Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 лютого 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Він та відповідач є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, вона неодноразово залишала сім`ю, коли позивач її знаходив, остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння та в компанії з незнайомими йому людьми. На його прохання змінити спосіб життя та ставлення до дітей відповідач не звертала уваги та продовжувала вести зазначений спосіб життя. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області 29 вересня 2014 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано, діти залишилися проживати разом з ним. Поведінка [PERSON] після розірвання шлюбу в побуті не змінилася. У 2017 році відповідач почала їздити на роботу в м.Київ, зрідка телефонувала та приїздила до дітей, на даний час відповідач взагалі не навідується до дітей, телефонує їм один раз на два місяці, зі змісту телефонних розмов, які тривають 2-3 хвилини, зрозуміло, що зв`язок між матір`ю і дітьми втрачено. Він, позивач, ніколи не заперечував щодо спілкування відповідача з синами та її участі у їх вихованні. [PERSON] в порушення зобов`язань, закріплених в ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, не приймає участі в утриманні дітей. Причиною його звернення до суду з вказаним позовом стало байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дітей. Відповідач, як йому відомо, має добрий стан здоров`я, джерело її доходів йому невідоме. Вважає, що відповідач повинна організувати своє життя так, щоб забезпечувати не лише себе, а й своїх синів до досягнення ними повноліття. Вважає, що вона має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини її доходу, але не менше ніж по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене, зокрема те, що [PERSON] не виконує і не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її доходу щомісячно, але не менше ніж по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 48). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 45, 46), до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила.. Третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області надала суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги підтримує (а.с. 31, 47). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи, суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність позивача, представника третьої особи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2007 року (а.с. 10), який рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2014 року було розірвано (а.с.13). Сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 11, 12). Згідно з довідкою, виданою ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради № 12555 від 14 квітня 2021 року, позивач [PERSON] зареєстрований разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). За змістом позову відповідач [PERSON] неодноразово залишала сім`ю, перебувала у стані алкогольного сп`яніння та в компанії з незнайомими людьми. На прохання позивача щодо зміни способу життя та ставлення до дітей відповідач не реагувала. Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишилися проживати разом з позивачем. У 2017 році відповідач поїхала на роботу в м.Київ, інколи телефонувала та приїздила до дітей, однак на даний час [PERSON] до дітей взагалі не приїжджає, телефонує їм один раз на два місяці, телефонні розмови тривають 2-3 хвилини. Вказані обставини підтверджуються довідкою Реутинського старостинського округу Кролевецької міської ради від 26.04.2021 №97, довідкою Реутинської гімназії Кролевецької міської ради Сумської області від 14.04.2021 №71 про участь [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, з яких вбачається, що мати дітей [PERSON] , 1984 року народження, колишня дружина [PERSON] , в [ADDRESS] з чоловіком і дітьми фактично не проживає з квітня 2017 року, зі слів сусідів до дітей не приїздить та ними не цікавиться. [PERSON] знята з реєстрації з 30.11.2020 року. Діти [PERSON] , 2007 р.н., учень 8 класу, та [PERSON] , 2011 р.н., учень 4 класу, виховуються у неповній сім`ї. Діти проживають з батьком [PERSON] . Мати [PERSON] з сім`єю не проживає, не бере участі у вихованні дітей з 2017 року: не відвідує батьківські збори, шкільні свята, щодо навчання та поведінки синів з учителями не спілкується (а.с.15, 16). Питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кролевецької міської ради Сумської області. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 17.06.2021 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 30). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З викладеного вбачається, що відповідач втратила будь-які зв`язки зі своїми дітьми, при цьому доказів заперечень щодо вказаних обставин відповідач суду не надала. Всупереч вимогам ст.ст.150, 155, 180 СК України, які передбачають обов`язки батьків по вихованню та утриманню дітей, вона ухиляється від виконання цих обов`язків, а її спосіб життя не забезпечує інтересів дітей. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідач є працездатною особою, даних про незадовільний стан здоров`я нею не надано, тому вона може і повинна організовувати своє життя так, щоб забезпечувати своїх дітей, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на дітей. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач взагалі не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 4 , ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проаналізувавши досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує батьківських обов?язків, передбачених ст. 150 СК України, ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про них, особа [PERSON] та її оточення є непридатним та неблагополучним для проживання та виховання дітей матір`ю. Суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав, щоб відступити від висновку органу опіки та піклування. Після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд погодився з обґрунтованим висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і прийшов до висновку, що [PERSON] свої батьківські обов`язки брати участь у вихованні дітей, передбачені ст.150 та ч.2 ст.157 СК України, будучи при цьому повнолітньою, дієздатною особою, без поважних причин не виконує, таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи положення ст.ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розмір яких суд визначає 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., сплачений при подачі позову до суду та документально підтверджений. Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 167, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved