Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просив усунути перешкоди, які чинить йому [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що він є сином квартиронаймача квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ); у даній квартирі зареєстрований окрім нього та матері [PERSON] , також відповідач [PERSON] (батько позивача), який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як користувачеві житла перешкоди у користуванні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та його слід задоволити з таких підстав. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , квартиронаймачем даної квартири є відповідач [PERSON] (батько позивача), який у ній також зареєстрований, що вбачається із довідки ДП «ЖЕК №26» про склад сім`ї від 05.11.2019 року (а.с. 7). Згідно із Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.02.1998 року, 05.04.1990 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до Акту ДП «ЖЕК №26» від 18.07.2019 року, [PERSON] з 1989 року до даного часу не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). Отже, у спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з 1989 року, тобто понад шість місяців, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як користувачеві житла перешкоди у користуванні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved