Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 07.12.2009 року у загальному розмірі 21707,16 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (25,16 грн. за 1 дол. США) на 31.05.2016 р. становить 546152,14 грн. (з яких : сума основного боргу (позики) 12000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 301920,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми позики за час прострочення з 09.12.2014 р. по 31.05.2016 р. 532,60 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 13400,21 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 07.12.2009 р. по 31.05.2016 р. 9174,56 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 230831,93 грн.), посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань за цим договором щодо повернення суми позики у встановлений цим договором термін (а.с.3-4, 68-71). Ухвалою суду від 31 серпня 2015 року до участі у даній справі залучено ПАТ «ПроКредит Банк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.20). В судовому засіданні представники позивача адвокат [PERSON] і [PERSON] підтримали позов і просили його задовольнити у повному обсязі, а представник відповідача [PERSON] подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності, визнав позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики у розмірі 12000,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 31.05.2016 р. становить 301920,00 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми позики за час прострочення з 09.12.2014 р. по 31.05.2016 р. в сумі 532,60 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 13400,21 грн., і не визнав позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів на рівні облікової ставки НБУ. ПАТ «ПроКредит Банк» не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 07.12.2009 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 дол. США, а [PERSON] зобовязалася повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів в строк до 08.12.2014 року. При цьому, на підтвердження факту одержання грошових коштів в розмірі 12000,00 дол. США від [PERSON] за вищевказаним договором позики, [PERSON] було видано [PERSON] письмову розписку від 07.12.2009 р., оригінал якої приєднаний судом до матеріалів справи. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте відповідач до теперішнього часу не виконала свої зобовязання перед позивачем за згаданим договором позики від 07.12.2009 року щодо повернення суми позики, а саме грошових коштів у розмірі 12000,00 дол. США, та цей факт не заперечував в суді представник відповідача. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач має право вимагати від відповідача сплатити 3% річних від простроченої суми позики за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України, а також проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ згідно ст. 1048 ЦК України. Статтями 256 і 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із змісту абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вбачається, що позичальник зобовязаний щомісяця сплачувати проценти за користування позиченими коштами. Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, позовна давність щодо процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України). З огляду на наведене, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що на протязі усієї дії укладеного між сторонами договору позики позивачу кожного місяця ставало відомо про несплату відповідачем чергових щомісячних процентів за користування позикою, отже оскільки 07 січня 2010 року позивач не отримав від відповідача проценти за користування позикою, то вже 08 січня 2010 року у нього виникло право на стягнення несплачених процентів у судовому порядку, але позивач звернувся до суду з даним позовом лише влітку 2015 року. Крім того, суд бере до уваги, що позивач не подавав до суду клопотання (заяву) про поновлення йому строку звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, згідно ст. 1048 ЦК України, за період з 07.12.2009 року по 21.07.2012 року. Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, згідно ст. 1048 ЦК України, за період з 07.12.2009 року по 21.07.2012 року не підлягає задоволенню, у звязку з пропуском ним строку звернення до суду з цією вимогою, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. Таким чином, загальний борг відповідача перед позивачем за договором позики від 07.12.2009 року станом 31.05.2016 року становить 19097,90 дол. США, з яких : сума основного боргу (позики) 12000,00 дол. США; три проценти річних від простроченої суми позики за час прострочення з 09.12.2014 р. по 31.05.2016 р. - 532,60 дол. США; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 22.07.2012 р. по 31.05.2016 р. 6565,30 дол. США. За приписами ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 31.05.2016 року становить 25,16 грн. за 1 дол. США, отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 19097,90 дол. США дорівнює 480503,16 грн. (з яких : сума позики 12000,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ становить 301920,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми позики за час прострочення з 09.12.2014 р. по 31.05.2016 р. 532,60 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 13400,21 грн.; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 22.07.2012 р. по 31.05.2016 р. 6565,30 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 165182,95 грн.). Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3897,60 грн. (3654,00 грн.+ 243,60 грн.), повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial