Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» та просить суд стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного простою за період з 01.06.2016 р. по 31.03.2018 р. в сумі 20174,42 грн., посилаючись відсутність письмового ознайомлення з наказом підприємства про зміни в організації виробництва та праці підприємства. В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача з 02.08.1994 р. по 10.04.2018 р., та припинив трудові відносини з відповідачем , звільнившись з посади водія транспортної дільниці за власним бажанням. Причиною припинення трудових відносин стала невиплата заробітної плати, значна заборгованість по ній та несплата ЄСВ роботодавцем, змінений режим роботи. Фактичний розрахунок з ним при звільненні було здійснено органами ДВС через півроку з дати звільнення. Протягом 2015-2018 р.р. за ініціативи відповідача підприємство фактично працювало в зміненому режимі організації та виробництва. Такий режим пояснювався наявністю боргу по зарплаті, по іншим зобов`язанням підприємства та «важким фінансово-економічним станом». Неофіційно це називалось «одноднівка». Про зміни в організації виробництва та праці підприємства повідомлялось в усному порядку з відповідними наказами, розпорядженнями, внесеннями відповідних змін до колективного договору він не ознайомлений, про існування та зміст таких документів йому не відомо. В період з червня 2016 року по березень 2018 року ним фактично щомісячно було відпрацьовано від 1 до 12 робочих днів, кількість фактично відпрацьованих днів на місяць коливалась, що підтверджується розрахунковими листами. В межах заявленого періоду ним повністю не відпрацьовано жодного повного місяця. Виходячи з того, що тривалість вимушеного прогулу за період червень 2016 р. по березень 2018 р. складає 173 робочих дні, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 25 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 12 червня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач відзиву на позов не надав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не надав суду належних доказів на підтвердження причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 02 серпня 1994 р. працював в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», та звільнений 10 квітня 2018 р. за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпПУ (а.с. 9-10 - копія трудової книжки). Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил статті 113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України). Вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов висновку про те, що простій на підприємстві не оголошувався, підприємство роботу не призупиняло. Позивач із заявами до роботодавця про простій чи про те, що він відмовляється виконувати роботу у зв`язку із виробничою ситуацією, небезпечною для його життя чи здоров`я, не звертався. Тобто, позивач не довів, що він не виконував свою роботу у зв`язку з простоєм підприємства не з його вини, що є його процесуальним обов`язком ( постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 423/2033/16-ц). При цьому в самому тексті позову [PERSON] посилається на зміни в організації виробництва та праці підприємства, про яке повідомлялось в усному порядку, однак з відповідними розпорядженнями підприємства його не ознайомлювали, що виключає само по собі факт простою, наявність якого на підприємстві позивачем не доведена. До того ж в матеріалах справи відсутні дані про встановлений роботодавцем графік (режим) роботи позивача, що слугувало б хоч якимось б доказом заявлених по суті ним вимог. Наявність розрахункових листів за спірний період не являється підтверджуючим фактом простою підприємства не з вини працівника. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed