Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення грошових коштів, посилаючись на наступне. 21 лютого 2013 року позивач та відповідач домовилися укласти договір купівлі-продажу, за яким відповідач зобов'язався передати у власність позивача квартиру [ADDRESS], а позивач зобов'язався прийняти цю квартиру та сплатити за неї 2 000 000,00 гривень. На виконання зазначеної домовленості позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 2 000 000,00 гривень, а відповідач зобов'язався до 21.08.2013 року «переоформити квартиру згідно даного договору». Зміст зазначеної домовленості був викладений у розписці [PERSON] від 21.02.2013 року. Також цією розпискою [PERSON] підтвердив факт отримання ним від позивач коштів у сумі 2 000 000,00 гривень. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між позивачем та відповідачем не укладався. Повернути позивачу грошові кошти у сумі 2 000 000,00 гривень [PERSON] відмовляється. Позивач вважає, що з огляду на обставини справи, попередній договір від 21.02.2013 року, укладений між ним та [PERSON] є нікчемним. Просив стягнути з [PERSON] на його користь 2 000 000,00 гривень, судові витрати у розмірі 3 654,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином на підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність повністю задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 21 лютого 2013 року позивач та відповідач домовилися укласти договір купівлі-продажу, за яким відповідач зобов'язався передати у власність позивача квартиру [ADDRESS], а позивач зобов'язався прийняти цю квартиру та сплатити за неї 2 000 000,00 гривень. На виконання зазначеної домовленості позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 2 000 000,00 гривень, а відповідач зобов'язався до 21.08.2013 року «переоформити квартиру згідно даного договору». Зміст зазначеної домовленості був викладений у розписці [PERSON] від 21.02.2013 року. Також цією розпискою [PERSON] підтвердив факт отримання ним від позивач коштів у сумі 2 000 000,00 гривень. З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між позивачем та відповідачем не укладався. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У той же час, ч. 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При цьому, ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено, що нікчемний правочин є недійсним правочином і у цьому разі визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 215 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що попередній договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 лютого 2013 року, є нікчемним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Таким чином, підлягає поверненню сума, передана позивачем відповідачу на виконання попереднього договору від 21.02.2013 року у розмірі 2 000 000,00 гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення грошових коштів та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 000 000,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень. Справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимоги з урахуванням обраного ним способу захисту права. На підставі викладеного та

Outcome: approved