Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» на його користь суму боргу у розмірі 35 000,00 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] на його користь 44 936,11 грн. заборгованості, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми та судовий збір в сумі 640,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 червня 2015 року між ним та ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» укладений договір, згідно якого [PERSON] передає ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., а ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» зобов'язується сприяти оформленню розстрочки на придбання позивачем у власність квартири в Житловому комплексі «»Науковий» за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 40 та отриманні довідки про стовідсоткову оплату. В цей же день, [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 80 000 грн. в рахунок оплати за вказану квартиру. Одержання [PERSON] вказаної грошової суми підтверджується написаною нею власноруч розпискою. В подальшому, [PERSON] повернула позивачу частину боргу в сумі 45 000,00 грн. та зобов'язалася повернути залишок боргу в сумі 35 000 грн. до 01 жовтня 2015 року, однак, після настання строку повернення відповідачем грошових коштів вона усіляким способом ігнорує вимогу позивача повернути борг, відключивши мобільний телефон, заблокувавши його у всіх соціальних мережах та системах обміну повідомлень, тому він звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій визнає позов в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З норм ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2015 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» був укладений договір, згідно якого [PERSON] передає ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., а ТОВ «Видавничий Дім «Медіос» зобов'язується сприяти оформленню розстрочки на придбання позивачем у власність квартири в Житловому комплексі «»Науковий» за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 40 та отриманні довідки про стовідсоткову оплату (а.с. 7, 16). Згідно п.п. 3.1 договору, перша сума в розмірі 80 000 грн. передається в день укладення договору, 04 червня 2015 року. 04 червня 2015 року, [PERSON], яка зазначена в договорі в якості виконавця, отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 грн. в рахунок оплати за квартиру, що підтверджується розпискою від 04 червня 2015 року (а.с. 5, 17). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови договору позики та передано відповідачу грошові кошти у позику, про що свідчить підпис відповідача у розписці. В той же час, відповідачем були виконані умови договору позики не в повному обсязі, а саме не повернуто кошти в розмірі, встановленому в розписці. Так, відповідач [PERSON] повернула позивачу 45 000,00 грн., та зобов'язалася повернути залишок боргу в сумі 35 000,00 грн. в строк до 01 жовтня 2015 року, однак, кошти не повернула. У зв'язку з невиконанням з боку відповідача зобов'язання, станом на 21 липня 2017 року позивачем до сплати відповідачу нараховано 3% річних, що становить 1 898,63 грн. Також, станом на вказану дату позивачем до сплати відповідачу було нараховано інфляційні втрати у розмірі 8 037,48 грн. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 113 цс 14 від 01 жовтня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина визнання позову відповідачем, про що свідчить заява останньої. (а.с. 35). Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, визнання стороною відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість даних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 35 000,00 грн., трьох відсотків річних в розмірі 1 898,63 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 8 037,48 грн., а всього 44 936,11 грн. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved