Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдану йому майнову шкоду в сумі 25 000 гривень, спричинену пошкодженням належного йому автомобіля «Fiat Fiorino» р.н. [NUMBER] під час дорожньо-транспортної пригоди, витрати на правову допомогу в сумі 2 000 гривень та державне мито в сумі 250 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2012 року о 11 годині 45 хвилин на перехресті вулиць Стрийська- Сахарова м. Львова, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Opel» р.н. [NUMBER], здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем «Fiat Fiorino» р.н. [NUMBER]. 16.01.2013 року постановою Шевченківського районного суду м. Львова , що набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з ПАТ «ПРОСТО страхування» (поліс страхування АЕ №0936983). Позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте ПАТ «ПРОСТО страхування» необґрунтовано відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це тим, що йому необхідно надати документи, що підтверджують його право власності на пошкоджене майно (на автомобіль «Fiat Fiorino» р.н. [NUMBER]) на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, необґрунтовано не визнаючи фактуру «купчу» NR 154/12, як документ, що підтверджує його право власності на автомобіль «Fiat Fiorino» р.н. [NUMBER]) на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 01 червня 2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить ухвалити рішення, яким стягнути на користь [PERSON] з приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, в сумі 57 458 гривень 65 копійок, витрати на правову допомогу в сумі 2 000 гривень та судовий збір на суму 497,74 гривні, а всього стягнути на користь [PERSON] з приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» кошти в сумі 59 956 гривень 39 копійок. Позивач та його представник у судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, просить такі задовольнити, а справу розглянути без його та позивача участі, в заочному порядку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти уточнених позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Пояснила, що 24 грудня 2012 року між [PERSON] та AT «ПРОСТО-страхування» був укладений договір серії АЕ №936983 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля «Ореl», реєстраційний номер [NUMBER]. 28 грудня 2012 року від [PERSON] до AT «Просто-страхування» надійшло повідомлення про подію з ознаками страхового випадку, а саме ДТП від 28 грудня 2012 року за участю забезпеченого тз та автомобіля марки «Fiat», реєстраційний номер [NUMBER]. 11 листопада 2013 року до AT «ПРОСТО-страхування» звернувся [PERSON] та повідомив, що звертався до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування 21.03.2013 року, головному офісу AT «ГІРОСТО- страхування» не відомо про таке звернення, а також його зміст, про що дано відповідь 14 листопада 2013 року, в якій зазначено, що згідно поданих позивачем доказів не вбачається, що станом на момент дорожньо- транспортної пригоди він був власником та користувачем транспортного засобу, оскільки рахунок фактура NR 154/12, що був наданий AT «ПРОСТО-страхування» не є документом, що посвідчує право власності на автомобіль. Крім того, рахунок-фактура є попереднім документом, що передує купівлі-продажу товару, отже не свідчить про факт його передачі у власність покупцеві. Про те, що, як на момент ДТП, так і у подальшому, [PERSON] не був власником автомобіль марки «Fiat», реєстраційний номер [NUMBER], також свідчить реєстраційна картка на ТЗ, видана Стрийським Центром ДАІ з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспорту, у якій вказано, станом на 22.01.2013 власником цього ТЗ була [PERSON]. При цьому, відсутні будь-які дані щодо перебування у минулому транспортною засобу у власності позивача. Додатково зазначає, що як вбачається з пунктів 8. 28 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ні., 07.09.1998 р. №1388 (у редакції постанови КМУ від 23.12.2009 р. № 1371) ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій у відповідному порядку. Тобто, належним доказом (документом), який би засвідчив що автомобіль марки «Fiat», реєстраційний номер [NUMBER], на законних підставах ввезений в Україну, отже перебуває у законному користуванні (володінні), у позивача мала бути митна декларація про його ввезення [PERSON], або ж подальші реєстраційні документи на ТЗ, видані після його державної реєстрації (у т.ч. тимчасової) на підставі такої митної декларації. Слід зазначити, що саме в ході державної реєстрації ТЗ після його ввезення з-за кордону перевіряється законність його придбання чи набуття права володіння ним тою чи іншою особою. Зважаючи на те, що претензії щодо невиплати страхового відшкодування виникли, як вважає позивач, з червня 2013 року, нарахування пені за період з січня 2014 року (після спливу 6-ти місячного терміну) по вересень 2015 року є неправомірним. Так само, звернення до суду із такою позовною вимогою ( згідно із терміном позовної давності строк звернення до суду минув у січні 2015 року) є безпідставним. Зважаючи на вищевикладене, просить у задоволенні первісних та уточнених позовних вимоги [PERSON]. відмовити. Третя особа в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відтак враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати особисті пояснення третьої особи потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у його відсутності на підставі ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши їх підтвердження належними і допустими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення

Outcome: approved