Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що він 28 червня 2013 року за договором позики передав позичальникам відповідачам [PERSON] та [PERSON] 6250 доларів США. На підтвердження отримання коштів позичальники надали йому відповідну розписку та зобовязалися повернути позику до 28 грудня 2013 року. Однак в зазначений термін відповідачі свого зобовязання не виконали та, не зважаючи на його неодноразові прохання та вимоги, суму позики не повернули. Оскільки у звязку з невиконанням відповідачами зобовязань за договором позики у них станом на 11 квітня 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 241913 грн. 81 коп., з яких: 160186 грн. сума позики, 10980,46 грн. 3 відсотки річних від суми боргу, 70747,35 грн. проценти за договором позики, тому просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечила проти задоволення такого. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] 28 червня 2013 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого останні отримали у борг 6250 доларів США та зобовязалися повернути позику в строк до 28 грудня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка посвідчує передачу вказаної суми грошей відповідачам в якості позики. Також встановлено, що [PERSON] і [PERSON] порушили взяті на себе зобовязання, у звязку з чим у таких станом на 11 квітня 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 9438,77 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 241913 грн. 81 коп., з яких: 6250 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 160186 грн. сума позики, 428,42 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 10980,46 грн. 3 відсотки річних від суми боргу, 2760,35 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 70747,35 грн. проценти за договором позики. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок у встановлений в зобовязанні термін його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, то зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року по справі №6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, беручи до уваги те, що відповідачі у встановлений у розписці строк позику не повернули, суд вважає, що позов є обґрунтованим. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved