Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Приват-Агро-Львів» про поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що в день звільнення у відділі кадрів підприємства йому надали копії документів, що супроводжували процедуру скорочення, зокрема: копію наказу № 202 від 08.11.2013 року про скорочення штату працівників, копію додатку № 1 до вказаного наказу, копію попередження про звільнення та копію акту комісії від 08.11.2013 року. Усі ці документи він отримав в день звільнення, в установленому законом порядку він з ними ознайомлений не був. Про звільнення у зв»язку із скороченням чисельності або штату на підприємстві, в установі, організації працівники попереджаються не пізніше ніж за два місяці. Водночас із попередженням про звільнення працівнику має бути запропонована робота на тому самому підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи - інша. Копія попередження про звільнення його з роботи у зв»язку із скороченням штату датованого 08.11.2013 року вих..№918 була вручена йому 10.01.2014 р., тобто з порушенням вказівки закону про ознайомлення з таким за два місяці до дня звільнення; копія попередження не містить відмітки про те, що він був ознайомлений з цим попередженням і в попередженні директор підприємства всупереч закону не запропонував йому переведення на рівноцінну чи іншу посаду. Наказ № 202 від 08.11.2013 р. про скорочення штату працівників, який йому також було вручено в день звільнення 10.01.2014 р. також містить ряд порушень, а саме: - наказ не містить вказівки на те ким було прийнято рішення про оптимізацію чисельності працівників на підприємстві ТзОВ «Приват-Агро-Львів» і чим воно мотивується; - не виконано п.п.2 п.2 наказу, а саме «за наявності на підприємстві вакансій, запропонувати працівникам, посади яких скорочуються, роботу відповідно до їх освіти та здобутої спеціальності або іншу роботу на підприємстві», оскільки попередження про звільнення не містить такої пропозиції, а іншого самостійного документу з такою пропозицією не існує; - в п.3 наказу зазначено, що працівників, посада яких скорочується необхідно ознайомити з наказом, хоча в графі «з наказом ознайомлені» навіть немає прізвищ працівників, посада яких скорочується, відмітки про ознайомлення відповідно також в документі немає; - в п.3 наказу зазначено, що працівникам, посади яких скорочуються, необхідно під розписку вручити попередження по звільнення в зв»язку із скороченням штату, в той час як додаток № 1 до наказу № 202 від 08.11.2013 р. це список працівників підприємства, посади яких скорочуються, а не попередження про звільнення; - додаток № 1 до наказу № 202 від 08.11.2013 р., а саме список працівників підприємства, посади яких скорочуються, містить лише його прізвище ім»я по-батькові, в той час як на підприємстві, згідно штатного розпису було дві посади агронома; Акт комісії від 08.11.2013 р. про оголошення наказу про скорочення працівника не відповідає дійсності і складений із наступними порушеннями: - в акті зазначається, що «08.11.2013 р. у присутності комісії та агронома [PERSON] було зачитано наказ про скорочення працівника, але працівник [PERSON] відмовився від підпису про ознайомлення з даним наказом». По-перше, наказ йому не оголошувався, про складання акту йому нічого відомо не було, відповідно від підпису про ознайомлення він не відмовлявся. По-друге, в акті не зазначено під яким номером та від якого числа наказ нібито оголошувався. По-третє, наказу про скорочення працівника взагалі не існує, оскільки скорочуватись може посада, а не працівник і в акті не вказано наказ про скорочення посади якого працівника нібито оголошувався. Він має переважне право на залишення його на роботі, оскільки він з лютого 2011 року працював в ТзОВ «Приват-Агро-Львів» (на два роки довше ніж інший працівник, що працює на посаді агронома, і посада, якого чомусь не скорочувалась), у нього на утриманні є двоє дітей: неповнолітній син [PERSON],[INFO] та повнолітня донька [PERSON],[INFO], яка є студенткою 1-го курсу денної форми навчання біологічного факультету Львівського національного університету ім.Ів.Франка (у іншого працівника дітей немає, він не одружений). Крім того, в березні 2013 року директор ТзОВ «Приват-Агро-Львів» [PERSON] запропонував йому написати заяву про звільнення за власним бажанням, він відмовився, на що директор повідомив йому, що знайде причину його звільнити. Так, 13.03.2013 р. ним було видано наказ № 27 «Про створення комісії для проведення службового розслідування по відношенню до дільничного агронома агрономічної служби ТзОВ «Приват-Агро-Львів» [PERSON] та відсторонення від займаної посади» у зв»язку з «виявленням невідповідності займаної посади». По-перше, невідповідність займаній посаді може бути підставою для звільнення, але ж ніяк не підставою для проведення службового розслідування. По-друге, про наслідки проведення такого службового розслідування його повідомлено не було і наскільки йому відомо таке розслідування взагалі не проводилось і висновок не складався, а згадуваний наказ не скасований, а просто замінений іншим. Вважає, що такі дії керівника підприємства свідчать про халатність та свавілля у його професійній діяльності і лише доводять той факт, що його звільнення абсолютно не обґрунтоване та безпідставне, і є нічим іншим, як упередженим ставленням директора ТзОВ «Приват-Агро-Львів» до працівників підприємства, зокрема до нього. Внаслідок такого «раптового» скорочення, тиску зі сторони директора підприємства та його упередженого ставлення, він зазнав значних душевних страждань, порушився його звичний спосіб життя, він постійно знаходиться у стресовому стані, є інвалідом 3 групи, оскільки переніс операцію із заміни клапана в серці, а тому для нього особисто небезпечні такі сильні емоційні переживання, внаслідок яких різко погіршився стан його здоров»я і тепер він потребує тривалого та коштовного оздоровлення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Приват-Агро-Львів» Піджарко О.