Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 18 липня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір на виготовлення і установку виробів з ПВХ або алюмінію. Відповідно до умов договору він вніс попередню оплату 70 % вартості замовлення, що складало 19\~656,00 гривень, загальна вартість складала 27\~337,00 гривень. У встановлений договором строк 14-20 днів, до 10.08.2016 року відповідач прийняті на себе зобовязання та умови договору не виконав. Позивач змушений звернутись до суду із вищевказаною заявою, в якій просить стягнути на його користь матеріальну шкоду, яка складається з суми передплати 19656,00 грн., а також пені в розмірі трьох відсотків вартості роботи, за кожний день прострочки. Вартість роботи за договором 27337,00 грн. Роботу відповідач повинен був виконати за 14-20 днів, максимальний строк до 10.08.2016 р. На час звернення до суду - 19.10.2016 р. строк виконання зобовязання прострочений на 60 днів. Таким чином сума пені, яка підлягає стягненню складає: 27337,00 грн. х 3% х 60 днів = 49207,00 грн. Окрім матеріальної шкоди в сумі 68863,00 грн., яка складається з: (19\~656,00 грн. (попередня оплата) +49\~207,00 грн.), відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказав, що відсутні підстави для їх задоволення, факту укладання спірного договору не оспорював. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. Заслухавши позивача по справі, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18 липня 2016 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір № 1400 (а. с. 6). Відповідно до умов договору виконавець (ФОП [PERSON] С.) зобовязується здійснити поставку та установку виробів із ПВХ або алюмінію. Згідно п. 3.1 Договору, загальна вартість з встановленням ПВС становить 27337,00 гривень. Відповідно до п. п. 2.1 виконавець зобовязується виготовити вироби з ПВХ в строк 14-20 робочих днів. Позивачем було сплачено кошти у розмірі 720,00 Євро по курсу за 1 Євро х 27,3 грн.) = 19656,00 гривень, що підтверджується товарним чеком від 18.07.2016 року (а.с.7). залишок після встановлення становить 287 Євро, що дорівнює 7681,00 грн. Вказані обставини сторонами не оспорюються. 23 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення грошових коштів в сумі 19565,00 гривень, так як відповідач прострочив виконання своїх зобовязань та умови договору грубо порушив, однак вказаний лист залишений без відповіді (а. с. 8). Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Пунктом 4.1 укладеного договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] сторони погодили, що у випадку невиконання або не належного виконання зобовязань, за даним договором замовник та виконавець несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства. В разі розірвання договору з ініціативи замовника, сума передоплати, замовнику не повертається та залишається в розпорядженні виконавця п. 3.2 договору. За загальним правилом, форма вини особи, яка не виконала зобов'язання, а також інші обставини, із-за яких зобов'язання не виконане, не мають значення. В цьому проявляється забезпечувальна сутність завдатку, а також основна відмінність завдатку від авансу: в разі невиконання зобов'язання, в рахунок якого переданий аванс, він підлягає поверненню стороні, яка його сплатила. Статтею 570 ЦК України\~ встановлено що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Пунктом 2.2 Договору визначено загальна вартість з встановленням 27337,00 гривень (а. с. 6). Відповідно до товарного чеку від 18 липня 2017 року суму сплачену [PERSON] вказано передоплатою - 19656,00 гривень (а. с. 7). Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову з приводу відшкодування пені за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 49207,00 грн., так як умовами договору та нормами Цивільного кодексу України вказане відшкодування не передбачено. В обґрунтування моральної шкоди, позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що він відчував моральні страждання, оскільки пережив сильний стрес. З огляду на те, що між сторонами виникли правовідносини які регулюються договором, а змістом договору не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі невиконання умов договору та протиправними діями. У п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» \~роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 5\~ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачене право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. З вказаного суд приходить до висновку, про те що вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Суд приходить до висновку про те, що вимоги позову про розірвання договору № 1400 від 18 липня 2016 року укладений між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать такі як сплата судового збору , витрати на правову допомогу. Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно до Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що у позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, необхідним судовий збір стягнути з відповідача на рахунок держави у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу на користь позивача.

Outcome: partial