Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним і відповідачем [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 серпня 2013 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу у них є спільна дитина: [PERSON], що народилася [INFO] року. На протязі всього подружнього життя їхні сімейні стосунки складались по різному. Часто виникали непорозуміння, які негативно впливали на їхні подружні стосунки. Причиною розпаду їхньої сім'ї є та обставина, що останнім часом між ними часто виникали непорозуміння, між ними виникла психологічна несумісність, котра перешкоджає нормальному спільному сімейному проживанню. Із-за несумісності їхніх характерів та кардинально різних поглядів і підходів до організації шлюбних відносин їм не вдалося встановити нормальні сімейні стосунки. Неодноразові спроби налагодити родинні відносити між ним та відповідачкою залишились безрезультатними. Шлюбні відносини між ними припинилися з січня 2016 року, спільне господарство не ведеться. З відповідачкою проживають окремо. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його присутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила справу слухати без участі відповідача, позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи, доводи поданих сторонами заяв, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 17 серпня 2013 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1360 (а.с. 4). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з січня 2016 року, з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved