Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суму основного боргу в розмірі 56 000,00 грн, 1680,00 грн.- 3 % за несвоєчасне виконання умов договору та судового збору у розмірі 768,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він позичив відповідачу [PERSON] - 06 жовтня 2017 року грошові кошти у сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США на термін 1,5 місяці, про що написав розписку в присутності двох свідків. Розписка була написана добровільно без примусу в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач увійшов до нього в довіру, пояснював, що у нього важке матеріальне ставище, проблеми особисті, а також те, що він з дружиною чекають поповнення і йому вкрай необхідні кошти, щоб владнати свої питання. Стверджує, що він пошкодував відповідача та маючи дану суму грошей, позичив її на досить малий термін, оскільки відповідач пообіцяв, що віддасть, як тільки дружина отримає післяродові кошти. Крім цього, відповідача він добре знав по роботі, однак не думав, що їх угода буде недобросовісною з боку позичальника. Зазначає, що після закінчення строку дії договору, через півтора - два місяці і в подальшому, він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути мені добровільно суму боргу, згідно з договору, але відповідач не заперечуючи факту позики, досі не повернув суму боргу, посилаючись на скрутне матеріальне становище, а тому ним 15 лютого 2019 року відповідачу рекомендованим листом була скерована вимога про виплату боргу (добровільно), тобто попередження, що у випадку неповернення добровільно суми боргу, він вимушений буде звертатись до суду. Після закінчення терміну, 15 березня 2019 року, відповідач повідомив його в телефонному режимі, що не має наміру повертати борг, причини не назвав. Оскільки на час подачі позову до суду відповідач вказаних сум грошей не повернув та добровільно не бажає сплачувати суму боргу, він змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права, а тому просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання. Від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, від позивача не надходило заперечень проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] , 1990 року народження, що проживає в [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , ідентифікаційний код [NUMBER] , 06.10.2017 року позичив в [PERSON] у борг гроші в сумі 2000 доларів США (56000 грн.) і зобов`язався повернути позику в строк до 1,5 місяця, що підтверджується копією розписки (аркуш справи 5), яка долучена до матеріалів справи. Дана розписка написана в присутності [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 1,5 місяця від 06.10.2017 року. Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про виплату боргу, тобто вживав заходів досудового врегулювання спору (аркуш справи 6-7), однак жодних доказів про повернення суми позики відповідачем позивачу з матеріалів справи не вбачається. А тому суд приходить до висновку, що станом на день вирішення справи в суді відповідач зобов`язання не виконав, боргу позивачу не повернув. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідач по справі зобов`язаний був повернути грошові кошти в терміни передбачені за домовленістю сторін. Суд враховує, що предметом договору позики були грошові кошти в сумі 2000 доларів США та було визначено їх еквівалент в гривнях, а саме 56000,00 грн. А тому суд не здійснює розрахунок гривневого еквіваленту 2000 доларів США станом на день винесення рішення. Так як відповідачем не повернуто позивачу позики, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 56000,00 грн. Щодо стягнення 3 % річних, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Загальна кількість днів прострочення повернення боргу відповідачем позивачу від 06.10.2017 року по 19.03.2019 року перевищує один рік, в той же час суд враховує, що позивачем проведено розрахунок 3 % річних фактично лише за 1 рік. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому не виходить за межі таких, як наслідок заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних на суму 1680,00 грн. внаслідок невиконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню. Дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій № 124 від 19.03.2018 року (а.с. 1) вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору при зверненні в суд із позовом до [PERSON] . Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повністю обгрунтовані та доведені матеріалами справи, доказами і тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved