Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування та проживання у житловому будинку, посилаючись на те, що він разом зі своєю дружиною проживає в [ADDRESS] і вказаний будинок належить йому на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, а його зять [PERSON], однак на протязі останніх 3-ох років з ними у вищевказаному житловому будинку не проживає, не є членами сім»ї і не появляється у будинку з липня 2014 року, оскільки в добровільному порядку відповідач не являється для того, щоб знятися з реєстрації по місцю вказаної адреси і зареєструватися по фактичному місцю проживання, тому просить суд винести рішення яким визнати [PERSON] особою, що втратила право на користування та проживання у житловому будинку. Відповідач [PERSON]. надав до суду заяву про визнання позову, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21733221 від 01.02.2009 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4499789 від 19.08.2004 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серії ССМ№576196, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.08.2004 року Серії [NUMBER], копії свідоцтва про право на спадщину за законом ВМВ№686914, копії свідоцтва про право на спадщину за законом, копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №18285669 від 27.01.2009 року, копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №18286188 від 27.01.2009 року, копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №18286190 від 27.01.2009 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.08.2004 року, копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються власниками житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 702 від 13.11.2017 року, №65 від 27.12.2017 року виданих Калагарівською сільською радою, Гусятинського району Тернопільської області відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], за місцем реєстрації не проживає. (а.с. 3,9). Згідно акту обстеження факту місця проживання за місцем реєстрації [PERSON], 1966 р.н. в с.Волиця Гусятинського району Тернопільської області від 13.11.2017року, відповідач [PERSON], 1966 року народження зареєстрований в [ADDRESS], в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично, з липня 2014 року, не проживає.(а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 2014 року. Ці обставини визнані відповідачем згідно заяви про визнання позову від 15.01.2018 року. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, обставини в справі сторонами визнаються та не потребують доказуванню і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved