Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі за текстом ПАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого вказав, що він у період з 24 січня 2002 року по 30 березня 2012 року працював на підприємстві відповідача в якості гірничого робітника очисного забою 4, 5 розрядів з повним робочим днем у шахті. Всього він має стаж роботи на підприємстві відповідача понад 10 років, загального трудового стажу за гірничими професіями в умовах впливу шкідливих факторів понад 21 рік 2 місяці. Він є повним кавалером знаку «Шахтарська слава». До його безпосередніх обовязків, як гірничого робітника очисного вибою на видобувних дільницях відповідача входив цілий комплекс з очисного виймання вугілля, укріплення лави, піднесення лісоматеріалів, зачищення грунту, виймання та встановлення гідравлічних і деревяних стійок при пересуванні приводів лавного конвеєру та інше. Працювати впродовж кожної зміни доводилось в умовах підвищеної запиленості, що супроводжує видобувний процес, із фізичними перевантаженнями, з тривалим перебуванням тіла у вимушених позах зігнутим у поперековому відділі, плечовому поясі, робота навколішки. Впродовж останніх кількох років його роботи у відповідача його час від часу турбували різкі та сильні болі у попереку, що віддавалися в праві руку і ногу, утруднене дихання при звичайних для його професії фізичних навантажень. Потім до цих симптомів приєднався сухий виснажливий кашель, який особливо турбував його зранку. Проте, він продовжував працювати, оскільки був основним годувальником в сімї, виховував сина [PERSON], який закінчував навчання в школі та в 2012 році збирався вступати до вищого навчального закладу, а тому потребував матеріальної підтримки. Його дружина [PERSON] працює бухгалтером у дитячому садку «Золушка», її заробітна плата складає 2000 грн. на місяць. Навесні 2012 року він зрозумів, що його фізичний стан став перешкоджати подальшій роботі на підприємстві, тоді він звільнився за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Але в нього продовжувалися болі у грудній клітині, міжлопатковій області, які посилювалися при кашлі чи глибокому вдихові та стали постійними, давлючими. Через болі у попереку йому стало важко нахилятися. Все це супроводжувалося головними болями, загальною слабкістю. У звязку з чим з 19.12.2013 року по 02.01.2014 року він перебував на обстеженні та лікуванні у Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України» м.Києва. За висновками Центральної лікарсько-експертної комісії (далі ЛЕК) від 10.01.2014 року йому були встановлені наступні професійні захворювання: пневмоконіоз, легенева недостатність І-ІІ ступенів, хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірним больовим синдромом. Супутнім діагнозом вказана гіпертонічна хвороба ІІ ступені, 4 групи ризику. 19.02.2014 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, де було вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничого фактору тяжкості праці. 13.03.2014 року обласною МСЕК у м.Донецьк йому було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності. До теперішнього часу він спостерігається у терапевта, невролога, профпатолога та постійно приймає ліки. Заподіяна йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав під час роботи в тяжких та шкідливих умовах праці, котрі переносить до теперішнього часу. Раніше він був здоровою людиною, мав пристойну роботу на підприємстві відповідача, заробіток понад 15000 грн., міг подбати про родину, був упевнений у своїх силах. У віці 45 років він став хворою людиною, яка не може повноцінно працювати та жити. Він все своє доросле життя попрацював у вугільний галузі, забезпечував усі потреби своєї родини, з гірницькою справою повязував свій трудовий шлях на багато років наперед. Тепер його звичний життєвий уклад змінився, його хвороба змусила економити на потребах сімї, частину грошів йому доводиться витрачати на ліки та медичне обстеження. Також він не може виконувати точну, кропітку роботу по дому, не може підіймати важкі речі, оскільки в нього відбуваються приступи кашлю та починає тремтіти все тіло. Він став швидко втомлюватися, рідше спілкуватися зі своїми друзями та знайомими, його постійно переслідують тривога і страх за своє майбутнє. На теперішній час за станом здоровя він ніде не працює, почуває себе особою, втраченою для суспільства. Його син [PERSON] зараз навчається на 4 курсі Київського політехнічного інституту НТУ України на факультеті менеджменту та маркетингу за денною формою навчання, не має змоги працювати та потребує фінансової підтримки. Він не є взірцем для сина й не може надавати йому таку, як під час роботи на підприємстві. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 40000 грн. та понесені ним судові витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність, вказавши, що на позові наполягають. Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши судові письмові заперечення, згідно за якими єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отримання нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст.237-1 КЗпП України, частиною другою якої передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась на підставі Закону України «Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства. Проте зазначений порядок скасовано. Таким чином, в Україні на теперішній час відсутній законодавчий акт, що регулює спірні відносини. Крім того, позивачем не обґрунтовано розрахунок моральної шкоди, не надано медичних документів у підтвердження перенесення ним стресових і інших негативних проявів стану його здоровя. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Красноармійськ Донецької області (далі за текстом Фонд) до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 24.11.2002 року по 30.03.2012 року працював у ПАТ «ШУ «Покровське» у якості гірничого робітника очисного вибою четвертого, а потім пятого розряду з повним робочим днем у шахті, звільнившись з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію (а.с.8-9). З 19.12.2013 року по 02.01.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Клініці професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» м.Києва, де за висновком Центральної лікарсько-експертої комісії від 10.01.2014 року йому вперше встановлено діагноз: пневмоконіоз (q\2\\2), ЛН І-ІІ ступеню, хронічна попереково-крижова радікулопатія в стадії неповної ремісії з помірним больовим синдромом, захворювання професійного характеру, встановлені вперше, у звязку з чим позивачу були встановлені протипоказання до роботи в умовах дії пилу, фізичних навантажень, вимушеній робочій позі, несприятливому мікрокліматі та рекоментовано спостереження та лікування у невролога, терапевта, профпатолога, спостереження у клініці профзахворювань, санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного та пульмонологічного профілю (а.с.10). 19.02.2014 року за результатами розслідування хронічного професійного захворювання відносно позивача [PERSON] складено акт за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем м.Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійного захворювання позивача є довготривалий період його роботи позивача на ПАТ «ШУ «Покровське» у шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора пилу, важкістю праці, при цьому запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії при нормі 10 мг/м3 складала 83,6 мг/м3, потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба при нормі 90 Вт складала 106,1 Вт, теж при роботі з переважною участю мязів плечового поясу при нормі 45 Вт складала 83,9 Вт (а.с.11-12). Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 13.03.2014 року позивачу у зв'язку з професійним захворюванням вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності строком до 13 березня 2016 року, з рекомендаціями медикаментозного лікування за профзахворюванням (а.с.13). Відповідно до постанов Фонду від 31.03.2014 року [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82824 грн. та щомісячну страхову виплату в розмірі 7723,29 грн. з 05.03.2014 року по 31.03.2016 року (а.с.15, 16). [PERSON] з 1992 року одружений, має сина [PERSON], який продовжує навчання, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу позивача, студентським квитком (а.с.13, 14). Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 13.03.2014 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці у відповідача встановлена актом розслідування хронічного професійного захворювання у [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновок МСЭК від 13.03.2014 року підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача. Як зазначено вище, [PERSON] звертався за медичною допомогою до медичних установ через захворювання, яке визначено професійним. У виписці із його медичної карти №1865, зафіксовано скарги на стійкий біль у поперековому відділі хребта з ірадіацією в праву ногу, кашель переважно сухий, загальну слабкість, головний біль, підвищення артеріального тиску. Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, обмежило виконувати будь-яку фізичну працю. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 40000 грн., є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. При визначенні суми відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров,я, розмір і строковий характер втрати працездатності, істотність вимушеності змін у життєвих стосунках потерпілого, який у віці 45 років втратив 40% своє працездатності, має на утриманні сина-студента, те, що отримане ним ушкодження здоров,я заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити позивачу розмір відшкодування моральної шкоди у 15000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Відповідно до довідки адвоката [PERSON] від 12.08.2015 року загальна сума, яка сплачена [PERSON] за послуги адвоката складає 1000 грн., серед них 600 грн. за складання позову, 300 грн. представництво в суді, 100 грн. консультації з правових питань (а.с.19). Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01.01.2012 року, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь понесених ним витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки здійснення правових послуг, за які було сплачено 1000 грн., у контексті з наведеною нормою закону суду не доведено. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.23, 268, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial