Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із уточненим позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори. Первісні позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його дядько, [PERSON] та відповідно до законодавства він, [PERSON] , звернувся до нотаріуса щодо відкриття спадкової справи. Проте йому стало відомо, що державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори 26.01.2004 року на будинок по [ADDRESS] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке вважає недійсним, зважаючи на наступне. [INFO] помирає його бабця, [PERSON] . Одним із спадкоємців після її смерті був її син, а його дядько, [PERSON] , оскільки останній був зареєстрованим та проживав на момент смерті із [PERSON] , а отже позивач вважає, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном, а саме частиною житлового будинку у [ADDRESS] . Зазначає, що [INFO] помер його дядько, [PERSON] . Він як спадкоємець свого дядька не може оформити свої спадкові права на частку, яка належала дядькові, [PERSON] , після смерті його матері, а його бабці [PERSON] , оскільки видане свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] , на його думку, є недійсним. А тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів справи через неможливість прибути в судове засідання та забезпечити участь представника (адвоката) в судовому засіданні (аркуш справи № 43). Відповідач за первісним позовом, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином через свого представника. Однак вона звернулася на адресу суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права на спадкування належної частки майна після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.02.1957 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/2 ідеальної частки житлового будинку у [ADDRESS] , на який отримали реєстраційні посвідчення. [INFO] помирає її мати, [PERSON] Спадкоємцями першої черги після її смерті були: сини: [PERSON] , [PERSON] та вона, донька, [PERSON] , оскільки були зареєстрованими та проживали на момент смерті з [PERSON] , а отже прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що [INFO] помирає її брат, [PERSON] Спадкоємцями першої черги після його смерті був батько, [PERSON] , оскільки останній був зареєстрованим та проживав на момент смерті з [PERSON] , а отже прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, а саме частку майна успадкованого [PERSON] після смерті матері, [PERSON] [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після смерті батька вона з братом поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 30.05.2003 року подали заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Вказує, що вона відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала на момент смерті з батьком, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що не визнається зі сторони відповідачів. Повідомляє, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року визнано її право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька, [PERSON] , а саме будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку з тамбуром, підвалу, сходів, воріт та огорожі. Ухвалено Львівському ОДПБТІ та ЕО зареєструвати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги, оскільки на день смерті батька вона проживала в спірному будинковолодінні, отже відповідно до вимог діючих на той час положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала в будинку та проживає там і на даний час, що стверджується і довідкою Куликівської селищної ради № 8 від 11.01.2006 року. Окрім того відповідно до довідок Куликівської селищної ради від 29.11.2005 року № 4362 та № 4351 заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, заборон та арештів немає, а листом з Жовківської державної нотаріальної контори за № 2842- 2844 від 14.02.2006 року повідомлено, що до нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Зазначає, що як стало відомо з постанови Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні її, [PERSON] , позову до Куликівської селищної ради, третіх осіб: Жовківської державної нотаріальної контори, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. Проте після винесення рішення суду апеляційної інстанції вона не в змозі оформити свої спадкові права на житловий будинок в [ADDRESS] , оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори видано таке на спадкове майно без врахування прав на житловий будинок в [ADDRESS] , а тому вважає, що таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Окрім того, вважає, що зважаючи на наявність спору про право на спадкування частки майна, наявного після смерті [INFO] її матері, [PERSON] , смерті [INFO] її брата, [PERSON] , смерті [INFO] її батька, [PERSON] , таке право підлягає захисту судом відповідно до вимог закону. А тому просить визнати за нею, [PERSON] , право на спадкування належної частки майна після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні звернувся із заявою про поновлення судом строків звернення до суду, оскільки необхідність захисту прав [PERSON] виникла лише після прийняття постанови Львівського апеляційного суду 27.11.2018 року у справі № 2-398/2006, якою рішення суду першої інстанції скасовано, а до того позивачу за зустрічним позовом не було відомо про невизнання [PERSON] права на спадкування після смерті батька за [PERSON] . Зазначив, що підтримує зустрічну позовну заяву з підстав, які наведені у позовній заяві, оскільки його довіритель, [PERSON] , вважає, що порушено її право на спадкування. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовами [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є свідоцтво про право на спадщину, видане у 2004 року, а тому пропущено строк позовної давності. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, застосувати строк позовної давності до вимог за зустрічним позовом. У задоволенні первісного позову також відмовити. Підтримав викладене у поданих ним відзивах на первісну та зустрічну позовні заяви. Зокрема, щодо первісного позову зазначив у відзиві від 19.04.2019 року на позовну заяву [PERSON] , що позивач не вказує на підставі якої норми матеріального права він є спадкоємцем покійного дядька за законом. Звертає увагу на те, що чинним на момент смерті [PERSON] ЦК УРСР не було передбачено такого спадкоємця як племінник. Вказує, що позивач [PERSON] взагалі не надав суду доказів, що він визнається нотаріусом як спадкоємець покійного [PERSON] , як такий, що прийняв спадщину після його смерті за законом і є таким, який не може набути належне покійному майно, а саме, як він стверджує, частку в праві власності на будинок [ADDRESS] . Зазначає, що позивач [PERSON] не надав доказів про те, що його покійний дядько, [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , як і не подав суду доказів про те, що [PERSON] є сином [PERSON] . Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки з 26.01.2004 року не вживав заходів щодо звернення до суду з метою оспорювання дійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.01.2004 р. Після видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом минуло більше як 15 років. Крім того до жовтня 2018 року позивач не звертався до нотаріуса за оформленням права на спадщину після смерті свого дядька, не звертався до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва право на спадщину за законом від 26.01.2004 року. Стверджує, що позивач постійно проживає по [ADDRESS] . Звертає увагу, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , та [PERSON] , який є дядьком позивача [PERSON] , всі постійно проживають по [ADDRESS] . Відтак, вважає, що позивач не міг не знати з 26.01.2004 року по жовтень 2018 року про те, що нібито його право на спадкування після смерті [PERSON] порушені. Враховуючи вище наведене просить суд застосувати позовну давність до вимог [PERSON] . Зазначає, що подана позивачем [PERSON] довідка Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області від 09.2018 року № 1802 про те, що [PERSON] проживав разом із своїм дядьком [PERSON] , який помер [INFO] , до дня його смерті в [ADDRESS] і вели спільне господарство викликає сумнів з приводу достовірності інформації вказаній в ній, оскільки [PERSON] не був і не є сиротою, у нього були і є батьки, зокрема мати, [PERSON] . Звертає увагу, що позивач [INFO] і на момент смерті [PERSON] , [INFO] , позивачу [PERSON] було 14 років. А тому у нього виникає запитання про те, як дитина у віці до 14 років могла вести спільне господарство із повнолітньою особою, своїм дядьком. Взагалі, на його думку, дитина у віці до 14 років по своєму рівню розвитку не може вести господарство. Крім того стверджує, що з урахуванням того, що чинне законодавство в період до [INFO] передбачало обов`язок батьків утримувати своїх дітей, а місцем проживання дітей віком до 15 років було виключно місце проживання їх батьків. Крім того зазначає про те, що у відносинах між [PERSON] та [PERSON] є встановлені преюдиційні факти. Зокрема, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.03.2013 року у справі № 2- 1523/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що у спільній частковій власності, встановлено те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, [PERSON] та його сестра, [PERSON] , після смерті батька, [PERSON] , в рівних частинах успадкували наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13.03.2013 р. у справі № 2-1523/11 набрало законної сили 25.03.2014 року та в апеляційному порядку не оскаржувалося. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року у справі № 444/3094/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном також було встановлено те, що: -згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частинах житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат, житловою площею 44,8 кв. м, кухні, загальною площею 81,00 кв.м. Окрім того, при будинку є літня кухня, два сараї, вбиральня. - [PERSON] , який помер [INFO] , був власником будинку в [ADDRESS] , а після його смерті спадкоємцями його майна в рівних частках є його діти, [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про право спадщину за законом від 26.01.2004 року. -На підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 26.01.2004 року, виданого Жовківською держнотконторою 23.02.2004 року [PERSON] зареєстрував право власності на нерухоме майно, а саме на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Форма власності - приватна спільна часткова. Його частка в цьому будинку - 1/2. Даний факт підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на рухоме майно. - Обставини законних прав у [PERSON] на спадкове майно після смерті його батька, [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема: рішенням Жовківського районного суду від 13.03.2013 року; ухвалою Жовківського районного суду від 19.03.2014 року. [PERSON] в судовому засіданні даний факт не заперечила та не спростувала. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року у справі № 444/3094/14-ц набрало законної сили 04.02.2015 року та в апеляційному порядку не оскаржувалося. У відзиві від 06.05.2019 року на зустрічну позовну заяву [PERSON] представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заначив, що 27.02.1957 року між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] та [PERSON] як обдарованими було укладено договір дарування по 1/2 ідеальній частини житлового будинку у [ADDRESS] , на який обдаровані [PERSON] та [PERSON] отримали реєстраційне посвідчення, тобто, кожен із них набув право власності на 1/2 частину будинку. Доказом цього є матеріалами спадкової справи № 350/2003 заведеної після смерті [PERSON] Жовківською державною нотаріальною конторою. Тобто, зазначає, що будинок було подаровано в цілому двом особам, а не як зазначає [PERSON] лише його 1/2 частина. Після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , ні [PERSON] , ні її брат, [PERSON] , померлий [INFO] , ні [PERSON] не зверталися до Жовківської державної нотараліальної контори із заявами про прийняття спадщини та/або про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] . Доказом відсутності спадкової справи заведеної по смерті [PERSON] є лист Львівського державного нотаріального архіву від 12.04.2019 року № 894/01-30, в якому було повідомлено суд про те, що згідно алфавітних книг спадкових справ за період за 1970-2001 роки та книги обліку і реєстрації спадкових справ» за 2002 рік Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області спадкова справа після смерті [INFO] гр. [PERSON] не виявлена. Тобто зазначає, що з [INFO] по сьогодні ніхто із вказаних [PERSON] осіб як спадкоємців покійної [PERSON] не звертався до нотаріуса за прийняттям спадщини після її смерті. Отже, ніхто із них до сьогодні не ставив питання про спадкування майна після смерті [PERSON] . [PERSON] , який помер [INFO] , до кінця свого життя не ставив питання про його права спадкувати після смерті своєї матері. Покійний [PERSON] також не має спадкоємців, які б ставили питання про права покійного на спадкове майно його матері, [PERSON] . Про наявність живих спадкоємців покійного [PERSON] не вказує [PERSON] , а [PERSON] не належить до кола спадкоємців покійного [PERSON] згідно закону. Стверджує, що разом з тим, ні [PERSON] , ні [PERSON] також не ставили питання про спадкування майна після смерті [PERSON] . Навпаки після смерті батька, [PERSON] , його двоє живих дітей, [PERSON] та [PERSON] 30.05.2003 року звернулися до Жовківської державної нотаріальної контори із спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2003 року. Доказом цього є матеріалами спадкової справи № 350/2003, заведеної після смерті [PERSON] Жовківською державною нотаріальною конторою. Звертає увагу, що в цій заяві [PERSON] та [PERSON] спільно повідомили нотаріусу про те, що [INFO] помер їх батько, [PERSON] , на день його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , грошовий вклад з відповідними процентами в філії Жовківського відділення Ощадбанку України № 6325015 с. Куликів на рахунку № [NUMBER] , крім них у [PERSON] спадкоємців не має, інших спадкоємців, передбачених ст. 530, 531 ЦК УРСР не має. Вважає, що подавши 30.05.2003 року до Жовківської державної нотаріальної контори спільно із [PERSON] заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2003 року [PERSON] визнала те, що [PERSON] є спадкоємцем покійного [PERSON] на рівні із [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, як син, який прийняв спадщину після смерті батька, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , є таким, що належить виключно покійному [PERSON] на праві власності в цілому, у [PERSON] не було інших спадкоємців першої черги (ст. 529 ЦК УРСР), у [PERSON] не було спадкоємців другої черги за законом (ст. 530 ЦК УРСР) та спадкоємців утриманців (ст. 531 ЦК УРСР). На основі наведеної вище спільної заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2003 року [PERSON] та [PERSON] і було видане оскаржуване свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що враховуючи зміст свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, [PERSON] визнала ту обставину, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , її спадщину, до складу якої входила 1/2 частина будинку [ADDRESS] , було фактично успадковано, але юридично не оформлено лише її чоловіком, [PERSON] . На підставі даного свідоцтва [PERSON] і [PERSON] зареєстрували 23.02.2004 року право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , а саме по 1/2 частині кожен, доказом чого є інформаційна довідка № 139078272 від 25.09.2018 року. З моменту видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, [PERSON] не оспорювала в судовому порядку видачу свідоцтва на користь двох спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не оспорювала визнання державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань Г.О. [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину. Стверджує, що до моменту подачі позову [PERSON] не оспорювала належність будинку [ADDRESS] лише [PERSON] , єдиному власнику на момент його смерті. Тобто [PERSON] станом на сьогоднішній день не оспорювала обставин, які засвідчуються матеріалами спадкової справ № 350/2003, зокрема: правомірність видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, з підстав пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вказує, що обставини щодо правомірності прийняття [PERSON] спадкового майна покійного [PERSON] та правомірності набуття [PERSON] права власності на спадкове майно покійного [PERSON] встановленні двома рішеннями Жовківського районного суду Львівської області, а саме: від 13.03.2013 року у справі №2-1523/11 та від 13.01.2015 року у справі № 444/3094/14-ц та Постановою Львівського апеляції суду від 27.11.2018 року у справі № 2-398/2006. Стверджує, що позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134 з тих причин, що не має можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок в [ADDRESS] , оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори видано таке на спадкове майно без врахування прав на житловий будинок в [ADDRESS] . Однак, [PERSON] не вказала на підставі якої норми матеріального права свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134, підлягає визнанню недійсним з огляду на не включення до оспорюваного свідоцтва відомостей про будинок в [ADDRESS] . Крім того вона не надала суду доказів звернення до [PERSON] із заявою (пропозицією) про внесенням змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, в частині включення до нього відомостей про житловий будинок в [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] не отримував пропозицію [PERSON] внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134 щодо включення до нього відомостей про житловий будинок в [ADDRESS] , крім того, [PERSON] не надала суду доказів про те, що житловий будинок в [ADDRESS] може бути включений до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134. Стверджує, що враховуючи те, що станом на сьогодні рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18.02.2006 року у справі № 2-398/2006 скасоване, а за покійним [PERSON] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не було зареєстроване, відтак даний будинок не може бути включений до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в рестрі за № 1-134, оскільки не є об`єктом права власності в розумінні ст. 182 ЦК Україна та ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того вважає, що [PERSON] пропустила строк позовної давності, оскільки з 26.01.2004 року не вживала заходів щодо звернення до суду з метою оспорення дійсності свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 26.01.2004 року, оскільки до березня 2019 року вонане зверталася до нотаріуса за оформленням права на спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] та після смерті свого брата, [PERSON] , не зверталася до суду з позовом про визнання за нею, [PERSON] права на спадкування належної частки після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.01.2004 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Отже, з моменту отримання [PERSON] оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року вона була обізнана з обставинами спадкування майна покійної [PERSON] лише її чоловіком, [PERSON] та була обізнана з обставинами належності на праві власності житлового будинку в [ADDRESS] лише [PERSON] на момент його смерті, а також з обставинами спадкування даного будинку лише двома особами: нею та [PERSON] . Відтак, зазначає, що [PERSON] знала з 26.01.2004 року по березень 2019 року про те, як було успадковане майно покійного [PERSON] . Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку свого представника [PERSON] та викладене у його відзивах на первісний та зустрічний позови. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з`явилася, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. При вирішенні справи по суті покладається на думку суду (аркуш справи № 27). В подальшому, а саме 23.07.2019 року, із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на адресу суду надійшов лист, у якому зазначили, що заперечень щодо позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] у справі про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом не мають. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на подані ними клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Заслухавши думку учасників, а саме відповідача за первісним та зустрічним позовами [PERSON] , його представника- [PERSON] , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, враховуючи клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , було витребувано для огляду матеріали справи № 2-398/2006 за позовом [PERSON] до Куликівської селищної ради, треті особи: Жовківська державна нотаріальна контора та Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про визнання права власності на спадкове майно. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року у справі № 2-398/2006 р. вбачається, що позов [PERSON] задоволено. Вирішено визнано право власності [PERSON] на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька, [PERSON] , а саме будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] ), яке складається з житлового будинку з тамбуром, підвалу, сходів, воріт та огорожі, Львівському ОДПБТІ та ЕО зареєструвати право власності [PERSON] на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Однак постановою Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , рішення Жовківського районного суду Львівської області скасовано, постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Куликівської селищної ради, третіх осіб: Жовківської державної нотаріальної контори, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили. У ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує, що з постанови Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 року вбачається, що судом було встановлено, що на підставі рішення виконкому Куликівської селищної ради №108 від 24.12.1981 року батькові позивачки, [PERSON] , [PERSON] , було дозволено будівництво житлового будинку в [ADDRESS] ). Рішенням виконкому Жовківської районної ради № 112 від 18.03.1982 року дозволено забудову на виділеній земельній ділянці та видачу будівельного паспорта, на підставі чого видано і дозвіл на право закладки фундаментів. З копії договору дарування від 27.02.1957 року, який укладено між громадянкою [PERSON] та громадянами [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] подарувала по 1/2 ідеальній частині належного їй на праві приватної власності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , який складається із трьох кімнат і однієї кухні. Даний договір посвідчений нотаріусом Львівської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції УРСР 27.02.1957 року (аркуш справи № 80). [PERSON] та [PERSON] були видані реєстраційні посвідчення (аркуш справи 81, 82) та зареєстровано за кожним право власності по 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 1655083, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 06.10.2003 року (аркуш справи № 83). Наведеним підтверджується, що було подаровано будинок в повному обсязі та спростовуються твердження позивача за зустрічним позовом, [PERSON] , у зустрічній позовній заяві про те, що [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 ідеальної частки житлового будинку у [ADDRESS] . З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 01.03.1957 року у селі Миклашків, Новояричівського району Львівської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження було зроблено запис за № 2. Прізвище після реєстрації одруження присвоєно дружині та чоловікові [PERSON] (аркуш справи № 78). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28.07.1970 року (аркуш справи № 77). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.1984 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 10.11.1984 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 26. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] (аркуш справи № 79, зворотня сторона). Тобто дошлюбним прізвищем відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] було [PERSON]. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (аркуш справи № 79, зворотня сторона). Спадкова справа після смерті [PERSON] була зареєстрована 23.08.2018 року у зв`язку із поданням заяви [PERSON] 21.08.2018 року (аркуш справи 156-160). Необхідно відмітити, що у даній заяві [PERSON] зазначила, що вона фактично прийняла спадщину, крім неї спадкоємцем за законом після смерті матері є брат [PERSON] . Вказала, що подружжя, яке пережило спадкодавця, немає. (аркуш справи № 156). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] , а її чоловік, [PERSON] , помер [INFO] , а тому на час смерті [PERSON] був живим її чоловік [PERSON] , тобто наведене у заяві [PERSON] про те, що подружжя, яке пережило спадкодавця [PERSON] немає, не відповідає дійсності. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53072221 від 23.08.2018 року вбачається, що у Спадковому реєстрі інформація відсутня. А тому суд приходить до висновку, що так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, спадкування після її смерті відбувається за законом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Суд звертає увагу, що з [INFO], тобто дати смерті [PERSON] , до [INFO] , дати подання заяви [PERSON] , ніхто із спадкоємців [PERSON] не звертався за прийняттям спадщини, видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкоємцями першої черги [PERSON] були її діти, а саме сини: [PERSON] та [PERSON] , дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (аркуш справи № 9). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини чи заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину як після смерті [PERSON] , так і після смерті [PERSON] . Також суд звертає увагу, що ні [PERSON] , тобто позивач за зустрічним позовом, ні [PERSON] , який є відповідачем за зустрічним позовом, також не ставили питання про спадкування майна після смерті [PERSON] . Навпаки після смерті батька, [PERSON] , його двоє живих дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] 30.05.2003 року звернулися до Жовківської державної нотаріальної контори із спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Доказом цього є матеріалами спадкової справи № 350/2003, яка заведена після смерті [PERSON] Жовківською державною нотаріальною конторою (аркуш справи № 75). Суд звертає увагу, що в цій заяві [PERSON] та [PERSON] спільно повідомили нотаріусу про те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , на день його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , грошовий вклад з відповідними процентами в філії Жовківського відділення Ощадбанку України № 6325015 с. Куликів на рахунку № [NUMBER] . Також суд звертає увагу, що заявники вказали, що крім них у [PERSON] спадкоємців не має, інших спадкоємців передбачених ст. 530, 531 ЦК УРСР не має. Отже, суд приходить до висновку, що подавши 30.05.2003 року до Жовківської державної нотаріальної контори спільно із [PERSON] заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнала те, що [PERSON] є спадкоємцем покійного [PERSON] на рівні із нею, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, як син який прийняв спадщину після смерті батька. Також даною заявою [PERSON] фактично визнала, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] є таким, що належить виключно покійному [PERSON] на праві власності в цілому і те, що у [PERSON] не було інших спадкоємців першої черги (ст. 529 ЦК УРСР), не було спадкоємців другої черги за законом (ст. 530 ЦК УРСР) та спадкоємців утриманців (ст. 531 ЦК УРСР). Необхідно звернути увагу, що саме на основі наведеної вище спільної заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2003 року [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань Г.О. було видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщи законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєс № 1-134 спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних час його діти: [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і складається з трьох кімнат, житловою площею 44,8 кв.м., кухні, загальною площею 81,0 кв.м., при будинку є літня кухня, два сараї, вбиральня, що належав померлому та [PERSON] , померлій [INFO] на підставі договору дарування, посвідченого Львівською державною нотаріальною конторою 27.02.1957 року, за реєстром № 1021, зареєстрованого в Львівському бюро технічної інвентаризації 02.02.1970 року за № 226, після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняв, а юридично не оформив. Отже, враховуючи зміст свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134 [PERSON] , тобто позивач за зустрічним позовом, визнала ту обставину, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] її спадщину, до складу якої входила 1/2 частина будинку [ADDRESS] було фактично успадковано, але юридично не оформлено лише її чоловіком, [PERSON] , який водночас є батьком [PERSON] . Також суд звертає увагу, що на підставі даного свідоцтва [PERSON] і [PERSON] зареєстрували 23.02.2004 року право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , а саме по 1/2 частині кожен, що підтверджується копією інформаційної довідки № 139078272 від 25.09.2018 року (аркуш справи № 5-6). Відтак суд приходить до переконання, що отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134 [PERSON] визнала те, що [PERSON] є спадкоємцем покійного [PERSON] на рівні із [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, як син, який прийняв спадщину по смерті батька, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] є таким, що належав виключно покійному [PERSON] на праві власності в цілому, у [PERSON] не було інших спадкоємців першої черги (ст. 529 ЦК УРСР), у [PERSON] не було спадкоємців другої черги за законом (ст. 530 ЦК УРСР) і спадкоємців утриманців (ст. 531 ЦК УРСР). Суд звертає увагу на те, що з моменту видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, [PERSON] не оспорювала в судовому порядку видачу свідоцтва на користь двох спадкоємців, а саме на її, [PERSON] , користь та на користь [PERSON] [PERSON] не оспорювала визнання державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань Г.О. [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину. До подання позову [PERSON] і не оспорювала належність будинку [ADDRESS] лише [PERSON] єдиному власнику на момент його смерті. Крім того необхідно відмітити, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.03.2013 року у справі № 2-1523/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, встановлено те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-134, [PERSON] та його сестра - [PERSON] після смерті батька - [PERSON] , в рівних частинах успадкували наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Дане рішення суду набрало законної сили 25.03.2014 року та в апеляційному порядку не оскаржувалося. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року у справі № 444/3094/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном також було встановлено те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частинах житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат, житловою площею 44,8 кв.м., кухні, загальною площею 81,00 кв.м. Окрім цього, при будинку є літня кухня, два сараї, вбиральня. [PERSON] , який помер [INFO] , був власником будинку в [ADDRESS] . Після його смерті спадкоємцями його майна в рівних частках є його діти [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, яке долучене позивачем до матеріалів справи. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 26.01.2004 року, виданого Жовківською держнотконторою 23.02.2004 року [PERSON] зареєстрував право власності на нерухоме майно, а саме на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Форма власності - приватна спільна часткова. Його частка в даному будинку - 1/2. Даний факт підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13.01.2015 р. у справі № 444/3094/14-ц набрало законної сили 04.02.2015 р. та в апеляційному порядку не оскаржувалося. Також постановою Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 р. у справі № 2-398/2006 за позовом [PERSON] до Куликівської селищної ради, треті особи: Жовківська державна нотаріальна контора та Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про визнання права власності на спадкове майно було встановлено те, що після смерті [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщині законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134, яким посвідчено, що на підставі ст. 1261 України спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частинах діти [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і складається з трьох кімнат, житловою площею 44,8 кв.м., кухні, загальною, площею 81,0 кв.м., при будинку є літня кухня, два сараї, вбиральня, що належав померлому та [PERSON] , померлій [INFO] , на підставі договору дарування, посвідченого Львівською державною нотаріальною конторою 27.02.1957 року, за реєстром № 1021, 02.02.1970 року, зареєстрованому в Львівському бюро технічної інвентаризації 02.02.1970 року за № 226, після смерті якої [PERSON] спадщину фактичну прийняв, а юридично не оформив. На підставі даного свідоцтва [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , а саме по 1/2 частині кожен. Постанова Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 р. у справі № 2-398/2006 набрала сили 27.11.2018 року. Відтак, суд звертає увагу, що обставини щодо правомірності прийняття [PERSON] спадкового майна покійного [PERSON] та правомірності набуття [PERSON] права власності на спадкове майно покійного [PERSON] встановленні двома рішеннями Жовківського районного суду Львівської області, а саме від 13.03.2013 року у справі №2-1523/11 та від 13.01.2015 р. у справі № 444/3094/14-ц та постановою Львівського апеляційного суду від 27.11.2018 р. у справі № 2-398/2006. Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134 з тих причин, що не має можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок в [ADDRESS] , оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2004 р. державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори видано таке на спадкове майно без врахування прав на житловий будинок в [ADDRESS] . Таке обгрунтування не відповідає жодній нормі закону, в тому числі і сама [PERSON] не вказала на підставі якої норми матеріального права свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-134 підлягає визнанню недійсним з огляду на не включення до оспорюваного свідоцтва відомостей про будинок в [ADDRESS] . А тому аналізуючи всі наявні докази, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Суд звертає увагу, що [PERSON] звернулася в суд із позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом вже більше ніж через 14 років після видачі даного свідоцтва. В той же час із копії спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] (аркуш справи № 28-32) вбачається, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] звернувся лише [PERSON] , а саме [INFO] . Справжність підпису [PERSON] засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області 25.09.2019 року. Заяву зареєстровано в реєстрі за № 1128 (аркуш справи № 9). Так як [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається жодних відомостей про посвідчення заповіту від імені [PERSON] і сам [PERSON] просить у поданій заяві видати йому свідоцтво про право на спадщину саме за законом. Позивач за первісним позовом зазначає, що [PERSON] був його рідним дядьком. В той же час позивачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження його родинних відносин із [PERSON] , немає таких доказів і в матеріалах спадкової справи № 559/2018, заведеної після смерті [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до підпункту 4.2 п. 4 Глави 10 розділу II «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року встановлював дві черги спадкоємців за законом. Так згідно ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері. Відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Тобто з наведених норм законодавства вбачається, що племінник не є ні спадкоємцем першої, ні другої черг, а тому суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом [PERSON] не є спадкоємцем за законом [PERSON] . Позивачем [PERSON] не подано жодних доказів про те, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ним не підтверджено жодним із доказів, що [PERSON] є сином [PERSON] . А тому позивачем [PERSON] не обгрунтовано та не доведено з посиланням на відповідно докази, що оскаржуване свідоцтво будь-яким чином порушує його майнові чи немайнові права. Судом встановлено, що [PERSON] не міг бути спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , як він стверджує, його дядька, оскільки чинне на той час законодавство не встановлювало можливості спадкування за законом після смерті дядька. Крім цього необхідно звернути увагу, що стороною відповідача [PERSON] , зокрема його представником, заявлено про застосування строків позовної давності до первісних та зустрічних позовних вимог. При вирішенні даного клопотання суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд наголошує на тому, що норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало відомо (могло стати) про порушення права, покладається на позивача. (Постанова Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справы № 6-152цс14). В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, ст. 71 ЦК УРСР вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача як за первісним, так і за зустрічним позовами, за захистом яких вони звернулися до суду. Тому і немає підстав застосовувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимог по їх суті. В той же час необхідно вказати, що сплив строків позовної давності може бути додатковою підставою для відмови у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги позивача за первісним та зустрічним позовами є безпідставними та задоволенню не підлягають. Є всі підстави для відмови у задоволенні таких.

Outcome: dismissed