Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] Куранбаєву, [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою: вул. Миру, 5, с. Нова Павлівка Кіровоградського району Кіровоградська області. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район,с. Нова Павлівка, вул. Миру, 5. Право власності на будинок підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу) від 09.04.2005. Відповідач [PERSON], його колишня дружина, зареєстрована у вищевказаному будинку з 2005 року, але фактично не проживає у ньому з травня 2007 року і по теперішній час. Враховуючи зазначене та те, що реєстрація [PERSON] у будинку, що належить позивачу, порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, позивач вирішив звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] в призначене судове засідання зявився, надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не зявилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю реєстрації та через оголошення в газеті Кіровоградської обласної ради та обласної державної адміністрації «Народне слово» №17 від 27 квітня 2017 року. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що 13 липня 1998 року в Новоукраїнському відділі РАЦС зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Куранбаєвою, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №75 (а.с.6). Житловий будинок, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, [PERSON], вул. Миру, б.5, належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу) від 09.04.2005. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу) від 09.04.2005 (а.с.7), копією витягу з Державного реєстру правочинів від 09.04.2005 (а.с.8) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №86225625 від 03.05.2017 (а.с.35-38). Відповідно до довідки № 2778, яка видана виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 22.12.2016, [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Склад сімї: співмешканка [PERSON] Куранбаєва [INFO], сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 22.12.2016, підписи в яких засвідчені секретарем Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області [PERSON] 22.12.2016, слідує, що вони підтверджують факт того, що [PERSON] Куранбаєвна, [INFO], не проживає в [INFO], у домоволодінні [PERSON] з 2007 року (а.с.11,12). В силу вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які повязані з фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач підлягає визнанню такими, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] Куранбаєва не проживає більше року в вищезазначеному житловим будинком, який належить позивачу на праві приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551,20 грн. судового збору. На підставі ст.150 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 405, ЦК України,

Outcome: approved