Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд стягнути на його користь з [PERSON] 423357,67 грн. та з [PERSON] 423357,67 грн. боргу за договорами позики. В обґрунтування позову посилався на те, що він є спадкоємцем своїх батьків - [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], померлого [INFO] року, які за життя склали заповіти від 05.12.2008 року та від 06.12.2008 року, за якими заповідали все майно, що належало їм на день смерті позивачеві [PERSON]. Під час життя батьки надали братові позивача [PERSON] у борг грошові кошти у загальній сумі 575920,02 грн., що підтверджується відповідними розписками, а також позивач надав своєму братові у позику грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 270795,35 грн., що підтверджується договором позики від 11.01.2007 року. Зазначені грошові кошти [PERSON] не повернув ані батькам, ані своєму братові. [INFO] року брат позивача [PERSON] помер, після його смерті залишилась спадщина, що складається з трьох домоволодінь, які розташовані за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], та з грошових вкладів в банку «Європейський». Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]. Позивач, посилаючись на вимоги, передбачені статтями 1218, 1281, 1282 ЦК України, вважає, що будучи спадкоємцем померлих батьків, має право стягнення з відповідачів, які є спадкоємцями після смерті [PERSON], на його користь заборгованості померлого брата за вказаними вище розписками, а також заборгованості за договором позики від 11.01.2007 року, укладеним між ним та його братом. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі. Відповідачі правом на участь у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом надсилання на адресу їхньої реєстрації судових повісток, які повернулися на адресу суду з довідкою поштової установи про причини невручення, а саме: «сплив терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON], їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] (том 2 а.с. 61, 62). [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2010 року) (том 1 а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2011 року) (том 1 а.с. 8). За життя [PERSON] та [PERSON] залишили заповіти від 05.12.2008 року та від 06.12.2008 року, відповідно, якими заповідали позивачеві все своє майно, що буде належати їм на день смерті (том 1 а.с. 6, 7). За твердженням позивача, його батьки під час життя надали його рідному брату [PERSON] грошові кошти, які він їм не повернув, загальна сума яких складає 575920,02 грн., на підтвердження чого позивачем надані оригінали розписок та кредитних угод. Крім того, вказав, що він також надав своєму братові у позику грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що підтверджується договором позики від 11.01.2007 року та Актом до цього договору, які [PERSON] також повернуті не були. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2013 року) (том 1 а.с. 110). З матеріалів спадкової справи № 687/2013 до майна померлого [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, вбачається, що позивач 15.02.2014 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого його брата [PERSON] (том 1 а.с. 118). [PERSON] 29.10.2013 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого її батька [PERSON] (том 1 а.с. 109). [PERSON] 20.03.2014 року подав до нотаріальної контори заяву (за згодою дочки спадкодавця [PERSON]) про прийняття спадщини після померлого його батька [PERSON] (том 1 а.с. 123, 124). Згідно із Заповітом від 24.06.1994 року, посвідченим державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1-2482, [PERSON] заповідав все своє майно де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде йому належати на день смерті, сину - [PERSON] (тому 1 а.с. 137). Зі спадкової справи № 687/2013 вбачається, що Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] не видавались. Посилаючись на те, що [PERSON] не повернув своїм батькам грошові кошти за договорами позики, а також не повернув позивачеві грошові кошти за договором позики, позивач, як спадкоємець [PERSON] та [PERSON], вважає, що відповідачі, як спадкоємці померлого [PERSON] зобов'язані задовольнити вимоги позивача, як кредитора та спадкоємця кредиторів (його батьків) в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Позивачем до матеріалів справи надані оригінали розписок та кредитних угод, на підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів у позику від його батьків, а саме: - від 20.05.1986 року, за якою [PERSON] зобов'язався виплатити своїй матері [PERSON] 2 тисячі карбованців після продажу домоволодіння по [ADDRESS] (том 2 а.с. 96); - від 20.05.1986 року, за якою [PERSON] зобов'язався виплатити своєму батькові [PERSON] 3 тисячі карбованців після продажу домоволодіння по [ADDRESS] (том 2 а.с. 97); - від 17.01.2003 року, за якою [PERSON] отримав від батька [PERSON] 1000 грн. (том 2 а.с. 98); - від 15.11.2003 року, за якою [PERSON] 13.11.2003 року взяв у борг у батька [PERSON] 2000 грн. без відсотків та зобов'язався повернути борг в травні 2004 року (том 2 а.с. 99). - від 03.05.2006 року, за якою [PERSON] взяв у кредит під 1 % річних у [PERSON] строком на три роки 10000 грн. (том 2 а.с. 100); - від 03.05.2006 року, за якою [PERSON] взяв у кредит під 1 % річних у [PERSON] строком на три роки 10000 грн. (том 2 а.с. 101); - від 28.10.2006 року, за якою [PERSON] отримав від батька [PERSON] в якості дольової участі в ремонтно-будівельні роботи будинку № [ADDRESS], 4360 доларів США та для заміни газових колонок 2200 грн. в будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] (том 2 а.с. 102); - від 17.03.2009 року, за якою [PERSON] взяв у борг у своїх батьків для добудови 1 поверху будинку по [ADDRESS], 13000 грн., та зобов'язався повернути з прибутків своєї підприємницької діяльності (том 2 а.с. 103); - від 24.03.2009 року, за якою [PERSON] взяв у борг у своєї матері [PERSON] 6000 грн. для добудови об'єкту по [ADDRESS], зобов'язався повернути з прибутків своєї підприємницької діяльності (том 2 а.с. 104); - від 15.04.2009 року, за якою [PERSON] позичив у свого батька [PERSON] 10000 грн. для добудови об'єкту по [ADDRESS], зобов'язався повернути за рахунок свого депозитного вкладу в банку «Європейський» (том 2 а.с. 105); - від 30.06.2009 року, за якою [PERSON] взяв в борг у свого батька [PERSON] 6000 доларів США для завершення будівництва житлового будинку по [ADDRESS], зобов'язався повернути з прибутків своєї підприємницької діяльності (том 2 а.с. 106); - від 04.04.2009 року, за якою [PERSON] позичив у батька [PERSON] 5000 грн. для добудови об'єкту по [ADDRESS], зобов'язався повернути з прибутків своєї підприємницької діяльності (том 2 а.с. 107); - від 10.12.2008 року, за якою [PERSON] взяв в борг у своїх батьків [PERSON] та [PERSON] 13000 грн. для завершення будівництва будинку по [ADDRESS] в м. Харкові (том 2 а.с. 108). Крім того, позивачем надана копія договору позики, укладеного між ним та [PERSON] 11.01.2007 року, за яким останній отримав у борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 11.01.2017 року, та оригінал Акту до вказаного договору про передачу цієї суми грошових коштів (том 2 а.с. 109-110, 111). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1282 ЦПК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. [PERSON] із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці. Таким чином, протягом строків, передбачених частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК України, кредитори спадкодавця вправі лише заявити спадкоємцям або нотаріусу за місцем відкриття спадщини про свої претензії. Саме ж задоволення таких вимог відбувається вже після прийняття спадщини спадкоємцями і не раніше спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або одержання ними свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів спадкової справи № 687/2013 до майна померлого [PERSON] вбачається, що позивач звернувся 17.02.2014 року до нотаріальної контори із заявою, в якій повідомив, що він як рідний брат померлого спадщину приймає, та наголосив, що у померлого ще є діти від різних шлюбів та можливо дружина, вказавши, що їх ім'я та адреса мешкання йому не відомі. Просив призупинити нотаріальні дії по оформленню спадщини у зв'язку з його намірами звернутись до суду з питань усунення від права на спадкування спадкоємців попередньої черги (том 1 а.с. 136). Крім того, позивачем надано до спадкової справи копії розписок та кредитних угод померлого, стягнення заборгованості за якими є предметом даного цивільного позову (том 1 а.с. 137-159,161-163). Разом з тим, позивачем не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами, що зобов'язання, які випливають з договорів позики та кредитних угод, за якими [PERSON] отримував у позику грошові кошти від своїх батьків, за життя останнім не виконані. Суд критично оцінює посилання позивача, як на доказ невиконання вищевказаних договорів, на наявність у нього вищевказаних оригіналів розписок, які долучені до матеріалів справи, оскільки батьки та рідний брат позивача померли, та суд позбавлений можливості встановити яким саме чином оригінали цих розписок були отримані позивачем. Також, позивачем не надано належних і допустимих доказів прийняття ним спадщини після його померлих батьків. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення 575920,02 грн. боргу за договорами позики, оформленими розписками, та кредитними угодами, у зв'язку з недоведеністю позову в цій частині. Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачів 10000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 270795,35 грн. за договором позики від 11.01.2007 року, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з умовами договору позики, укладеного між позивачем та [PERSON] 11.01.2007 року та Акту до вказаного договору, [PERSON] отримав у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 11.01.2017 року. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року. Доказів дострокового повернення [PERSON] позивачеві грошових коштів в сумі 10000 доларів США матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивачем у своєму уточненому позові вказано гривневий еквівалент заявленої до стягнення вказаної суми боргу за договором позики від 11.01.2007 року, у розмірі, згідно із офіційним курсом долару станом на 01.02.2017 року, 27,079535 грн. Визначаючи еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України, суд виходить з того, що на дату уточнення позову, заборгованість за договором позики від 11.01.2007 року складає 270795,35 грн. (10000,00 х 27,079535). Разом з тим, суд приймає до уваги, що за матеріалами спадкової справи № 687/2013 вбачається, що [PERSON] за життя склав заповіт від 24.06.1994 року, яким заповідав все своє майно де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде йому належати на день смерті, сину - [PERSON]. Доказів існування права на обов'язкову частку у спадщині іншим спадкоємцем першої черги - донькою померлого [PERSON] матеріали справи не містять. Таким чином, спадкоємець померлого [PERSON] - [PERSON] зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора - позивача повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання [PERSON] договірних зобов'язань за договором позики від 11.01.2007 року, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] 270795,35 грн. є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі суд покладає на другого відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial