Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений в ред.. від 04.12.2015р.) до [PERSON] університету цивільного захисту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18.09.2007р. він був прийнятий на роботу до Академії пожежної безпеки м. Героїв Чорнобиля за контрактом. Працював на посаді завідувача кафедри психології в особливих умовах діяльності, а потім на посаді професора, доцента. Останній контракт був укладений 31.05.2013р. Крім того, позивач був змушений 19.02.2014р. подати заяву про переведення його на посаду доцента за строковим трудовим договором до проведення конкурсу, який відбувся 27.08.2014р. При цьому, 27.08.2014р. було звільнено позивача з посади, а 20.10.2014р. його поновлено на роботі на посаді доцента кафедри психології та педагогіки Черкаського інституту пожежної безпеки ім.. [PERSON] за строковим трудовим договором до заміщення посади у 2014-2015 навчальному році. 31 серпня 2015р. наказом ректора [PERSON] університету цивільного захисту України №240 позивача звільнено з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у зв»язку із закінченням строку трудового договору. Заміщення відбулося 01 вересня 2015-2016 навчального року, тобто після звільнення його з посади 31.08.2015р. Позивач вважає, що таке звільнення є незаконним. Так, вказує, що з ним контракт був укладений на п»ять років до 31.05.2018р. При укладенні контракту було дотримано вимоги ч.3 ст. 54 ЗУ «Про освіту», ЗУ «Про вищу освіту», наказу МОН України від 24.12.2002р. №744. Розділ 5 контракту передбачає підстави для внесення змін та доповнень, а також припинення та розірвання контракту. Жодних змін до контракту, укладеного з позивачем, внесено не було. Відповідно до запису №24 в трудовій книжці, відбулась реорганізація Академії пожежної безпеки ім.. [PERSON], шляхом приєднання до [PERSON] університету цивільного захисту України. Тобто, як на думку позивача, після реорганізації Академії його контракт продовжував діяти, а тому потрібно було його розривати відповідно до вимог чинного трудового законодавства. При ознайомленні його з наказом про звільнення 31.08.2015р., йому було роз»яснено, що його звільнення пов»язане з тим, що він не подав документи на конкурс на заміщення вакантної, як на думку керівництва інституту, посади доцента кафедри психології та педагогіки. У наказі від 06.07.2015р. №136 «Про проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників», згідно з яким проводився конкурс, зазначено, що він розроблений у відповідності з вимогами наказу МОН України від 24.12.2002р. №744 «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», де зазначено, що посада, на яку оголошується конкурс, вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах, передбачених законодавством про працю, а також при введенні нової посади до штатного розпису вищого навчального закладу. Нова посада на кафедрі психології та педагогіки до штатного розпису вищого навчального закладу не вводилась, і позивач не був звільнений з посади доцента кафедри психології та педагогіки на момент оголошення конкурсу 06.07.2015р. Позивач вважає, що відповідачем були порушені вимоги вказаного законодавства. Крім того, ще в 2014р. керівництвом ДСНС України було визнано факт порушення трудового законодавства під час його попереднього звільнення з посади доцента кафедри, що свідчить про упереджене ставлення до нього з боку роботодавця. Таким чином, позивач просить суд: поновити його на посаді доцента кафедри психології та педагогіки Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля на умовах трудового договору на невизначений строк; постановити рішення про поновлення його на роботі як незаконно звільненого працівника, що підлягає до негайного виконання; виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги в ред.. від 04.12.2015р. і просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] університету цивільного захисту України за довіреністю [PERSON] заперечував проти заявлених позовних вимог, надавши письмові заперечення та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в редакції від 04.12.2015р. не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 31.05.2013р. цього ж дня з ним Академією пожежної безпеки ім.. [PERSON] був укладений трудовий договір у формі контракту, що передбачав роботу в Академії на посаді професора кафедри психології діяльності в особливих умовах та педагогіки факультету цивільного захисту та забезпечення діяльності на термін з 01.06.2013р. по 31.05.2018р. Дані обставини підтверджуються контрактом №61 від 31.05.2013р., наказом від 01.06.2013р. №2, а також даними записів трудової книжки БТ-ІІ №7306504. Як передбачено ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт. Відповідно до розпорядження КМУ від 13.11.2013р. №896-р «Про реорганізацію Академії пожежної безпеки ім.. [PERSON]», наказу ДСНС України від 09.12.2013р. №749 Академію було реорганізовано, шляхом приєднання до [PERSON] університету цивільного захисту України та створення на його базі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля [PERSON] університету цивільного захисту України. Як зазначено у п.9.5 наказу №749, у встановленому законодавством порядку попередити персонал Академії про їх наступне вивільнення, запропонувати їм роботу в інституті, повідомити цент зайнятості та профспілковий комітет Академії про можливе їх вивільнення. Отже, наказом №2 від 10.01.2014р., на виконання вказаних розпоряджень та наказу, [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення (зміну істотних умов праці) з 25 березня 2014р. 19 лютого 2014р. [PERSON] подав ректору [PERSON] університету цивільного захисту України заяву, зазначивши, що у зв»язку з проведенням організаційно-штатних заходів, він просить перевести його на посаду доцента кафедри психології та педагогіки факультету цивільного захисту та управління ЧІПБ НУЦЗУ за строковим трудовим договором до проведення конкурсу. На підставі даної заяви, яка було погоджена у визначеному законом порядку, 01 квітня 2014р. НУЦЗУ було видано наказ №82, за яким за згодою працівника переведено [PERSON] професора кафедри психології, діяльності в особливих умовах та педагогіки факультету цивільного захисту та забезпечення діяльності Академії пожежної безпеки, - на посаду доцента кафедри психології та педагогіки факультету цивільного захисту та управління ЧІПБ НУЦЗУ, за строковим трудовим договором, до проведення конкурсу. Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України (в ред., що діяла до 01.01.2015р.) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Статтею 23 КЗпП визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівник та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Пленум Верховного Суду України в п.7 абз. 2 постанови № 9 від 6 листопада 1992 p. (із змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив судам, що при укладенні трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події. Про призначення на посаду за строковим трудовим договором обов'язково зазначається у заяві працівника про призначення на посаду. Запис про строковий характер трудового договору в трудовій книжці не робиться, але в наказі про призначення (прийняття) на посаду обов'язково має бути зазначено, що особа призначена на посаду за строковим трудовим договором. Дані положення узгоджуються з нормами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердж. наказом Мінпраці України, Мінсоцзахисту населення України №58 від 29.07.1993р. (розділ 2). Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що подаючи заяву від 19.02.2014р., [PERSON] переходив на іншу роботу (посаду) в межах діючого контракту на строк до 31.05.2018р., оскільки ним особисто у заяві зазначено про переведення його на посаду доцента кафедри за строковим трудовим договором до проведення конкурсу. І саме на такій підставі видано наказ №82 від 01.04.2014р., а тому відсутні підстави вважати, що контракт від 31.05.2013р. є діючим до 31.05.2018р. Як встановлено в судовому засіданні, приступивши до роботи за вказаним наказом, [PERSON] не звертався до НУЦЗУ щодо роз»яснення формулювання наказу №82, як і не звертався до суду з приводу спору щодо зміни формулювання причин переведення його на посаду доцента кафедри в частині вказаного строку при настанні певної події. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] 05.08.2014р. подав заяву про допуск його до участі у конкурсі на заміщення посади доцента вище вказаної кафедри. Також він зазначив, що з порядком обрання та прийняття на роботу, а також професійно-кваліфікаційними вимогами до посади він ознайомлений і, як вбачається з резолюції на заяві, він був допущений до участі у конкурсі за даними протоколу №1 від 23.08.14р. Відповідно до наказу №223 від 27.08.2014р. [PERSON] звільнено на підставі ст.36 ч.2 КЗпП (закінчення строку трудового договору) на підставі листа ЧІПБ від 27.08.14р. та витягу з протоколу вченої ради інституту від 27.08.14р. №5. За даними листа від 16.10.2014р., наданого [PERSON] першим заступником голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, судом встановлено, що за результатами розгляду скарги [PERSON], було встановлено факт порушення трудового законодавства під час його звільнення з посади доцента кафедри (незаконне звільнення з роботи у зв»язку з перебуванням у щорічній відпустці), а тому прийнято рішення про поновлення його на займаній посаді в установленому законом порядку. Як вбачається з наказу НУЦЗУ №312 від 20.10.2014р., відмінено п.18 наказу від 27.08.14р. №223 о/с в частині звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри у зв»язку з виявленими порушеннями трудового законодавства України при звільненні; слід вважати, що [PERSON] з 27.08.14р. продовжує працювати в займаній посаді за строковим трудовим договором до проведення конкурсного заміщення посади у поточному навчальному 2014/2015 році; виплачено йому середню зарплату за час вимушеного прогулу з 28.08.14р. по 19.10.14р. і допущено до виконання посадових обов»язків з 20 жовтня 2014р. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] звертався до Соснівського райсуду м. Черкаси (до часу поновлення його на роботі) з вимогами щодо незаконного звільнення та поновлення на роботі. Між тим, позивач зазначив, оскільки його було поновлено на роботі за наказом №312 від 20.10.2014р., то ним була подана до суду заява про залишення позовних вимог без розгляду. Таким чином, фактично знаючи про наказ №312 від 20.10.2014р., [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ст. 3 ЦПК України, у способи, передбачені ст. 16 ЦК та КЗпП України, захистити свої, як вважав, порушені трудові права та інтереси, в т.ч. щодо підстав звільнення з роботи. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що до часу подачі даного позову до суду, він не звертався до керівництва чи адміністрації НУЦЗУ з приводу роз»яснення чи незгоди з формулюванням підстав/причин поновлення його на посаді за наказом від 20.10.2014р. №312, зокрема, - в частині строку трудового договору, умов тощо. Також, позивач не звертався до суду з приводу оскарження процедури оголошення та проведення конкурсу, рішення конкурсної комісії чи рішення вченої ради щодо результатів конкурсу, проведеного в 2014р. щодо нього особисто, а тому суд не перевіряє законність звільнення [PERSON] з роботи та формулювання причин його поновлення, яке мало місце у 2014 році, оскільки це виходить за межі заявлених позовних вимог. Слід зазначити, що за загальновідомими обставинами, навчальний рік починається з 01 вересня поточного року і визначається 2013/2014 навч.рік, 2014/2015 навч. рік і т.д. Закон України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р. втратив чинність з 06.09.2014р. 01 липня 2014р. прийнято Закон України «Про вищу освіту», який набрав чинності з 06 вересня 2014р. За положеннями ст.55 ч.ч. 11, 12 ЗУ, під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. В окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році. Отже, як зазначає відповідач, і це узгоджується з дослідженими матеріалами справи, на виконання положень згаданого Закону, було видано наказ НУЦЗУ №312 від 20.10.2014р. щодо [PERSON] П,В., тобто вважається, що він продовжує працювати в займаній посаді за строком трудовим договором до проведення конкурсного заміщення посади у поточному навчальному 2014/2015 році. За положеннями ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991р. педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Дана норма Закону діє з 26.06.1991р. Також за положеннями ст. 1 ч.1, ст. 6 ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 13.12.1991р., прийняття на роботу наукових працівників (до яких віднесено і науково-педагогічних працівників) здійснюється на основі конкурсного відбору. Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердж. МОН України 24.12.2002р. №744 втратив чинність 20.11.2015р. Це Положення визначало порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, а саме: завідуючих кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. На посади науково-педагогічних працівників обираються, як правило особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури. Як визначалось п.10 Положення, відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Встановлено, що [PERSON] участі в конкурсі на заміщення посад науково-педагогічних працівників в 2015 році не приймав. Відповідно до наказу №240 від 31.08.2015р. [PERSON] був звільнений з посади не з-за його не участі або не проходження оголошеного наказом від 06.07.2015р. №136, конкурсу, а на підставі ст. 36 ч.1 п.2 КЗпП України за закінченням строку трудового договору, про що зазначено у наказі №312 від 20.10.2014р. Також встановлено, що [PERSON] з 01 вересня 2015р. по 31 жовтня 2015р. зареєстрований як безробітний в Черкаському міському центрі зайнятості і отримує відповідну допомогу, що вбачається з довідки від 23.11.2015р. №6443-03-19. Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що він був незаконно звільнений з посади за наказом №240 від 31.08.15р., т.я. вважає, що працював по безстроковій трудовій угоді. Сам позивач пояснив, що цього дня він був на роботі, виконував трудові обов»язки до 15год., а близько 16-00, коли йшов додому, йому зателефонували і запросили до відділу кадрів, де ознайомили із вказаним наказом. Тобто, як на думку суду, його було звільнено з посади по закінченні виконання трудових обов»язків 31.08.15р. напередодні навчального року 2015/2016, який починається з першого вересня. Слід зазначити, що [PERSON] перебував у щорічній відпустці за 2014-2015 рік з 30 червня по 25 серпня 2015 року включно (наказ №193 від 16.06.15р.). Крім того, суд вважає, що оскільки [PERSON] був поновлений на роботі за наказом від 20.10.2014р. №312, тобто після закінчення проведеного конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників у 2014 році, де також приймав участь, то для забезпечення безперервності освітнього процесу він міг бути і фактично був поновлений (прийнятий) на відповідну посаду як науково-педагогічний працівник на умовах строкового договору, враховуючи його заяву від 19.02.2014р., наказ №82 від 01.04.2014р. Також, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] про необхідність поновлення його на посаді на умовах трудового договору на невизначений строк, оскільки відсутні підтверджуючі та об»єктивні дані, які б свідчили, що він працював за безстроковим трудовим договором, чи за контрактом, чи обіймав посаду за позитивними результатами проведеного конкурсу. Крім того, за результатами розгляду справи судом не було встановлено обставин і позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів про те, що він будь-коли звертався до відповідача з заявою про прийняття (призначення, переведення) його на роботу (посаду) на невизначений строк. Участь у конкурсі в 2015 році він не приймав. Між тим, за наказом університету від 06.07.2015р. №136 «Про проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників», було оголошено конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників університету та його структурного підрозділу інституту. Конкурсом передбачалося оголошення конкурсу як на вакантні посади, так і на посади, що заміщені за строковими трудовими договорами до конкурсного заміщення. Дані обставини підтверджуються переліком посад, що визначені у наказі та оголошенні, яке було опубліковано в газеті «Черкаський край» від 08.07.2015р. №53. Законність/незаконність оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників, порядок проведення та оголошення результатів конкурсу, що мав місце у 2015р., враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, і виходячи із заявлених [PERSON] позовних вимог, в т.ч. в ред.. від 04.12.15р., судом не перевіряється. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог, викладених в редакції від 04.12.2015р., необхідно відмовити. Доводи позивача [PERSON] про порушення відповідачем його трудових прав при звільненні з посади доцента кафедри інституту, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88-89 ЦПК України, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed