Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Донецька з позовом до Приватного підприємства «Грандфінресурс» «про захист прав споживачів». В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25 липня 2011 року він з відповідачем уклав договір № 204135, та вніс одноразовий комісійний внесок у розмірі 3250,00 грн. При підписанні договору позивачу обіцяли надати позику у розмірі 50 000,00 грн. на протязі календарного місяця, але до сьогоднішнього дня він грошей не отримав. Через деякий час він зрозумів, що з грошей, які він сплачує на рахунок відповідача, останній формує свій капітал і тільки при залучені до участі у формуванні капіталу інших споживачів, отримання ним, позивачем грошей взагалі неможливо. Усього позивачем, на рахунок ПП «Грандфінресурс» за період з липня 2011 року по березень 2013 року була сплачена сума у розмірі 22 664,21 грн. На підставі викладеного позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 204135 від 25 липня 2011 року стягнути з ПП «Грандфінресурс» 22 664,21 грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та правову допомогу у розмірі у розмірі 3 500,00 грн. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ПП «Грандфінресурс» належним чином повідомлений про час і дату судового засідання до суду не з'явився, заяв на адресу суду про причину неявки не надав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Приватне підприємства «Грандфінресурс» укладено Договір № 204135, з двома додатками - Додаток №1 та Додаток №2, предметом якого є надання особі, що уклала Договір, послуги по адмініструванню системи придбання товару у групах на умовах діяльності програми «Альянс Україна», яка базується на створенні груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу. ПП «Грандфінресурс» зобов'язується організувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь Учасника або надати Учаснику відповідну суму у позику. У Договорі зазначено, що «Договір не є поворотною фінансовою допомогою». За умовами договору позивач зобов'язаний сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання договору, після чого своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Позивач у липні 2011 року сплатив одноразовий комісійний внесок у розмірі 3250,00 грн. та до березня 2013 року включно, щомісячно вносив за квитанціями обов'язкові платежі. Загальна сума внеску становить 22 664, 21 грн. Згідно ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує проти його дійсності на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно п.1.3 договору учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників реєстру чи надавати відповідні суми у позику. Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору передбачено, що за надання послуг за програмою учасник зобов'язується сплачувати одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, щомісячно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Пунктом 5.1 додатку №2 до договору передбачено, що адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність учаснику або надає відповідну суму у позику для придбання товару самим учасником, який отримав дозвіл, після того як учасником будуть виконані вимоги цієї статті. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визнаним у п.5 ч.1 ст.1 цього Закону. Пунктом 5 ст.1 зазначеного Закону визначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведене свідчить про те, що діяльність відповідача, яка передбачена договором сторін, є фінансовою послугою, пов'язаною із прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Разом з тим, відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з наданням будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до п.3 ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність з надання фінансових послуг. Як вбачається з матеріалів справи ліцензія у відповідача на здійснення фінансових послуг відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між [PERSON] та ПП «Грандфінресурс» Договір № 204135 з додатками до нього №1, №2 треба визнати недійсними та стягнути з підприємства на користь позивача сплачену ним суму в розмірі 22 664, 21 грн. Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду завдану, таким правочином. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, істотних вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З огляду на наведене, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. такими які підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає що позовні вимоги позивача щодо відшкодуванню витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки відповідних розрахункових документів позивачем не надано. Також суд вважає що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved