Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 240 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.01.2012 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 240 000,00 грн., що на день укладення договору є еквівалентом 30 000, 00 доларів США за комерційним курсом встановленим за погодженням сторін, зі строком повернення до 25.01.2013 р. без нарахування відсотків. Крім цього, 25.01.2012 р. між ним з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони укладено договір іпотеки, згідно якого останні передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. З його сторони умови договору позики були виконаними та відповідачу надані кошти в сумі 240 000,00 грн., в свою чергу, відповідач [PERSON] свого обов'язку щодо повернення коштів не виконала, чим порушила його законні права та інтереси. Відповідач [PERSON] звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до відповідача [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], в якому згідно уточнень від 16.01.2014 р. просить визнати договір позики на загальну суму 240 000 грн. від 25.01.2014 р. між нею та [PERSON] підписаним під впливом тяжких обставин та визнати неукладеним вказаний договір. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] покликається на те, що вона фактично не отримувала від [PERSON] грошових коштів за договором позики та була змушена підписати договір позики під впливом тяжких обставин. Для неї такими обставинами є те, що сім'я її доньки [PERSON] та зятя [PERSON] з 2008 року перебуває у складному матеріальному становищі. Однією з причин цього скрутного становища є банківський кредит від 03.04.2008 р. з ВАТ «Електрон Банк» терміном на 10 років на суму 290 000,00 доларів США під 12% річних, кредитний договір укладений з АТ «УкрСиббанк», за зобов'язання по якому станом на 21.01.2013 р. [PERSON] був змушений внести платіж в сумі 62 848 доларів США та [PERSON] змушена була внести 50 000 доларів США, а також кредитні договори з АКБ «Форум», що були укладені до 01.06.2018 р. обидва на 65 000 доларів США. Ними за вказаними кредитними договорами було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], у якій вони фактично проживали, в заставу передано житловий будинок і земельні ділянки, що їм належать. У зв'язку з наведеним, для можливості виходу з скрутного фінансового становища та уникнення судових і виконавчих процесів, [PERSON] та [PERSON] були змушені звернутись до [PERSON] з проханням надати їм грошові кошти у позику в сумі 30 000 доларів США та оскільки у них не було майна, яке б можна було б передати у заставу для гарантування договору позики, вони звернулись до неї з проханням підписати фіктивний договір позики та передати в іпотеку її квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] запевнила її, що сама буде виплачувати кошти [PERSON] і позичкові кошти отримала особисто в сумі 30 000 доларів США. Також в договорі вказано, що [PERSON] надає [PERSON] 240 000 грн., а фактично [PERSON] отримала 30 000 доларів США. А тому договір позики являється неукладеним, так як відповідач не передав позивачу визначених у договорі позики грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю із підстав, що викладені у позовній заяві, вимоги за зустрічним позовом не визнав в повному обсязі. Просить суд первісний позов задоволити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представники відповідача [PERSON] і [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали із підстав, що викладені у зустрічній позовній заяві та додаткових поясненнях до такого. Просять зустрічний позов задоволити, в задоволенні первісного позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, що з'явилися у судове засідання, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов слід задоволити, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 25.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 240 000 грн., що на день укладення договору є еквівалентом 30 000 доларів США за комерційним курсом встановленим за погодженням сторін, строком повернення до 25 січня 2013 року без нарахування відсотків. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 122 /а.с. 5/. В забезпечення виконання вказаного договору позики, 25.01.2012 року між [PERSON] (іпотекодержателем), [PERSON] (іпотекодавець-позичальник) та [PERSON] (іпотекодавець-майновий поручитель) укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого з метою повного та своєчасного виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів від 25.01.2012 р., передано в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 123 /а.с. 6-8/. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем [PERSON] умови договору позики грошових коштів було виконано та у відповідності до п.2 договору, передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. В свою чергу, відповідач [PERSON] порушила умови договору та у визначений договором строк, а саме до 25 січня 2013 року не повернула отримані кошти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Допитана в судовому засіданні як свідок, позивач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила, що в січні 2012 року до неї звернулась донька [PERSON] та зять [PERSON] і запропонували їй укласти договір позики грошей з [PERSON], передавши в заставу її квартиру у зв'язку з тим, що все їх майно, а саме квартира, будинки та земельні ділянки перебувають у заставі за кредитними договорами, їх сім'я перебуває у скрутному матеріальному становищі. Договір вона підписала добровільно, проте гроші не отримувала, їх отримала донька [PERSON] При передачі грошей вона не була присутня. На неї ніхто тиску не чинив, вона підписала договір добровільно. З сім'єю доньки вона не проживала, спільне господарство не вели. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зі слів їх подруги [PERSON], їм відомо про те, що сім'я її доньки [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі та [PERSON] уклала фіктивний договір позики грошових коштів з [PERSON] під заставу квартири, в якій проживає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є подружжям і разом займаються підприємницькою діяльністю, яка полягає в будівництві і подальшій реалізації нерухомого майна. Станом на січень 2012 року в їхній власності знаходилось два будинки, дві квартири та чотири земельні ділянки, які перебували в іпотеці різних фінансових установ в якості забезпечення виконання їхніх кредитних зобов'язань. В цей же період їхній сім'ї були необхідні кошти для того, щоб погасити кредитну заборгованість перед банком і вони домовились з [PERSON] про отримання від нього позики в розмірі 30 000 доларів США. У зв'язку з тим, що все їхнє майно перебувало в іпотеці, [PERSON] погодилась передати в заставу квартиру, в якій проживає та підписати договір позики грошових коштів з [PERSON], однак кошти за даним договором [PERSON] не отримувала, а отримала їх [PERSON] При передачі грошей були присутні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На час укладення оспорюваного договору позики жоден з іпотекодержателів не ставив вимогу про звернення стягнення на предмети іпотеки або про виселення їхньої сім'ї з квартири на [ADDRESS], де вони фактично проживали. Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] додатково пояснили, що метою отримання позики в [PERSON] було дострокове погашення заборгованості перед банком на вигідних для їхньої сім'ї умовах, оскільки банк запропонував умови пільгового погашення заборгованості з списанням частини пені та штрафних санкцій. Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що оспорюваний договір позики був укладений під впливом тяжкої обставини є безпідставними, оскільки не підтверджуються допустимими та належними доказами по справі і спростовуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] про відсутність обставин, які б вказували про загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства їхньої сім'ї. Наявність кредитних зобов'язань сім'ї [PERSON] та передачі в іпотеку нерухомого майна, не спростовують зазначеного, оскільки підтверджують лише факт існування таких зобов'язань між подружжям [PERSON] та відповідними фінансовими установами. Враховуючи наведене, суд відповідно до положень ч.2 ст. 1051 ЦК України не може враховувати покази свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання договору позики неукладеним, позивач за зустрічним позовом в силу ст.10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позову. В порушення вимог ст.204 ЦК України, якою проголошена презумпцію правомірності правочину, яка може бути спростована не шляхом визнання його судом неукладеним, а за позовом про визнання його судом недійсним з підстав, установлених законом, позивач за зустрічним позовом позовних вимог про визнання правочину недійсним не заявив. Така ж правова позиція висловлена в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно з якою вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Позивач [PERSON], звернувшись до суду із зустрічним позовом, просить також визнати оспорюваний договір позики підписаним під впливом тяжких обставин, проте така вимога не є способом захисту порушеного права, а може бути лише підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] та її представниками не надано суду жодних доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог, не доведено впливу тяжкої обставини на укладення договору позики, суд вважає, що оспорений договір позики, укладений 25.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину і приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Первісний позов щодо стягнення з відповідача коштів за договором позики грошових коштів від 25.01.2012 р. є підставним та підлягає до задоволення, а саме з відповідача слід стягнути в користь позивача 240 000 грн. заборгованості та 2 400 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved