Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р. № 04.07.62300432), укладену 29.07.2016 року між ним та Селянським (фермерським) господарством «Урожай», недійсною. Свої вимоги обгрунтовує тим, що зазначену вище Додаткову угоду, яка фактично продовжує строк дії договору оренди земельної ділянки до 25.05.2027 р., він не підписував, а отже угода не відповідає вимогам закону, що є правовою підставою для визнання її недійсною. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, в заяві до суду просив відкласти розгляд справи на іншу дату в зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі, проте, належних доказів призначення справи до розгляду в іншому суді представником відповідача надано не було, крім того, з представником відповідача попередньо погоджувалась дата судового розгляду справи. Оскільки доказів про зазначене суду не надано, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності належним чином повідомленого представника відповідача. В заяві від 20.03.2018 р. представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову за відсутністю доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Ухвалою суду від 03 серпня 2017 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 11 жовтня 2017 року ухвалою суду провадження у справі відновлено для виконання клопотання експерта. 26 грудня 2017 року за клопотанням представника позивача по справі повторно була призначена судова почеркознавча експертиза та зупинене провадження. Ухвалою від 23 лютого 2018 р. суд відновив провадження по справі на підставі клопотання експерта № 19/119/6-6/5е від 16.01.2018 р. Ухвалою від 21 березня 2018 р. в зв'язку з неможливістю проведення попередньої експертизи, за клопотанням представника позивача судом була призначена повторна судова почеркознавча експертиза і провадження по справі зупинене. 20 квітня 2018 р. провадження по справі поновлено в зв'язку з надходження до суду висновку експерта № 19/119/6-6/38е від 10.04.2018 р. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом вставлено, що [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Андріяшівською сільською радою Роменського району Сумської області 25 квітня 2003 р. на підставі розпорядження голови Роменської райдержадміністрації від 23.12.2002 р. № 596, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актівна право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 442, є власником земельної ділянки площею 2,924 га, з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до договору оренди земельної ділянки (земельного паю) від 01.04.2005 року, укладеного між [PERSON] як орендодавцем, та селянським (фермерським) господарством «Урожай», орендодавець [PERSON] передав в оренду СФГ «Урожай» належну йому земельну ділянку площею 2,924 га ріллі. Згідно п. 3.1 договір укладено на десять років. Довір підписаний сторонами та зареєстрований у Роменському районному відділенні Сумської Регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 травня 2007 р. за № 04.07.62300432 ( а.с. 9-10). Актом приймання-передачі земельної ділянки від 01.04.2005 р. засвідчено факт передачі Орендодавцем [PERSON] вищевказаної земельної ділянки Орендарю СФГ «Урожай»(а.с. 11). Як вбачається з акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Андріяшівської сільської ради було проведено в натурі погодження меж земельної ділянки площею 2,924 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що маються підписи суміжних землекористувачів та землевласників (а.с. 12, 13). 29 липня 2016 року між [PERSON] та СФГ «Урожай» було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р. № 04.07.62300432), якою було внесено зміни, серед іншого, до п. 3.1 договору оренди, а саме визначено, що Договір укладено на 20 років до 25 травня 2027 року. В угоді міститься підпис голови СФГ «Урожай» [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 73012996 від 16.11.2016 р., державним реєстратором комунального підприємства «Архітектурно-планувальне підприємство» Роменської районної ради Сумської області [PERSON] була проведена державна реєстрація оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9243 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1084731459241, номер запису про інше речове право 17438440; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, б/н, виданий 01.04.2005, видавник СФГ «Урожай» та Додаткова угода, б/н, виданий 29.07.2016, видавник СФГ «Урожай» (а.с. 15). Однак, позивач не погоджується з тим, що він підписував Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р. № 04.07.62300432) від 29.07.2016 року, а тому вважає її недійсною. Так, листом від 03.10.2016 р., адресованим голові СФГ «Урожай» [PERSON] [PERSON] повідомляв про відсутність наміру продовжувати Договір оренди земельної ділянки (земельного паю) від 01.04.2005 р. та по закінченню терміну дії вказаного договору 25.05.2017 р. просив повернути належну йому земельну ділянку (а.с. 16) . 13.03.2017 р. [PERSON] надіслав письмове попередження голові СФГ «Урожай» [PERSON] про те, що після припинення договору оренди землі належна йому земельна ділянка буде оброблятися ним самостійно (а.с. 18). Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин вважається таим, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які можуть вчинятися усно. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені в ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.12.1 Договору оренди земельної ділянки (земельного паю) від 01.04.2005 року, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. З висновку експерта від 10.04.2018 р. № 19/119/6-6/38е вбачається, що підпис від імені [PERSON] у Додатковій угоді про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р № 04.07.62300432) від 29.07.2016 року, що розташований у графі «Орендодавець», виконаний не [PERSON], а іншою особою, відповідно до зразків, наданих на дослідження. Підпис від імені [PERSON] у Додатковій угоді про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р № 04.07.62300432) від 29.07.2016 року, що розташований у графі «Орендодавець», виконаний [PERSON] відповідно до зразків, наданих на дослідження (а.с.185-197). Надаючи оцінку висновку судово-почеркознавчої експертизи, як доказу, суд вважає його достовірним та належним, оскільки він підтверджується й іншими доказами по справі, а тому у суду немає причин сумніватися у достовірності проведеного дослідження. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов&aні;apos;язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Форма Типового Договору оренди землі затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які сааме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно зі ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Судом не встановлено факту та не надано доказів того, що [PERSON] уповноважував [PERSON] на підписання оспорюваної Додаткової угоди. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересовна особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину викладені у ст. 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд вважає, що при укладенні Додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 25 травня 2007 р. № 04.07.62300432) від 29.07.2016 р. не були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, а саме вільне волевиявлення позивача [PERSON], на підставі чого вказаний правочин слід визнати недійсним. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 640 грн. судогово збору.

Outcome: approved