Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, до відповідача [PERSON] про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрована відповідач по справі [PERSON] яка з 2013 року до теперішнього часу фактично не проживає в спірному будинку. Відповідач не є членом сім'ї позивача, не сплачує комунальні послуги за користування житловим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим порушує права позивача на користування та розпорядженням своїм майном, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2018 року провадження по справі було відкрито. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримують та просять суд його задовольнити, у разі неявки відповідача просять винести заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання також не з'явився. Направлені на її адресу судові повідомлення повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження. Відповідно до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідомо, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. З'ясувавши думку позивача, судом встановлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Так, позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44592151 від 26.09.2015 року. В будинку № [ADDRESS] з 17.07.2006 року зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою за № 194 від 03.07.2018 року виданою Виконавчим комітетом Куп'янськ-Вузловської селищної ради. Факт не проживання відповідача у будинку № [ADDRESS] також підтверджується комісійним актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 05.07.2018 року, в якому зазначено, що відповідач не мешкає в будинку за місцем реєстрації ( а.с. 4-13). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приходячи до такого висновку судом враховується, що відповідач не знаходяться в родинних відносинах з позивачем, однак тривалий час без поважної причини не проживає в [ADDRESS], не сплачує комунальних послуг, договору найму або оренди між сторонами не укладалося, будучи зареєстрованим в будинку відповідач порушує права та інтереси позивача в користуванні власним житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, то в даному випадку ці вимоги є передчасними, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим вимоги позову в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial