Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що як стверджує 27.06.2013 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, актовий запис № 902. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина. Їх сім'я розпалась. Причиною розпаду сім'ї стало те, що у них з відповідачкою різні характери, різні погляди на життя, що призвело до повної втрати взаєморозуміння. В жовтні 2015 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, що склались, їх подальше подружнєжиття та збереження сім'ї неможливе. Час і відносини між ними це підтвердили. Просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надала заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання двічі поспіль не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивач заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Однією сім'єю позивач та відповідачка не проживають. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стало те, що у позивача з відповідачкою різні характери, різні погляди на життя, що призвело до повної втрати взаєморозуміння. В жовтні 2015 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved