Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь, завдану майнову шкоду в сумі 28203,02грн., яка складається з: 25047,79грн. - розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу як власнику автомобіля ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER] внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді; 3155,23грн. витрат по сплаті за проведення експертизи; завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (а.с.128-130) Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2014 року, о 10 годині 40 хвилин, по вул. Сергієнка, 15 в місті Києві, відповідача [PERSON], керуючи автомобілем Фольксваген, д.н.з. [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем позивача [PERSON] марки ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів та завданні матеріальних збитків. Цивільна відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто». 02.09.2014р. Дніпровським районним судом м. Києва [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 05.08.2014 р. позивач подав до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву з повідомленням про ДТП, за дорученням страховика автомобіль було обстежено експертом страхової компанії, після чого позивач звернувся до СТО для повної діагностики автомобіля. Ремонт автомобіля коштував 16245,00грн. 13.08.2014 р. ПАТ «УСК «Гарант-Авто» направив позивачу листа з проханням направити необхідні документи для сплати страхового відшкодування. Виконавши вимоги листа, 26.11.2014 р. позивач отримав повідомлення про те, що 10.10.2014 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» склав ремонтну калькуляцію №20620/5, згідно з якою вартість відновлювального ремонту з транспортного засобу ВАЗ 21144 р.н. [NUMBER]. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, нарахованого на вартість складових, складає 7798,70грн. У зв'язку з тим, що транспортний засіб буде ремонтуватися не на спеціальній станції технічного обслуговування, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не має можливості здійснити перегляд розміру страхового відшкодування. 17.12.2014 р. кінцевий строк до якого позивач мав отримати страхове відшкодування відповідно до закону. 24.12.2014 р. позивачем подано заяву щодо не перерахування відшкодування в сумі 7798,70 грн. Завдана шкода залишилась не відшкодованою. Оскільки майнова шкода була завдана відповідачем [PERSON], саме відповідач має відшкодувати збитим в розмір 28203,02грн., з яких 25047,79грн. - за пошкодження автомобіля станом на 15.10.2015р., а також моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, у зв'язку з пошкодженням майна та порушенням звичайного укладу життя, в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з викладених у позові підстав, просив їх задовольнити та зазначив, що після уточнення позовних вимог він звертається з позовом лише до відповідача [PERSON], інші відповідачі зазначені в позові помилково - з попередньої позовної заяви, а в прохальній частині позову чітко визначено, до кого позивачем заявлені позовні вимоги. Додатково пояснив, що 17.10.2014 р. звернувся до страховика про страхову виплату, однак відповіді не отримав. 30.12.2015р. офіс ПАТ «УСК «Гарант-Авто» був опечатаний, страхова компанія свою діяльність не здійснює. Пошкоджений автомобіль позивач частково відремонтував. Моральна шкода полягає в тому, що позивач був вимушений їздити до експерта, показувати автомобіль, витрачати бензин та ходити в судові засідання. Відповідач [PERSON] проти заявлених вимог заперечував, надав письмові заперечення проти позову (а.с.151-152-а), в яких зазначив, що за полісом №АС/8644114 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність відповідача застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто», транспортний засіб - «Фольцваген», держаний номерний знак [NUMBER], встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000,00грн., тому сума 25047,79грн. несплачена позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути сплачена страховою компанією. Крім того, вважає вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цих вимог. Додатково пояснив, що просив страхову компанію виплатити позивачеві відшкодування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «ВАЗ-21144», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за позивачем [PERSON] (а.с.131). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.09.2014р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративне стягнення. Цією постановою встановлено, що [PERSON] 05.08.2014 року, о 10 годині 40 хвилин, по вул. Сергієнка, 15, в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. При цьому, водій [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.12). За проведення відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], позивачем 15.08.2014р. було сплачено ФОП [PERSON] 16245,00грн. (а.с.13) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2015 року за клопотанням позивача призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ВАЗ 2144, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.50). Згідно висновку №9367 судової автотоварознавчої експертизи від 15.10.2015р.: розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля та з врахуванням фактично проведеного ремонту станом на 05.08.2014 року становив 14536,79грн.; розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року без урахування коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля та з врахуванням фактично проведеного ремонту станом на 05.08.2014 року становив 16651,26грн.; розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля та з врахуванням середніх розцінок станцій технічного обслуговування Київського регіону станом на 05.08.2014 року становив 15811,00грн.; розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року без урахування коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля та з врахуванням середніх розцінок станцій технічного обслуговування Київського регіону станом на 05.08.2014 року становив 17736,96грн.; розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля станом на дату дослідження становить 20842,38грн.; розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля ВАЗ-21144 державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, яка сталася 05 серпня 2014 року без урахування коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля станом на дату дослідження становить 25047,79грн. (а.с.73-100). За полісом №АС/8644114 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахована відповідальність страхувальника [PERSON], забезпечений транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], в ПАТ «УСК «Гаран-Авто», строк дії полісу з 25.10.2013р. до 24.10.2014р., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000,00грн., франшиза - нуль (а.с.153). 22.09.2014р. та 18.11.2014р. позивач звернувся до ПАТ «УСК «Гаран-Авто» із заявою про страхове відшкодування (а.с.20). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до п.22.1. ст.21 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 17.10.2014р. ПАТ «УСК «Гаран-Авто» направило відповідь позивачу, в якій зазначила що розмір страхового відшкодування, розраховано відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» складає 7798,70грн., сума страхового відшкодування буде перерахована на вказаний [PERSON] рахунок (а.с.21-22). 24.12.2014 року позивач звернувся до ПАТ «УСК «Гаран-Авто» із заявою, в якій зазначив, що грошові кошти на вказаний ним рахунок не надійшли, знову просив перерахувати страхове відшкодування (а.с.24). Однак страхове відшкодування так і не було перераховано позивачеві, доказів протилежного суду не надано. Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р. у справі №6-2587цс15, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Виходячи із зазначених роз'яснень, можна дійти висновку про те, що й потерпіла особа має право вибирати, до кого звертатися з вимогою - до страховика чи винуватця ДТП. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-2878цс15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Потерпілій особі належить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, враховуючи, що ПАТ «УСК «Гаран-Авто», яке на час ДТП було страховиком відповідача, ані в повному обсязі ані частково шкода, завдана відповідачем внаслідок ДТП, не відшкодована, що свідчить про відсутність страхової виплати на погашення завданих збитків, не зважаючи на відповідні неодноразові звернення позивача до ПАТ «УСК «Гаран-Авто», суд, з урахуванням наведених вище норм закону та правових висновків, викладених у Постановах Верховного Суду України, які є обов'язковими згідно положень ст. 360-7 ЦПУ України, приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди є правомірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. При цьому, відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про перебування ПАТ «УСК «Гаран-Авто» в стані припинення чи про ліквідацію даної юридичної особи не впливає на право позивача по одержанню відшкодування від відповідача - винуватця ДТП, оскільки на заяви позивача до ПАТ «УСК «Гаран-Авто» про виплату страхового відшкодування страхова виплата останнім не здійснена, а відповідач, як страхувальник, був вільний в обранні страховика, з яким уклав договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Разом з тим, як убачається з досліджених судом доказів, та вже зазначалося вище, фактично відновлювальний ремонт вже проведено та вже було витрачено позивачем 16245,00грн. Таким чином визначати розмір заподіяної шкоди на час ухвалення рішення чи на час проведення експертного дослідження, визначених законом підстав немає. При цьому, суд не застосовує коефіцієнт фізичного зносу автомобіля позивача, оскільки модель автомобіля позивача знята з виробництва (а.с.79), при відновлювальному ремонті були використані нові запчастини. Як убачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи, позивачем проведено відновлювальний ремонт не в повному обсязі - для повного відновлювального ремонту необхідно виконати наступні роботи - пофарбувати крило переднє праве та панель рами вітрового вікна, про що зазначено в пунктах 7 та 8 Таблиці №1 дослідження (а.с.75-76). Отже недовиконані ремонтні роботи є незначними. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума в розмірі 16651,26грн., визначена в п.2 висновків експертизи. У відповідності до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, серед іншого, полягає душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи, що сам факт пошкодження майна безперечно завдав шкоду його інтересам і спричинив моральні переживання й страждання. Крім того, позивач був змушений звертатися до відповідних фахівців за наданням допомоги в ремонті транспортного засобу. Проте витрати часу та зміна укладу життя позивача в зв'язку з необхідністю звертатися з позовом до суду та участь в судових засіданнях, не є підставами для відшкодування моральної шкоди за ст. 23, 1167 ЦК України, а порушення звичайного укладу життя у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу не доведено належними та допустимими доказами. Тому підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу моральна шкода у розмірі 500,00грн., зважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог та характеру діяння відповідача. Визначаючи розмір цього відшкодування, суд виходить з вимог ст. 23, 1167 ЦК України, засад справедливості та розумності. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають витрати на проведення судової експертизи в сумі 3155,23грн. (а.с.120), а також судовий збір в сумі 794,80грн. за вимогами як майнового, так і немайнового характеру, надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 00,40грн. підлягає поверненню позивачеві. На підставі викладеного, ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: partial