Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності, відповідно, на земельну ділянку, розташовану на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, та земельну ділянку, розташовану на території Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що заволодів земельними ділянками більше 15-ти років тому, відкрито користується ними до теперішнього часу за відсутності заперечень з боку відповідачів. У судовому засіданні представник позивача адвокат Кравченко В.А. підтримав позов та просить задовольнити заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, але надала заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглянути справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині позовних вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] . Так, з позовної заяви вбачається, що позивач більше 15-ти років тому заволодів земельною часткою (паєм) відповідача [PERSON] , яка згодом була виділена як земельна ділянка площею 9,3515 га, розташована на території Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Увесь цей час позивач постійно обробляє земельну ділянку та користується нею, відкрито володіє нею та відноситься до неї як до свого власного майна. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, який на захист прав власника не претендує і прав позивача на земельну ділянку не оспорює. Ці обставини визнані відповідачем згідно поданої ним заяви, і згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно ч.2 тієї ж статті, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. На даний момент такий спеціальний закон відсутній. Відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Діюче законодавство не встановлює ніяких обмежень щодо можливості застосування інституту набувальної давності відносно земельних ділянок, які не перебувають у державній власності. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Суд констатує, що на дані правовідносини не поширюється положення п.15 Перехідних положень Земельного Кодексу України щодо заборони відчуження земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки у даній справі мова ведеться про набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 тієї ж статті, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв`язку з цим, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, і може бути прийнято судом. Таким чином, позов в частині вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , є таким, що ґрунтується на законі. Що ж стосується позову в частині вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , суд виходить з того, що: згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач не надав суду ніяких доказів на підтвердження фактів відкритого заволодіння земельною ділянкою відповідача [PERSON] та відкритого користування нею протягом 15-ти років, при цьому відповідач про позову та цих обставин суду не заявляв. У зв`язку з цим в цій частині позов не може бути задоволений. На підставі викладеного та

Outcome: partial