Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: Деснянський районний відділ Головного Управління ДМС у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2019 було відкрито провадження у справі. У судовому засіданні від 27 лютого 2020 року за заявою Деснянського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві, шляхом постановлення Ухвали внесеної до протоколу судового засідання суд ухвалив замінити неналежну третю особу з Деснянського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві на належну Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] , та представники 3-осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Представники 3-осіб подали суду письмові заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності. Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу без участі не з`явившихся осіб на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією довідки ЖБК «Кристал-17» про виплату у повному обсязі паєнакопичення та копією Свідоцтва про право власності від 06.11.2004 (а.с.7, 12) Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями, закріпленими в ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки ЖБК «Кристал-17» станом на 23.10.2019 за адресою спірної квартири є зареєстрованими: [PERSON] та неповнолітні: [PERSON] , [PERSON] , (а.с.11). Згідно відповіді Головного центру обробки інформації Прикордонної служби України за період з 08.10.2016 по 04.12.2019, громадяни [PERSON] та неповнолітні: [PERSON] , [PERSON] , здійснили 09.10.2016 виїзд з пункту пропуску Бориспіль-D, інша інформація відсутня (а.с.35). Разом з тим, факт не проживання відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується актом від 24.02.2020 року про не проживання осіб за місцем реєстрації понад трьох років, підписаний членами та Головою комісії ЖБК «Кристал-17» (а.с.41). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вказаного, суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку про відмову в задоволені даних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до абз.2, 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року N35, який діяв до 11.05.2006 року, діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює. Новонароджені реєструються за заявою одного з батьків. Вказаним Тимчасовим порядком згоди власника житла на реєстрацію у ньому малолітньої чи неповнолітньої дитини не було передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] , як неповнолітні діти відповідача у справі [PERSON] , були зареєстровані у спірному житловому приміщенні. Відповідно до ч. та 3ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт не проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування належним житлом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 27.12.2018 року №61-9128св18. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вік [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що неповнолітні дітине можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання відповідача [PERSON] без поважних причин у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а відтак, позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь судових витрат, суд,

Outcome: partial