Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 01.07.2004 року по 31.07.2017 року перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», - звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням в зв`язку з переходом на пенсію). Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху, хронічний бронхіт в стадії фази затихаючого загострення. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2018 року професійні захворювання у позивача виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора (шум, пил). За результатами медичного освідчення 07.02.2019 року в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% за сукупністю хвороби бронхіт та приглухуватість. Саме за встановленням сорока відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з «Ш/у Покровське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу її життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 90000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Маляренко Б [PERSON] . (діючий на підставі довіреності) на позовну заяву [PERSON] , в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставно завищеними, заявлена сума компенсації не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідачем позов визнано частково, не має заперечень проти присудження моральної компенсації в сумі 16000 гривень (із умовного розрахунку 400 гривень за кожний відсоток втрати працездатності). Позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Також у відзиві представник відповідача при визначені розміру моральної шкоди просить врахувати, що позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоров`я. Крім того, за переконанням представника відповідача безпосередньо [PERSON] сприяв розвитку професійного захворювання, оскільки починаючи з 2013 року знав про погіршення стану здоров`я, неодноразово звертався до лікарів, однак не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Ш/у «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю. Більш того, ПрАТ «Покровське» звернуто увагу суду, що кожен рік позивач зобов`язаний проходити обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих та важких умовах, та згідно пройдених в 2014 2014 р.р. медоглядів позивач був визнаний таким, що може працювати у підземних умовах. Окремо заявлено письмове клопотання про розгляд справи в відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] в період часу з 01.07.2004 р. по 31.07.2017 р. перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1») працював на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті, наказом від 21.09.2004 року переведений машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем у шахті, наказом від 21.01.2013 року переведений гірничим робітником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті, звільнений за ст. 38 КЗпП в зв`язку з переходом на пенсію (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а.с. 7-8). 1 серпня 2018 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 327 про наявність вперше виявлених професійних захворювань у позивача [PERSON] (а.с. 19). За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 29/658 від 01.08.2018 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ступеню, хронічний бронхіт ІІ ступеню фаза затихаючого загострення, дифузний пневмоскрелоз. При цьому, в якості обґрунтування встановлення [PERSON] діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці № 154 від 18.06.2018 року, за якою позивач по справі підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК; шуму, рівень якого перевищував ГДР, стаж в шкідливих умовах праці 27 років 3 місяці (а.с. 18). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за [PERSON] П-4, складеного 19.12.2018 року комісією з залученням лікаря з гігієни праці відділу гігієни праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заступника директора з питань праці, провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та профзахворювань, начальника дільниці «Амбулаторія», голови профспілки ПАТ «Ш/у «Покровське», профпатолога Покровської районної лікарні - професійні захворювання у позивача [PERSON] виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактору: шум, пил (переважно фіброгенної дії, вугільно-природний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 53,6 мг/куб.м при нормативному значенні 10 мг/куб.м,), тривалість дії упродовж зміни 81,0%; рівень еквівалентного шуму на робочому місці складає 88дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Рівень локальної вібрації складає 111дБ, при нормативному значенні 112дБ) (а.с.10-13). Згідно виписки із амбулаторної картки [PERSON] , наданої КУ «Покровський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» за вих. № 01-4/328 від 10.07.2018 року позивач перебуває під наглядом в ЛПУ з 2013 року, проходив курси лікування: - з 08.07.2013 року по 15.07.2013 року амбулаторне лікування з діагнозом гостре респіраторне захворювання; - з 20.01.2014 року по 27.01.2014 року, з 14.07.2014 року по 23.07.2014 року амбулаторне лікування з діагнозом гостре респіраторне захворювання з проявами транхіта; - з 08.12.2014 року по 16.12.2014 року амбулаторне лікування з діагнозом: гостра правостороння люмбоішалгія. - з 19.01.2015 року звернувся до лікаря терапевта зі скаргами на кашель, болі у грудній клітині, загальну слабкість, задишку при ходьбі; діагноз: бронхіт; - з 19.01.2015 року по 30.01.2015 року амбулаторне лікування з діагнозом: гострий бронхіт; - 16.03.2015 року оглянутий отоларингологом, діагноз: двосторонній неврит слухових нервів, слух соціально збережений; - з 22.06.2015 року по 03.07.2015 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна правостороння люмбоішалгія з вираженим м/тонічним корінцевим синдромом в стадії загострення; - з 05.10.2015 року по 16.10.2015 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт І стадія фаза загострення; - 04.12.2015 року оглянутий отоларингологом, діагноз: хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху; - з 15.02.2016 року по 25.02.2016 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м/тонічним правостороннім корінцевим синдромом в стадії загострення; - з 18.04.2016 року по 29.04.2016 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ стадія фаза загострення; - з 16.05.2016 оглянутий отоларингологом, діагноз: хронічна двостороння сенсоневральна туговухість; - з 17.10.2016 року по 28.10.2016 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м/тонічним правостороннім корінцевим синдромом в стадії загострення; - з 05.12.2016 року по 06.12.2016 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ стадія фаза загострення; - з 27.04.2017 року по 25.05.2017 року амбулаторне лікування, з 16.05.2017 року по 26.05.2017 року стаціонарне лікування, з 26.05.2017 року по 06.06.2017 року, з 06.06.2017 року по 26.06.2017 року, з 26.06.2017 року по 06.07.2017 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м/тонічним правостороннім корінцевим синдромом в стадії загострення. - 22.05.2017 оглянутий отоларингологом, діагноз: хронічна двостороння сенсоневральна туговухість; - з 10.07.2017 року по 17.07.2017 року амбулаторне лікування, а з 18.07.2017 року по 28.07.2017 року стаціонарне лікування з діагнозом хронічний бронхіт ІІ ст. фаза загострення; - з 15.01.2018 року по 26.01.2018 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м/тонічним правостороннім корінцевим синдромом в стадії загострення; - з 05.02.2018 року по 14.02.2018 року стаціонарне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт фаза загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз; - з 30.04.2018 року по 11.05.2018 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м/тонічним правостороннім корінцевим синдромом в стадії загострення; - 14.05.2018 року оглянутий отоларингологом, діагноз: хронічна двостороння сенсоневральна туговухість; - з 15.06.2018 року по 25.06.2018 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт, прикореневий та базальний пневмосклероз (а.с. 14). Згідно епікризу історії хвороби № 1123 позивач [PERSON] знаходився на лікуванні в КЛПЗ «Покровська міська лікарня» з 17.08.2017 року по 29.08.2017 року; діагноз хронічний бронхіт в стадії загострення; легенева недостатність ІІ ст.; хронічний попереково-крижовий радикуліт в стадії загострення; скарги на сухий кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні, слібкість, біль в поперековому відділі хребта, обмеження у рухах (а.с. 15). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 107-107 позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 05.02.2018 р. по 14.02.2018 р., основний діагноз хронічний бронхіт в стадії загострення, супутній - хронічна попереково-крижовий радикуліт з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; скарги на сухий приступообразний кашель, задишку при фізичному навантаженні, пітливість, слабкість, головний біль (а.с. 16). Згідно виписки із медичної карти № 753 позивач [PERSON] перебував в період часу з 13.07.2018 року по 02.08.2017 року на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І Кундієва Національної академії медичних наук України»; оглянутий: терапевтом, - діагноз: хронічний бронхіт фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз; отоларингологом, - діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна прихлуховатість з легким ступенем зниження слуху; лікувальні і трудові рекомендації: протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, інтенсивного шуму; спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання; курси відновлюючого лікування; санаторне-курортне лікування (а.с. 17). 7 лютого 2019 року [PERSON] оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи м. Краматорськ та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням 40 % (за сукупністю хронічний бронхіт, приглухуватість) з 05.02.2019 року безстроково, що підтверджується довідкою серійний номер ААА № 082681 (а.с. 9). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійних захворювань, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, факти нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2018 року вбачається, що підприємством, з яким позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 40 % професійної працездатності є акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2018 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці [PERSON] по пилу 3 клас 3 ступінь, по шуму 3 клас 1 ступінь; по важкості праці 3 клас 2 ступінь; по напруженості праці 3 клас 2 ступінь; по мікроклімату 2 (допустимий) клас (а.с. 10-13), при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення [PERSON] моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому другої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19.12.2018 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, обумовленим впливом шкідливого фактору (п. 16 Акту). Не заслуговують на увагу також посилання представника відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». \~ \~ \~ \~По суті інших доводів представника відповідача (приховування позивачем погіршення стану здоров`я, не повідомлення про наявність підстав для переведення на іншу роботу або звільнення із наданням встановлених законодавством пільг та гарантій), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності в досить молодому віці, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 30000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial