Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.12.2011р. [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися, розпоряджатися (продавати) автомобіль марки Mitsubishi SP.Wagon, 1986р. випуску, д/н [NUMBER], зареєстрований Золотоніським ВРЕР ВДАІ УДАІ УМВС у Черкаській області 16.10.2010р. (свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER]). 01.04.2014р. [PERSON] передав [PERSON] вказаний транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а той передав позивачеві 4000грн. та власноручно вклав розписку, за якою він, [PERSON] взяв у [PERSON] вказаний автомобіль в розстрочку і зобов»язався здійснювати виплати по 1500грн. в місяць. При цьому, у розписці зазначено, що вартість автомобіля становить 22000грн., а залишок на виплату - 18000грн. В порушення взятих на себе зобов»язань, відповідач не сплатив позивачеві решту коштів в сумі 18000грн. Посилаючись на ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції станом на 31.08.15р. в розмірі 24465грн. 00коп., а також 3% річних - в розмірі 450грн. 00коп., а також сплачені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шарая Л.О. просила задовольнити уточнені позовні вимоги в редакції від 08.09.2015р. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи неодноразово повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Не скористався правом надання заперечень проти позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що власник транспортного засобу [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER]) відповідно до довіреності, посвідченої 19.12.2011р. державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Степаненко А.М. (реєстр №1-5947), уповноважив [PERSON] користуватися, розпоряджатися (продавати) належним йому на праві власності автомобілем марки Mitsubishi SP.Wagon, 1986р. випуску, д/н [NUMBER], зареєстрований Золотоніським ВРЕР ВДАІ УДАІ УМВС у Черкаській області 16.10.2010р. Довіреність видана і є дійсною до 19.12.2021р. з правом передоручення. Як вбачається з розписки від 01.04.2014р., наданої позивачем, [PERSON] отримав від [PERSON] вказаний автомобіль в розстрочку і зобов»язався здійснювати виплати по 1500грн. щомісяця. При цьому, зазначено, що ним сплачено [PERSON] кошти в розмірі 4000грн.; вартість автомобіля становить 22000грн., а залишок на виплату - 18000грн. Під час розгляду справи встановлено, що транспортний засіб не був знятий з реєстраційного обліку в органах ДАІ і переоформлений на іншу особу (власника). Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК представник зобов»язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.5 ст. 656 ЦК, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою КМУ від 11.11.2009р. №1200. Крім того, спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів визначено Законом України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388 в ред., що діяла на час виниклих правовідносин. Зокрема, передбачено обов»язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. Крім того, обов»язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачено його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Аналізуючи встановлені обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів факту переходу права власності на транспортний засіб від [PERSON] до нього. Крім того, безпідставними є його твердження про те, що грошові кошти, отримані ним від [PERSON] в розмірі 4000грн.,- належать йому, оскільки як встановлено судом, позивач діяв в інтересах власника автомобіля [PERSON] відповідно до наданих йому повноважень за довіреністю. Таким чином, позивач [PERSON] не довів що його права чи інтереси порушені, не визнані чи оспорюються відповідачем, виходячи із вимог ст.3 ЦПК, ст. 15 ЦК України, а тому враховуючи положення ст. 11 ч.1 ЦПК України, у задоволенні уточненого позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed