Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року та відповідно до виконавчого листа №2-724/2010 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2010 року і до повноліття дитини. Посилаючись на суттєві зміни сімейного стану, а саме те, що збільшилась кількість його утриманців та змінився його матеріальний стан у зв`язку із втратою роботи, а саме позивач створив нову сім`ю та має малолітнього сина, [INFO] , цивільна дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та також знаходиться на його утриманні, крім того на його утриманні знаходяться мати цивільної дружини [PERSON] , яка є інвалідом першої групи, потребує постійного стороннього догляду та повністю залежна від сторонніх осіб, тимчасово не працевлаштований, просив суд на підставі вимог ст.192 СК України зменшити розмір аліментів які він сплачує із 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив в якому зазначила, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 березня 2010 року і до повноліття дитини. Вважає, що сплата аліментів є обов`язком , а не правом того з батьків, окремо від якого проживає дитина та на користь того з батьків, з яким дитина проживає. Крім того зазначила, що звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі ? частини його заробітку (доходу), оскільки ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину від другого шлюбу та мати його цивільної дружини [PERSON] , [PERSON] , є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду та повністю залежна від сторонніх осіб. Вважає, що позивач приховує від суду наявність у нього у власності рухомого майна - автомобіля DOBLO, який був набутий ним 30 серпня 2019 року, вартість якого становить близько 120 000 гривень, тобто перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, який у 2019 році становив 1921 гривню. При цьому, позивач станом на серпень 2019 рік мав заборгованість по аліментах з 2012 року у розмірі 58 123 гривні 19 копійок, тобто він навмисно ігнорував свій батьківський обов`язок. Також зазначила, що якщо позивач офіційно не працевлаштований це не свідчить про його неплатоспроможність та про відсутність можливості належним чином матеріально підтримувати свого сина [PERSON] , [INFO] , який потребує такого утримання. Крім того, [PERSON] хоч і є працездатним і має можливість працювати - на обліку в центрі зайнятості , як особа, що шукає роботу (безробітний) не зареєстрований, а отже ця обставина є черговим підтвердженням, що він має неофіційні доходи, тому застосовуючи за аналогією ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» його розмір доходу не може бути меншим від середньої заробітної плати для Черкаської області, а це близько 10 000 гривень на місяць. Тому вважає, що доводи позивача щодо недостатності рівня доходів - є безпідставними та не можуть бути враховані судом при розгляді його позову про зменшення розміру аліментів. Відповідач також зазначила, що не може бути підставою для задоволення позову наявність у позивача малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому що ця дитина росте в повній сім`ї і не обділена батьківським піклуванням, як дитина відповідача. Крім того, вважає, що не є підставою для задоволення позову те, що цивільна дружина позивача [PERSON] перебуваючи у декретній відпустці по пологам та повністю знаходиться на утриманні позивача, адже остання відповідно до ст. 12 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» отримує допомогу при народженні дитини, яка призначається у розмірі 41 280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10 320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також зауважила, що не є підставою для задоволення позову і та обставина, що [PERSON] , мати цивільної дружини позивача, є інвалідом 1 групи, а тому потребує постійного стороннього догляду та повністю залежить від сторонніх, адже обов`язок утримувати її у позивача в силу СК України взагалі не виникає, адже цей обов`язок покладається на дітей, крім того, остання отримує пенсію по інвалідності щомісячно. Відповідач зазначила, що суд при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище дитини та отримувача аліментів. Вказала, що син [PERSON] , [INFO] має проблеми зі здоров`ям, а саме проблеми з зором, тому постійно потребує коштів для придбання окулярів та придбання ліків, консультацій та оглядів у лікарів, проходження відповідних медичних процедур, про що надала в якості доказу медичні документи та товарні чеки. [PERSON] , є інвалідом 3 групи та відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА № 199496 має протипоказання до важкої фізичної праці з тривалим стоянням та ходою, а тому потребує значних коштів на лікування, тому на даний час не працює і утримувати сина в повній мірі сама не має можливості. Крім того, зауважила, що позивач ігнорує та нехтує своїми батьківськими обов`язками та не сплачує аліменти на утримання дитини, а тому має заборгованість по аліментах. Вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, про те що у нього погіршився матеріальний стан, а тому просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача надала суду відповідь на відзив в якому зазначила, що позивач не оспорює свій обов`язок щодо утримання сина. Під час розгляду справи судом у 2010 році позивач визнав повністю пред`явлений до нього позов про стягнення аліментів, які і сплачує на користь відповідача. Відповідач стверджує, що позивач приховує наявність у його власності автомобіля, вартість якого становить близько 120 000 гривень. Однак, як зазначив позивач це не відповідає дійсності, оскільки вартість автомобіля на момент придбання становила 60000 гривень. Крім того, кошти на автомобіль отримані у позику. Мати у власності автомобіль для позивача наразі є необхідністю - виключно для отримання доходу. Позивач офіційно не працевлаштований, має періодичний заробіток, який отримує працюючи на будівництві. Власний автомобіль використовує для перевезення будівельних матеріалів, на той чи інший об`єкт, де таким чином має змогу отримати заробіток. Про це свідчить також марка ТЗ, який є фургоном, та придбаний не для власного комфорту, а дає можливість позивачу на ньому працювати. Також зазначила, що не вірним є також твердження відповідача, що позивач приховує свої неофіційні доходи. Позивачем зазначено у позові, що останній офіційно не працевлаштований та має періодичні заробітки. Сума заробітку є мінливою, враховуючи, що останній підробляє на будівництві, його дохід залежить від пори року, погодних умов та інших особливостей. Також, у позивача змінився сімейний стан, збільшилась кількість утриманців. У 2020 році у позивача народилась дитина, яка має певні проблеми із здоров`ям та потребує лікування та нагляду лікарів. Сімейні обставини у позивача наразі змінились, і хоча недієздатна мати його дружини не входить до членів його сім`ї, як зазначає відповідач, останній приймає участь у піклуванні про неї. Вказані обставини зумовлені спільним проживанням в одному помешканні, спільним побутом, та взагалі загальним уявленням про сім ю та обов`язку членів родини піклуватися про похилих та недієздатних батьків. Крім того, відповідач стверджує, що дружина позивача отримує допомогу при народженні дитини, про що позивач не заперечує, однак враховуючи, що виплати становлять 860 гривень на місяць на дружину та дитину, зазначена сума не дозволяє забезпечити двох осіб всім необхідним, адже це є лише близько 1/5 частиною прожиткового мінімуму для кожного з них. Тому, дружина та новонароджена дитина об`єктивно перебувають на утриманні позивача. Також зазначила, що позивач батьківських прав не позбавлений, спілкується із сином та приймає участь у його житті та вихованні, їх роздільне проживання з сином, яке зумовлено розлученням з відповідачем та в подальшому її повторним шлюбом, жодним чином не впливає на розмір стягуваних з нього аліментів та не стосується предмету позову. Щодо стану здоров`я сина [PERSON] , представник позивача зазначила, що у зв`язку з погіршенням зору їх син дійсно відвідував лікаря, де йому було рекомендовано носити окуляри. Наразі сину [PERSON] , лікарями не призначено особливого лікування, яке б потребувало значних коштів щомісяця. Періодичність придбання нових окулярів для сина, також не є щомісячною. У разі необхідності лікування, яке потребуватиме значних коштів, позивач як батько, буде приймати участь у таких додаткових витратах. Щодо стану здоров`я відповідача, вказала, що інвалідність останньої зумовлена травмою, яку вона отримала ще у 2014 році, ще під час перебування сторін у шлюбі. На протязі близько року відповідач дійсно не могла працювати, однак в подальшому продовжила займатись підприємницькою діяльністю. 29 листопада 2018 року, разом із своїм теперішнім чоловіком [PERSON] , набула у власність земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування будинку. Відповідач здійснювала підприємницьку діяльність до 23 жовтня 2019 року та отримала отримала дохід у сумі 357 470 гривень, що в середньому дорівнює близько 36 000 гривень на місяць. Окрім того, відповідач поставляє товари медичного призначення також комерційним установам, а тому вважає, що загалом її дохід є значно вищим. Таким чином загальний дохід відповідача за 2019 рік та 4 місяці 2020 року складає більше 700 000 гривень. Крім того представник позивача зазначила, що згідно інформації наданої Смілянським міським відділом ДВС у 2011 році відповідач звернулась із заявою про повернення їй виконавчого листа без подальшого виконання. Позивач на протязі 9 років сплачував аліменти на утримання сина добровільно, будь яких спорів між сторонами з цього приводу не виникало. Однак, відповідач дізнавшись, що 10-річний строк пред`явлення виконавчого листа виданого за вищевказаним рішенням суду спливає, пред`явила його до виконання до ДВС, з метою повторно стягнути з нього суму аліментів. У своїй заяві про примусове стягнення аліментів зазначила неправдиві відомості: щодо місця його проживання: [ADDRESS] , де позивач ніколи не проживав, а також вказала що заборгованість по аліментам наявна з 2012 року. Відомості про те, що позивач всі роки добровільно сплачував аліменти, зокрема шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, остання приховала від державного виконавця, внаслідок чого позивачу і нарахована заборгованість. Вважає, що відзив відповідача є необґрунтованим. Представник відповідача та відповідач [PERSON] надіслали до суду заперечення проти викладених міркувань представника позивача у відповіді на відзив в повному обсязі, та вважають, що такі міркування є необґрунтованими та безпідставними . Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства». Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини( ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» ). Вважають, що позивач має доходи, які отримує від праці на будівництві та оздобленні будинків, тому зобов`язаний сплачувати аліменти від частки доходу платника, а не його заробітку, крім того останній вказує у скарзі на рішення державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, що використовує свій автомобіль для доставки будівельних матеріалів на об`єкт будівництва. Відповідач, як мати неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на даний час, в повній мірі виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина, забезпечуючи його всім необхідним, адже дитина кожного дня має свої потреби, а для їх реалізації потрібні кошти. Натомість, позивач навмисно ігнорує свій батьківський обов`язок та не сплачує аліменти в повному обсязі, які визначені рішенням суду та має заборгованість станом на 24 лютого 2020 року у сумі 68968 гривень 53 копійки, та намагається перекласти свій батьківський обов`язок повністю на позивача та її нинішнього чоловіка, що є не припустимим відповідно до ст. 15 Сімейного кодексу, де чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Крім того, вказали, що додані до відповіді на відзив копії квитанцій про переказ коштів позивачем на ім`я відповідача враховані державним виконавцем під час нарахування заборгованості по аліментах позивачу [PERSON] . Вважають, що сплата аліментів є обов`язком, а не правом того з батьків, окремо від якого проживає дитина та на користь того з батьків, з яким дитина проживає. В судовому засіданні представник позивача Левченко М.Д. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Манзар Т.В. та відповідач [PERSON] просили відмовити у позовних вимогах [PERSON] з підстав зазначених у відзиві та запереченнях. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 12 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 33). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 35). Рішенням Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 березня 2010 року і до його повноліття (а.с. 36). Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 22 вересня 2018 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається,що [PERSON] уклала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 37). Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на зміну свого сімейного становища, та на його скрутний матеріальний стан. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 16 січня 2020 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Із довідки до акта огляду МСЕК № 130920 вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання по зору (а.с. 9). З розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що станом на 01 лютого 2019 року по 01 грудня 2019 року заборгованість по аліментах у гр. [PERSON] становить 22175 гривень 75 копійок (а.с. 10). З квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» від 01 березня, 29 травня 21 листопада 2019 року, вбачається, що [PERSON] перераховував аліменти на карту [PERSON] (а.с. 11). Із квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» від 31 січня, 27 квітня, 23 липня, 31 липня, 25 серпня, 16 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] здійснював переказ коштів на карту [PERSON] (а.с. 11-12). Як вбачається із направлення Центру первинної медико-санітарної допомоги в ЧОДЛ на консультацію до хірурга направлявся [PERSON] , 12 січня 2020 року (а.с. 14). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Як передбачено ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Ухвалюючи рішення, суд враховує те, що згідно ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою заявлення ним вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] , не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що на його утриманні знаходиться мати цивільної дружини [PERSON] , яка є інвалідом І групи загального захворювання по зору та потребує стороннього догляду та допомоги, та його цивільна дружина, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами, однак дані обставини не є такими, що зумовлюють звільнення позивача від покладеного на нього законом обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини. Доводи позивача в частині того, що він ніде не працює і внаслідок цього не може сплачувати аліменти суд, суд сприймає критично, оскільки будь-яких доказів на предмет існування обставин, які б унеможливлювали його працевлаштуванню суду не надано. Відтак, суд вважає, що за віком позивач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, або ж суттєвих змін у сімейному стані, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання малолітньої дитини у зменшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім за судовим рішенням від 30 березня 2010 року. Окрім того, в частині посилання позивача на наявність в його сина [PERSON] , [INFO] , захворювання, що є підставою на його думку, для зменшення стягуваних аліментів на користь відповідача, суд має зазначити наступне. В матеріалах справи міститься направлення КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги» на консультацію до хірурга [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Однак, з наявної в матеріалах справи копії з медичної картки хворого не можливо чітко відобразити її зміст, окрім того будь-яких інших доказів на предмет зазначеної в ході розгляду справи позивачем проведеної операції сину та подальшого лікування, суду не надано. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року № 2402-III предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Розмір аліментів визначений судовим рішенням, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Суд також враховує доводи відповідача про те, що вона є інвалідом ІІІ групи від 01 квітня 2016 року загального захворювання довічно по опорно-рухового апарату, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серія [NUMBER] та довідкою до акта огляду МСЕК № 199496 (а.с.41-42). Також, суд враховує стан здоров`я спільної відповідача та позивача дитини, яка має захворювання, що також потребує значних фінансових затрат для її лікування. За таких обставин зазначені позивачем підстави для зміни розміру стягуваних аліментів не є такими, що унеможливлюють їх сплату останнім у встановленому розмірі рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року. Інших доказів на предмет обґрунтування заявлених вимог суду не надано. Саме визначений рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». З врахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed