Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 15 лютого 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 154. [PERSON] вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільний бюджет відсутній, втрачено почуття любові, взаємоповаги один до одного, а також вважає, що причиною для розірвання шлюбу є подружні зради з боку відповідачки. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що зазначені стосунки між сторонами негативно впливають на психологічний стан дитини. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому просить шлюб розірвати. В підготовче засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу у підготовчому засіданні за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить підготовче засідання проводити за її відсутності, позов визнає, просить шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2004 року, актовий запис №154, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Причиною розпаду сім`ї є різні погляди на сім`ю, шлюб, відсутність почуття любові, турботи один про одного, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову в розмірі 384 грн. 20 коп. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 1669,20 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданої позивачем копії договору від 25.07.2019 року, укладеної позивачем з адвокатом Михайлецьким І.І., сторони уклали договір про наданання правової допомоги (а.с. 5). Згідно акту наданих послуг вбачається, що адвокатом Михайлецьким І.І., який надавав правничу допомогу позивачу по справі [PERSON] , було виконано наступні послуги: консультація та вивчення матеріалів справи 0,5 год., що складає 417,30 грн.; підготовка та написання позовної заяви, додатків до неї, копії 1 година, що складає 1251,90 грн. Загальна вартість наданих послуг 1669 грн. 20 коп. (а.с.6), які згідно квитанції сплатив позивач по договору від 25.07.2019 року (а.с.2). Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 1669 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112,114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved