Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що розпорядженням ради народних депутатів від 25.11.1992 року № 17 йому надано земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Гагаріна в с. Ворокомле Камінь-Каширського району Волинської області. Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки затверджено архітектором району в лютому 1993 року. На підставі розпорядження ради народних депутатів від 25.11.1992 року № 17 у відповідності з проектом забудови земельної ділянки встановлено в натурі межі земельної ділянки, що стверджується актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розмітки будівель від 23.02.1993 року. 18.03.2014 року він звернувся до Ворокомлівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Гагаріна в с. Ворокомле орієнтовною площею 0,15 га. У квітні 2014 року сільська рада звернулася з листом у Державну інспекцію сільського господарства у Волинській області з приводу нецільового використання земельної ділянки і державним архітектором [PERSON] був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та винесено припис про вжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. За результатами перевірки встановлено, що земельна ділянка огороджена і завезено будівельні матеріали. Рішенням Ворокомлівської сільської ради від 06.02.2016 року №43.2 у нього вилучено земельну ділянку, що суперечить чинному законодавству, зокрема ч. 1 ст. 143 ЗК України, якою передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку. 17.02.2016 року він повторно звернувся із заявою у сільську раду про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням сільської ради від 01.03.2016 року № 5 у наданні вказаного дозволу йому відмовлено. З урахуванням наведеного та посилаючись на п. 7 Перехідних з положень ЗК України 2001 року, яким передбачено, що громадяни, які одержали у власність, тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, позивач просить визнати незаконними та скасувати рішення Ворокомлівської сільської ради від 06 лютого 2015 року № 43.2 «Про вилучення земельної ділянки» і рішення від 01 березня 2016 року № 5 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», та зобовязати Ворокомлівську сільську раду розглянути на сесії сільської ради заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалами суду від 25 травня 2016 року до участі у справі допущено в інтересах держави в особі Ворокомлівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області прокурора, а також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав і просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали і просили відмовити у його задоволені, [PERSON] пояснила, що позивач використовував земельну ділянку не за призначенням, а тому рішенням сільської ради земельна ділянка була у нього вилучена та дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку рішенням сільської ради від 01 березня 2016 року надано [PERSON] Представник відповідача [PERSON] пояснила, що [PERSON] відмовлено у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку рішенням від 01 березня 2016 року № 4.5, а не № 5, і копія рішенням № 5 від 01 березня 2016 була видана помилково. Прокурор Антонюк В.В. у судовому засіданні проти позову не заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] і пояснив, що рішенням сільської ради дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку надано йому, у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, що на замовлення № 445 від 07.12.1992 року забудовника [PERSON] був виготовлений будівельний паспорт на забудову останнім земельної ділянки в с. Ворокомле по вул. Гагаріна. З наявного у цьому будівельному паспорті, що затверджений головним архітектором району [PERSON] та скріплений печаткою, розпорядження Ворокомлівської сільської ради народних депутатів № 19 від 25.11.1992 року вбачається, що [PERSON] на виділеній земельній ділянці загальними зборами колгоспу імені Щорса № 2 від 19.11.1992 року на землях присадибного фонду колгоспу в с. Ворокомле по вул. Гагаріна загальною площею 0, 15 га дозволено будівництво одноповерхового житлового будинку. У відповідності до акта виносу в натурі меж земельної ділянки і розмітки від 23.02.1993 року, межі вказаної земельної ділянки були встановлені представником районного архітектора [PERSON] в натурі. Будівництво житлового будинку [PERSON] не розпочав. Рішенням Ворокомлівської сільської ради № 43.2. від 06.02.2015 року земельну ділянку по вул. Гагаріна в с. Воромле, надану позивачеві [PERSON] для будівництва житлового будинку, вилучено з його користування з тих підстав, що він 22 роки використовує її не за призначенням. Згідно зі ст. 29 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на час передачі позивачеві для будівництва земельної ділянки) припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою на підставі рішення відповідної [PERSON] народних депутатів провадиться у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача за його заявою. У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості грунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій [PERSON] народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. [PERSON] народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку. Статтею 112 ЗК України 1990 року передбачено, що спори, які виникають у разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки (стаття 31), розглядаються в судовому порядку. Вилучення земельної ділянки в судовому порядку у разі незгоди власника або землекористувача на її вилучення, примусове припинення права за земельну ділянку з підстав використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, передбачено також ЗК України 2001 року (ст. ст. 141-143 ЗК). З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вилучення земельної ділянки у [PERSON], який згоди на її вилучення не давав, відбулося з порушенням закону, а тому рішення сільської ради від 06 лютого 2015 року № 43.2 про вилучення земельної ділянки у позивача підлягає визнанню незаконним. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] 17 лютого 2016 року звернувся до Ворокомлівської сільської ради про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га по вул. Гагаріна в с. Ворокомле, яка була передана йому для будівництва житлового будинку у 1992 році по вул. Гагаріна в с. Ворокомле. Рішенням Ворокомлівської сільської ради від 01 березня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» позивачеві відмовлено у наданні такого дозволу. Відповідно до ст. 118 ЗК України 2001 року (чинного на час звернення позивача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Із змісту рішення сільської ради про відмову [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вбачається, що в ньому не зазначено підстав відмови позивачеві у наданні вказаного дозволу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказане рішення сільської ради про відмову [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є незаконним, і оскільки відповідачем не було розглянуто по суті заяву позивача від 17 лютого 2016 року, тому сільську раду належить зобовязати розглянути цю заяву позивача на сесії сільської ради. На обґрунтування законності рішення про відмову позивачеві в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, представник сільської ради [PERSON] посилається на ті обставини, що [PERSON] було викорситано право на приватизацію земельної ділянки у м. Камені-Каширському, оскільки рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 30 грудня 1999 року № 574 йому було передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га у м. Камені-Каширському. Між тим встановлено, що рішення виконкому Камінь-Каширської міської ради від 30 грудня 1999 року № 574 позивач не реалізував, земельна ділянка площею 0,10 га по вул. Січових Стрільців, 11 в м. Камені-Каширському була передана у власність його дружині [PERSON], яка є її власницею (а.с. 47). Окрім того, згідно з повідомленням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 17.07.2016 року № 264/2.1-4, [PERSON] право на безоплатну приватизацію земельної ділянки на території Камінь-Каширської міської ради не використав. Оскільки позов задоволено повністю, то, на підставі ст. 88 ЦПК України та п. 2 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останнім і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за три вимоги немайнового характеру у розмірі 1653 грн. 60 коп. (по 551 грн. 20 коп. за кожну вимогу). На підставі наведеного та

Outcome: approved