Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору дійсним та таким, що підлягає державній реєстрації, визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 травня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір нотаріально не посвідчений. Відповідач передав позивачу всі правовстановлюючі документи на зазначену квартиру та ключі від неї, позивачем проведено повний розрахунок із відповідачем. Підписавши даний договір, він з відповідачем домовився, що підготовить документи та узгодить час для нотаріального посвідчення даного договору, але від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідач ухиляється. На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд визнати не посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], дійсним та таким, що підлягає державній реєстрації, а також визнати за ним право власності на зазначену квартиру. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з ч.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 209 ЦК України\~правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 60,5 кв. м, в тому числі житловою площею 44,2 кв. м. Вищезазначений договір нотаріально посвідчений не був. Згідно з копією акту прийому передачі квартири від 16 травня 2014 року продавець [PERSON] передала зазначену квартиру покупцю [PERSON], а також всі правовстановлюючі документи та ключі від квартири, а покупець прийняв це майно та повністю розрахувався з продавцем. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення договору купівлі-продажу по всім суттєвим умовам договору, що визнані такими за законом, та необхідних для договорів даного виду, між сторонами було досягнуто згоди та відбулося фактичне виконання договору. Зазначене є підставою для задоволення вимог позивача про визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу квартири дійсним та таким, що підлягає державній реєстрації. Разом з тим, щодо вимог позивача про визнання права власності на зазначену квартиру, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами, передбаченими ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про визнання договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2014 року дійсним та таким, що підлягає державній реєстрації, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання права власності на квартиру, в звязку із чим позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст.\~182, 209,220, 328, 334,657 ЦК України,

Outcome: partial