Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 квітня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак шлюбні відносини між ними не склалися та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 серпня 2017 року по цивільній справі №210/3319/17 шлюб було розірвано. 22 січня 2018 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі №210/5284/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. 06 березня 2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , в шлюбі з нею у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач у позові вказує, що на теперішній час у нього на утримання знаходиться донька [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка не працює до досягненню донькою 3-х років. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на вимоги ст.192 СК України просив суд винести рішення, яким зменшити розмір аліментів які були встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2018 року по цивільній справі №210/5284/17, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, зменшивши розмір аліментів на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. (а.с.26) В ухвалі про відкриття провадження від 16 березня 2021 року, відповідачці був наданий строк 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачкою, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось з відділення пошти з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа по справі [PERSON] ухвалу суду від 16 березня 2021 року про відкриття провадження не отримала, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось з відділення пошти з відміткою «За закінченням строку зберігання». Пояснення на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2018 справі № 210/5284/17, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.12-13) При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальний стан відповідача, який працює, з якого стягнень за іншим виконавчим провадженням не проводиться, а також визнання відвідачем позову - тобто можливості сплати аліментів на користь відповідачки у визначеному розмірі на час ухвалення рішення суду. 06 березня 2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Металургійним районним у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №64. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 06 березня 2019 року. (а.с.14) [INFO] народилася [PERSON] , про що 08 серпня 2019 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №693. Батьками [PERSON] зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 серпня 2019 року. (а.с.15) Позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи копія заяви [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу від 18 лютого 2021 року та позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку від 19 лютого 2021 року, які адресовані Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. (а.с.16-19) Проте, позивачем або третьою особою по справі [PERSON] не долучено до матеріалів справи інформації щодо видачі судового наказу за заявою [PERSON] та прийняття вказаного позову до провадження суду та стану розгляду вказаних справ. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України). Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів і на момент розгляду даної справи змінився сімейний стан платника аліментів [PERSON] , який повторно уклав шлюб та має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог та зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved