Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він та його дружина [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на землю від 23.06.2004 року серія ВЛ - № 050432 є співвласниками трьох земельних ділянок розмірами: 0,1409 га, 0,0782 га, 0,0908 га, які розташовані в с. Прилуцьке вул. Жовтнева, 19 Ківерцівського району Волинської області і передані їм у власність на підставі договору міни, нотаріально посвідченому 11.06.2004 року за № 1297. Відповідач [PERSON] є користувачем земельної ділянки, суміжної з земельною ділянкою позивача, розміром 0, 0782 га і самовільно зайняв частину його земельної ділянки, площею 0,0190 га, знищивши межові знаки, заливши на ній стрічковий фундамент та встановивши паркан. Уточнивши позовні вимоги, покликаючись на те, що довготривалим (протягом 2010-2015 року) протиправним використанням відповідачем частини його земельної ділянки йому завдано збитків, які повязані з пошкодженням посівів, знищенням фруктових дерев, неможливістю отримання врожаю на вказаній частині ділянки, з майбутніми витратами на проведення робіт по відновленню меж та межових знаків, а також завдано моральної шкоди, просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0782 га , що знаходиться в с. Прилуцьке по вул. Жовтневій, 19, Ківерцівського району Волинської області, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, шляхом знесення (демонтажу) огорожі та фундаменту, на якому вона розміщена, площею 0,0190 га, за рахунок коштів відповідача, стягнути з відповідача на його користь 5 000,00 грн. майнової та 10 000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, давши пояснення за обставинами, викладеними в позові, та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнали. Покликаючись на відсутність земельної ділянки [PERSON] на державній кадастровій карті через відсутність координат даної земельної ділянки, невідповідність Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] (яким нормам) у звязку з відсутністю підпису відповідальної особи місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування та його печатки, його (відповідача) правомірне володіння та користування спірною частиною земельної ділянки, яка з 20.10.2011 року і на час розгляду справи в суді була і залишається зареєстрованою в Державному земельному кадастрі як його приватна власність, в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на землю від 23.06.2004 року серія ВЛ - № 050432 (а.с.5) позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,3099 га в с. Прилуцьке по вул. Жовтнева, 19 Ківерцівського району Волинської області, яка складається з трьох земельних ділянок розмірами: 0,1409 га, 00782 га, 00908 га, і набута ним на підставі договору міни від 11.06.2004 року № 1297. Суміжним користувачем спірної земельної ділянки розміром 0,0782 га (кадастровий номер [NUMBER]: 01:001:0114) є відповідач у справі [PERSON], якому, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ-0701818772015 від 16.12.2015 року, суміжна земельна ділянка належала на праві приватної власності на підставі Державного акту від 20.10.2011 року (ЯК 368766), виданого на підставі рішення Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 19.08.2011 року за № 8/17. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05.03.2015 року вказане рішення визнано недійсним та скасоване. Визнано недійсним Державний акт серії ЯК № 368766 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га, яка розташована в с. Прилуцьке по вул. Жовтнева, 15 Ківерцівського району Волинської області, виданий на підставі рішення Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 19.08.2011 року за № 8/17 на імя [PERSON], кадастровий номер 0721885801:01:001:1569. Підставою для визнання недійсним Державного акта на право власності на землю та скасування рішення сільської ради є встановлення судом факту передачі у власність [PERSON] частини земельної ділянки, яка знаходиться у власності суміжного власника земельної ділянки [PERSON] (а.с. 16-19). Рішення набуло законної сили. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт накладення земельної ділянки відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку позивача [PERSON] стверджується схемою розташування земельної ділянки [PERSON], наявною в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1500 га гр.. [PERSON] за адресою с. Прилуцьке вул. Жовтнева, 15 Ківерцівського району Волинської області (а.с.61). Площа та розмір накладених земельних ділянок та наявність огорожі [PERSON] та бетонного стрічкового фундаменту на земельній ділянці позивача стверджується схемою розташування спірних земельних ділянок, виготовленою ПП «Волиньземсервіс», і становить 0,0190 га, розмір 6,31м х 19,58м х 7,36м х 19,65м. (а.с.157). Зазначену обставину в судовому засіданні ствердив свідок [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, як передбачено ст. 126 ЗК України. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи вимоги абзацу 3 п. 7 Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з послідуючими змінами та доповненнями захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється у відповідності із вимогами ч. 3 ст.152 ЗК України. Власник земельної ділянки, права якого порушені, вправі вимагати відшкодування моральної шкоди. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою від 19.04.1993 року № 284. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Зі змісту ст. 22 ЦК України вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитками також є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При обчисленні розміру реальних збитків, упущеної вигоди в першу чергу визначається реальність цих витрат та доходів, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, а також передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обовязок щодо доведення розміру тих витрат та доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Породжуючи настання цивільних прав та обовязків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливого результату такої поведінки, причинного звязку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Згідно розрахунку майнової шкоди період, за який позивач не міг користуватися спірною земельною ділянкою, складає з 2010 по 2015 рік (а.с.85). Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, з жовтня 2011 року по березень 2015 року відповідач [PERSON] частиною спірної земельної ділянки користувався правомірно, оскільки остання належала йому на праві приватної власності на підставі Державного акту від 20.10.2011 року (ЯК 368766), виданого на підставі рішення Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 19.08.2011 року за № 8/17., які за рішенням апеляційного суду Волинської області від 05.03.2015 року, відповідно, визнані недійсними та скасовані. Як вбачається з тексту позовної заяви та акту головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ківерцівського РУЮ від 18.06.2010 року (а.с.7) на виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2009 року [PERSON] звільнив самовільно зайняту ним частину земельної ділянки площею 0,143 га, що знаходиться в с. Прилуцьке по вул. Жовтнева, 19 Ківерцівського району Волинської області та належить [PERSON] З тексту тієї ж позовної заяви та відповіді Ківерцівської районної держадміністрації від 10.01.2012 року № Ф-945 (а.с.11-12), долученої позивачем до позовної заяви, встановлено, що перевіркою, проведеною 30.05.2011 року державним інспектором управління Держкомзему у Ківерцівському районі [PERSON], встановлено, що проміри земельної ділянки площею 0,0782 га ( 19,5 х 40,0), що перебуває у власності [PERSON] відповідають Державному акту на право власності на земельну ділянку. Звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки позивача лише в кінці травня 2010 року позбавило позивача [PERSON] можливості використати вказану частину земельної ділянки за призначенням. Однак позивачем не надано доказів щодо вартості сільськогосподарської продукції (а саме картоплі) в 2010 році. З тексту вищевказаної відповіді Ківерцівської районної держадміністрації також встановлено, що зі скаргою на дії [PERSON] щодо повторного самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] звернувся 14.11.2011 року. Комісією, яка розглядала скаргу, підтверджено факт самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON], зведення стрічкового фундаменту та підтверджено часткове знищення посівів озимини. За таких обставин вимоги позивача щодо відшкодування збитків за самовільне використання відповідачем у 2011 році частини земельної ділянки, визначені з розрахунку вартості картоплі, до задоволення не підлягають. Крім того, оскільки позивачем не надано доказів щодо середньої врожайності картоплі у 2015 році не підлягають до задоволення і вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди самовільним зайняттям відповідачем частини його земельної ділянки за 2015рік. Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. У відповідності до розяснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З наданих позивачем доказів ( виписок з медичних карток, консультаційних висновків спеціаліста (а.с.20-25), довідки Ківерцівської ЦРЛ, інформації Волинського обласного госпіталю для інвалідів війни (а.с.50-54) не підтверджується той факт, що виявлені у позивача захворювання та встановлені діагнози повязані з неправомірними діями відповідача і є їх наслідками. Дослідивши матеріали справи суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial