Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив зобовязати відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Деревяна, вул. Жовтнева, 26, кадастровий номер 3223182501:01:003:0079, а саме відновити за власний рахунок стан земельної ділянки, який існував до порушення права шляхом знесення паркану та будівлі сараю, за власний рахунок відновити межі земельної ділянки згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на території належної позивачеві земельної ділянки відповідачем збудовано сарай, відповідач зайняв частину належної йому земельної ділянки, порушуючи його право власності. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив скасувати рішення виконавчого комітету Деревянської сільської ради народних депутатів від 19.02.1998 року, скасувати державний акт на право приватної власності на землю ІУ-КВ № 087150, виданий Деревянською сільською радою 30.04.1998 року та державну реєстрацію права власності на імя [PERSON] від 25.07.2013 року. Обгрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] посилався на помилкове виділення земельної ділянки [PERSON], де був збудований належний йому сарай. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив повністю, посилаючись на те, що в 2009 році позивач отримав в дар право власності на земельну ділянку, відповідач будучи сусідом перешкоджає користуватись йому частиною цієї ділянки, на якій зокрема збудований сарай, що було підтверджено спеціалізованою організацією, просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог зустрічного позову. Представники [PERSON] [PERSON], [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали повністю, зустрічний позов підтримали повністю, посилаючись на те, що спірний сарай збудований на земельній ділянці, що історично належала родині їх довірителя, межа між ділянками ніколи не переносилась, виявлена в 2015 році помилка в державних актах сталася з вини геодезичних організацій, тому виданий матері позивача державний акт слід визнати недійсним. Представник третьої особи управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив повністю, посилаючись на те, що згідно даних державного земельного кадастру обидві спірні ділянки межують, але не накладаються, зведений кадастровий план від 12.10.2015 року суперечить даним державного земельного кадастру. Представник третьої особи Деревянської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не зявився, хоч про час і місце слухання справи належно повідомлений, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що сарай був побудований родиною [PERSON] приблизно в 1980 році, огорожа між ділянками з тих пір не переносилась. Вислухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення виконавчого комітету Деревянської сільської ради народних депутатів від 19.02.1998 року [PERSON] 30.04.1998 року було видано Деревянською сільською радою Державний акт на право приватної власності на землю ІУ-КВ № 087150 стосовно земельної ділянки площею 0,59 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Деревяна, вул. Жовтнева, 26, що підтверджується державним актом, технічною документацією, витягами із погосподарських книг, іншими матеріалами справи. 17.06.2009 року вказану земельну ділянку [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON], право власності якого було зареєстровано 02.09.2013 року, що підтверджується договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. 12.02.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На підставі рішення виконавчого комітету Деревянської сільської ради народних депутатів від 14.08.1997 року [PERSON] 21.04.2000 року було видано Деревянською сільською радою Державний акт на право приватної власності на землю І-КВ № 002199 стосовно земельної ділянки площею 0,2640 га, що знаходиться на території Деревянської сільської ради, що підтверджується технічною документацією, витягами із погосподарських книг, договором, іншими матеріалами справи. [PERSON] 06.04.2009 року набула право власності на житловий будинок, який знаходиться на цій же ділянці за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Деревяна, вул. Жовтнева, 29, що підтверджується витягами із погосподарських книг, договором, довідкою, іншими матеріалами справи. 16.04.2009 року 1/2 частину будинку із погосподарськими спорудами, в тому числі і деревяним сараєм під літерою «З», а також частину прилеглої земельної ділянки площею 0,1152 га [PERSON] подарувала [PERSON], що підтверджується договорами, витягом про державну реєстрацію, технічним паспортом, висновком про вартість обєкта оцінки. Відомості про розміри та межі вказаних вище спірних суміжних земельних ділянок підтверджуються витягами із погосподарських книг, довідками сільради, технічною документацією, актами, викопіровкою з плану села. 09.06.2015 року земельною комісією сільради та ТОВ «Гільдія Інжиніринг» було встановлено межі земельної ділянки [PERSON], а також встановлено, що належний суміжному землевласнику [PERSON] сарай та частина огорожі перебувають в межах цієї ділянки, що підтверджується актом, абрисом, схемою земельної ділянки, актами. 18 липня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із письмовою вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що підтверджується вимогою. При оцінці доказів виготовлений 12.10.2015 року ТОВ «Земельний проект» зведений кадастровий план суд вважає неможливим покласти в основу судового рішення, оскільки він складений без участі [PERSON], без достатніх правових підстав та суперечить відомостям, які містяться в Державному земельному кадастрі, що підтверджується письмовими доказами та поясненнями представника управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Письмовими доказами підтверджується і сторонами визнається факт незмінності меж суміжних земельних ділянок сторін протягом тривалого часу близько 30 років, що вказує на те, що як попередні власники, так я сторони як нинішні власники спірних ділянок отримали у власність саме ті ділянки, які визначені у відповідних правовстановлюючих документах і спору щодо невідповідності фактичних меж обох ділянок визначеним у державних актах не виникало до предявлення позову у цій справі 20.08.2015 року. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийняте та оспорюваний державний акт на імя [PERSON] виданий у 1998 році, і про це було достовірно відомо [PERSON] як суміжному землевласнику, оскільки у технічній документації та всіх інших документах щодо належної йому земельної ділянки це чітко зазначено. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає доведеними посилання представника відповідача за зустрічним позовом на те, що зустрічному позивачеві було достовірно відомо про вказані обставини в межах строку позовної давності щонайменше з часу набуття ним особисто права власності на земельну ділянку в 2009 році, однак причин значного пропуску строків позовної давності він не повідомив, поновити цей строк не просив. Таким чином, встановлений ст.257 ЦК України термін позовної давності на момент звернення позивача за зустрічним позовом сплинув. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Крім того, фактичних підстав для задоволення зустрічного позову суд також не вбачає, оскільки зустрічним позов містить вимоги про скасування рішення та державного акту на імя померлої особи, а не відповідача за зустрічним позовом, а сторони набули право власності на суміжні ділянки від інших осіб в межах, які їм було передано за цивільно-правовими угодами, тому зустрічний позивач не набув права вимоги за відповідними позовними вимогами, оскільки предметом зустрічного позову не порушуються його особисті права чи законні інтереси. Крім того, обраний за зустрічним позовом спосіб захисту не ґрунтується на законі, оскільки правовстановлюючі документи на землю не можуть скасовуватись, але можуть визнавати недійсними. Доводи зустрічного позову про переважність права власності на будинок у порівнянні із правом власності на земельну ділянку суд вважає необґрунтованими, оскільки на чужій ділянці розміщено сарай, а не будинок, земельна ділянка для відповідної мети не виділялась. Таким чином, суд вважає, що правомірність набуття позивачем за первісним позовом [PERSON] права власності на належну йому спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами. На території належної [PERSON] земельної ділянки розташовано належний [PERSON] сарай, також безпосередньо по території цієї ж ділянки розташовано частину огорожі, при цьому такі споруди не перебувають в межах належної [PERSON] земельної ділянки, що підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач за первісним позовом без належних правових підстав чинить перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою, незважаючи на письмову претензію відмовляється демонтувати свої споруди із території чужої земельної ділянки, таке порушення прав позивача слід усунути в судовому порядку. Таким чином, в цій частині первісні позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві та матеріалах справи і підлягають задоволенню. Доводи про необхідність усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою під ас розгляду справи не конкретизовані та не доведені, відповідних обставин судом не встановлено, тому такі твердження первісного позову суд вважає безпідставними. За таких обставин, первісний позов в цій частині не підлягає задоволенню. В той же час достатнім способом судового захисту порушених прав первісного позивача як власника земельної ділянки суд вважає покладення на відповідача обовязку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що первісні позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення відповідача за таким позовом не доведені, тому первісний позов підлягає задоволенню в частині доведених позовних вимог, а зустрічний позов не ґрунтується на зібраних у справі доказах, тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача за первісним позовом.

Outcome: partial