Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 6653,70 грн, 3% річних в розмірі 2012,79 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2751,72 грн., а разом 11418,21 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 09 червня 2020 року Ленінським районним судом м. Харкова було прийняте рішення за справою № 642/3745/19 за яким вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення індексу інфляції та 3% річних з суми несплаченого боргу задоволено частково, та встановлено стягнути з відповідачки на користь позивача інфляційні витрати за період з 01.06.2016 року по 31.05.2019 року у розмірі 9363,00 грн. ( дев`ять тисяч триста шістдесят три грн.), 3% річних від несплаченої суми боргу за період з 01.06.2018 року по 01.06.2019 року у розмірі 724,35 грн. ( сімсот двадцять чотири грн. 35 коп.). Станом на 30.06.2020 року зобов`язання відповідачки становить 40611,99 гривень, що підтверджується листом на адресу позивача від Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харкова МВДВС по Холодногірському і Новобаварсокому району у м. Харкові. Станом на 22 лютого 2021 року зобов`язання боржниці [PERSON] перед позивачем не виконано. Тому позивач [PERSON] згідно ст. 625 ЦК України звернувся до суду з метою захисту своїх прав внаслідок невиконання боржником обов`язків перед ним, шляхом стягнення з боржника пені, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. За період з 30.06.2019 р. по 30.12.2019 р. пеня в розмірі подвійної ставки НБУ становить суму 6653,70 грн., інфляційне збільшення складає 2751,72 грн., та 3% річних складає 2012,79 грн., а разом 11418,21 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явилися, належним чином про судове засідання повідомлені були, отримали достатній час на внесення заперечень на позовну заяву, однак своїм правом на представлення своєї позиції у судовому засіданні не скористалися, відповідних клопотань не заявили, тому судом в порядку ст. 279 ЦПК України було прийнято рішення про розгляд справи при відсутності відповідача та її представника із заслуховуванням пояснень позивача, вивченням письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи та матеріалів, долучених до справи. Суд, вислухавши надані в судовому засіданні пояснення, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави для припинення зобов`язання визначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. В силу ч.3ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Процентна ставка пені: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені(%)]/100%/365 днів х [Кількість днів]. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовістного виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до оплати кредиторові. Отже передумовою для стягнення пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість, то таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які відповідач належним чином не виконував, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені, інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені ( ч.3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 545 ч. 3 ЦК України виконання боржником свого обов`язку підтверджує наявність у боржника боргового документа. Доказів виконання боржником зобов`язання у повному обсязі суду не надано. Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 09 червня 2020 року Ленінським районним судом м. Харкова було прийняте рішення за справою № 642/3745/19 за яким вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення індексу інфляції та 3% річних з суми несплаченого боргу задоволено частково, та встановлено стягнути з відповідачки на користь позивача інфляційні витрати за період з 01.06.2016 року по 31.05.2019 року у розмірі 9363,00 грн. ( дев`ять тисяч триста шістдесят три грн.), 3% річних від несплаченої суми боргу за період з 01.06.2018 року по 01.06.2019 року у розмірі 724,35 грн. ( сімсот двадцять чотири грн. 35 коп.). Станом на 30.06.2020 року зобов`язання відповідачки становить 40611,99 гривень, що підтверджується листом на адресу позивача від Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харкова МВДВС по Холодногірському і Новобаварсокому району у м. Харкові. Станом на 22 лютого 2021 року зобов`язання боржниці [PERSON] перед позивачем не виконано. Тому позивач [PERSON] згідно ст. 625 ЦК України звернувся до суду з метою захисту своїх прав внаслідок невиконання боржником обов`язків перед ним, шляхом стягнення з боржника пені, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. За період з 30.06.2019 р. по 30.12.2019 р. пеня в розмірі подвійної ставки НБУ становить суму 6653,70 грн., інфляційне збільшення складає 2751,72 грн., та 3% річних складає 2012,79 грн., а разом 11418,21 грн. Згідно з наданою до суду довідкою № 96753 від 30.07.2020 Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харкова МВДВС по Холодногірському і Новобаварсокому району у м. Харкові залишок заборгованості по справі №2-153/2001 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим провадженням №59942642 становить станом на 30.06.2020 року 40611,99 грн. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем [PERSON] сума пені за період з 30.06.2019 р. по 30.12.2019 р. ( з урахуванням обмеження, встановленого частиною шостою статті 232 ГК України) становить ( в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) 6653,70 грн., інфляційні витрати становлять 2751,72 грн., сума 3% річних складає 2012,79 грн., а загалом, станом на 22 лютого 2021 року сума неустойки у вигляді пені, інфляційних витрат та 3% річних складає 11418,21 грн. Оскільки, судом встановлено, що відповідачем рішення суду від 15.05.2001 року, яке набрало законної сили, не виконано, виконавче провадження №59942642 по справі №2-153/2001 не закрито, а тому із довготривалим його невиконанням, у позивача виникло право щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат на відповідне грошове зобов`язання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання ( справа № 6-113 цс 14 , постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця. Позивач ставить питання про стягнення пені за період з 30.06.2019 р. по 30.12.2019 р. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 6653,70 грн., 3% річних за період з 30 червня 2019 року по 17 лютого 2021 року у розмірі 2012,79 грн., а також інфляційних витрат за період з 30 червня 2019 року по 17 лютого 2021 року у розмірі 2751,72 грн., що разом становить 11418,21 грн. Таким чином суд приходить до висновку про наявність встановлених фактів, підтверджених документально, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України із суми заборгованості 40611,99 грн., а саме пені за період з 30.06.2019 р. по 30.12.2019 р. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 6653,70 грн., 3% річних за період з 30 червня 2019 року по 17 лютого 2021 року у розмірі 2012,79 грн., а також інфляційних витрат за період з 30 червня 2019 року по 17 лютого 2021 року у розмірі 2751,72 грн., що разом становить 11418,21 грн.. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved