Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Ленінського районного суду м. Полтава з позовом до [PERSON] комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, в якій просив визнати за ним право власності на майно за набувальною давністю. 12 березня 2015 року до участі у справі в якості відповідача було залучено [PERSON] громаду м. Полтави в особі Полтавської міської ради, в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Четверту Полтавську державну нотаріальну контору, Комунальне підприємство «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради, Приватне підприємство «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». 17 квітня 2015 року до суду була подана уточнена позовна заява. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнену позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Полтавської міської ради [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в письмових запереченнях. Представник відповідача [PERSON] комітету Ленінської районної у м. Полтаві [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Приватного підприємства «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутність, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Комунального підприємства «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутність, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.1996 року рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави «Про прописку громадян, продаж і дарування житла, переоформлення особистих рахунків на квартири» затверджено протокол № 8 від 15.08.1996 року засідання комісії по попередньому розгляду заяв з питань прописки громадян, продажу і дарування житла та ін., яким дозволили прописку сімї з трьох чоловік гр. [PERSON] по вул. Патріотичній, 30, надану [PERSON]. Однак, у 1998 році [PERSON] помер, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис під № 1293. За життя право власності на житловий будинок за вказаною адресою [PERSON] не було оформлено належним чином. Відповідно і після смерті спадщина ні ким не була оформлена та свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями по вул. Патріотичній, 30, що в м. Полтаві, не видавалося. Так само, як і на житловий будинок, так і на земельну ділянку за вказаною вище адресою належним чином право власності оформлено [PERSON] не було. Після смерті [PERSON], [PERSON] продовжив проживати за адресою: [INFO] та проживає там на даний час, сплачуючи усі належні комунальні послуги, проводячи необхідні ремонтні роботи у вказаному домоволодінні, іншого житлового приміщення для свого проживання та проживання своєї родини немає. Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами і будівлями не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Позивачем до суду разом із позовною заявою було надано технічний паспорт на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями від 08.07.2014 року, виготовлений КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради. Позивачем 03.04.2015 року було виготовлено новий технічний паспорт на вказаний житловий будинок ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», який дублює попередній технічний паспорт в частині приміщень житлового будинку. Що стосується господарських будівель та споруд, то новий технічний паспорт має деякі незначні розбіжності із попереднім технічним паспортом. Технічний паспорт від 03.04.2015 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 30 по вул. Патріотичній, що в м. Полтава, виготовлений ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», передбачає наявність житлового будинку літ.А-1 (1914р.), що складається з сіней - площею 4,6 кв.м., кухні - площею 13,4 кв.м., кімнати - площею 19,0 кв.м., кімнати - площею 16,2 кв.м., санвузла - площею 2,6 кв.м., всього площею 55,8 кв.м.; а також літньої кухні (1940р.) літ. Б, б, сараю (1991р.) літ.Г1, сараю (1991р.) літ. г2, погрібу (1970р.) літ г1, сараю (1970 р.) літ.В, літнього душу (1990р.) літ Д, вбиральні (1990р.) літ.Е, навісу (1990р.) літ.З, гаражу (1991р.) літ.Ж, навісу (1991р.), літ.ж, навіс (1991р.) літ.ж1, ями вигрібної (1990 р.) №5, ями вигрібної (1990р.) №6. Відповідно до довідки Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори від 18.06.2014 року №1020/02-14, 02.11.1998 року заведена спадкова справа №338 до майна померлого 06.05.1998 року [PERSON], який проживав на день смерті за адресою: [ADDRESS]. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної Контори звернувся [PERSON]. З заявою про відмову від спадщини звернулася [PERSON]. Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 30.10.2000 року за реєстровим №1-3330 Четвертою Полтавською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири №54, що знаходиться в місті Полтаві по вулиці Київське шосе, будинок 74. Будь-які інші свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до довідки Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори від 15.10.2014 року №1768/01-16, 02.11.1998 року заведено спадкову справу №338 до майна померлого 06.05.1998 року [PERSON], який проживав на день смерті за адресою: [ADDRESS]. За даними спадкової справи,від імені [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори 03.06.1997 року за реєстровим №2-945. Згідно вищевказаного заповіту, все належно майно [PERSON] заповів [PERSON]. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальниї справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Підставою виникнення законного права власності не може бути правопорушення, тому добросовісність заволодіння майном є однією із найважливіших ознак для визнання права власності на річ за набувальною давністю. Ця умова є однією з найважливіших, оскільки вона сформульована з метою захисту прав законного власника речі від незаконних дій набувача. Право власності на річ (майно) набувається учасниками цивільних відносин на підставах, що не заборонені законом. Однією з засад цивільного законодавства є засада справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто усі набувачі вважаються добросовісними, якщо інше не встановлено судом. Цивільне законодавство розрізняє набувачів за різними ознаками, у тому числі за ознаками добросовісності та недобросовісності. Ці ознаки набувають практичного значення і відповідних правових наслідків у певних випадках. Наприклад, набуття права власності на таких підставах, як набувальна давність, повязане з добросовісністю заволодіння чужим майном. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved