Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 5 500 грн., мотивуючи дані вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 11.05.2016р. було укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого позивач [PERSON] в якості позикодавця передав відповідачу [PERSON] позику в розмірі 5 500грн., а відповідач [PERSON] зобовязувався повернути суму позики в строк до 31.05.2016р.. Тому, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 5 500 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просили позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до копії розписки від 11.05.2016р. , [PERSON] позичив у [PERSON] гроші у сумі 5 500грн.. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто позивачем строк предявлення вимог не пропущений. Судом встановлено , що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 11.05.2016р. , відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] під розписку грошові кошти у розмірі 5 500 грн., які зобовязаний був повернути у строк до 31.05.2016. До теперішнього часу відповідачем [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 5 500 грн. повернуто не було , тому , суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобовязання за договором позики б/н від 11.05.2016р. , у звязку з чим , обставини викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551.20грн.

Outcome: approved