Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обовязків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на протязі 17 років 2 місяців 26 днів позивач відпрацював в шкідливих умовах праці у відповідача, а саме з 04.02.1997 року по 30.04.2014 року на посаді електрозварника ручного зварювання, слюсар черговий та з ремонту устаткування; механік дільниці капітальних ремонтів та зневоднення. Позивач не працює на підприємстві відповідача з 30 квітня 2014 року. В шкідливих умовах праці з 02.06.1980 р. по 24.06.1980 р. також працював на Марганецькому ГЗК та з 29.09.1992 року по 19.04.1994 року, з 04.08.1995 року по 27.01.1997 року електрозварником на підземних роботах в ШБУ№3 трест «Кривбасшахтопроходка». Пункт 16 Акту розслідування професійного захворювання встановлено причину виникнення профзахворювання: умови праці електрозварника ручного зварювання, слюсаря чергового з ремонту устаткування, механіка, характеризувались підвищеним рівнем фізичного навантаження, вмістом пилу, несприятливим мікрокліматом, що значно перевищувала нормативно-допустимі значення. Погіршення стану здоровя настало з 2012 року. З 10.04.2012 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Широківській районній лікарні. Виявлено захворювання -радикулопатія. В травні 2012 року позивач був направлений на обстеження та лікування в Науково-дослідницький інститут профзахворювань в м [PERSON]. В липні 2013 року також був на лікуванні та обстежені в НДІ. 18.07.2013 року позивачу встановили діагноз радикулопатія шийна та вегетативна поліневролгія, проте захворювання не було повязане з профзахворюванням. За цей період позивач неодноразово знаходився на лікуванні в Широківській районній лікарні. З 29.01.2014 року по 12.02.2014 року знову знаходився на лікуванні та обстежені в НДІ, так як різко настало погіршання здоровя. Всього на лікуванні та обстежені в НДІ знаходився три рази. Рішенням ЛЕК НДІ від 11.02.2014 року протокол №287, позивачу встановлено професійні захворювання-з діагнозом: - Радикулопатія п/крижова L5, SI та шийна С5-С7 білатерально рецидивуючий перебіг з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ступеню) та колінних (ПФ першого-другого ступеню) суглобів, стійкий больовий синдром; - Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ступеня. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно - допустимі норми: фізичне перенавантаження, пил з перевищенням гранично - допустимих величин, несприятливий виробничий клімат. Згідно висновку МСЕК від 21.04.2014 року була встановлена вперше втрата професійної працездатності від профзахворювання - 35 % строком до 01.04.2017 року. По радикулопатії -25%; По ХОЗЛ - 10%. Позивач втратив здоровя, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем. У нього постійні болі в шийному і поперековому відділах хребта, судоми в мязах, слабкість в лівій стопі, біль і оніміння в кінцівках, побіління кистей, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднена хода, шум в голові, біль в грудях, постійний кашель, запаморочення та безсоння, став фізично безпорадною людиною. Отримане захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Позивачу спричинено моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки, оскільки не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе, необхідні додаткові зусилля для організації свого життя. Отримане професійне захворювання і його наслідки є незворотними. Позивач постійно побоюється зробити який-небудь рух, нахилитися, повернутися, підняти який-небудь предмет, щоб не викликати додаткових болючих відчуттів. Через переживання змінився характер. позивач постійно пригнічений. Таким чином, заподіяні позивачу з вини підприємства захворювання змінили його звичний спосіб життя та вимагають додаткових зусиль для організації його життя, підтримки здоров'я. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань не надходило. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у позові. Суду пояснила, що позивач працював на підприємстві відповідача в шкідливих та небезпечних умовах праці. Внаслідок професійного захворювання позивач зазнав тяжких моральних страждань, стан здоровя позивача погіршується, останній постійно лікується. Просить позов задовольнити та стягнути моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя. Відповідач надав письмові заперечення на позов, які в судовому засіданні підтримала представник відповідача [PERSON] та пояснила, що в період роботи позивач мав право користуватися додатковою оплачуваною відпусткою, протягом всього часу роботи на підприємстві мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Позивач під час роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не доведено наявності моральної шкоди. Зазначила, що при влаштуванні на роботу позивач був попереджений про шкідливі умови праці, він міг перевестися на іншу спеціальність, однак продовжував працювати на підприємстві. Професійне захворювання виникло також в звязку з працею позивача на інших підприємствах: Марганецький ГЗК, шахтобудівельне управління № 3 спецтресту «Кривбасшахтопроходка». Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «ПІВДГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. З 04.02.1997 року по 24.05.2000 року [PERSON] працював у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді електрозварник ручного зварювання 4 розряду збагачувальної фабрики № 1; - з 24.05.2000 року по 07.11.2002 року працював у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді механіка дільниці збагачувальної фабрики № 2; - з 07.11.2002 року по 19.07.2004 року працював у ВАТ «ПівдГЗК» на рудозбагачувальній фабриці № 2 на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду; - з 19.07.2004 року по 01.02.2007 року працював у ВАТ «ПівдГЗК» на рудозбагачувальній фабриці № 2 механіком дільниці капітальних ремонтів; - з 01.02.2007 року по 07.06.2011 року працював у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді механіка дільниці обезводнювання рудозбагачувальної фабрики № 2; - з 07.06.2011 року по 30.04.2014 року працював у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду рудозбагачувальної фабрики № 2; - 30.04.2014 року звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. /а.с. 10-17/. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.02.2014 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання було визнано факт його тривалої роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме: - виконання робіт, повязаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми та концентрацію пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК; - виконання робіт у незручній позі, тривалістю, що перевищує граничні норми, а також виконання робіт з нахилом тулубу у кількості, що перевищує нормативні показники. /а.с. 18-22/. Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: - працюючи слюсарем черговим з ремонту устаткування з 07.11.2002 року по 19.07.2004 року та з 07.06.2011 року по час складання Акту - у РЗФ-2 ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») Теус о.М., внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми та пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК; - працюючи електрозварником ручного зварювання з 04.02.1997 року по 24.05.2000 року, механіком дільниці з 24.05.2000 року по 07.11.2002 року, механіком дільниці капітальних ремонтів з 19.07.2004 року по 01.02.2007 року, механіком дільниці зневоднення з 01.02.2007 року по 07.06.2011 року РЗФ-2 у ВАТ «ПівдГЗК»; слюсарем з ремонту автомобілів автоцеху Марганецького ГЗК з 02.06.1980 року по 24.06.1980 року, електрогазозварником на підземних роботах шахтобудівельного управління № 3 спецтресту «Кривбасшахтопроходка» з 29.09.1992 року по 19.04.1994 року та з 04.08.1995 року по 27.01.1997 року [PERSON] також підпадав під дію фізичного навантаження, крім періоду з 02.06.1980 року по 24.06.1980 року та пилу, крім періоду з 04.02.1997 року по 30.12.1999 року. (а. с. 18-22). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». При огляді МСЕК 28.04.2014 року позивачу встановлено: всього 35 % втрати профпрацездатності з 14 квітня 2014 року до 01 травня 2015 року з яких: - 25 % - радикулопатія; - 10 % - ХОЗЛ. (а. с. 130). При повторному огляді МСЕК 21.04.2015 року позивачу встановлено: всього 35 % втрати профпрацездатності з 01 травня 2015 року до 01 травня 2017 року з яких: - 25 % - радикулопатія; - 10 % - ХОЗЛ. (а. с. 9). При черговому огляді МСЕК 11.05.2017 року позивачу встановлено: всього 35 % втрати профпрацездатності з 01 травня 2017 року та безстроково з яких: - 25 % - радикулопатія; - 10 % - ХОЗЛ. (а. с. 79). Група інвалідності не визначена. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу характеру захворювання від 11.02.2014 р. № 287, позивачу було встановлено діагноз: Радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С5-С7 білатерально рецидивуючий перебіг з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; - Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. (а.с. 37-38). Захворювання професійне з 11.02.2014 р. З 29.01.2014 року по 12.02.2014 року, з 08.07.2013 року по 22.07.2013 року, з 20.11.2015 року по 04.12.2015 року, з 16.05.2016 р. по 30.05.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні ТОВ «Медиком» (а.с.39-40, 45-46, 54-55, 56-57). З 25.04.2012 року по 08.05.2012 року, з 20.11.2012 року по 03.12.2012 року, з 11.04.2013 року по 26.04.2013 року, з 24.09.2013 року по 08.10.2013 року, з 22.09.2013 по 01.11.2013 року, з 20.11.2014 року по 02.12.2014 року, з 19.01.2015 року по 29.01.2015 року, з 21.03.2016 року по 01.04.2016 року, з 06.12.2016 року по 16.12.2016 року, перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Широківська ЦРЛ» ДОР» (а.с. 42, 43, 44, 47, 48, 49, 51, 52, 53). З 02.03.2017 року по 16.03.2017 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини з приводу лікування професійних захворювань, які встановлено 11.02.2014 року. (а.с. 116). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.02.2014 року, та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності з 14.04.2014 року 35 % в подальшому на безстроковий термін з яких: - 25 % - радикулопатія; - 10 % - ХОЗЛ. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Причиною професійного захворювання позивача була недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отриманого професійного захворювання та після встановлення з 14.04.2014 року йому втрати 35% професійної працездатності в подальшому безстроково неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.02.2014 року, який затверджено 27.02.2014 року, встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи впродовж 19 років 9 місяців важкість праці, 17 років 3 місяці пил - в шкідливих умовах праці. (а.с. 19). Встановлено, що позивач має на підприємстві відповідача стаж в шкідливих умовах праці більше 17 років. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, які встановлені з 14.04.2014 року у розмірі 35 %, з яких - 25 % - радикулопатія; 10 % - ХОЗЛ. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань. Судом враховується, що позивач також працював з 02.06.1980 р. по 24.06.1980 р. на Марганецькому ГЗК, а з 04.08.1995 року по 27.01.1997 року електрогазозварником на підземних роботах в ШБУ№3 спецтресту «Кривбасшахтопроходка», праця на зазначених підприємствах також стала причиною професійного захворювання, а тому суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням пропорційно відпрацьованого часу на підприємстві відповідача. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 25000 грн. без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 25000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та

Outcome: partial