Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Антипівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в с. Антипівка, Золотоніського району помер батько сторін - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис №15). Після смерті батька залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS]. На момент смерті батько не був одруженим, а тому останні роки за його життя, позивач утримував батька, піклувався та матеріально його забезпечував. 24.10.2014р. позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У нотаріуса він дізнався про наявність заповіту, складеного батьком на користь його сестри -[PERSON] Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки батько через стійкий розлад здоров»я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Так, з історії хвороби [PERSON] з 23.12.2013р. по 10.01.2014р. перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні швидкої допомоги. Йому поставлено діагноз - мозковий ішемічний інсульт клінічно у вигляді лівосторонньої геміплегії, гемігіпестезії, ішемічної хвороби серця, ангіопатії сітчатки лівого та правого ока, загальний стан хворого - тяжкий. Наслідки інсульту руйнівні: порушується кровообіг, ділянка мозку, що перестала постачатися, відмирає і вже не може виконувати своїх функцій, а це призводить до порушень мовлення, свідомості, координації рухів, зору, чутливості, паралічів. Після проходження основного курсу судинної терапії батько був виписаний для продовження лікування в амбулаторних умовах. При виписці батька було зазначено - заторможений, критика знижена, загальний стан хворого - тяжкий. В травні 2014р. відповідач забрала батька до себе додому в с. Антипівка, тим самим позбавивши його належного рівня меддопомоги, де він через два місяці помер. Вважає, що в разі визнання заповіту недійсним, позивач матиме право на спадкування за законом на майно померлого. Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним заповіт, укладений [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчений секретарем Антипівської сільської ради, Золотоніського району Черкаської області 12травня 2014 року (реєстр №24). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Крім того, позивач зазначив, що сплачені ним судові витрати, він залишає за собою. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Дмитрик С.В. позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. В судове засідання третя особа: Друга Черкаська державна нотаріальна контора не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи: Антипівської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області за довіреністю Зречкіна К.В. позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] [INFO] помер в с. Антипівка, Золотоніського району Черкаської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 13.09.2014р. (актовий запис №15). Сторони по справі є рідними братом та сестрою. За життя, [PERSON] 12 травня 2014р. склав заповіт, який посвідчено секретарем Антипівської сільської ради, Золотоніського району (реєстр №24) і заповів на користь своєї дочки [PERSON] квартиру [ADDRESS]. За даними довідки адресного бюро від 18.02.2015р. остання там же і зареєстрована з 13.07.2012р. Дані обставини також підтверджено поквартирною карткою та довідкою від 04.08.2014р., виданою ЖБК №7. Крім того, [PERSON] також до моменту смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до матеріалів, наданих державним нотаріусом Демиденко О.А. 01.04.2015р., до Другої Черкаської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] звернулися - 2.10.2014р. син померлого [PERSON] та 12.12.2014р. дочка померлого [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Крім того, заповіт, що був посвідчений 12.05.2014р. сільрадою, є чинним. Дані обставини також підтверджуються інформаційними довідками із Спадкового реєстру від 31.03.2015р. Як вбачається з висновку - акту судово-психіатричного експерта №579 від 29.12.2015р., наданого КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» відділення АСПЕ, - [PERSON] у період січня 2014р. по [INFO], в т.ч. і на час складання та посвідчення заповіту - 12.05.2014р., виявляв ознаки хронічного, стійного важкого психічного розладу у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок перенесеного 22.12.2013р. повторного гострого порушення мозкового кровообігу в басейні правої середньо-мозкової артерії та на тлі хронічної атеросклеротичної, гіпертонічної, дисциркуляторної енцефалопатії з грубим стійким інтелектуально-мнестичним зниженням, втратою критики до свого стану та грубою неврологічною симптоматикою у вигляді лівобічної геміплегії, порушенням контролю функції тазових органів (нетримання сечі та калу), з грубим порушенням здатності до самостійного пересування, що позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, [PERSON] не був визнаний недієздатним. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК). Як визначено у частині 1 ст. 1222ЦК , спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК , заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Загальні вимоги до форми заповіту визначені у статті 1247ЦК. Зокрема, - заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251ЦК). Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.4 ст. 1257ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Під час розгляду справи, будучи допитаною в якості свідка [PERSON] - сімейний (дільничний) лікар, показала, що у [PERSON] був перший інсульт весною 2013р., а другий - в кінці 2013р. Після того, як його виписали з лікарні, вона як лікар поліклініки, відвідувала його вдома за викликами рідних. При цьому, він лежав на ліжку, був у памперсі, був заторможений. Вона неодноразово його відвідувала у січні 2014р., лютому та березні місяці цього ж року. Він сам не міг їсти, не ходив, не впізнавав її, хоча до цього він її добре знав як сімейного лікаря. Також, [PERSON], перебуваючи після стаціонарного лікування, вдома, не орієнтувався, не міг сказати, скільки йому років, де він живе. Годувала його жінка, яка була поруч нього; лівим боком тіла він не міг користуватися, відчував симптомні болі, як при інфаркті - порушення нервації по лівій стороні. Крім того, показала суду, що у [PERSON] була мерцательна аритмія, а тому виражалась лівостороння анемія і порушення функції тазових органів. Він не розумів, коли хоче до туалету; його хвороба впливала на усвідомлення його дій, оскільки він не розумів, хто до нього прийшов і, де він проживає, скільки йому років. Протягом січня-березня 2014р. покращень стану здоров»я у [PERSON] не відмічалось. Після цього, вона його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживала разом із [PERSON] близько 1року 3-х місяців, але шлюб вони не реєстрували. Якось в кінці 2013р., вона з [PERSON] вранці почали снідати, але коли він сів у крісло, то його спаралізувало. Після цього, була викликана швидка допомога і його забрали до лікарні. Через 2 тижні, його привезли додому. Вдома він був якийсь дивний: «Останній час він наче «помішався», то цегла в нього якась вважається, то перестінок каже мені роби»; то каже, що по квартирі хтось ходить. Я його заспокоювала». Після лікарні він сам сидіти не міг, не читав і не міг писати, не міг сам ложку тримати, а лише лежав на ліжку. Крім того, у висновку проведеної у справі посмертної експертизи вказано про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення заповіту - 12.05.2014р., - розуміти значення своїх дій та керувати ними. Показання, надані в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], - суд оцінює критично. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Таке рішення суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справі №6-9цс12 від 29.02.2012р. На підставі викладеного та,

Outcome: approved