Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в остаточної редакції до відповідача, яким просить визнати квартиру [ADDRESS], придбану на ім'я [PERSON] спільною частковою власністю з [PERSON], де 44/100 частини є особистою, роздільною власністю [PERSON], 56/100 частини є спільною сумісною власністю подружжя; поділити спільну сумісну власність у вигляді 56/100 частини вказаної квартири між [PERSON] та [PERSON] порівну, а саме, по 28/100 частини кожному, припинивши спільну сумісну власність; визнати за [PERSON] право власності на 72/100 частини вказаної квартири; визнати за [PERSON] право власності на 28/100 частини квартири; виділити у користування [PERSON] житлові кімнати площею 16,1 кв.м. та 13,0кв.м. в квартирі [ADDRESS], а всі інші приміщення, що входять до складу квартири залишити у спільному користуванні; визнати автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову [NUMBER], 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н [NUMBER] спільно нажитим майном; поділити вказаний транспортний засіб між подружжям, припинивши спільну сумісну власність; визнати за [PERSON] право власності на 100% частин (у цілому) вказаного автомобіля та визнати за [PERSON] право на отримання грошової компенсації за ? частину транспортного засобу в розмірі 56074,81 грн., а за [PERSON] визнати обов'язок компенсувати [PERSON] 56074,81грн. після проведення перереєстрації транспортного засобу на ім'я [PERSON] у ДАІ ГУМВС України в Харківської області. [PERSON] в свою чергу звернулась до суду із зустрічним позовом в остаточної редакції до відповідача, яким просить визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], визначивши порядок користування двома кімнатами, які згідно технічного плану мають наступну площу: одна кімната 11,9кв.м., друга 13,0кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову [NUMBER], 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н [NUMBER] спільно нажитим майном; стягнувши з [PERSON] на свою користь 50% вартості автомобіля в сумі 56074,81грн.; стягнути з [PERSON] сплачені кошти за проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 2689,43грн., а саме, 50% за оцінку житла в сумі 2220грн. та 22,20 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за основним позовом [PERSON] зазначає, що з 08.12.1995р. по 23.09.2013р. з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. З 21.06.1990р. по 13.04.1995р. користувався квартирою [ADDRESS] на підстав ордеру від 21.06.1990р. В подальшому вказана квартира обмінена на квартиру [ADDRESS], 13.02.1996р. ця квартира приватизована і була особистою власністю позивача. 10.12.1999р. квартира продана за суму 18000 грн. і в той же день [PERSON] придбав за 40800грн. квартиру [ADDRESS] позивач продав свою квартиру за 18000грн., то особисто вніс гроші до суми нової квартири, тому вважає, що з дружиною виникла не спільна сумісна власність, а часткова, при цьому, 44/100 частини є особистою власністю позивача, а спільне майно складає 56/100 частини квартири, яка і повинна ділитися порівну між подружжями, а саме, по 28/100 частини квартири кожному. Так як, позивач вважає своєю часткою у спірній квартири 44/100 її частини і в порядку поділу сумісної частини, то останньому повинно належати 72/100 частини спірної квартири. Також позивач зазначає, що внаслідок поділу спільного майна у вигляді 56/100 частини квартири, йому необхідно виділити у користування кімнати, площею 16,1кв.м. та 13,0кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні. Також у власності подружжя є автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», який придбано у період шлюбу, власником якого є [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] автомобіль не експлуатувала і не експлуатує, участі у його витратах не приймала, тому вважає, що вказаний автомобіль повинен бути визнаний саме за позивачем, а грошова частина повинна бути останнім компенсована у розмірі 56074,81грн. Обґрунтовуючи доводи зустрічного позову позивач [PERSON] зазначає, що дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON] у 1996р., яка є дитиною потерпілою від ЧАЕС. Приватизацію чоловік здійснив у період вагітності. [PERSON] робила значно більший внесок у бюджет родини, чоловік приховував заробітки, допомоги на утримання хворої дитини не надавав. Більш того, придбавши спірну квартиру, саме внаслідок наявного статусу осіб постраждалих внаслідок ЧАЕС, яким є позивач, оплата усіх комунальних послуг стягувалась по пільговому тарифу 50%, що сплачувалось лише [PERSON] Спірна квартира є спільною власністю і позивач вважає, що її частка повинна бути збільшена до 2/3 частини у зв'язку з тим, що в квартирі проживає їх донька, визначивши порядок користування з донькою двома кімнатами, площею 11,9кв.м. та 13,0кв.м. Враховуючи, що не має водійського посвідчення, не вміє керувати автомобілем, просить стягнути з [PERSON] 50% вартості сумісного автомобіля. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, його представник підвередили викладені у позові обставини, просять їх задовольнити, заперечуючи щодо вимог зустрічного позову. Відповідач, його представник заперечували щодо вимог первісного позову, повністю підтримавши обставини і вимоги зустрічного позову. Суд, вивчивши доводи позивачів, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги первісного та зустрічного позовів такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.1995р. , який розірвано 23.09.2013р. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] має статус дитини, яка постраждала від ЧАЕС, страждає відповідними захворюваннями. [PERSON] має статус громадянина, евакуйованого у 1986р. із зони відчуження. Такі обставини підтверджено копіями судового рішення від 23.09.2013р. (а.с.19), свідоцтва про народження (т. 1 а.с.160), посвідчень (т. 1 а.с.159), медичної документації (т. 1 а.с.156-158). Встановлено, що [PERSON] 10.12.1999р. продав за 18000грн. однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 13.02.1996р. 10.12.1999р. [PERSON] придбав за 40800грн. трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Такі обставини підтверджено копіями договорів купівлі-продажу (т. 1 а.с.14,15). Таким чином, вбачається, що [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] приватизував квартиру [ADDRESS], продав її і в той же день придбав спірну квартири. Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що перебуваючи у шлюбі проживали у квартирі на пр.. Тракторобудівників в м. Харкові, де і народилась сумісна дитина, участь у пошуках квартири більшої площі приймали участь обидва подружжя, [PERSON], на час продажу та придбання спірної квартири перебувала у відпустці по догляду за дитиною, метою придбання спірної квартири стало поліпшення житлових умов, у зв'язку з народженням дитини і сумісного проживання однією родиною, де і проживають з 1999 року по сьогоднішній час. Доводи позивача [PERSON] щодо отримання у користування у 1990р. квартиру у Змиївському районі Харківської області, яка в подальшому обмінена на квартиру на пр. Тракторобудівників в м. Харкові, яка в свою чергу приватизована [PERSON], яку останній вважає особистою власністю, і стала предметом продажу для придбання спірної квартири у період шлюбу сторін, суд вважає непереконливими і не доведеними, оскільки жодним доказом не підтверджені. Не знайшло свого підтвердження і факт того, що саме за особисті кошти [PERSON] здійснювалась доплата за придбання спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу,є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, суд вважає, що квартира, яка приватизована [PERSON] 13.02.1996р. у період шлюбу з відповідачем не може вважатися особистою власністю позивача, оскільки такі доводи є недоведеними і спростовуються вище встановленими обставинами. Наявність реєстрації права власності на нерухоме або рухоме майно на ім'я одного із подружжя, не є підставами для визнання права на майно лише за одним із них. Таким чином, аналізуючи встановлене, приймаючи до уваги, що приватизація житла, його продаж і придбання спірної квартири у здійснювалось у період шлюбу, суд вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Далі, відповідно до вимог ст. 70 ч.2 Сімейного Кодексу України при вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до вимог ст. 70 ч.3 Сімейного Кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за нею право власності на спірну квартиру у вигляді 2/3 її частини, у зв'язку з тим, що донька є дитиною, яка постраждала внаслідок ЧАЕС тощо, не є обов'язковими умовами для збільшення частки майна, тому і не можуть бути підставами для задоволення позову в цієї частині. Інших доказів суду не представлено. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спільне майно подружжя, придбане у період шлюбу, у вигляді квартири [ADDRESS] є рівними частками та належить їм на праві сумісної спільної власності, тому у суду є підстави для визнання права власності за кожним із подружжя по ? частині вказаної квартири, а вимоги позовів в цієї частині підлягають частковому задоволенню. Далі, позивач [PERSON] просить визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому в користування житлові кімнати площею 16,1 кв.м. та 13,0кв.м. Відповідно до правил ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Сторонами не заперечуються, що тривалий час між ними визначений порядок користування вказаною квартирою, а саме, [PERSON] займає кімнату, площею 16,1 кв.м., [PERSON] - кімнату, площею 11,9 кв.м., а їх донька - кімнату, площею 13,0кв.м., а також встановлено, що оплата комунальних послуг здійснюється з врахуванням пільги внаслідок статусу [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.47,48). Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 12358 від 26.01.2015р. вбачається, що розподіл в натурі квартири [ADDRESS] таким чином, щоб у користуванні [PERSON] залишилися кімнати площами 13,0к.в.м та 11,9кв.м., а в користуванні [PERSON] залишилася кімната площею 16,1 кв.м., якими фактично користуються, неможливий з причини, що вказана у дослідницької частині висновку експертизи. В зв'язку з неможливістю розподілу вказаної квартири, експертом запропонований варіант порядку користування цією квартирою, який враховує виділення в користування [PERSON] житлових кімнат площами 13,0кв.м. та 11,9 кв.м. з балконом, та виділення в користування житлової кімнати площею 16,1 кв.м. з балконом [PERSON] При цьому, всі інші приміщення, що входять до складу квартири по запропонованому варіанту залишаються у спільному користуванні (т.1 а.с. 212-249). Отже, суд вважає можливим і справедливим виділити [PERSON] у користування кімнату, площею 16,1 кв.м., а [PERSON] з членами сім'ї - [PERSON] виділити в користування кімнати площею 13,0кв.м. та 11,9 кв.м. Інші приміщення залишити в загальному користуванні, тому вимоги основного позову в цієї частині підлягають частковому задоволенню, а зустрічного в цієї частині підлягають задоволенню повністю. Далі, встановлено, що у 2011р. у період шлюбу придбаний автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», який зареєстрований на ім'я [PERSON] (т.1 а.с. 16,17). Отже, вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 100% автомобілю, визнавши за [PERSON] право на отримання грошової компенсації за ? його частину, а позивач [PERSON] просить визнати за нею ? частину автомобіля, стягнувши з відповідача 50% його вартості. Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частина 5 ст. 71 СК України визначає присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки з боку [PERSON] попередньо не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що останнім не спростовуються, суд вважає за неможливе задоволення таких вимог позову щодо визнання за [PERSON] особистого права власності на спірний автомобіль з визнанням за [PERSON] права на отримання компенсації. Таким чином, суд надійшов до висновку, що автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], який встановлений як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, тому належить в рівних частинах кожному із сторін й позовні вимоги в цієї частині обох позовів підлягають частковому задоволенню Відповідно до ч.1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати, зокрема, пов'язані з проведенням судових експертиз. Оскільки з боку позивача за зустрічним позовом [PERSON] понесені судові витрати за проведення експертиз, є підстави для стягнення з відповідача частини понесених витрат на загальну суму 2689,43грн.

Outcome: partial