Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 2013 року народження, в інтересах якого діє [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Мотивує заявлені вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані крім нього та не проживають: відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON], 2013 року народження. Вказує, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад півтора року, знаходяться за межами України, не сплачують комунальні платежі, на його звернення, добровільно не бажають знятися з реєстрації місця проживання. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 2013 року народження, в інтересах якого діє [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] і в його інтересах представник за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі в редакції від 24.03. 2015 року, просять їх задовольнити. В наданих суду поясненнях позивач [PERSON] посилався на обставини, аналогічно зазначеним в позовній заяві. Пояснення позивача в засіданні були підтриманні представником [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] в судове засідання повторно не з'явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних відповідачів і зі згоди представника позивача у наданій письмовій заяві, в заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи; відомостей про поважність причини неявки в засідання не надав. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], доповнення до пояснень в його інтересах представника [PERSON], заслухавши пояснення свідків, всебічно, повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що належить йому на підставі свідоцтва про право власності (а.с.9). У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу [PERSON] на праві приватної власності, належить 1/1 частки квартири [ADDRESS] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає позивач [PERSON], що підтверджується довідкою №334 ПП «Ремжитлосервіс» від 02.02.2015 року. (а.с.7) та копією паспорта (а.с.10); крім позивача, зареєстрованими в спірній квартирі є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON], [INFO], що вбачається з довідки №334 ПП «Ремжитлосервіс» від 02.02.2015 року. (а.с.7). Відповідно до досліджених актів ПП «Ремжитлосервіс» від 13.10.2014 року та від 17.10.2014 року, [PERSON], 1962 року народження є зареєстрованою за адресою [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з 2008 року (а.с.5), а відповідачі [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 2013 року народження є зареєстрованими за адресою [ADDRESS], але за даною адресою не проживають з 2013 року (а.с.6). Вищенаведений доказ повністю є співмірним і з поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема, [PERSON], [PERSON], які відповідно в своїх поясненнях зазначали про те, що [PERSON] знають тривалий період часу, він проживає один в квартирі [ADDRESS], його родичі, зі сторони дружини яка рік тому померла, а саме відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син останньої [PERSON] більше півтора року не проживають, фактично виїхали за межі країни, де і проживають. Отже, сукупності досліджених по справі доказів судом установлено, що відповідач [PERSON], з 2008 року, а відповідачі [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON], [INFO] з 2013 року без поважних причин не проживають за адресою [ADDRESS], де зі згоди власника були зареєстрованими, як наймачі. Перешкод в проживанні їм ніхто не чинив і на даний час не чинить, однак, як видно з пояснення позивача, а також допитаних свідків [PERSON], [PERSON], в квартирі належних відповідачам речей не має; комунальні послуги вони не сплачують та жодних обов'язків наймача не виконують. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved