Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею покликаючись на те, що 10 квітня 2010 року, між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за №316. Від спільного подружнього життя у них народилася дитина, син [PERSON], [INFO]. Однак як виявилося, він та відповідач мають різні характери та погляди на життя, а тому 21 січня 2014 року, рішенням Залізничного районного суду міста Львова, шлюб між ними було розірвано. За взаємною згодою між ними, дитина залишається проживати разом з матір»ю в селі Вороців по вулиці Б.Хмельницького, 20, Яворівського району Львівської області. Після розірвання шлюбу, він продовжував спілкуватися з дитиною та сумлінно і добровільно виконував покладені на нього обов»язки по утриманню дитини, маючи такі ж права на участь у вихованні син, як і матір дитини. Проте відповідач, як мати дитини, фактично після розірвання шлюбу, заборонила йому, як батькові дитини, бачитися з сином, хоч, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. Крім цього, відповідно до ст.15 згаданого Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, інші члени сімї та родичі, не повинні перешкоджати одне одному реалізовувати право дитини на контакт з ними. Він неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно. Відповідач на контакти не виходить, на телефонні дзвінки часто не відповідає, лише коротко ставить його до відома, що у неї немає часу на розмови і коли у нього будуть свої дні, тоді він побачить дитину. У нього, як батька дитини, є підозри, що відповідач налаштовує дитину проти нього, так як протягом тривалого часу, він не має можливості побачити і поспілкуватися з дитиною. Тому він та його, вже на даний час покійна мати, змушені були звернутися до служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації Львівської області. Відповідно до ст.158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішенням служби у справах дітей Яворівської райдержадміністрації був прийнятий порядок здійснення його батьківських прав у спілкуванні, відпочинку та побаченнях з малолітнім сином - [PERSON]. У відповідності до цього порядку, він реалізовує своє право без перешкод зустрічатися та спілкуватися з дитиною, шляхом тимчасового передання матір»ю дитини йому як батькові дитини: у будні дні - у вівторок та четвер з 16 до 20 години, почергово між матір»ю та батьком в один тиждень суботу, а на другий тиждень у неділю. Після цього, як службою у справах дітей було встановлено порядок його спілкування з дитиною, відповідач всілякими способами чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні їхньої дитини. Проявляється це в тому, що вона у відведений йому день для спілкування з дитиною, не надала можливості бути з сином, мотивуючи свою відмову незрозумілими та необґрунтованими підставами. 04 червня 2015 року, у передбачений час для його спілкування з дитиною, відповідач відмовила йому у побаченні з малолітнім сином. Підставою для відмови послужила та обставина, що відповідач має намір вивести їхнього малолітнього сина на відпочинок за межі України і для цього просила у нього, як батька дитини, дозволу на виїзд сина. Такий дозвіл він відмовився давати, враховуючи його попередні заяви до служби у справах дітей, відносно непорозумінь стосовно часу та місця побачень з малолітнім сином. Відповідач в категоричній формі сказала йому проте, що він побачить сина лише у випадку, якщо дасть дозвіл на виїзд дитини за кордон України. Свої дії відповідач мотивує тим, що в даний час у нашій країні війна, а вона вважає за необхідне виїхати за межі України, а саме в Італію, де проживає її матір. У нього є підозри про те, що відповідач хоче забрати дитину до Італії на постійне місце проживання, чим унеможливить його зустрічі з дитиною і порушить його права, як батька дитини. На його неодноразові прохання надати йому можливість бачитися з дитиною, відповідач відмовляє. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов»язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Між ним та сином є особливо довірливі та прихильні стосунки, дитина тягнеться до нього, радіє зустрічам від чого у дитини покращується настрій. Спілкуючись з дитиною, він як батько приділяє велику увагу розвитку сина, виховує в ньому почуття поваги до дорослих, любові до тварин, займається духовним вихованням дитини. Разом вони ходять до церкви та відвідують культурно-мистецькі, дитячі розважальні заклади. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить спричинить шкоду дитині, не існує. Дитина з нетерпінням чекає наступної зустрічі з ним, дуже сумує коли він відвозить дитину до матері. Позбавлення його такого спілкування послужить лише стражданням для дитини. Таким чином, створення перешкод відповідачем його спілкуванню з дитиною порушує не тальки його права як батька, які передбачені ст.ст.141, 153, 157, 257 Сімейного кодексу України, а в першу чергу порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у щлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст.157 СК України, якою передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь і її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, який проживає окремо у спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Також, відповідно до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батька або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов»язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. [PERSON] звернулася до Яворівського районного суду Львівської області із зустрічним позовом до [PERSON] про надання їй дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини та надання дозволу їхній неповнолітній дитині на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - [PERSON], з 01 червня по 31 серпня 2016 року та з 01 червня по 31 серпня 2017 року, в усі країни Євросоюзу та країни Шенгенського договору покликаючись на те, що первинний позов подано у відсутності будь-яких заперечень її, як матері дитини, щодо спілкування між батьком та дитиною, в порядку, визначеному розпорядженням Яворівської райдержадміністрації та після отримання [PERSON] вимоги про надання нотаріально посвідченої заяви-згоди матері дитини на виготовлення закордонного паспорта дитині, надання дозволу на тимчасовий вивіз дитини за кордон на відпочинок і оздоровлення в супроводі матері. Відтак, вона змушена звернутися до суду для захисту прав малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає постійно з нею. Так, 21 січня 2014 року, рішенням Залізничним районним судом міста Львова розірвано шлюб між нею - [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу, їхня малолітня дитина - [PERSON], [INFO], постійно проживає зі мною, батько цікавиться життям дитини не регулярно, порушуючи графік відвідин сина, встановлений розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 01 квітня 2014 року. Відповідно до рішення суду, [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 550 гривень. в місяць. 30 червня 2015 року, вона надіслала [PERSON] вимогу про надання дозволу на виготовлення закордонного паспорта дитині та виїзду за кордон в строк до 15 липня 2015 року, просила надіслати за адресою постійного місця проживання дитини на її ім»я в село Вороців вулиця Б.Хмельницького, 20, Яворівського району Львівської області, нотаріально посвідчені: 1) заяву-згоду (дозвіл) на виготовлення проїзного документу - закордонного (біометричного) паспорта малолітній дитині - [PERSON], [INFO], 2) в такий же спосіб посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон в її супроводі тимчасові поїздки, виїзди за межі України [PERSON], 26 березня 2011року народження, за кордон у всі країни світу Євросоюзу та країни Шенгенського договору, до досягнення дитиною повноліття. Дана вимога була пов'язана з усною відмовою відповідача у наданні запитуваних документів та, як наслідок, неможливості вивезти їхнього малолітнього сина на літній відпочинок на море. При цьому, вона повідомила [PERSON] про можливість оздоровити дитину на курортах Італії протягом серпня 2015 року (з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року), де постійно проживає та працює бабця їхнього сина. Натомість, відповідач поставив умову за виконання якої надасть запитувані дозволи: відмовитися від аліментів на її користь і тільки тоді вона зможе отримати запитувані дозволи і таку умову відповідач в подальшому заперечив. До батьківських обов'язків входить забезпечення дитини культурним розвитком та обов'язок дбати про здоров'я сина. Відмовляючи у наданні запитуваних заяв-дозволів відповідач позбавляє свою дитину тих можливостей, які забезпечили б його нормальний розвиток, в тому числі оздоровлення на морі, а також подорожуючи, дитина отримувала б знання та позитивні враження, що відповідає її інтересам. Вона вичерпала всі засоби отримати від відповідача згоди на виїзд їхнього сина за кордон, хоч і має можливість повезти сина на море, екскурсії і відпочинок за межами України, що відповідає його інтересам. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду і тому вона змушена була звернутися за судовим захистом. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 цього Закону встановлено, що виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, згоди та дружби між народами, національними, релігійними групами. Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються Законом. Відповідно до ст. ст. 3,6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини... Згідно ст.ст.7,115 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, вона не має змоги домогтися отримання згоди відповідача на виїзд їхнього малолітнього сина - [PERSON] за кордон, хоч і має можливість повезти дитину на море, екскурсії і відпочинок за межами України, що відповідає його інтересам. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої уточнені позовні вимоги, які додатково подав до суду, дав пояснення аналогічні викладеним в заяві, просить позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про надання дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон їхньої неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька та надання дозволу його неповнолітній дитині на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу його, як батька, з 01 червня по 31 серпня 2016 року та з 01 червня по 31 серпня 2017 року, в усі країни Євросоюзу та країни Шенгенського договору, просить відмовити. Представник позивача в судовому засіданні теж підтримала уточнені позовні вимоги позивача [PERSON], просить ці вимоги задовольнити у повному обсязі. Просить також відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька та надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу батька, з 01 червня по 31 серпня 2016 року та з 01 червня по 31 серпня 2017 року, в усі країни Євросоюзу та країни Шенгенського договору, як передчасного. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] заперечила повністю, пояснивши при цьому, що вона не створює позивачу жодних перешкод у зустрічах з дитиною і не заперечує про побачення з дитиною як батька дитини, але вважає, що такі зустрічі мають бути в межах розумного часу та у відповідні дні. Підтримує свій зустрічний позов і просить цей позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні теж заперечує позовні вимоги позивача [PERSON], просить в задоволенні позову відмовити. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON], про надання їй дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька та надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу, як батька, з 01 червня по 31 серпня 2016 року та з 01 червня по 31 серпня 2017 року, в усі країни Євросоюзу та країни Шенгенського договору. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з»явилася, направивши до суду письмове клопотання в якому просить при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог сторін врахувати висновок Яворівської райдержадміністрації від 30 липня 2015 року і просить також справу слухати у її відсутності. Представник Яворівського РВ ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не з»явилася, направивши до суду письмове клопотання в якому просить прийняти законне рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований 10 квітня 2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за №316. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №275401 від 11 квітня 2011 року, [PERSON] народився 26 березня 2011 року в селі Вороців Яворівського району Львівської області, про що у Вороцівській сільській раді Яворівського району Львівської області, складено відповідний актовий запис №10. Батько [PERSON], мати [PERSON]. З копії рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 січня 2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у щлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до статті 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обовязки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь і її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON], 26 березня 2011 року проживають у [INFO]. Як вбачається з висновку Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 30 липня 2015 року за №2717/16, адміністрація, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок побачень та проведення спільного дозвілля [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON]: -у будні дні: щовівторка та щочетверга місяця з 16 до 20 години, -у вихідні дні: перша, третя субота місяця з 10 до 20 години та друга, четверта неділя місяця з 10 до 20 години. З копії актового запису про смерть від 06 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] померла 06 листопада 2015 року в місті Львові, про що у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, складено відповідний актовий запис за №1050. Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, зобов»язавши відповідача [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкод у вільному особистому спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], визначивши йому наступний спосіб участі у вихованні сина: у будні дні у вівторок і четвер з 16 до 20 години, почергові побачення між батьком та матір»ю з дитиною один день у суботу, а на другий тиждень у неділю, на цілий день та з ночівлею. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 12 цього Закону передбачає, що виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, згоди та дружби між народами, національними, релігійними групами. З письмових вимог [PERSON] вбачається, що вона зверталася до [PERSON], як до батька їхньої дитини, про надання нотаріально посвідченого дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон їхньої дитини - [PERSON], [INFO], та наданя дозволу дитині на тимчасові поїздки за кордон у її супроводі, проте отримала відмову. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані виховували дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родити, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до її самостійного життя. Частиною другою статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.4 ч.2 п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, надавши їй дозвіл на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON] та надати дозвіл неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO], в супроводі матері, на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - [PERSON] з 01 червня по 31 серпня 2016 року та з 01 червня по 31 серпня 2017 року, в усі країни Євросоюзу та країни Шенгенського договору.

Outcome: approved