Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON]В про стягнення боргу, які в судовому засіданні були неодноразово змінені. В останній позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 41 736,77 гривень, що становить основну суму боргу, згідно договорів позики від 21 жовтня 2008 року, від 07 липня 2009 року, від 31 липня 2009 року, від 22 вересня 2009 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 5000 грн. та 1000 доларів США під 4%, 07 липня 2009 року відповідач [PERSON] позичив грошові кошти в сумі 500 Євро під 4% місячних, 31 липня 2009 року відповідач позичив грошові кошти в сумі 750 Євро під 4%, 22 вересня 2009 року позичив грошові кошти в сумі 500 доларів США під 4% місячних, які зобов'язувався повернути позивачу на першу його вимогу. На підтвердження факту позики грошових коштів відповідач [PERSON] написав письмові розписки. В січні 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути всі позичені у грошві кошти за період з 21 жовтня 2008 року по 22 вересня 2009 року. Відповідач спочатку обіцяв повернути всі позичені грошові кошти, а згодом почав уникати зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає. 07 листопада 2013 року позивач надіслав відповідачу [PERSON] рекомендований зі зворотнім повідомленням про вручення письмовий лист-нагадування, у якому виклав вимогу про повернення всієї суми грошового боргу до 01 грудня 2013року, оскільки в інакшому випадку змушений буде звернутися з позовом до суду. Однак письмову вимогу про повернення суми боргу відповідач також не виконав. У судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явився, в матералах справи наявна його заява про розгляд та завершення справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору від 24 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просить їх задоволити, крім того просить суд стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2008 року, 07 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 22 вересня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], укладено договіри позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти. На підтвердження факту позики грошових коштів відповідач [PERSON] написав письмові розписки. На підставі договорів позики від 21 жовтня 2008 року, від 07 липня 2009 року, від 31 липня 2009 року, від 22 вересня 2009 року відповідач зобов'язаний сплати позивачу основну суму боргу в розмірі 41763 грн. 77 коп. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Крім цього, згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При таких обставинах підстав для не прийняття визнання позову відповідачем судом не встановлено, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача слід стягнути сплачене позивачем судовий збір у розмірі 532,33 гривень. Позивачеві були надані юридичні послуги зі представлення його інтересів у суді в сумі 2000 гривень (договір 24 грудня 2013 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 15 січня 2014 року). Відповідно до ст. 84 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень.

Outcome: approved