Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить: визнати договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] від 12.08.2013року ? частини житлового будинку №55 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2041 удаваним; встановити що між [PERSON] та [PERSON] 12.08.2013року фактично укладено договір купівлі-продажу ? частини вище вказаного житлового будинку відповідною частиною надвірних будівель; визнати ? частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку №55, загальна площа якого складає 73,2 кв.м., житлова площа якого складає 37,0кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва, набутого в шлюбі як частку в спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON], останній на підставі договору від 12.08.2013року [PERSON] подарувала ? частину житлового будинку №55 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2041. Вважає, що цей договір є удаваним, як укладений з метою приховання договору купівлі-продажу вказаної ? частини вище вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, оскільки до моменту продажу їм частини житлового будинку, він пару років разом із [PERSON] орендували у [PERSON] спірний житловий будинок та сплачували їй орендну плату за користування майном. В 2012році [PERSON] запропонувала купити їм частину житлового будинку з надвірними будівлями за 15\~000доларів США з розстрочкою платежу, на що він погодився. За домовленістю з [PERSON] він 5000доларів США виплачував поступово, протягом 2012 та 2013років, а ще 10000доларів США сплатив під час переоформлення [PERSON] права власності у приватного нотаріуса перед посвідченням договору відчуження майна, про що [PERSON] написала розписку. У звязку з тим, що оформлення договору дарування коштувало значно дешевше ніж оформлення договору купівлі-продажу, вони з [PERSON] вирішили 12.08.2013року переоформити право власності в формі договору дарування, хоча фактично між ними було укладено саме договір купівлі-продажу. На підтвердження своїх вимог посилається на те, що між сторонами договору насправді було укладено договір купівлі-продажу, а не договір дарування, на ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] є сторонніми особами, не є ні родичами ні знайомими, тому підстав у [PERSON] дарувати своє майно сторонній особі не було. До зустрічі у нотаріуса, коли посвідчувався правочин сторони договору жодного разу не бачились та не були знайомі, оскільки він самостійно знайшов будинок, який здавала [PERSON] його родині в оренду, особисто зустрічався з [PERSON], спочатку сплачував орендну плату, а потім платежі за придбання будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнали, надавши при цьому письмові заперечення на позов, в якому просили відмовити у його задоволенні. Зазначивши, що доводи позивача про те, що відповідачі сторонні люди, між ними немає родинних стосунків, тому [PERSON] не могла подарувати частину будинку, не може бути підставою для визнання договору дарування удаваним. За даним договором ніяких коштів не сплачувалось, договір укладено безоплатно. Про розписку дізналася лише після отримання позову з додатками. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду направила заяву про розгляд справи за її відсутністю. По суті позовних вимог у вказаній заяві зазначила, що між нею та [PERSON] 12.08.2013року було укладено фактично договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку №55 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва. Для економії грошових коштів вказаний договір купівлі-продажу було укладено в формі договору дарування. Вказаний житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, 12.08.2013року купувалась у неї подружжям [PERSON] за грошові кошти, а саме за 15000доларів США. Та повністю підтвердила викладене позивачем у позовній заяві. Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] О.А. у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що 12.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку №55 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва, що підтверджується договором дарування від 12.08.2013року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером - 2041 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.7-9/. Укладення даного договору дарування в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON]Є не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. На підтвердження своїх позовних вимого, позивачем було надано розписку, складену 12.08.2013року, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] решту суми за проданий йому будинок 10 000 доларів США. Загальна сума 15000доларів США за частину будинку за адресою: м.Харків, вул.Тевелєва,55. Сума 5000доларів США була отримана [PERSON] раніше. Гроші отримані повністю, претензій до покупця немає /а.с.16/. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За змістом статті 235 ЦК правочин, який вчинено з метою приховати інший правочин, є нікчемним і жодних правових наслідків не породжує, крім наслідків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позивач в даному випадку повинен зазначити, який інший правочин приховується за допомогою укладеного спірного правочину та довести, що за удаваним правочином обидві сторони, тобто [PERSON] та [PERSON] свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Відповідно до п.7 копії договору дарування зазначено, що сторони за цим договором однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки. Їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Договір не носить характер фіктивного та удаваного правочину. Позивачем [PERSON] не надані належні та допустимі докази на підтвердження, що договір дарування є удаваним, а копія розписки надана [PERSON] про отримання коштів від [PERSON] не підтверджує того, що особисто [PERSON] мала на меті укладання договору купівлі-продажу спірного майна. Доводи позивача про те, що сторони договору дарування не є родичами, на висновок суду не впливає, оскільки законом не встановлено обмежень щодо права подарувати майно особі, яка не перебуває з обдаровуваним в родинних стосунках. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, за недоведеністю того, що дії [PERSON], спрямовані на приховання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. У звязку з відмовою у визнані договору дарування удаваним, правові наслідки не застосовуються, а тому інші позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed