Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод, щодо участі у вихованні дитини та встановлення графіку зустрічей. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 березня 2017 року зазначений шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При розірванні шлюбу між сторонами була домовленість, що син проживатиме з позивачкою, а остання не заперечуватиме та не перешкоджатиме спілкуванню позивача з дитиною. Однак, на теперішній час позивачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з [PERSON], у звязку чим позивач звернувся до Вугледарської міської ради в особі відділу у справах дітей, який рішенням виконавчого комітету Вугледарської міської ради №234 від 14.06.2017 року визначив спосіб участі позивача у вихованні сина. Однак і після цього відповідачка продовжує перешкоджати позивачу спілкуватись та брати участь у вихованні дитини. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та встановити наступні способи його участі у вихованні дитини: - особисте спілкування за місцем проживання позивача у суботу та неділю одного разу на два тижні; - спільний відпочинок щороку з 01 липня по 01 серпня; - спільне проведення половини канікул восени, взимку та весною; Окрім того, просив суд судові витрати покласти на відповідачку. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Зауважив, що в останній раз з дозволу відповідачки зустрічався з сином [PERSON] в травні 2017 року. Позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити спосіб спілкування з дитиною: у будні дні в другій половині дня під наглядом матері дитини та/або представника органу опіки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що не має можливості змусити дитину спілкуватися з батьком, [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком, оскільки боїться останнього та неодноразово бачив як позивач ображає відповідачку, завдає останній фізичного болю. Відповідачка зазначає, що у разі, якщо дитина виявить бажання спілкуватися з батьком, вона заперечуватиме не буде. Представник третьої особи в судовому засіданні на початку судового розгляду часткового підтримала вимоги позову, зазначила, що спільний відпочинок відповідача з дитиною щороку в літній час не може перевищувати 12 днів, в іншій частині вимоги підтримала. Однак, після дослідження всіх доказів наданих сторонами, допиту сторін та свідків, змінила свою позицію та просила суд задовольнити вимоги позову частково надавши батькові час для спілкування з дитиною в будні дні в присутності матері дитини та/або представника органу опіки та піклування. Окрім того, зазначила, що під час спілкування представника Органу опіки та піклування з [PERSON] щодо його відносин з батьком, останній висловлювався словами своєї матері - [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що знайома зі сторонами по справі, однак останнім часом її відносини з позивачем погіршились. Зазначила, що до розірвання шлюбу між сторонами, відносини дитини з позивачем були гарними, однак з літа 2017 року [PERSON] сам не бажає зустрічатись з батьком, а коли бачить останнього на вулиці ховається від нього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що позивач висловлюється при дитині грубою нецензурною лайкою, а [PERSON] неодноразово був свідком як позивач вчиняє насильство над матірю - [PERSON], у звязку з чим дитина не бажає спілкуватись з батьком, так-як боїться його. Окрім того, зазначила, що за місцем роботи відповідачки [PERSON] в грубій формі висловлював погрози життю та здоровю як щодо позивачки, так і дитини Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачаться з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00018626391 від 05 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] 01 грудня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області було укладено шлюб. Однак, рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 березня 2017 року вищезазначений шлюб було розірвано (а.с. 9-11, 28-30). Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії І-НО №737902 від 25 квітня 2017 року, виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, від вищезазначеного шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Позивач 20 квітня 2017 року звернувся до Служби у справах дітей з заявою про зобовязання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] За результатами розгляду даної заяви Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради прийнято рішення №234 від 14.06.2017 року та визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом спілкуванням з ним у суботу та неділю щотижня та у період відпустки влітку за попередньою домовленістю батьків (а.с. 12, 13, 14). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 28 квітня 2017 року, складеного Службою у справах дітей Вугледарської міської ради, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], яка має задовільні санітарно-гігієнічні умови проживання. В зазначеній квартирі наявні водо, газо-, електропостачання, меблі, необхідна побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: є ліжко для сну, місце для занять, створені належні умови для дитини (а.с. 49). Згідно Довідки №16 від 25.04.2017 року та психологічної характеристики [PERSON] навчається у Вугледарській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2, за результатами психодіагностичної роботи практичного психолога школи, [PERSON] є комунікабельною, доброзичливою, активною дитиною. [PERSON] Ільдирим огли має підвищену тривожність у звязку з ситуацією, яка склалась в родині, та яка примушує дитину постійно відчувати невдоволення та напруження. Авторитетом і найближчою людиною для дитини є мати, емоційний зв'язок дитини з останньою є сильнішим, ніж з батьком, якого [PERSON] не вважає членом своєї родини (а.с. 34). Відповідно до довідки №15-24-237 від 20.10.2017 року, виданої Службою у справах дітей Вугледарської міської ради, відповідачка звернулась 03.10.2017 року до Служби у справах дітей з питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка [PERSON], яке буде розглянуто на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини в листопаді 2017 року (а.с. 31). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 15 закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2-3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] має право та зобов'язаний брати участь у вихованні його дитини на особисте спілкування з сином, а відповідачка [PERSON], зобов'язана не перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд вважає необхідним зауважити, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами або веде асоціальний спосіб життя. Більше того, відповідачкою неодноразово зазначалось, що позивач не застосовув по відношенню до сина фізичну силу. Тому, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, приймаючи до уваги ставлення дитини до обох батьків, малолітній вік дитини, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивачем, а насамперед буде повністю відповідати інтересам [PERSON]. З дослідженого в судовому засіданні відеоролику, який розміщений на диску, долученому до матеріалів справи, встановлено, що позивач висловлюється грубою нецензурною лайкою, однак повідношенню до кого, встановити неможливо. При цьому суд, враховуючи психодіагностичний висновок практичного психолога школи та покази свідків, з яких вбачається, що побачивши позивача [PERSON] ховається з метою уникнути зустрічі з останнім, приходить до висновку, що особисті зустрічі позивача з сином без стороннього нагляду є недоречними, а тому при спілкуванні [PERSON] з [PERSON] повинні бути присутні матір дитини [PERSON] та/або представник Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області. З огляду на викладене, приймаючи до уваги пояснення сторін та свідків, враховуючи позицію Органу опіки та піклування, суд вважає необхідним, зобовязати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з їх малолітнім сином та встановити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON]: особисте спілкування за місцем проживання позивача один раз на тиждень у будній день з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, без відриву від навчання, за попередньою домовленістю з матірю дитини, в присутності матері дитини [PERSON], [INFO], та/або представника Органу піки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області. Вирішуючи питання щодо розподіл судових витрат понесених позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, які було задоволено частково, у суду відсутня можливість точно визначити суму судових витрат пропорційну до задоволеної частини позову, тому суд вважає необхідним розподілити судові витрати між сторонами порівну та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320,00 гривень.

Outcome: partial