Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 07.07.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач разом із дружиноюта їхніми спільними дітьми проживали разом, однак з 01.02.2020 відповідач забрала дітей та переїхала в інше орендоване жито в м. Тернополі, та повідомила відповідачу, що не бажає перебувати у шлюбі та проживати разом із ним. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за місцем його проживання або перебування зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач відповідач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Правом на подання відзиву на позов відповідач позивач не скористалася. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю. Ухвалою суду прийнято до спільного розгляду зустрічний позов з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що з 07.07.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, тривалий час між сторонами значно погіршились сімейні відносини, між нами втрачено почуття любові та взаємоповаги, відповідач ображає та пригнічує матір в присутності дітей, через що позивач була змушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам її дітей. До лютого 2020 року [PERSON] з дітьми проживали разом з відповідачем у спільній квартирі, однак враховуючи поведінку відповідача та інтереси дітей, які мають першочергове значення, [PERSON] разом із дітьми перейшли проживати окремо. \~ \~ \~ \~Також позивач вказує, що за її місцем проживання наявні належні матеріально-побутові умови для проживання дітей. Також, вона позитивно характеризується та належним чином дбає про дітей, займається підприємницькою діяльністю та має достатній заробіток, а тому може у повному обсязі створити всі необхідні мови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. \~ \~ \~ \~У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визначити місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю за місцем її проживання. При цьому, зазначила, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дочки та сина разом з матір`ю, не позбавлений права брати участь у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. У судовому засіданні позивач відповідач [PERSON] та його представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Правом на подання відзиву відповідач позивач не скористався. Представник третьої особи на стороні відповідача за первісним та зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подала заяву про розгляд справи у його відсутності. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду направлено справу в орган опіки та піклування для дачі висновку. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 07.07.2009 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 682. У даному шлюбі у сторін народилися діти. Син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується \~свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 10.03.2017 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2956. Дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується \~свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 10.03.2017 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 745. Згідно з довідкою № 368 від 10.03.2020 виданою ОСББ «С. Будного, 20Б», [PERSON] разом із [PERSON] та їх малолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання позивач [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони, зокрема, є доброзичливим батьком, приділяє багато часу та власних сил для благополуччя-сім`ї й виховання дітей, що підтверджується характеристикою з місця проживання, складеною ОСББ «С. Будного, 20Б». Відповідно до довідки від 10.03.2020, виданої КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер», [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку в КУТОР «ТОНД» з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, опіодів. Згідно з довідкою № 140 від 06.03.2020, [PERSON] на диспансерному обліку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» не знаходиться і ознак психічного захворювання не виявляє. Відповідно до довідок № 02-20/20, 02-20/21 від 06.03.2020 [PERSON] та [PERSON] навчаються в Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 04.03.2020, позивач [PERSON] є фізичною особою підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є надання послуг таксі. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.01.2011, виданим виконкомом Тернопільської міської ради на підставі рішення № 183 від 29.12.2010. Відповідно до договору оренди укладеного 10.02.2020, [PERSON] орендує квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 85 від 12.03.2020, виданою ДП «Добрий Сервіс-2» ТОВ «Добродій» ЛТД, [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] характеризується, як зразкова громадянка, яка займається вихованням дітей, та частково утримує сім`ю. Підтримує добрі стосунки в спілкуванні з сусідами. Відповідальна та дисциплінована особа. Вказане підтверджується характеристикою від 05.02.2020 складеною Головою ОСББ «С.Будного 20Б» [PERSON] та характеристикою від 19.05.2020 складеною директором ТОВ «ЦРМВАН», де працює [PERSON] . Відповідно до характеристики № 02-12/20 від 12.02.2020, складеної директором Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов, [PERSON] навчається у 4-ому класі. Мати [PERSON] систематично контролює навчання сина та відповідально ставиться до його виховання, регулярно відвідує батьківські збори та виконує рекомендації вчителя. Відповідно до характеристики № 02-12/19 від 11.02.2020, складеної директором Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов, [PERSON] навчається у 2-ому класі. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, виконує свої батьківські обов`язки, завжди відвідує батьківські збори. Згідно з витягом з реєстру платників податків № 1919183400118, [PERSON] є фізичною особою підприємцем, основним видом господарської діяльності якої є (код КВЕД-2005): 62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг н. в. і. у.; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 63.12. веб-портали; 58.29 видання іншого програмного забезпечення. Також ця інформація підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 14.01.2019 та довідкою № 4774, складеною ГУ ДПС у Тернопільській області. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах виданого Тернопільським міським відділом ДВС Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано Франківськ) №3237 від 26.01.2021, станом на 01.01.2020 заборгованість по аліментах [PERSON] становить 10\~268, 00 грн. Суд не погоджується з аргументами позивача відповідача про визначення місця проживання дітей з ним, та погоджується з аргументами відповідача - позивача про визначення місця проживання дітей з нею, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою\~статті 14 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України\~передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 161 СК України). Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25.11.2020, №23, затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яким орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі\~ст. 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29\~ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33\~Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано\~постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, що [PERSON] не довів належними та допустимими доказами, що [PERSON] свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням та виховання, не навідується до них та матеріально не забезпечує. При цьому суд зазначає, що [PERSON] мав заборгованість щодо сплати аліментів перед [PERSON] станом на 26.01.2021 в розмірі 10\~268,00 грн. \~ \~ \~ \~Також суд зазначає, що при вирішенні спору щодо дитини судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є\~особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У статті 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.\~З\~цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. 01 квітня 2007 для України набула чинності Європейська конвенція про здійснення прав дітей\~від 25 січня 1996 року. Положеннями статті 3 Європейської конвенції передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється наступними правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультації; мати можливість висловлювати свої думки; бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено порядок прийняття рішення судовими органами під час розгляду справи, що стосується дитини. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина взнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у\~відповідних випадках консультує дитину сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб (у разі необхідності - приватно), якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Згідно зі\~статтею 171 СК України\~дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування суд вислухав думку дитини [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що бажає проживати разом з батьком. Також пояснила, що з матір`ю проживати їй добре. При цьому, дитина [PERSON] , [INFO] , не повідомила суду з ким він бажає проживати. Також пояснив, що з матір`ю проживати йому добре. Враховуючи обставини справи та пояснення дітей, суд зазначає, що оцінка дітьми поведінки своїх батьків, життєвих обставин є необ`єктивною, так як дитина ще не розуміє враховуючи їх вік, що зміна їх місце проживання не може вплинути на обставини, які відбулися або відбудуться, та на взаємовідносини, які склались між подружжям, тому враховуючи висновок орган\~опіки та\~піклування,\~який рекомендує\~визначити місце\~проживання малолітніх\~дітей разом\~із матір`ю,\~ [PERSON] та сталість соціальних зв`язків матері з дітьми, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток дитини, а тому, слід визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Крім цього, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не є обмежений у своєму праві на спілкування з нею, турботу відносно неї та участь у її вихованні і може реалізувати свої права, шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80\~грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок). На підставі наведеного,

Outcome: approved