Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким\~визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами по вул. Центральна, 5 в с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 14 травня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами по вул. Центральна, 5 в с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON]І.(дружина) що підтверджується записами в погосподарських книгах. Вказані особи є його батьком та матірю відповідно. 01 листопада 1994 року помер [PERSON] після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку спірного майна. Заповіту померлий не склав відповідно спадкування відбувалось за законом. Його бабця та дружина померлого як спадкоємиця першої черги фактично спадщину прийняла, оскільки вступила в управління житловим будинком цілісно. 26.05.2006 року померла його бабця, яка ще за життя все належне їй майно заповіла його батьку. [PERSON] як спадкоємець за заповітом фактично спадщину прийняв, скільки протягом законодавчо встановленого строку не заявив відмову від неї, проте свідоцтва про право на спадщину не отримав. 14 травня 2011 року помер його батько. Після його смерті відкрилась спадщина до якої входить спірний житловий будинок. За життя батько особистого розпорядження на належне майно не зробив, а тому спадкування відбувалось за законом. Він, як єдиний спадкоємець за законом, що не відмовився від спадщини звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у спільній сумісній власності на нерухоме майно, що належало [PERSON]. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в йог відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за ним права власності на спірне майно. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією витягу з погосподарської книги Чертізької сільської ради №364 від 14 липня 2017 року, що станом на 30 червня 1990 року по с. Чертіж вул. Шевченка, 5 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON]І.(дружина). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по вулиці Центральна, 5 в селі Чертіж Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств\~«колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON]І.(дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [PERSON], помер 01 листопада 1994 року, у віці 74 років, про що 02 листопада 1994 року складено відповідний запис №24 та Чертізькою сільською радою Жидачівського районну Львівської області, від 02 листопада 1994 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №296166. Після його смерті відкрилась спадщина на належну ? житлового будинку по вулиці Центральна, 5 в селі Чертіж Жидачівського району Львівської області, яку у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) прийняла його дружина [PERSON], оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Відтак остання стала одноособово володіти спірним майном. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №056703, вбачається, що [PERSON] померла 26 травня 2006 року, у віці 87 років, про що 26 травня 2006 року складено відповідний актовий запис №19. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 22 квітня 1998 року, вбачається, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON]». [PERSON] як спадкоємець за заповітом фактично спадщину прийняв, скільки протягом законодавчо встановленого строку не заявив відмову від неї, проте свідоцтва про право на спадщину не отримав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 14 травня 2011 року, у віці 63 років, в м. Калуш Івано-Франківської області, помер [PERSON], про що 19 травня 2011 року складено відповідний актовий запис №250 та видано свідоцтво про смерть серії 1-НМ №130735. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вище дослідженими обставина встановлено, що до складу спадщини померлого входить житловий будинок по вулиці Центральна, 5 в селі Чертіж Жидачівського району Львівської області. Судом встановлено, що заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав. Відповідно до ч.ч. 2 та 3\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії І-НМ №322269, вбачається, що батьками позивача [PERSON], зазначено: [PERSON]П.(спадкодавець) та [PERSON]. Відтак, спадкоємцями першої черги, окрім позивача, є його матір [PERSON] та брат(відповідач по справі). Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. З долученої до матеріалів справи заяви відповідача [PERSON], вбачається, що йому відомо про позов брата. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відтак, останній відмовився від прийняття спадщини на користь брата(позивача). Окрім того встановлено, що дружина спадкодавця померла раніше за нього, а саме 28 березня 2004 року. За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв, оскільки в законодавчо визначений строк не відмовився від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з тим, з відповіді приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу [PERSON] встановлено факт звернення [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та встановлено факт відмови у видачі такого з причин відсутності документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у спільній сумісній власності на нерухоме майно, що належало [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved