Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Короткий виклад позовних вимог. Позивач посилався на те, що 11 грудня 2020 року йому стало відомо про те, що відповідач, [PERSON] , 10 грудня 2020 року приблизно о 23 годині 00 хвилин на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» записав та розмістив відео в якому він особисто, протягом 33 хвилин, навмисно висвітлював інформацію, яка містила неправдиві дані та образливі, нецензурні слова на його адресу. Вважає, що поширення негативної інформації щодо нього порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Просив визнати інформацію недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, яка була розповсюджена [PERSON] [INFO] , приблизно о 23.00 годині на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук «Facebook». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом відео-звернення та подальшого його опублікування на тій самій власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook», на якій було розміщено відео-звернення з недостовірною інформацією та таким же чином вибачитись перед ним за розповсюдження недостовірної інформації наступного тексту спростування: «10.12.2020 року приблизно о 23.00 годині мною [PERSON] на власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook» було записано та опубліковано відео-звернення, в якому мною умисно озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VIII скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] , однак умисно поширена мною інформація є недостовірною та неправдивою і такою яка була мною спрямована з метою приниження честі, гідності та ділової репутації депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VІІ скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] . Тому я її спростовую та прошу вибачення у депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VIII скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 77000 гривень та понесений ним судовий збір. Положеннями ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач по справі відзив на позовну заяву не подавав. З іншими заявами і клопотаннями не звертався. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні позов визнав частково. При цьому пояснив, що він дійсно у вечірній час [INFO] на власній сторінці мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] » здійснював пряму трансляцію, під час якої висловлювався на адресу позивача [PERSON] нецензурною лайкою та образливими словами. Після цієї трансляції це відео було розміщено на його сторінці. Підтвердив, що на відео дійсно він. Зазначене відео на теперішній час ним видалено. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди визнав в розмірі 25000 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок, [PERSON] , суду показав, що він підписаний на сторінку мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] ». Приблизно 10 грудня 2020 року у вечірній час, [PERSON] на сторінці мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] » здійснював пряму трансляцію, під час якої висловлювався на адресу [PERSON] нецензурною лайкою та образливими словами. Зазначав, що зазначене відео обговорювалося іншими односельчанами і його знайомими, які його також бачили. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] і [PERSON] , надали суду аналогічні свідчення. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Суд у порядку загального позовного провадження, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. \~Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Частинами 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України\~визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами по справі, позивачем та відповідачем, у судовому засіданні не заперечувався та не спростовувався той факт, що [PERSON] , [INFO] о 23 годині 00 хвилин на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] » записав та розмістив відео в якому він особисто, протягом 33 хвилин, висвітлював інформацію, яка містила неправдиві дані та образливі, нецензурні слова на адресу [PERSON] . Крім того, під час відтворення (демонстрації) в судовому засіданні відеозапису, відповідач [PERSON] підтвердив, що це саме те відео яке транслювалося ним на власній сторінці в мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] » у вечірній час 10 грудня 2020 року. Підтвердив також, що саме він на цьому відео і що саме він його розмістив на власній сторінці в мережі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2020 року, близько 23:00 годині, відповідач [PERSON] на власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook» записав та розмістив відео в якому він особисто, протягом 33 хвилин, висвітлював інформацію, яка містила образливі, нецензурні слова на адресу [PERSON] . Відповідно до ч. 3 статті 32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із ст.\~68\~Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно \~ст.\~5\~Закону України\~«Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. А відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 \~ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Пунктом 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи»\~передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації у мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.\~\~ В п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1\~зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із частинами четвертою та сьомою\~статті 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Позивач [PERSON] у свої позовній заяві та у судовому засідання просив суд зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом відео-звернення та подальшого його опублікування на тій самій власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook», на якій було викладено відео-звернення з недостовірною інформацією та таким же чином вибачитись перед ним за розповсюдження недостовірної інформації наступного тексту спростування: «10.12.2020 року приблизно о 23.00 годині мною [PERSON] на власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook» було записано та опубліковано відео-звернення, в якому мною умисно озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VIII скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] , однак умисно поширена мною інформація є недостовірною та неправдивою і такою яка була мною спрямована з метою приниження честі, гідності та ділової репутації депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VІІ скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] . Тому я її спростовую та прошу вибачення у депутата Березівської районної ради, Березівського району, Одеської області VIII скликання який був обраний по багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] ». Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до ч. 7\~ст. 277 ЦК України\~та п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У разі, якщо спростування недостовірної інформації\~\~неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена,\~\~то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є здійснення у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: зобов`язати [PERSON] , після набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили, спростувати викладену і розповсюджену ним недостовірну інформацію в публікації від [INFO] в інтернет мережі Фейсбук «Facebook» щодо\~\~ [PERSON] , шляхом її опублікування на особистій сторінці користувача мережі Фейсбук «Facebook» « [PERSON] ». Стосовно вимог позивача, про публічне вибачення відповідача перед ним, суд зазначає наступне. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки: - примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях\~16, 277 Цивільного кодексу України; - згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На недопустимості вжиття такого способу захисту прав як зобов`язання публічно вибачитись за розповсюдження недостовірної інформації наголосив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26.06.2013 р. у справі №6-8073св13. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач вибрав неналежний спосіб захисту, а саме зобов`язання відповідача публічно вибачитися. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 77\~000 гривень суд дійшов наступного. Як встановлено у судовому засіданні, поширена відповідачем інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача в контексті захисту особистих немайнових прав. Поширення такої інформації ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, створює та принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм. Це у свою чергу, завдало позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Згідно ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна\~шкода полягає: у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ \~ \~ \~Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частині позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме на суму 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. Відповідно до змісту статей\~11,\~15\~Цивільного кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~статті 16 ЦК України. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд вважає, що при вирішенні зазначеної справи про захист гідності, честі та ділової репутації суд забезпечив баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по справі у розмірі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 80 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: partial