Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.09.1999 року (1/5 частки) та договору дарування від 15.02.2019 року (3/5 частки). У вказаній квартирі зареєстрований його брат (відповідач у справі) [PERSON] . Протягом останніх двох років за вказаною адресою відповідач не проживає. Посилаючись на приписи ст.405 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік. Крім того, просить покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не прибув, письмових клопотань на адресу суду не подавав. Відповідач в судове засідання не з`являється, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача не надходило. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.09.1999 року (1/5 частки) та договору дарування від 15.02.2019 року (3/5 частки) (а.с.7-9). Як вбачається копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с.10-11) в даній квартирі зареєстрований [PERSON] (брат позивача). З доводів позивача, відповідач - [PERSON] протягом двох останніх років не проживає у спірній квартирі. Дана обставина підтверджуються і довідкою Луцького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Волинській області № 38581/58/04-19 від 29.10.2019 року та довідкою голови ОСББ «Оберіг» № 1 від 04.11.2019 року (а.с.12-13). Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом та доказів, що причини, у зв`язку з якими він був відсутній за місцем своєї реєстрації є поважними. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] - слід задовольнити. На підставі ст..141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати зі сплати судового збору. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: approved