Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, через свого представника [PERSON], з цивільним позовом до Чупирянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] в м. Біла Церква, Київської області померла сестра позивача, [PERSON] у віці 64 років, про що в книзі реєстрації смерті 26.03.2013 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 489, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Згідно заповіту від 02.03.2006 року вбачається, що [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON], [INFO]. Єдиним спадкоємцем першої черги за заповітом є позивач - рідний брат спадкодавця - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. 10.08.2015 року позивач звернувся із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; земельну ділянку, розміром 0,0393 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, розміром 0,1503 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, розміром 0,0782 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, розміром 0,2469 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. № 397/02-31 від 10.08.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, так як позивачем - [PERSON] не було надано необхідних правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій - [PERSON], а тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не мається можливим. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за ним право власності на назване спадкове майно. В відкрите судове засідання позивач не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду, через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач - Чупирянська сільська рада свого представника в судове засідання не направила, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду лист, в якому просять розглянути справу без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] в м. Біла Церква Київської області померла сестра позивача, [PERSON], про що в книзі реєстрації смерті 26.03.2013 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 489 підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. З матеріалів справи вбачається, що позивач та померла [PERSON] були рідними братом та сестрою. Згідно копії заповіту від 02.03.2006 року вбачається, що [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON], [INFO]. Єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач - рідний брат спадкодавця - [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. У встановлений законом шестимісячний строк позивач 23.07.2013 року звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується її копією, яка міститься в копії, витребуваних судом, матеріалів спадкової справи. Крім позивача, 13.09.2013 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. звернулась сестра спадкодавця - [PERSON], що підтверджується копією її заяви, в якій вона вказує, що приймає спадщину після померлої [PERSON]. 10.08.2015 року позивач звернувся із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS], яка була подарована померлій [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири від 06.05.2005 року: квартиру [ADDRESS], власником якої була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отриманого після смерті [PERSON]; земельну ділянку, розміром 0,0393 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], якою спадкодавець володіла на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER]; земельну ділянку, розміром 0,1503 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], якою спадкодавець володіла на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER]; земельну ділянку, розміром 0,0782 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], якою спадкодавець володіла на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER]; земельну ділянку, розміром 0,2469 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], якою спадкодавець володіла на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER]. Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу в Київській області Дерун А.А. № 397/02-31 від 10.08.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, так як позивачем - [PERSON] не було надано необхідних правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій - [PERSON], а тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не вбачається можливим. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова(вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В даному випадку [PERSON] не є особою, яка має право на частку спадкового майна, згідно вимог ст. 1241 ЦК України. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно, в зв'язку з тим, що він не надав нотаріусу правовстановлюючих документів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. У відповідності до п. 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна, якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] була власником спірного майна, тому права спадкоємця [PERSON] підлягають захисту в судовому порядку. Позивач по справі являється спадкоємцем за заповітом. Згідно ст.1299 ЦК України, право на спадщину підлягає державній реєстрації. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу та інших цивільно-правових угод, прийняття спадщини. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформити через органи нотаріату право на спадщину не вбачається можливим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved