Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом, в якому просить суд зобовязати відповідача ВАТ „Львівагротранссервіс відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, провести остаточний розрахунку у звязку з звільненням з роботи; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховуючи умисне затягування виплат, з урахуванням індексації заробітної плати на день остаточного розрахунку; з відповідними відрахуваннями соціального податку; зобовязати відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести виправлення у трудову книжку [PERSON] в записах № 19 та 21 відповідно до „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. А також стягнути з відповідача 5000 тис. грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та в їх обґрунтування покликається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.03.2015 року, вирішено стягнути з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись [PERSON] 4 424,38 грн. ( чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 38 коп.) недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року; 15 785 грн. 28 коп. (пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят пять гривень 28 коп.) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року, з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 245,86 грн. (двісті сорок пять гривень 86 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Зобовязано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Позивач вказує, що станом на 06.10.2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в частині проведення остаточного розрахунку при звільненні не виконано, що є підставою для виплати йому середнього заробітку на день фактичного розрахунку. Окрім того, при виконанні рішення суду в частині внесення записів у трудову книжку, відповідачем допущено помилки, а саме : в записі № 19 запис „рік -2015 необхідно здійснити в колонці 1, а запис „число 10 необхідно здійснити в колонці 3, а в записі № 21 запис „місяць 07 замість 06, запис „число -07 необхідно здійснити 06, оскільки записи здійсненні після відкриття кримінального провадження. Позивач також вказує, що вищевказані порушення трудового законодавства призвели до неповних відрахувань соціального податку в пенсійний Фонд, що не дозволяє здійснити перерахунок пенсії, що в свою чергу нанесло йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 (пять тисяч) гривень. На підставі наведеного, позивач просить суд позовні вимоги задоволити повністю та захисти його порушені законні права та інтереси. В судове засідання представни відповідача ВАТ „Львівагротранссервіс не зявився, однак від представника [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням в іншому судовому засіданні у апеляційному суді Львівської області. Відповідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Згідно ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Окрім наведеного, суд враховує, що відповідно до ст. 1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А отже, захист прав фізичних та юридичних осіб, а також інтересів держави, крім іншого забезпечується своєчасним розглядом справ. Частиною 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, прийнятої [PERSON] Європи 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянутими впродовж розумного строку. За вказаних вище обставин, враховуючи клопотання позивача про продовження слухання справи за відсутністю представника відповідача, а також необхідність дотримання передбачених процесуальним законом стислих строків розгляду спорів які виникли з трудових правовідносин, не представлення представником відповідача належних доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання, суд приймає рішення про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів справи та представлених суду доказах. Заслухавши доводи позивача, проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав : Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.03.2015 року, вирішено стягнути з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись [PERSON] 4 424,38 грн. ( чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 38 коп.) недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року; 15 785 грн. 28 коп. (пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят пять гривень 28 коп.) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року, з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 245,86 грн. (двісті сорок пять гривень 86 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Зобовязано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що станом на час ухвалення рішення суду відповідачем не виплачено всіх сум які належать [PERSON] від товариства в день звільнення, а саме не виплачено в повному розмірі суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі визначеному рішенням апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року та рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4 рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-I цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати. У п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстроченням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року №348. Згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року, [PERSON] звільнено з посади інженера ВАТ „Львівагротранссервіс у звязку з скороченням займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та станом на даний час середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] не виплачено, тобто відповідачем при звільненні [PERSON] не проведено повного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду від 23.12.2014 року про стягнення на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2014 року по даний час є підставою щодо виплати [PERSON] його середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] на посаді головного інженера ВАТ „Львівагротранссервіс з урахуванням недонарахованої суми заробітної плати становила 2192,4 грн. Розмір середньоденної заробітної плати становить 109,62 грн. Враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, кількість робочих днів, затримки розрахунку при звільненні, за період з 24.12.2014 року по 05.11.2015 року включно, становить 216 робочих днів, тому сума заробітку за час вимушеного прогулу становить 23677,92 грн. (216х109,62 грн.) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 95 КЗпП України та ст. 34 Закону України „Про оплату праці заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, загальне правило визначення суми індексації заробітної плати: «Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків». Розраховуючи суму індексації заробітної плати, судом береться до уваги індекс споживчих цін за період грудень 2014 року по листопад 2015 року, згідно офіційних даних Державної служби статистки, станом на час ухвалення рішення суду та висвітлених у офіційному видані „Урядовий курєр / 100 відсотків, що становить 1,478 індекс інфляції. Таким чином, шляхом множення доходу [PERSON], що підлягає індексації на величину приросту індексу споживчих цін за період : грудень 2014 по листопад 2015 року, сума втраченої частки заробітної плати [PERSON] у зв'язку із порушенням строків її виплати становить 11 318, 04 грн. Судом встановлено, що при незаконному звільненні [PERSON] відповідачем здійснено запис під № 18 від 10.10.2005 року про звільнення на підставі наказу № 102к від 08.10.2014 року який скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 15.11.2014 року. Судом встановлено, що виконуючи рішення суду від 23.12.2014 року в частині внесення записів у трудову книжку [PERSON], допущено помилки, а саме ; в записі № 19 запис „рік - 2005 здійснено в колонці 3, замість колонки 1, а запис „число здійснено в колонці 1, замість колонки 3. Також, вносячи запис про недійсність запису № 18, в записі № 21 допущено помилку, а саме : запис „місяць 07, здійснений в колонці 3, замість 2, а запис „число 06, замість колонки 3, здійснений в колонці 2, оскільки, як встановлено судом запис № 21 про недійсність запису № 18 здійсненні після відкриття кримінального провадження. № 12015140270001016 від 03.07.2015 року. Таким чином, допущенні помилки у трудовій у записах № 19 та № 21, що порушують трудові права позивача [PERSON] підлягають виправленню відповідачем у порядку передбаченому „Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, передбачено відшкодування працівникові власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Вона відшкодовується в разі, якщо порушення законних прав працівника призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. враховуючи тривале порушення відповідачем охоронюваних законом трудових прав позивача, повязаних незаконним звільненням та затримкою розрахунків при звільненні протягом, що триває протягом 10 ти років, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача завданої моральної (немайнової) шкоди, яку він оцінює у розмірі 5000 грн. обгрунтовними та підлягають задоволенню повністю. Вимоги позивача про залучення до участі у справі державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області, суд вважає безпідставними, оскільки такі не стосуються предмету спору та у разі порушення прав позивача, як сторони виконавчого провадження, він не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку ст. 383 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь держави.

Outcome: approved