С. в судовому засіданні проти позову заперечила. Вважала, що відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 08.11.2013 р. ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» видано наказ «Про скорочення штату працівників» № 202. Згідно скорочення штату працівників, відпала посада агронома, а саме [PERSON] Додатком № 1 до наказу № 202 від 08.11.2013 р. доданий список працівників, посади яких скорочуються. 08.11.2013 р. позивача [PERSON] було попереджено про майбутнє скорочення шляхом оформлення попередження від 08.11.2013 р. № 918. З даним наказом та попередженням позивач ознайомитися та підписувати його відмовився і як наслідок цього, комісією у складі начальника охорони Вілюри С.І., головного бухгалтера Гофрик І.Є. та інспектора з кадрів Шостак Г.В. було складено відповідний акт від 08.11.2013 р. Згідно штатного розпису станом на 08.11.2013 р. на підприємстві числилось дві посади агронома. Аргументація позивача, що він має переважне право на залишення на роботі не може бути прийнята на його користь через те, що право визначити рівень кваліфікації та продуктивності праці під час вивільнення працівників надається роботодавцеві. Позивач є інвалідом 3 групи. Згідно довідки Міністерства охорони здоров»я України від 21.07.2011 р. [PERSON] визначені умови праці «Канцелярська робота в сухому теплому приміщенні». Тобто в даному випадку не є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації. Вимоги ст.40,49-2 КЗпП України були виконані відповідачем, оскільки роботи за фахом позивача не було, на підставі чого відповідачем було подано до Буського районного центру зайнятості звітність про фактичне вивільнення працівників. 08.01.2014 р. ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» був виданий наказ про звільнення 10.01.2014 р. з посади агронома [PERSON] згідно ст.40 п.1 ч.1 КЗпП України «Скорочення штату». Одночасно в день звільнення позивачу видали трудову книжку з внесенням до неї записів про звільнення та копію наказу про звільнення і в день звільнення з ним проводився повний розрахунок та була виплачена вихідна допомога. Позивач не підтвердив причинного зв»язку між неправомірними діями та погіршенням стану його здоров»я, оскільки відповідачем не завдано своїми діями будь-якої моральної шкоди позивачу, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені. Вважає звільнення [PERSON] законним та обгрунтоватим . В додаткових письмових поясненнях зазначила, що 06.11.2013 року проводились збори засновників підприємства, на яких розглядалось питання оптимізації чисельності працівників на підприємстві. Згідно наказу від 08.11.2013 року № 201 була створена комісія «Про визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення». Згідно даного наказу було прийнято рішення у складі комісії головний агроном Литвин Ю.П., секретарем комісії інспектором з кадрів Шостак Г.В. членом комісії начальником охорони сторожової Вілюри С.І. про те, що співробітник [PERSON], який займає посаду агронома може бути звільнений за ст.40 КЗпП України «Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу». Згідно довідки МСЕК від 21.07.2011 року [PERSON] має право працювати (умови та характеристика праці) канцелярська робота в сухому теплому приміщенні. 08.11.2013р. підприємством видано наказ «Про скорочення штату працівників» № 202. Згідно скорочення штату працівників, скорочено посаду агронома, яку займав [PERSON] На підприємстві була відсутня робота за відповідною професією позивача, а також будь-яка інша робота. Таким чином робота не була запропонована у зв»язку відсутністю вільної вакансії. Відповідач подав звітність до Буського районного центру зайнятості за місцем його реєстрації як платника страхових внесків. Не існує законодавчо визначених критеріїв для оцінки продуктивності праці тому роботодавець керується суб»єктивною думкою, що склалась про працівника за час його роботи на підприємстві. Позивач [PERSON] є інвалідом 3 групи. Тому в даному випадку не є рівні умови продуктивності праці. Позивач займається підприємницькою діяльністю, а саме: лісопильне та стругальне виробництво; просочування деревини, тому не має переважного права на залишення на роботі. Не можливо визнати тривалим стаж роботи менше п»яти років. Позивач не надав документально підтвердженого факту погіршення його здоров»я, не підтвердив причинного зв»язку між неправомірними діями та погіршенням стану свого здоров»я, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що фактично Відповідачем здійснено скорочення чисельності працівників, адже на підприємстві було дві посади агронома. В такому випадку перевагу у залишенні на роботі має працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага надається 9-ти категоріям працівників. Відповідач в наказі про звільнення Позивача не зазначив чому він прийняв рішення про скорочення саме Позивача. Суд не бере до уваги обґрунтування Відповідача про те, що оскільки Позивач є інвалідом то у нього гірша продуктивність праці. Вважаю, що несправедливо виключно наявністю інвалідності визначати продуктивність праці. Адже для визначення продуктивності праці можна надати двом агрономам дві однакові земельні ділянки для вирощування однакових культур. На якій ділянці буде кращий урожай внаслідок використання відповідних агрономічних рішень, той агроном і отримає переважне право залишитися на роботі. При однаковій кваліфікації та продуктивності праці перевагу слід надавати в тій черговості, що зазначена в ст.42 КЗпП У країни з обов»язковим вказанням підстав звільнення в наказі. Тому Позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У Позивача замінено клапан в серці, тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди частково підлягає до задоволення.

Outcome: partial