Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за порушення виконання зобовязання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 березня 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким останній взяв у борг у позивача кошти в сумі 120000 грн. в підтвердження чого надав власноручно написану розписку. Термін виконання зобовязань був визначений 31 березня 2010 року. Відповідач свої зобовязання по поверненню коштів не виконав і борг не повернув. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 квітня 2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2014 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивача борг в сумі 120000 грн. 04 серпня 2017 року відповідачем повністю відшкодовано заборгованість. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитодавця зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому просить стягнути з [PERSON] на його користь три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 9919,94 грн. та інфляційні за весь час прострочення боргового зобовязання в сумі 101944,52 грн., а всього 111834,46 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08 грудня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 05 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. 26 березня 2018 року подав суду відзив на позовну заяву, вважає доводи позивача необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, об'єктивного та всебічного їх дослідження, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у борг кошти в сумі 120000 грн. з кінцевим терміном повернення 31\~березня 2010 року. На підтвердження укладення договору та отримання коштів [PERSON] надав позивачу власноруч написану розписку. Відповідач свої зобовязання по поверненню коштів не виконав, і тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 квітня 2011 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2014 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг в сумі 120000 грн. Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 25 травня 2011 року було відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] боргу в сумі 120000 грн. В ході виконання даного провадження було частково погашено борг. В подальшому виконавчий лист було повернуто стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, яке могло бути реалізоване. Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 04.08.2017 року закінчено вищевказане виконавче провадження в звязку з повним фактичним виконанням зобовязання. У відзиві на позов відповідач зазначає, що оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Проте з такими твердженнями суд погодитись не може, оскільки відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Оскільки строк договору закінчився 31 березня 2010 року, судове рішення від 04\~квітня 2011 року про стягнення заборгованості з боржника виконано в повному обсязі 04 серпня 2017 року, то відповідно до вимог вищезазначених норм права позивач (кредитодавець) має право в межах строку позовної давності на стягнення процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення. Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто за період з 07 липня 2014 року по 04 серпня 2017 року. За інший період позивач не ставить питання про стягнення коштів, так як відповідач частково виконував рішення суду та свої зобовязання. За період з 07.07.2014 р. по 04.08.2017 р. індекс інфляції становить 194,94 %, що становить 101944,52 грн. від суми заборгованості (сума боргу 107377,84 грн. х індекс інфляції 1,9494 = 209322,36 грн. заборгованість з урахуванням індексу інфляції). Три відсотки річних від простроченої суми становлять 9919,94 грн. (3% річних х період прострочення 1124 дні (з 07.07.2014 по 04.08.2017) / 365 днів х сума заборгованості 107377,84 грн. = 9919,94 грн.). Суд погоджується з розрахунками, наданими позивачем, на підставі вищевикладеного оскільки відповідач своє зобов'язання по поверненню суми боргу належним чином не виконав з нього на користь позивача необхідно стягнути три відсотки річних в сумі 9919,94 грн., інфляційні в сумі 101944,52 грн. за період з липня 2014 року по 04 серпня 2017 року, а всього 111834,46 грн. Доводи відповідача про те, що він суму боргу сплатив 22.06.2017 року не можуть бути покладені в основу рішення, так як кошти позивачем (як стягувачем по виконавчому провадженню) отримані 04.08.2017 року. В цей же день закінчено виконавче провадження. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1% від суми позову, а саме 1118,35 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved