Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом до КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював директором КП «СУБ Митниця» ЧМР на підставі Розпорядження міського голови від 24 травня 2016 року та письмового трудового договору (контракту) від 23 травня 2016 року. Згідно Розпорядження Міського голови м. Черкаси № 103 від 27 березня 2017 року він був звільнений з посади директора КП «СУБ Митниця» ЧМР Наказом № 377-зк від 31 березня 2017 року з 31 березня 2017 року за власним бажанням. Також вказує, що станом на день звільнення загальна сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати склала 13 945 грн. 60 коп., в тому числі, за лютий 2017 року - 3283 грн. 93 коп., за березень 2017 року - 10661 грн. 68 коп. Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/10178/17 було стягнуто з КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради на його користь заборгованість за нарахованою, але невиплаченою заробітною платою в сумі 13945 грн. 60 коп. На день подання позову заборгованість не виплачена. Крім того, позивач зазначає, що обчислення середнього заробітку проводиться в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з відповідними змінами). Згідно вимог Постанови КМУ № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до даних довідки КП «СУБ «Митниця» ЧМР середній (середньоденний) заробіток [PERSON] складає - 420 грн. 80 коп. Як підтверджено довідкою про середній заробіток (в графі «норма» у довідці зазначено 20 робочий днів в лютому 2017 року та 22 робочих дні в березні 2017 року) він працював на умовах 5-денного робочого тижня, відповідно до ст.ст.50, 52 КзПП України. Таким чином, середньомісячне число робочих днів [PERSON], як вбачається з довідки КП «СУБ «Митниця» ЧМР становить 21 робочий день (20 днів за лютий 2017 року + 22 дні за березень 2017 року / 2 = 21). Строк затримки розрахунку при звільненні з позивачем на дату подання позову становить 12 місяців (з 01 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року) та 11 робочих днів у березні 2018 року. Таким чином, загальна сума заборгованості перед ним на дату подання позову становить: 420,80 * 21 *12 + (420,80 * 11) = 106 041,60 + 4 628,80 = 110 690 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на свою користь заборгованість за невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 110 690 грн. 40 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він працював директором КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради. 31 березня 2017 року він був звільнений із займаної посади за власним бажанням. На момент звільнення загальна сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати склала 13 945 грн. 60 коп. Також вказує, що судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси було стягнуто з КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради на його користь заборгованість за нарахованою, але невиплаченою заробітною платою в сумі 13 945 грн. 60 коп. На день подання позову заборгованість не виплачена. Вказаний судовий наказ в органи ДВС, для примусового виконання, він не пред'являв. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати (судовий збір - 704 грн. 80 коп.). В судове засідання представник відповідача КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради не з'явився, надавши до суду заяву від 23 квітня 2018 року з проханням розглядати справу без його участі. При вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відзив подано не було. Заслухавши доводи позивача та враховуючи думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що в період з 01 червня 2017 року по 31 березня 2017 року позивач [PERSON] працював в КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради. Згідно наказу № 377-зк від 31 березня 2017 року [PERSON] звільнений з посади директора КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради з 31 березня 2017 року за власним бажанням (підстава: розпорядження Міського голови м. Черкаси № 103-р(к) від 27 березня 2017 року). В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради в день звільнення позивача не здійснило виплату нарахованої заробітної плати. Відповідно до довідки КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради від 31 березня 2017 року, загальна сума нарахованої та не виплаченої заробітної плати [PERSON] складає 13 945 грн. 60 коп. (за лютий 2017 року - 3 283 грн. 92 коп., за березень 2017 року - 10 661 грн. 68 коп.), що не заперечується стороною відповідача. На систематичні вимоги здійснити виплату заробітної плати відповідач не відреагував. Згідно із даними довідки, виданої КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради, середньоденна заробітна плата позивача становила 420 грн. 80 коп. У зв'язку із невиплатою нарахованої заробітної плати, [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. 17 листопада 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси видав судовий наказ (справа № 711/10178/17), за яким стягнуто з КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради на користь [PERSON] заборгованість за нарахованою, але невиплаченою заробітною платою в сумі 13 945 грн. 60 коп. На день подання позову (19.03.2018р.) заборгованість не виплачена. В судовому засіданні також встановлено, що станом на час розгляду справи КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ: 36701739) не ліквідоване. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов'язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», та інш. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 19 березня 2018 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин, стягненню з КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2017 року по 19 березня 2018 року (в межах позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні). Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом п'ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом восьмого розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). В абзаці п'ятому п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2017 року по 19 березня 2018 року суд виходить з наступного. Згідно довідки, виданої КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради від 31 березня 2017 року, розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці які передували звільненню становить: за лютий 2017 року - 7 012 грн. 12 коп. - 20 робочих днів; за березень 2017 року - 10 661 грн. 68 коп. - 22 робочих дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 420 грн. 80 коп, із розрахунку (7 012,20+10 661,68) / (20+22) = 420 грн. 80 коп. За період з 01 квітня 2017 року по 19 березня 2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 237 робочих дні, а саме: у квітні 2017 року - 19 днів, у травні 2017 року - 20 днів, у червні 2017 року - 20 днів, у липні 2017 року - 21 день, у серпні 2017 року - 22 дні, у вересні 2017 року - 21 день, у жовтні 2017 року - 21 день, у листопаді 2017 року - 22 дні, у грудні 2017 року - 20 днів, у січні 2018 року - 21 день, у лютому 2018 року - 20 днів, у березні 2018 року (з 01 березня 2018 року по 19 березня 2018 року) - 10 днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п'ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних, викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Листі Мінсоцполітики України від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2017 року по 19 березня 2018 року становить 99 729 грн. 60 коп. (із розрахунку 420 грн. 80 коп. х 237 днів), який і підлягає до стягнення з КП «Служба утримання будників «Митниця» Черкаської міської ради на користь [PERSON] На думку суду, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, враховуючи, що позивач допустився помилки при підрахунку кількості робочих днів протягом терміну затримки розрахунку заборгованості та, відповідно й визначення розміру, як зазначено у позові - 110690грн. 40коп. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 420 грн. 80 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2017 року по 19 березня 2018 року в сумі 99 729 грн. 60 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. При цьому, відповідачем не оспорюється розрахунок такої заборгованості. При розгляді справи судом не встановлено вини [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Отже, вирішення даного спору узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, що викладені у постанові від 03 липня 2013 року справа №6-60-цс13, від 16 січня 2012 року справа №6-54цс11, від 25 квітня 2012 року справа №6-23цс12, від 29 січня 2014 року справа №6-144цс13, від 27 квітня 2016 року №6-113цс16. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (сплачений за квитанцією № 0.0.998371956.1 від 27 березня 2018 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial