Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-я особа Орган опіки та піклування Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, про відновлення порушеного права, усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], його право власності належним чином зареєстровано. Вже тривалий час він особисто не може користуватися належним йому житловим будинком, проживати в ньому в силу того, що відповідачі по справі його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] і колишня дружина [PERSON], незважаючи на те, що сімейні стосунки між ними припинені, та наявність у всіх відповідачів іншого житла, продовжують проживати в цьому будинку, займають його повністю, [PERSON]., [PERSON] і [PERSON] зареєстровані там. Починаючи з 2009 року відповідачі постійно вчиняють дії, якими перешкоджають позивачу користуватися своїм будинком, бо систематично псують його, використовують не за призначенням, забруднюють будинок, зберігають в ньому овочі та сіно, різне сміття, що приводить до його руйнування, порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання з ними в одному будинку, у зв'язку з чим протягом цього часу він змушений проживати в іншому місці з вересня 2009 року. Незважаючи на це, він періодично відвідував свій будинок, але при кожному приїзді поведінка відповідачів була неналежною, вони влаштовували сварки, погрожували йому фізичною розправою, не пускали до будинку, не давали забрати з будинку інше майно, не повертають документи та гроші. [PERSON] є людиною похилого віку, 1937 року народження, хворіє з вересня 2009 року, переніс геморрагічний інсульт в правій гемисфері головного мозку, страждає на інші хронічні захворювання, потребує спокою, постійного стороннього догляду, вважає, що становище, яке склалося, є для нього нестерпним. Декілька разів позивач звертався до відповідачів з проханнями припинити такі протиправні дії, але у добровільному порядку вони не бажають і категорично відмовляються це робити. З приводу неправомірних дій відповідачів він неодноразово протягом 2010-2013 років звертався з відповідними заявами до Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, Харківської міжрайонної прокуратури, де реальної допомоги надати не змогли, рекомендували звернутися до суду. За наслідками проведених перевірок з відповідачами неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення неправомірних дій, але зазначені заходи попередження не дали позитивних результатів, не вплинули на поведінку відповідачів, тому як вони продовжують порушувати правила співжиття, а будинок продовжує знаходитися в антисанітарному стані, що унеможливлює спільне з ними проживання. Своїми діями відповідачі перешкоджають йому користуватися своєю власністю, вважає, що відповідачі порушують його конституційні права, він, як власник будинку, має право вимагати усунення перешкод щодо користування своїм майном, оскільки відповідачі роблять неможливим проживання з ними в одному будинку, вважає, що суд повинен їх виселити без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позов підтримали повністю з тих же підстав, дали аналогічні пояснення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідно до положень ст.ст. 74,76 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили. Ця справа призначалася судом до розгляду десять разів, жодного разу розгляд справи не міг відбутися і відкладався через неявку в судове засідання когось із відповідачів. Відповідач [PERSON] є недієздатним, інвалідом 2-ї групи, його опікуном, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.10.2005 року по справі 3 2-3623/2005, призначена мати [PERSON]. Відповідач [PERSON] взагалі жодного разу не з'являлася на виклики суду, хоч своєчасно отримувала судові повістки, про що свідчать зворотні повідомлення про їх отримання, видала довіреність на представництво своїх інтересів іншому відповідачу - своєму синові [PERSON]. Інтереси відповідача [PERSON] також представляв його представник [PERSON], з яким було укладено договір про надання юридичної допомоги. Сам [PERSON] та його представник почергово не з'являлися до суду, кожного разу посилалися на якісь причини відсутності когось з них, але жодного разу не надали ніяких доказів на підтвердження поважності причин своєї відсутності. Що стосується судового засідання 01.08.2014 року, то у попередньому судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] був особисто повідомлений під підпис в явочному листі про дату та час наступного судового засідання, крім того, сам [PERSON] також отримав судову повістку, про що свідчить його підпис на зворотньому повідомленні, однак, в судове засідання ніхто з них не з'явився, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] також жодного разу не з'являвся на виклики суду, хоч своєчасно отримував судові повістки, про що свідчать зворотні повідомлення про їх отримання. На судове засідання 01.08.2014 року він відмовився отримати судову повістку, про що свідчить відмітка на зворотньому повідомленні про її направлення. Відповідно до ч. 4. ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), згідно вимог ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Таким чином, відповідачі та їх представники, будучи повідомленими належним чином, в судове засідання не з'явилися повторно, без поважних причин, не повідомили про причини своєї неявки, клопотань про відкладення через відсутність представників не заявляли. Крім того, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] від імені всіх чотирьох відповідачів 18.06.2014 року були надані письмові заперечення на позов, що долучені до справи, в яких він зазначає, що позов не відповідає вимогам ст.ст.118-120 ЦПК України, вважає, що не надано доказів обставин, на які посилається позивач, а саме доказів того, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватися будинком, псують його, використовують не за призначенням, порушують правила співжиття, не підтверджений антисанітарний стан житла, а надані копії звернень позивача, відповідей йому та постанови про відмову в порушенні кримінальних справ не свідчать про такі обставини, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача. Третя особа Орган опіки та піклування Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області подали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, їх представників та третьої особи. Зі згоди представників позивача, висловленої в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представників позивача, свідків [PERSON] і [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним є житловий будинок [ADDRESS], власником якого є позивач [PERSON], на підставі дублікату договору дарування, посвідченого виконкомом Жовтневої сільської ради 29.01.1981 року, реєстр № 4, дублікат виданий виконкомом Жовтневої сільської ради 02.04.2010 року, реєстр № 2. Право власності позивача було зареєстровано в КП «ХРБТІ» 17.05.2010 року, реєстраційний номер 30440895, номер запису 114 в книзі 1, як вбачається з долучених до матеріалів справи дублікату договору дарування, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно відомостей Адресно-довідкового бюро Харківської області від 24 січня_2014 року в будинку [ADDRESS] крім позивача зареєстрований відповідач [PERSON], інші відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в ньому не зареєстровані. Актом депутата Жовтневої сільської ради від 26 грудня 2013 року встановлено, що [PERSON], зареєстрований в цьому будинку, фактично в ньому не проживає, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в будинку і фактично проживають в ньому, відповідач [PERSON] фактично проживає в ньому без реєстрації. Щлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний 23 квітня 2010 року, як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу між ними. Судом встановлено, що вже тривалий час позивач не може користуватися своїм житловим будинком, проживати в ньому в силу того, що відповідачі по справі продовжують проживати в ньому, займають будинок повністю. Починаючи з жовтня 2009 року відповідачі постійно вчиняють дії, якими перешкоджають позивачу користуватися своїм будинком, бо систематично псують його, фактично використовують не за призначенням, забруднюють будинок, зберігають в ньому овочі та сіно, різне сміття, що приводить до його руйнування, порушують правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ними в одному будинку, у зв'язку з чим протягом усіх цих років він змушений фактично проживати з вересня 2009 року в іншому місці, а саме в с. Безруки Дергачівського району Харківської області. Позивач [PERSON], [INFO], є людиною похилого віку, хворіє з вересня 2009 року, переніс геморрагічний інсульт в правій гемисфері головного мозку, страждає на інші хронічні захворювання, потребує спокою, постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною довідкою, виписками з історій хвороб, тому суд погоджується з тим, що становище, яке склалося, є для нього нестерпним. При відвідуваннях позивачем свого будинку поведінка відповідачів є неналежною, вони влаштовують сварки, погрожують фізичною розправою, не пускають його до будинку, не дають забрати з будинку інше належне йому майно, не повертають документи та гроші. На звернення позивача з проханнями припинити такі протиправні дії, звільнити будинок, відповідачі відповідають відмовою, в добровільному порядку не бажають усунути зазначені порушення, категорично відмовляються виселитися й перереєструватися по іншій адресі. При цьому судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] по праву власності належить 3/4 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] і [PERSON] періодично проживають за місцем проживання своїх дружин, один в [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності на цю квартиру та актом депутата від 26.12.2013 року. З приводу неправомірних дій відповідачів, з питання надання допомоги у виселенні з будинку відповідачів позивач неодноразово протягом 2010-2013 років звертався з відповідними заявами до Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, Харківської міжрайонної прокуратури, де йому рекомендували звернутися до суду. За наслідками проведених перевірок з відповідачами неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення вчинення правопорушень, але протиправні дії продовжуються. Про ці обставини свідчать копії звернень позивача, копії відповідей на них Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області і Харківської міжрайонної прокуратури, копії 3-х постанов про відмову в порушенні кримінальних справ, відповіді Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області на запити адвоката № 93/1-4198 Аз від 25 грудня 2013 року і № 93/1-243 Аз від 27 січня 2014 року. Однак, зазначені заходи попередження не дали позитивних результатів, не вплинули на поведінку відповідачів, тому як вони продовжують порушувати правила співжиття, а будинок продовжує знаходитися в антисанітарному стані, що унеможливлює спільне проживання з ними позивача, своїми діями відповідачі перешкоджають йому в користуванні своєю власністю. Допитані по справі свідки [PERSON] і [PERSON] повідомили суду, що вони знають сторони по справі та їм відомі відносини, що склалися між позивачем та відповідачами, підтвердили, що [PERSON] дійсно не проживає в своєму будинку з жовтня 2009 року через те, що його сини та колишня дружина створили для нього неналежні для проживання умови, не доглядали належним чином за хворим, після цього вони особисто неодноразово були присутніми під час візитів [PERSON] до свого будинку, в їх присутності відповідачі влаштовували сварки та скандали, погрожували розправою позивачу, вони бачили, що в будинку зберігаються овочі, сіно, різне сміття, що приводить до його руйнування, його стан є неналежним для проживання, при них за викликами [PERSON] приїжджали працівники міліції, проводили профілактичні бесіди з відповідачами, які не дали результатів, дії відповідачів не припинялися. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ч. 4 ст. 311 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї . Як вбачається із змісту ст. 386 цього Кодексу власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Крім того, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст. 157 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п. 17.Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами, внесеними з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 від 10.03.89 року, N 13 від 25.12.92 року, N 15 від 25.05.98 року зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Таким чином судом встановлено, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим проживання з ними в одному будинку позивача, систематично псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, така їх антигромадська поведінка є триваючою, зазначені порушення з боку відповідачів повторюються неодноразово, раніше вжиті заходи попередження, застосовані органами внутрішніх справ, не дали позитивних результатів. Зазначені обставини дають суду підстави для виселення відповідачів із спірного житлового будинку без надання їм іншого житлового приміщення. У разі виселення відповідачів із будинку, що належить позивачу, їх реєстрація в ньому, безперечно, обмежує права власника позивача [PERSON] щодо користування нерухомим майном, оскільки на цей час зареєстрованим в будинку є тільки один відповідач [PERSON], то зняттю з реєстрації підлягає тільки він. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки позивачем виконані вимоги ст. 60 ЦПК України, суду надані доказі тих обставин, на які він посилається в обґрунтування свого позову, суд вважає позовні вимоги доведеними. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому вони підлягають частковому задоволенню. При зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачені судовий збір, у разі задоволення його позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, оскільки про це були заявлені вимоги позивачем, то вони також підлягають задоволенню судом.

Outcome: partial