Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд до відповідача [PERSON] з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] із позивачем за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що з 09.03.2013 він перебував у шлюбі з відповідачкою, від подружнього життя у них з відповідачем народилася дочка [PERSON] , яка проживає з позивачем. До теперішнього часу сторони доходили згоди щодо місця проживання доньки. Протягом року донька проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , хоч зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка впродовж року дочкою не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Крім цього, відповідач постійно зловживає спиртними напоями, не має самостійного доходу, негативно характеризується за місцем проживання, а тому наполягає на визначенні місця проживання доньки разом з ним, оскільки він має стабільний дохід, який дозволяє йому створити всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини та різним чином піклуватися про неї. Ухвалою суду від 18.02.2021 заява прийнята і відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18.03.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладені в ній. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечила що визначення проживання їх доньки разом з позивачем. Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши вступні слова, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Встановлено, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.03.2013, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова 18.03.2021. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] . Судом встановлено і визнається сторонами, що впродовж року та по даний час неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком у [ADDRESS] . Згідно акту №4 виданого 13.01.2021 директором ТзОВ «Сихівська управляюча компанія» [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Беручи до уваги вищенаведене, зокрема ставлення обох батьків до своїх обов`язків; визнання позову відповідачем; вік дитини, яка є малолітньою; стан її здоров`я; дохід позивача, який працевлаштований; відсутність негативної інформації про особу позивача; належні та безпечні житлові умови квартири, а тому, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі ст. ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved