Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 7\~850,00 доларів США, що по курсу НУ станом на 26.09.2016 року становить 204\~021,50 гривня, посилаючись на те, що 07.07.2016 року в строк до 08.08.2016 року дав у борг він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 7\~850 доларів США гривень, про що свідчить відповідна розписка. Станом на 26 вересня 2016 року отримані Відповідачем кошти не повернуто. В протиріччя умов складеної розписки відповідач від взятих на себе зобовязань ухиляється, на усні звернення [PERSON] відмовляється повертати позичені кошти, у звязку з чим, позивач вважає, що його право порушене та, відповідно до положень ст.16 ЦК України, потребує захисту в судовому порядку. Представник позивача у судове засідання зявився, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2016 року в строк до 08 серпня 2016 року дав у борг він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 7\~850 доларів США гривень, про що свідчить відповідна розписка (а.с.3). Станом на 26 вересня 2016 року отримані Відповідачем кошти не повернуто. В протиріччя умов складеної розписки відповідач від взятих на себе зобовязань ухиляється, на усні звернення [PERSON] відмовляється повертати позичені кошти. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3 ст.208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більш разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Позивач вважає, що розписка про отримання у борг є належним чином укладеним правочином між ним та відповідачем. Відповідно до умов даного правочину відповідач взяв на себе зобовязання повернути взяті у борг грошові кошти у строк визначений даним правочином, тобто до 08 серпня 2016 року. За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст.1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Натомість, в порушення положень договору відповідач повинний був повернути позику 7\~850,00 доларів США, що по курсу НУ станом на 26.09.2016 року становить 204\~021,50 гривня не пізніше 08.08.2016 року. Однак, всупереч наведених умов договору та вимог ЦК України, до теперішнього часу суму зазначено боргу відповідачем не повернуто. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач довів в суді свої позовні вимоги. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 2\~040,25 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved