м.Мукачево. Крім нього, в даній квартирі, також зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживають з 2013 року, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved