Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 31 835, 20 гривень; суму оплаченого судового збору у розмірі 385, 35 гривень. 24 лютого 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд: збільшити його позовні вимоги у розмірі 25 411,60 гривень; задовольнити його позовні вимоги до [PERSON] в повному обсязі на суму 57 246,80 гривень, з урахуванням збільшених позовних вимог; стягнути з [PERSON] на його користь суму оплаченого судового збору у повному обсязі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 червня 2014 року він передав у борг відповідачу грошову суму у розмірі 2 500 доларів США, про що було складено розписку. Відповідно до зазначеної розписки, відповідач грошові кошти отримав та зобов'язувався повернути не пізніше 15 листопада 2014 року, еквівалентно діючому курсу долару США відносно гривні, який буде діяти на момент повернення. Протягом терміну, вказаному у розписці відповідачем було повернуто 480 доларів США, по курсу Національного банку України, який діяв на момент повернення вказаної суми. Проте, станом на дату звернення із позовною заявою, залишок суми у розмірі 2 020 доларів США відповідачем повернуто не було, а термін, згідно укладеної розписки, для повернення грошової суми сплинув. Він намагався урегулювати спір мирним шляхом, проте, відповідач відмовився повертати залишкову суму боргу у розмірі 2 020 доларів США, та повідомив його, що він може звертатися до суду. Сума, яка підлягає поверненню згідно розписки становить 2 020 доларів США, а офіційний курс НБУ долару США по відношенню до гривні станом на 23 лютого 2015 року становить 28,34 гривень, отже, на момент його звернення із заявою про збільшення позовних вимог, він має право вимагати від відповідача повернення 57 246,80 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\- ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, за згодою позивача постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2014 року відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 2 500,00 доларів США, отриману грошову суму у розмірі 2 500 доларів США зобов'язувався повернути у строк не пізніше 15 листопада 2014 року, еквівалентно діючому курсу долару США відносно гривні, який буде діяти на момент повернення, що підтверджується розпискою виданою [PERSON] 01 червня 2014 року, оригінал якої досліджено в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи (а.с.32). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту розписки від 01 червня 2014 року, строк повернення позики у розмірі 2 500 доларів США відповідачем, встановлений як - 15 листопада 2014 року. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Як встановлено судом, відповідач повернув позивачу у якості сплати боргу суму в розмірі 480 доларів США, по курсу НБУ, які були отримані позивачем, про що свідчить підпис останнього у розписці та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні. В той же час, ні у строк, вказаний як кінцевий для повернення позики, ні в подальшому відповідачем не було здійснено будь-якої сплати боргу на користь позивача. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до розписки від 01 червня 2014 року, наданої відповідачем, останній зобов'язався повернути суму позики еквівалентно діючому курсу долару США відносно гривні, який буде діяти на момент повернення. Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з Витягу офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним Банком України, станом на 06 квітня 2015 року офіційний курс 100 доларів США відносно гривні становить 2330,4799 гривень (а.с.35). З огляду на викладене, враховуючи повернення відповідачем частину суму позики у розмірі 480 доларів США, загальна сума боргу, що не була сплачена відповідачем становить 2020 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 квітня 2015 року становить 47 075 гривень 69 копійок. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 01 червня 2014 року, з огляду на офіційний курс НБУ станом на день проведення розрахунку, підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 47 075 гривень 69 копійок. Крім того, в порядку ст. ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 470 гривень 76 копійок, які було сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial