Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що він є власником земельної ділянки площею 2,7142 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Павлівської сільської ради, за межами населеного пункту с. Павлівка Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Він зазначає, що відносно вказаної земельної ділянки укладено договір оренди з ФГ «Україна», який він просить скасувати в зв'язку з його невідповідністю вимогам ЦК України щодо форми та змісту правочинів. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить її задоволити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки та, не надіславши клопотання про розгляд справи у його відсутність. В той же час голова ФГ «Україна» надіслав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому вказав, що згідно умов договору зміна його умов відбувається у письмовій формі за взаємною згодою сторін, у разі недосягнення згоди щодо зміни, або дострокового розірвання умов договору спір розв'язується в судовому порядку. Він зазначає, що [PERSON] з повідомленням про дострокове припинення договору до орендаря не звертався, а тому, на його думку, спір відсутній. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши представлені докази приходить до слідуючого висновку. Як видно із матеріалів справи у всіх Договорах та невід'ємних додатках, без виключення відсутні дати укладання цих документів. Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України із назвою статті «Укладення договору» договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» із назвою статті «Поняття договору оренди землі» встановлено, що: «Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.» Відповідно до абзацу 2 та 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» із назвою статті «Умови договору оренди землі» (абзац другий частини першої статті 15 у редакції Закону України від 07.07.2011 р. N 3613-VI) встановлено, що: «Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди» Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України із назвою статті «Строк договору» встановлено, що: «1. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.» Відповідно до частини 1 статті 252 Цивільного кодексу України із назвою статті «Визначення строку та терміну» встановлено, що: «1. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.» Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України із назвою статті «Початок перебігу строку» встановлено, що: «1. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.» Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України із назвою статті «Закінчення строку» встановлено, що: «1. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.» Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Такими підставами, відповідно ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України є: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;. Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є невідповідність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такий спосіб, як визнання правочину недійсним. В частині ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, не зазначення дати Договору має суттєве значення до пунктів 1, 3.1., 4.2., 4.3.. 4.5., 11.1., 12.2, 14.2. та інших пунктів. Також у Договорах та невід'ємних додатках, без виключення неправильно зазначається найменування Орендаря. Так в них зазначається Орендар, як ФГ «Україна». Проте, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджується наявність скороченого найменування у цього господарства. Всі договори підписані головою господарства. Проте, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про органи управління зазначається, як голова СФГ. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» із назвою статті «Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру» встановлено, що: «1. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою». Стосовно цього підприємства в реєстрі не зазначається конкретного місця знаходження підприємства, тобто немає зазначення вулиці та будинку. Тому в позові зазначається адреса, яка внесена до Договору, а саме [ADDRESS] Також в оспорюваних договорах міститься на першому аркуші в верхній праві частині напис «Затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. №220». Цей напис не відповідає дійсності, так як текст Договору не відповідає типовому договору, а на примірниках Договорів, що надані Позивачам цей напис перекривається відбитком наступного змісту «Орендодавець прочитав і підписав Договір оренди землі особисто, зміст усіх його пунктів мені зрозумілий, зауважень доповнень немає, примірник договору отримав». Під цим штемпелем стоїть підпис, проте не має дати. Відповідно до частини 4 статті 213 Цивільного кодексу України із назвою статті «Тлумачення змісту правочину» встановлено, що: «4. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення». Відповідно до статті 630 Цивільного кодексу України із назвою статті «Типові умови договору» встановлено, що: «1. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. 2. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу». Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» із назвою статті «Форма договору оренди землі» встановлено, що: «Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.» Потрібно зазначити, що Договір не відповідає умовам Типового договору оренди землі, що затверджений Постановою кабінету міністрів України від 3 березня 2004 р. N 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2006 року N 1724,від 3 вересня 2008 року N 780. Окремі пункти Договору не скориговані по ситуації. Так друге речення пункту 12.5. містить таке: «Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - Орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з Орендарем.» В даному випадку орендарем є юридична особа. Згідно копії витягу з державного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-0502922682015 дата формування 21.05.2015 року, строк дії речового права становить п'ять років, а відповідно договору оренди землі без номера та дати, в пункті 3.1 у письмовій формі дописано, що договір укладено на 15 років, що не відповідає умовам типового договору оренди землі. Окремі пункти суперечать один з одним. Так в пункті 9.3. Договору передбачено право Орендаря зводити жилі, виробничі, культурно - побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження, а в пункті 5.1. зазначається, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції, в пункті 5.2. зазначається цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а в пункті 9.1. передбачається право Орендодавця вимагати дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних смуг, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон, зон особливого режиму, тощо. Усунути каламбур цільового використання неможливо без визнання цього Договору недійсним. Окремі пункти мають однакову нумерацію. Так в Договорі є два пункти за № 12.4. Окремі пункти граматично не закінчені. Так, наприклад пункт 13.2. має два незакінчені речення: «13.2. Сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності. Якщо вона доведе, що це порушення сталось не з її вини.» В пункті 7.2. речення розділяє розділовий знак;, внаслідок чого речення немає змістового навантаження: 7.2. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендовано; земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.» В пункті 15.1 зазначається, що: «15.1. Згідно з цим договором право на оренду земельних ділянок не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано в заставу», а в пункті 9.3. передбачається Права орендаря передавати земельну ділянку в суборенду. Таких суперечностей в цих договорах є ще багато. Місцями путаються Орендодавець та Орендар. Крім того, потрібно зазначити, що Договір не відповідає умовам Типового договору оренди землі, що затверджений Постановою кабінету міністрів України від 3 березня 2004 р. N 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2006 року N 1724, від 3 вересня 2008 року N 780. Окремі пункти граматично не закінчені. Так, наприклад пункт 13.2. має два незакінчені речення: «13.2. Сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності. Якщо вона доведе, що це порушення сталось не з її вини.» В пункті 7.2. речення розділяє розділовий знак;, внаслідок чого речення не має змістового навантаження: 7.2. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендовано; земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.» В пункті 15.1 зазначається, що: «15.1. Згідно з цим договором право на оренду земельних ділянок не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано в заставу», а в пункті 9.3. передбачається Права орендаря передавати земельну ділянку в суборенду. З огляду на викладене, з врахуванням наведених правових норм, суд вважає, що вимоги позивача доведені повністю, при цьому вони не спростовані жодними належними допустимими доказами відповідача, тому суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладеного між [PERSON] та ФГ «Україна» в особі голови господарства [PERSON] При цьому,на підставі ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути передбачену законом суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved