Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому (позові) просив: - усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2098606035219, номер запису про право власності: 36850733 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, яка втратила право користування житлом, а саме зазначеним житловим будинком; - розподілити судові виграти у справі, стягнувши з відповідача на його користь понесені витрати на сплату судового збору у сумі 840,80 грн. та у сумі 900,00 грн. за надання йому професійної правничої допомоги. На обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що він\~на законних\~підставах володів\~та наразі\~є власником\~житлового будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~До [INFO] \~у вказаному\~будинку була\~зареєстрована та\~проживала його\~мати [PERSON] ,\~яка померла.\~Також у\~будинку зареєстрований\~колишній чоловік\~його матері\~- [PERSON] ,\~який у\~зазначеному будинку\~не проживає\~з часу\~розірвання шлюбу\~між ним\~та [PERSON] за\~рішенням суду\~від 18.01.2005.\~Зазначив,\~що реєстрація\~відповідача,\~який не\~є членом\~його сім`ї,\~у зазначеному\~будинку перешкоджає\~йому реалізовувати\~своє право\~навільне володіння, користування та розпорядження належним йому житловим приміщенням, зокрема, унеможливлює оформлення субсидії. Ухвалою від 13.01.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), зазначеним у позові та відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Позивач, який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлені належним чином, шляхом отримання судової повістки засобами телефонного зв`язку (SMS-повідомлення), згоду на отримання якої у зазначеному вигляді надано у заяві від 30.12.2020, долученої до матеріалів справи, що (отримання повідомлення) підтверджується довідкою відповідальної особи суду, - звернувся до суду із заявами, зареєстрованими у суді 27.01.2021 за вх. № 398/21 та 11.03.2021 за вх. № ЕП-570/21, в яких просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та повідомив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 03.03.2021, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] з 27.04.1988 законно володів будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , із закінченим будівництвом на 88%, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 28.04.1988 зареєстрованим у реєстрі за № 624, архівною довідкою № 463 від 17.10.2018, виданою ОКП «Кіровоградське ООБТІ», та з 09.06.2020 є власником зазначеного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 212243232 від 12.06.2020 09:51:20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2098606035219, номер запису про право власності: 36850733). За вищевказаною\~адресою,\~відповідно до\~довідки №\~1623\~від 06.07.2020,\~виданої КП\~«Долинський міськкомунгосп»,\~зареєстровані:[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 25.06.2020, виданої головою вуличного комітету Біленко А.А., підпис якої засвідчено секретарем міської ради 25.06.2020, за адресою: [ADDRESS] , зокрема, зареєстрований [PERSON] , який за цією адресою не проживає та речей у будинку не має. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає у належному [PERSON] житловому приміщенні. Також встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком матері [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується виписки з рішення Долинського суду Кіровоградської області від 18.01.2005, а також підтверджено позивачами у позові та відповідачем не спростовано. Твердження позивача про те, що відповідач не проживає у зазначеному вище будинку з часу розірвання шлюбу (ухвалення рішення про розірвання шлюбу - 18.01.2005) відповідачем не спростовано. Поряд з цим, судом відзначається, що [PERSON] , з урахуванням положень ст. 64 ЖК, якими передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, - не є членом сім`ї позивача. Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Положеннями ч. 3 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Аналізуючи встановлені під час судового розгляду обставини та наведені правові норми суд відзначає, що реєстрація, зі згоди позивача, місця проживання відповідача, який не є членом сім`ї позивача, за адресою житлового приміщення, яке є власністю позивача, є наділенням відповідача правом користування цим житловим приміщенням, що наділяє відповідача правом проживання, яке за своєю природою є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту свого права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном (будинком) судом відзначається таке. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи (ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону). Враховуючи викладене, судом відзначається, що обраний позивачем спосіб захисту свого права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном (будинком), та встановлення судом наявності перешкод позивачу у користуванні зазначеною власністю, - шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком), є обґрунтованим та у повній мірі відповідає чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких\~обставин,\~враховуючи,\~що відповідач\~не користується\~правом проживання\~у належному\~позивачу будинкубільш ніж протягом трьох років підряд, та відповідачем не надано суду доказів на підтвердження проживання у вищевказаному будинку або поважності причин не проживання у ньому, та беручи до уваги відсутність згоди позивача, як власника житлового приміщення (будинку), на проживання у ньому відповідача, суд вважає вимогу позивача про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком), - обґрунтованою та такою, що у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи, тому така вимога підлягає задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат судом відзначається таке. Позивачем у даній справі понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 02.12.2020 № 0.0.1927940196.1, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 900 грн., що підтверджується такими документами, долученими до позовної заяви під час її подачі до суду: витягом з договору про надання професійної правничої допомоги від 02.12.2020, укладеного позивачем з адвокатом Кондрашовою І.Ю.; детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом (консультація - 100 грн., складання позовної заяви - 800 грн.); квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.12.2020. Доказів на спростування співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідачем, відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суду не надано. Таким чином, питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, - на підставі чого суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 900 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved