Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, вказавши, що 28.03.2017 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Дніпрельстан, вул. Першотравнева, 13. При житті, а саме 21.04.2000 року [PERSON] склав на користь позивача заповіт, в якому заповідав йому усе своє майно, чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, майнові та немайнові права і взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона матиме право. Інших спадкоємців немає. Після смерті батька позивач не знав про існування заповіту, у звязку з чим не звернувся до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк. На підставі вищевикладеного позивач був вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька - протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення. Представник позивача адвокат [PERSON], була присутня в судовому засіданні, підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с.21,24). Відзиву на позов, клопотань або заяв до суду не надавав. У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, надані докази, суд встановив наступні факти, та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії ЭМ №086804 від 06.05.1958 р., позивач [PERSON] є сином [PERSON]. Згідно до положень ст.\~1223,\~1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підтвердження того, що позивач є спадкоємцем після смерті свого батька за заповітом, суду була надана копія заповіту від 21.04.2000 року, який був посвідчений виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Згідно вказаного заповіту, [PERSON] заповів усе своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, майнові та немайнові права і взагалі, все те, що на день її смерті буде йому належати і на що він матиме право своєму сину [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №386435 від 28.03.2017 року, яке видане Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, [PERSON] помер 28.03.2017 року. Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до наданої суду відповіді Запорізької районної державної нотаріальної контори від 02.10.2018р. за №933/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, ніхто із спадкоємців у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався (а.с.25). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1\~ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Верховний Суд України також зробив висновок, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зокрема, при вирішенні цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004року №15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] почався з 28.03.2017 року та закінчився 28.09.2017 року. Судом було встановлено, що позивач не мав змоги звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у звязку з тим, що позивач [PERSON] не знав про наявність такого заповіту, а тому суд вважає, що причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини позивача [PERSON] може бути визнана судом поважною. Врахувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом, як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, суд дійшов висновку про необхідність врахування такої волі спадкодавця, як прояву свободи заповіту, з урахуванням наявності поважних причин пропуску, передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.\~\~\~\~ З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved