Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому у подальшому зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 ідеальної частини квартири №28 у будинку №56 на вул.Коваліва у м.Борислав у розмірі по 51 840 грн. з кожного, разом 103680 грн. у звязку з неможливістю з технічної точки зору виділу йому 1/3 ідеальної частини цієї житлової квартири; припинити право спільної сумісної власності та право власності на 1/12 ідеальної частини у праві спільної часткової власності на вказану квартиру [PERSON] з дня отримання від відповідачів компенсації за цю частку та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що він (позивач) та відповідачі у справі є співвласниками квартири №28 у будинку №56 на вул.Коваліва у м.Борислав. Позивач фактично є власником 1/3 ідеальної частини квартири, що складається із 1/4 частини, право на виділ якої він має за законом виходячи із рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 19.01.2000р., та із 1/12 частини цієї квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи реальний виділ в натурі 1/3 ідеальної частини спірної квартири є неможливим. Між ним та відповідачами виникають часті сварки та непорозуміння з приводу користування, утримання та розпорядження спільною квартирою. Також, між ними не досягнуто домовленості щодо укладення угоди про спосіб виділення в натурі його частки із цього спільного сумісного майна, деякі обставини щодо ринкової вартості спірної житлової квартири. Крім цього, відповідачі чинили та продовжують чинити йому реальні перешкоди у користуванні квартирою, що перебуває у їхній спільній власності. З метою захисту його законних прав та інтересів як співвласника спільного нерухомого майна від триваючого порушення зі сторони відповідачів, з урахуванням неможливості відповідно до експертного висновку реального виділу в натурі належної йому частки квартири, він змушений звернутися до суду із позовними вимогами до відповідачів про стягнення із них солідарно грошової компенсації ринкової вартості 1/3 ідеальної частини квартири. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву про уточнення позовних вимог від 23.03.2015 р. та заяву про уточнення зменшених позовних вимог від 08.12.2016 р., та дав пояснення, аналогічні їх змісту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що спірна квартира належить відповідачу [PERSON], яка приватизувала її. Вони не заперечують, щоб позивач приходив у спірну квартиру, однак, квартира не велика, тому немає можливості, щоб позивач разом зі своєю сімєю там проживав постійно. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири №28 у будинку №56 на вулиці Коваліва у м. Бориславі Львівської області. Так, згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру від 19.01.2000 року, виданим виконкомом Бориславської міської ради Львівської області, вищевказана квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], відповідачам [PERSON], [PERSON] та батькові позивача [PERSON], який помер 07 березня 2014 року. 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 ідеальну частину спірної квартири у порядку спадкування після смерті батька. Позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на вказану 1/12 ідеальну частину квартири. Беручи до уваги положення ЦК України, зокрема, ст.370 ч.2 щодо рівності частокспіввласників у праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної власності 1/3 ідеальна частка спірної квартири. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що між сторонами у справі існує непорозуміння з приводу користування та розпорядження спірною квартирою. На цей час квартирою фактично володіє та користується лише відповідач [PERSON], яка там і проживає. Позивач [PERSON]проживає за іншою адресою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтвердили у судовому засіданні, що вони не бажають, щоб позивач проживав у цій квартирі та нею користувався. При цьому, відповідачі не заперечили, що позивач може приходити у квартиру, але тільки у присутності відповідача [PERSON] Існування між сторонами у справі непорозумінь щодо порядку користування та розпорядження спірною квартирою встановлено також рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18.02.2016 року, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вищевказаною квартирою. Вказаним рішенням було задоволено позов [PERSON] та встановлено, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, що стало причиною не бажання відповідача [PERSON], щоб позивач [PERSON] користувався спірною квартирою та в ній проживав. На думку відповідача [PERSON] проживання позивача у спірній квартирі є неможливим, оскільки немає можливості всім разом проживати, відповідач не заперечує, щоб позивач приходив у спірну квартиру у її присутності, що в свою чергу є перешкодою для позивача у вільному проживанні в спірній квартирі та порушенням його прав власника щодо користування квартирою, які підлягають захисту шляхом усунення перешкод користуванні квартирою шляхом надання комплекту ключів від вхідних дверей квартири. У звязку з наявністю спору щодо користування квартирою, позивач у даній цивільній справі заявляв первинну вимогу, яку у подальшому зменшив, про виділ частки із майна (квартири), що є у спільній власності. З урахуванням такої позовної вимоги за клопотанням представника позивача суд призначив у даній цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу з метою зясування можливості з технічної точки зору виділити позивачу у натурі 1/3 частину квартири. Однак, згідно висновку №2258 судової будівельно-технічної експертизи від 07.09.2015 року, виділити позивачу [PERSON] 1/3 частину квартири технічно не можливо. При цьому визначено, що реальна ринкова вартість квартири №28 у будинку №56 на вулиці Коваліва у м. Бориславі становить 211328 грн. Відтак, позивач зменшив розмір позовних вимог, виключивши вимоги у частині визнання за ним права власності та виділення в натурі 1/3 частини квартири. Таким чином, позивач [PERSON] як співвласник квартири на цей час заявляє вимоги про припинення його права на частку у спільному майні (квартирі) шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим. Порядок отримання зазначеної компенсації регулюється ст.364 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.370 ЦК України: виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. При вирішенні даного спору суд також враховує, що в силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358, 369 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Суд також враховує загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників майна (квартири). Враховуючи встановлені судом обставини з приводу того, що на цей час спірною квартирою фактично володіють та користуються лише відповідачі, які там і проживають, що позивач змушений проживати за іншою адресою, що спір між сторонами щодо володіння та користування квартирою є тривалим, про що свідчить також рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18.02.2016 року, яке набрало законної сили, та яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вищевказаною квартирою, - тому суд вважає, що позивачне зловживає своїм правом на отримання грошової компенсації вартості частки в майні, яке не може бути виділено, та його позовні вимоги є правомірними. Суд також бере до уваги, що правовий режим спільної сумісної та часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Суд вважає, що реалізація права позивача на отримання від відповідачів грошової компенсації не порушить прав останніх, оскільки відповідачі фактично володіють та користуються цілою квартирою, у тому числі й часткою, належною позивачу, та заперечують проти проживання позивача у цій квартирі, про що підтвердили у судовому зсіданні. Сплата грошової компенсації відповідачами припинить право спільної власності позивача у спірній квартирі, відтак, квартира з цього часу перебуватиме у спільній власності відповідачів. При вирішенні питання щодо спроможності відповідачів виплатити позивачу грошову компенсацію, суд зазначає, що виходячи з реальної ринкової вартості спірної квартири, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи, та враховуючи, що позивач заявляє вимогу про грошову компенсацію у меншому розмірі, ніж встановлено у висновку експертизи, а відповідачі не заперечують проти можливості виплати у користь позивача грошової компенсації вартості його частки, - суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір грошової компенсації, що стягується з відповідачів, не буде для них надмірним та не буде порушувати прав відповідачів. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, тому з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача судові витрати, зокрема, судовий збір у розмірі 320 грн., а також вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3\~302,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved