Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними. Позовні вимоги мотивував тим, що 04 березня 2014 року невстановлена особа незаконно заволоділа належним йому автомобілем [NUMBER], номер кузова [NUMBER], та в подальшому, не будучи уповноваженою на здійснення правочину щодо розпорядження автомобілем, передала автомобіль для реалізації ФОП [PERSON], який займається комісійним продажем автомобілів. 04.03.2015 року автомобіль був перереєстрований на [PERSON] Він, як власник, належний йому автомобіль ФОП [PERSON] на комісію не передавав, договору комісії не укладав, коштів за продаж автомобіля не отримував. Його підписи в журналі обліку передачі автомобілів на комісію та в актах технічного стану автомобіля відсутні. Вважає, що автомобіль був прийнятий на комісію і реалізований з порушенням вимог чинного законодавства. Він був протиправно позбавлений права володіння, користування та розпорядження своїм майном. По даному факту було відкрите кримінальне провадження. А тому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив: 1) визнати недійсним договір комісії від 04.03.2014 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] на реалізацію автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладений 04.03.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] з підстав недійсності попереднього правочину договору комісії; 3) застосувати наслідки недійсності вказаних правочинів, у вигляді односторонньої реституції, повернути автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER] власнику [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав в обсязі поданої 17.12.2015 року заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що за його тимчасової відсутності в Україні його автомобілем користувався син, який навесні 2014 року залишив автомобіль на автомобільній стоянці в районі ДПЗ для ремонту. [PERSON] звернувся з заявою в міліцію 14.08.2014 року, коли побачив, що його автомобіль рухається по місту. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги позову заперечив. Вказував на те, що кримінальне провадження, на яке покликається позивач, закрите в звязку з відсутністю в діях особи ФОП [PERSON] обєктивної сторони складу злочину та умислу на вчинення злочину. Для прийняття на комісію та подальшої реалізації автомобіля ФОП [PERSON] були надані всі необхідні документи, які останній перевірив. Були покупець і продавець. [PERSON] видав довідку-рахунок, яка є підтвердженням укладення договору купівлі-продажу. Всі документи заповняла працівник [PERSON] Вважає, що при прийнятті автомобіля на комісію та його подальшій реалізації порушень не було. А тому, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги позову заперечував. Суду пояснив, що особи продавця і покупця були перевірені ФОП [PERSON] Якщо, як стверджує позивач, договір комісії не укладався, то його не треба визнавати недійсним. [PERSON] є добросовісним набувачем. Йому було видано довідку-рахунок, яка є доказом укладення договору купівлі-продажу. Реституція в даному випадку не застосовується. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши допустимі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 04.03.2014 року ФОП [PERSON], основним видом діяльності якого є «торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами», отримав для подальшої реалізації автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований на той час за [PERSON] (а.с.12). Фактично, мав місце договір комісії, за яким відповідно до ст. 1011 ЦК України одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за оплату вчинити правочин від свого імені, але за рахунок комітента. В той же день 04.03.2014 року згідно договору комісії між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, що підтверджується довідкою-рахунком № 321380 від 04.03.2014 року (а.с.24). 05.03.2014 року [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію за ним на праві власності автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а.с.25). 14.08.2014 року [PERSON] звернувся з заявою до Луцького МВ УМВС України у Волинській області про незаконне заволодіння невстановленою особою його автомобілем (а.с.13, 14). За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 29.09.2015 року кримінальне провадження закрито в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Разом з тим, судом встановлено, що при укладенні договору комісії від 04.03.2014 року було порушено умову дійсності правочину, встановлену ст. 215 ЦК України. А саме, встановлено невідповідність волі і волевиявлення власника транспортного засобу на передачу його для подальшої реалізації. Так, з висновку експерта №258 від 23.03.2015 року (а.с.19-23), який міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що підпис, розміщений у графі «Власник/продавець (прізвище, імя, по батькові, адреса, паспортні дані, підпис особи)» на 71 аркуші запис «Осіпович Микола Васильович» від 04.03.2014 року в журналі обліку надходження для реалізації або передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виданих довідок-рахунків, актів прийняття-передачі номерних знаків для разових поїздок ФОП [PERSON] виконаний [PERSON]. В акті технічного стану транспортного засобу від 04.03.2014 року (а.с.26) є підпис комісіонера [PERSON], підпис комітента [PERSON] відсутній. За відсутності підпису комітента [PERSON] на документах, які підтверджують укладення ним договору комісії, такий договір є недійсним в силу положень ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України. А тому, позов в частині визнання недійсним договору комісії від 04.03.2014 року щодо передачі для реалізації автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER], сторонами якого є ФОП [PERSON] та [PERSON] підлягає до задоволення. Договір купівлі-продажу автомобіля був укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] не є учасником цього договору. Позивач оспорює дійсність договору купівлі-продажу з підстав недійсності договору комісії. Однак, така підстава недійсності не передбачена законом. Зобовязальний спосіб захисту порушеного права, як то визнання недійсним договору і застосування реституції, може бути застосований лише, якщо справа стосується договору, укладеного самим власником. Але, якщо контрагент власника за недійсним договором в подальшому відчужив одержане від власника за цим договором майно третій особі, то у відносинах з набувачем бувший власник може використати лише речово-правові способи захисту, в даному випадку, витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку віндикації, оскільки колишній власник і нинішній володілець не перебували в жодних договірних (зобовязальних) відносинах один з одним. До таких висновків зводяться розяснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Крім того, витребувати майно у добросовісного набувача шляхом віндикації може лише власник такого майна або особа, яка має речові права на нього, а шляхом реституції сторона договору, яка може і не бути власником. У разі витребування у нього за рішенням суду майна добросовісний набувач матиме право вимагати відшкодування шкоди за правилами евікції, закріпленого для договорів купівлі-продажу в ст. 661 ЦК України. Вказівка в ч.3 ст.215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але й за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.58 ЦПК установлено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за відсутності договірних відносин позивача з відповідачем [PERSON], позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає характеру правовідносин, що виникли між ним та відповідачем [PERSON], а тому в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та застосування наслідків недійсності у вигляді односторонньої реституції слід відмовити. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON], в частині вимог до якого позов задоволено, слід стягнути в користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: partial