Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить : визнати, що за життя [PERSON] належало право приватної власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 136,8 м.кв., житловою площею 29,6 м.кв., гаражу «К» загальною площею 170,6 м.кв., гаражу «Л» загальною площею 300,00 м.кв.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 136,8 м.кв., житловою площею 29,6 м.кв., гаражу «К» загальною площею 170,6 м.кв., гаражу «Л» загальною площею 300,00 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; визнати, що [PERSON], станом на 14.09.2014 року належала на праві власності ? частина житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 136,8 м.кв., житловою площею 29,6 м.кв., гаражу «К» загальною площею 170,6 м.кв., гаражу «Л» загальною площею 300,00 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14 вересня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав ? частину житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 136,8 м.кв., житловою площею 29,6 м.кв., гаражу «К» загальною площею 170,6 м.кв., гаражу «Л» загальною площею 300,00 м.кв.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 136,8 м.кв., житловою площею 29,6 м.кв., гаражу «К» загальною площею 170,6 м.кв., гаражу «Л» загальною площею 300,00 м.кв. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Нерухоме майно, щодо якого позивач ставить позовні вимоги знаходиться по вулиці Марійській Саксаганського району міста Кривого Рогу. Вартість нерухомого майна щодо якого позивачем ставляться позовні вимоги відповідно до звіту з оцінки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], що виконаний суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем [PERSON] складає 148839,00 грн. Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 18.11.2014 року за номером 136755, відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ», на ім'я: [PERSON] - ? частка на підставі договору дарування посвідченого 06.06.2006 р. Кульбідою Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2997; [PERSON] - ? частка на підставі договору дарування посвідченого 06.06.2006 р. Кульбідою Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2997; [PERSON] - ? частка на підставі договору дарування посвідченого 29.03.1994 р. Першою Криворізькою нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі №2-2012. [PERSON], помер [INFO] року. За змістом ст.1217 ЦК України після смерті спадкодавця була відкрита спадщина для спадкування за законом або за заповітом. У відповідності з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповіт [PERSON] складений не був. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч.1 ст.1262 ЦК України). Єдиним рідним братом спадкоємця [PERSON], є [PERSON]. Інших родичів у померлого не було. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Як вбачається із штампу у паспорті [PERSON], останній був зареєстрований та мешкав у буднику [ADDRESS]. Внаслідок чого, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] у вигляді ? частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], яке належало останньому на підставі договору дарування посвідченого 06.06.2006 р. Кульбідою Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2997. У відповідності із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, спадщина [PERSON] у вигляді ? частини домоволодіння по [ADDRESS], після смерті [PERSON], належала з моменту її прийняття, тобто з [INFO] року. [PERSON], помер [INFO] року. Заповіт [PERSON] складений не був, родичів які б відносилися до першої, другої третьої черги спадкування у померлого немає. У разі відсутності заповіту - спадкування здійснюється за законом відповідно до черговості спадкоємців (ч.2 ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст.1220 ЦК України датою відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом ч.1 статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Отже, для закликання до спадкування в якості спадкоємця четвертої черги, особа має: бути членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років на день відкриття спадщини. Чинне законодавство не розкриває зміст терміну «член сім'ї». У зв'язку з цим Верховний Суд України надав роз'яснення, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), слід враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності Сімейним кодексом України (п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7). Відповідно до пункту 3.22 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Як вбачається з довідки під номером 100 від 14.09.2015 року складеною головою вуличного комітету №25, та посвідченої свідками, позивач [PERSON] дійсно проживав, але не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2000 року. Після смерті [PERSON], який помер у [INFO], та [PERSON], який помер у [INFO], спадкові справи не заводилися. Ураховуючи зазначене, позивач [PERSON] став єдиним спадкоємцем ? частини житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS], яка за життя належала [PERSON] (в тому числі успадковану [PERSON] після смерті рідного брата [PERSON] частина якого складала ? на підставі договору дарування посвідченого 06.06.2006 р. Кульбідою Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2997). Окрім того, [INFO] року померла [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України (в редакції 1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Тобто, спадщина [PERSON] у вигляді ? частини житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] яка належала їй на підставі договору дарування, посвідченого 29.03.1994 р. Першою Криворізькою нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі №2-2012, відкрита [INFO] року. За змістом статті 524 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт померлою [PERSON] складений не був. У частині першій статті 259 ЦК України (в редакції 1963 р.), зазначено що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], є її рідний син [PERSON]. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК України (в редакції 1963р.) визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідач [PERSON] хоч і не був зареєстрований у будинку [ADDRESS], але фактично проживав разом з померлою матір'ю [PERSON] Внаслідок чого, [PERSON], прийняв спадщину, яка відкрита [INFO] року, так як вступив в управління і володіння спадковим майном у вигляді ? частини житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS]. 14 вересня 2014 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем у простій письмовій формі договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 2.1. вказаного Договору продаж житлового будинку вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 34000,00 (тридцять чотири тисячі гривень нуль копійок) грн., які продавець отримав від покупця в повному обсязі. За змістом пункту 4.1. Договору відповідач [PERSON] гарантував, що в строк до 20 грудня 2014 року, в належній формі, оформить право на спадщину після смерті [PERSON] на належну їй ? частину спадкового житлового будинку. Але станом на день подання цього позову вказане зобов'язання відповідач [PERSON] не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язкові для виконання сторонами. Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, що виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Фактично сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, оскільки покупець мав намір придбати частину домоволодіння та придбав її і передав грошові кошти, в той час як продавець погодився з умовами продав домоволодіння і прийняв грошові кошти. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору,не посвідченого нотаріально-дійсним. Згідно ч.2 ст.219 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Таким чином, у розрізі наведених вище норм Цивільного кодексу України, позивач фактично набув право власності на вказану частку у домоволодінні з господарськими спорудами на законних підставах. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. При цьому пояснив, що рішення може бути винесено на підставі визнання позову відповідачами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю. При цьому пояснив, що вважає, що задоволення позову прав інших осіб не порушить. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої позов визнав повністю, просить розглянути справу за його відсутності. У судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову тому що, визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved