Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 лютого 2008 року між Селянським (фермерським) господарством «Обрій-1» та його батьком [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка належала йому на праві власності, загальною площею 6,1600 га, яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району, строком на 10 років. 02.07.2014 батько позивача [PERSON] помер. Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 05.05.2015 року за позивачем в порядку спадкування після смерті батька визнано право власності на вищевказану земельну ділянку. Зазначеним договором оренди землі передбачено, що перехід права власності орендованої земельної ділянки до іншої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. В звязку з небажанням позивача продовжувати дію договору оренди земельної ділянки, 27.10.2016 року ним було направлено повідомлення голові СФГ «Обрій-1» [PERSON] з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди та підписаний з його боку екземпляр договору про розірвання договору оренди землі. В повідомленні була пропозиція надати відповідь до 30 листопада поточного року, однак до цих пір відповіді від відповідача не надійшло. Просить суд достроково розірвати договір оренди земельної ділянки від 05.02.2008 року, який укладено між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Обрій-1», зареєстрований 06.03.2008 року Сватівським районним реєстраційним офісом Луганської регіональної філії ДЗК за № 240840/040841700046. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно 05.02.2008 року між батьком позивача та СФГ «Обрій-1» було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Після смерті батька позивач у період 2014-2916 р.р. отримував орендну плату, і лише восени 2016 року повідомив про своє бажання розірвати договір оренди землі. Пропозицію позивача він отримав, але не надав на неї відповідь, оскільки ДЗК не зареєструє в даний час зміни до договору, зокрема, про його розірвання. Також зазначив, що він поніс значні витрати при закупівлі посівних матеріалів. Суд, заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши інші надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступного. Відповідно до вим ог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодопредмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року між Селянським (фермерським) господарством «Обрій-1» та [PERSON] було укладено договір оренди землі (далі-Договір), предмет договору земельна ділянка загальною площею 6,1600 га (державний акт серія І-ЛГ № 006915), яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району, строк дії договору 10 років (а.с. 4-5). Згідно п. 38 даного Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 40 договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-ЕД № 4055598, яке видане виконавчим комітетом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області 03.07.2014 року, 02 липня 2014 [PERSON] помер (а.с. 6). Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 05.05.2015 року було визнано за [PERSON], в порядку спадкування після\~ померлого 02 липня 2014 року [PERSON] право власності на\~\~ спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 6.16 га, вартістю 158151.61 грн., призначеного для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Містівської сільської ради Сватівського району Луганської області, відповідно державного акта серії\~ І-ЛГ № 006915 від 04.11.2002 року, зареєстрованим за № 235 (а.с. 7). На підставі вищевказаного рішення суду, 02.07.2015 року Реєстраційної службою Сватівського районного управління юстиції Луганської області було зареєстровано право власності за [PERSON] на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 4424084000:49:001:0003 (а.с. 10). Статтею 140 Земельного кодексу України\~передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішеннями власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчужена земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до\~ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця, сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Пунктом 40 договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, Договором оренди землі передбачено таку підставу розірвання договору як перехід права власності орендованої земельної ділянки до іншої особи, якою, у відповідності до матеріалів справи, є спадкоємець орендодавця [PERSON] 27.10.2016 року позивач направив повідомлення голові СФГ «Обрій-1» [PERSON] з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди (а.с. 8) та підписаний з боку [PERSON] екземпляр договору про розірвання договору оренди землі (а.с. 9). В повідомленні була пропозиція надати відповідь до 30 листопада 2016 року. Вказані документи відповідачем були отримані, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Правовідносини сторін виникли внаслідок укладення договорів оренди землі і є такими, що випливають з земельних правовідносин. Відповідно до\~ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 3\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін,\~якщо інше не встановлено договором\~або законом. Аналіз ст.\~651 ЦК України, ст.ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що законодавець допускає розірвання договору при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), якщо це передбачено умовами такого договору. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та\~визначенні умов договору\~з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять\~умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними,\~та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірний договір оренди землі є укладеними. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як зазначено вище, пунктом 40 договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, даний пункт договору містить можливість розірвання договору в залежності від настання певних обставин, є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Як вбачається з матеріалів справи позивач виявив бажання розірвати укладений з відповідачем спірний договір оренди, оскільки після смерті свого батька у порядку спадкування отримав право власності на вищевказану земельну ділянку та бажає її використовувати на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами Договору. Суд бере до уваги, що при укладенні спірного Договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, до якого включено, окрім типових умов, і особливі, у тому числі умови пункту 40. Також, відповідач підтвердив той факт, що позивач звертався до нього з відповідною пропозицією про розірвання догору оренди землі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Статтею 61 ЦПК України\~передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Посилання відповідача на сплату ним орендної плати та належного виконання умов договору судом не приймається до уваги, оскільки не є предметом спору і не має суттєвого значення для вирішення цієї справи. Щодо доводів відповідача про те, що дострокове розірвання договорів оренди землі негативно вплине на його господарську діяльність, суд зазначає таке. Відповідач є субєктом господарювання відповідно до приписів\~Господарського кодексу України\~і здійснює підприємницьку діяльність. Відповідно до\~ст. 42 Господарського кодексу України\~підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична,\~на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, усі ризики щодо власної господарської діяльності лежать виключно на субєкті господарюванні. До того ж, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тому позивач має право користуватися належною йому земельною ділянкою на свій власний розсуд і таке право не порушує право відповідача щодо здійснення ним господарської діяльності. За таких обставин, враховуючи наявні докази, аналізуючи наведене вище законодавство, доводи сторін, вимога позивача є обґрунтованою з викладених вище підстав, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved