Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи тим, що [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] з 1978 p., не мала родичів та проживала одна. Будучи людиною похилого віку, мала поганий стан здоров`я, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку із чим, він починаючи з 2015 року постійно проживав разом з нею в квартирі [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство: разом купували продукти, готували, прибирали, оплачували комунальні послуги. Він піклувався про [PERSON] як за хворою людиною, що потребує допомоги, возив в лікарню, там її навідував, купував ліки. [PERSON] померла [INFO] , її похорон було організовано та оплачено ним. На даний час він продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] , оскільки не має у власності іншого нерухомого майна. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою, та власністю територіальної громади м.Чернівці. Посилаючись на норми законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача Чернівецької міської ради Шиба О.М. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи були повідомленні належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець Узбекистану, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та паспортом громадянина України (а.с.5). [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Волгоград Росія була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , у відповідності до паспорта громадянина України (а.с.6) та проживала за даною адресою на підставі виданого їй ордера Бюро по обміну житловою площею виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів (а.с.7). [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.8). У відповідності до заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Паленчук Л.М., позивач [PERSON] дійсно проживає з 2015 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-11). Згідно доручення Комунального закладу «Чернівецький обласний коледж мистецтв ім.С.Воробкевича» №48/А-04 від 19.11.2018 року, адміністрація та профспілковий комітет доручили викладачу коледжу мистецтв ім.С.Воробкевича Рамазанову Р.О. отримати свідоцтво про смерть викладача коледжу [PERSON] , так як [PERSON] опікувався нею вдома та в лікарні по причині відсутності будь-яких родичів, та уповноважили його на отримання коштів на поховання (а.с.12). Позивачем [PERSON] було організовано похорон та оплачено послуги ритуальні, що підтверджується рахунком замовленням МКП «Спецкомбінат» від 20.11.2018 p., накладними від 20.11.2018 р. та 21.11.2018 р. Ритуального складу «Чорний тюльпан», квитанцією №53 від 20.11.2018 p., якою оплачено послуги ОМКУ «Патологоанатомічне бюро» (а.с.13-15). У відповідності до повідомлення Першої Чернівецької державної нотаріальної контори №880/01-16 від 31.05.2019 року, відсутня спадкова справа до майна померлої [PERSON] , що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд, необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини». Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини основоположних свобод. Стаття 61 ЖК України\~встановлює, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер. Конституція України\~в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»\~визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст. 33 Конституції\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У відповідності до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. При розгляді спорів про право користування житловим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, відповідно до роз`яснень, даними Пленумом Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»(із змінами, внесеними постановами № 2 Пленуму від 10 березня 1989 року та № 3 від 25 грудня 19921992 року). Згідно ст. 65 ч. 2 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої згоди про порядок користування жилим приміщенням. У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 р. № 6-60цс-12. Конституція України\~у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 9 Житлового кодексу\~УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачем доведено належними по справі доказами та судом встановлено, що [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] з 1978 p., не мала родичів та проживала одна. Будучи людиною похилого віку, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку із чим, позивач проживав разом з нею в квартирі [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, позивач піклувався про [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачем було організовано та оплачено її похорон. Оскільки позивач не має у власності іншого нерухомого майна, він продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] , не порушуючи при цьому нічиїх прав, а тому є підстави для визнання права користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] за позивачем [PERSON] Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved