Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення №19 виконкому Кагановичської райради м.Харкова від 27.09.1957 р. та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови житлового будинку на праві особистої власності від 31.03.1958 р. його матері [PERSON] була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. У 1961 році мати побудувала житловий будинок площею 53,8 кв.м. Знос будинку на день виготовлення технічного паспорту 11.08.2016 р. становить 35%. [INFO] року помер батько [PERSON]. [INFO] року померла мати [PERSON] Побудований матір'ю житловий будинок в експлуатацію не приймався, не має державної реєстрації, хоча за даними КП «ХМБТІ» на нього заведена інвентаризаційна справа № 52560 (відомості з технічного паспорту). Спадкоємцями матері у рівних частках є він з братом у відповідності до діючого на той час ЦК УРСР ст.ст. 529,548,549. Він фактично прийняв спадщину, був зареєстрований на день смерті матері у будинку. За його заявою 22.06.2015 р. 8-ою ХДНК була заведена спадкова справа після смерті матері. 14.07.2016р. він від нотаріуса отримав письмову відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Для оформлення спадкових прав нотаріус рекомендував звернутися до суду. В судовому засіданні позивач і його представники [PERSON], [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], який є братом позивача в судовому засіданні проти позовних вимог позивача не заперечував. Представник Харківської міської ради Кварацхелія Г.Е. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав. Доводи невизнання позову виклав у письмових запереченнях (а.с.76-78). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за адресою: м.Харків, вул. Зоряна №30 (колишня Електроінстументальна) розташований житловий будинок з надвірними будівлями. 27 вересня 1957 року на підставі рішення №19 виконавчого комітету Кагановичського районної ради депутатів трудящих [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. для індивідуального будівництва будинку в безстрокове користування. (а.с.13). Також на підставі цього рішення 31.03.1958 р. між [PERSON] і виконкомом Київської ради депутатів трудящих, відділ комунального господарства був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. (а.с.14) Як убачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 11.08.2016 року за вказаною адресою на виділеній земельній ділянки [PERSON] у період з 1960 року по 1989 рік були збудовані житловий будинок літ.А-1, мансарда літ.Ам, літня кухня літ.Б, господарські будівлі: гараж літ.К, сарай літ.В, льох літ.Д, вбиральня літ.Г, навіс літ.Е,Ж,Л. (а.с.16-22) Згідно технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» від лютого 2017 року одноповерховий житловий будинок з мансардою та господарчими будівлями знаходиться у задовільному стані та придатний до експлуатації (а.с.29-36) На час побудови житлового будинку [PERSON] державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тамчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За своє життя [PERSON] право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями за собою не зареєструвала та [INFO] року померла. Згідно листа восьмої Харківської Державної нотаріальної контори та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] 22.06.2015 р. була заведена спадкова справа за № 509/2015. В зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріальна контора позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. (а.с.44) Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини позивач фактично після смерті матері прийняв спадщину, на даний час володіє спадковим майном. Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята нікім із спадкоємців до набрання чинності цього кодексу. З огляду на вищевикладене, права спадкоємця можуть бути визнані лише в судовому порядку. Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в пунктах 3.2; 3.3 узагальнень судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, викладених у його листі від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, визначив, що за наявністю відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинки, збудовані до 05.08.1992р.,на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючого документу. Коли власники не реєстрували належне їм нерухоме майно в органах БТІ внаслідок чого спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнано в судовому порядку. Наведені обставини об'єктивно підтверджуються дослідженими судом та зазначеними вище у рішенні доказами. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на 1/2 частку спадкового нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved