Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як власник квартири хоче зняти з реєстраційного обліку [PERSON], який з 2008 р. в зазначеній квартирі не проживає, у звязку із чим він вимушений додатково нести витрати по оплаті за комунальні послуги, та не може розпоряджатись своїм майном, що порушує його права та інтереси. Просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, у звязку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно ст. 150 ЖК України , громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В суді встановлено: Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2015 р., копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності (а.с. 4-6). З довідки КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька» від 08.10.2015 р. № 4161, з інформації наданої УДМСУ у Луганській області, за відомостями адресно-довідкового підрозділу Сєвєродонецького МВ УДМС України у Луганській області вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Те що, [PERSON] з 2008 р. не проживає за адресою: [INFO] підтверджується копією акту КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька» від 01.10.2015 р. (а.с.8). На підставі наданих доказів суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно з 2008 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, втратив інтерес до спірного житла і може бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved