Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він, [PERSON], являється власником житлового будинку №406 по вул.Л.Українки в с.Сторона, Дрогобицького району Львівської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2011 року, р. №298, зареєстрованого Другою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою. Крім нього, у згаданому будинку є зареєстрованими та проживають його діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується будинковою книгою. Разом з тим, у його будинку залишається бути зареєстрованою, однак не проживає на протязі останніх 4 років його колишня дружина - [PERSON], з якою він припинив спільне проживання ще в січні 2013 року, оскільки остання зловживала спиртними напоями та вела аморальний спосіб життя. На його утриманні залишилось двоє неповнолітніх дітей: донька Маряна та син [PERSON]. Відповідачка забрала з будинку всі свої особисті речі та виїхала у невідомому напрямку. З того часу відповідачка ніколи не намагалась вселитись у спірне житло, будь-яких перешкод у користуванні житлом ні він, ні його діти їй не чинили. 26 червня 2016р. відповідачка народила сина [PERSON] від іншого чоловіка, однак залишила його у пологовому будинку. Вважає, що відповідачка втратила право користування належним йому на праві власності житловим будинком, оскільки на протязі останніх 4 років без поважних причин у ньому не проживає, не приймає участі в його утриманні. Ця формальна прописка відповідачки створює для нього багато незручностей, він не може оформити субсидії для відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча повістка йому була вручена своєчасно, а тому суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Що відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Як вбачається із копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2011р., посвідченого державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], який помер 05 вересня 2010р. є [PERSON], [INFO], вартість спадкового майна становить 140390,00 грн. Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 22.02.2017р., складеного комісією в складі селищного голови Підбузької селищної ради [PERSON], згідно якого [PERSON] у будинку №406 по вул.Л.Українки в с.Сторона, Дрогобицького району, Львівської області більше 4-х років не проживає. Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач [PERSON] у будинку №406 по вул.Л.Українки в с.Сторона, Дрогобицького району, Львівської області більше 4-х років не проживає, не користується ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача незручності, оскільки він додатково сплачують за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності чле\-на сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved