Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01 липня 1990 року виконавчим комітетом Мовчанівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, актовий запис № 3, між ним та його дружиною [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що сімейні стосунки не склалися через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтувала сімейними цінностями, не піклувалася про створення в сім'ї моральної атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. З січня 2016 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо. Наміру зберігати сім'ю він не має, а тому просив розірвати укладений шлюб. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню без з'ясування обставин справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 12 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-[NUMBER] виданим 25 лютого 1999 року Кип'ячківською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 1. Між позивачем та відповідачем, внаслідок різних характерів, поглядів на життя, шлюб та сім'ю виникають суперечки та сварки. Ці суперечки і сварки руйнують міжособистісні відносин, викликаючи не сприйняття один одного як члена сім'ї. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у зв'язку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно - сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Сімейні відносини розладились через несумісність характерів, різні погляди на життя, шлюб та сім'ю, не готовність подружжя вести подальше спільне життя. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сторони наміру примирятися не мають, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Згідно з ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, проживання сторін окремо одна від одної, неповнолітній син проживає з відповідачем окремо від позивача, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 109-114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved