Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, в якій, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати стягнути матеріальну та моральну шкоду з Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області. В обґрунтування позову, зокрема, посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 -ї категорії, який крім усього відпрацював за списком № 1 (робота в особливо небезпечних та особливо шкідливих умовах праці) в СПО «АЗОТ» понад 10 років. У 2004 році йому була призначена пенсія «за віком» замість «спеціальної пенсії», передбаченої ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 294 гривні 83 копійки. Відповідач, ігноруючи його право за вибором законодавства (ст.15 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ст.2.3 ЗУ «Про загальнообов'язкове .... »), призначив пенсію на загальних підставах, занизивши її розмір в кілька разів. 07.05.2009 року Луганський окружний адміністративний суд частково задовольнив позовні вимоги і зобов'язав УПФУ в м.Сєвєродонецьку щомісячно виплачувати [PERSON] грошові кошти з відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 07.05.2009 року Луганський окружний адміністративний суд також зобов'язав відповідача виплатити раніше невиплачені грошові кошти, які за 04.05.2012 року відповідачем позивачу не виплатило. Предметом позову є: відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача з 2004 року, спрямованими на порушення конституційних прав позивача внаслідок порушення принципу верховенства права, які не були розглянуті Луганським окружним адміністративним судом при винесенні Постанови 07.05.2009 року і яке передбачено Конституцією та законодавством України. Підставою позову є умисні дії відповідача, спрямовані на порушення принципу верховенства права, на створення перешкод [PERSON] в реалізації конституційних прав, з метою економії коштів державного бюджету на недержавні витрати, невиконання відповідачем своїх посадових обов'язків і призначення. У 1988 році заробіток позивача за основним місцем роботи перевищував середньогалузеву заробітну плату по Україні в 3-4 рази, а заробіток за час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС перевищував середньогалузеву заробітну плату по Україні в 9,4 рази. У 2004 році відповідач призначив позивачу пенсію в розмірі 294 гривні 83 копійок. До мінімального прожиткового мінімуму відповідач доплатив 28 гривень. Тобто відповідач призначив позивачу пенсію, як домогосподарці, яка ніколи і ніде не працювала. Посадові особи відповідача приховали окремі документи і підмінили норми законодавства для нарахування спеціальних пенсій. Іншого пояснення нарахованої пенсії в 2004 року у розмірі 294 гривні 83 копійки не існує. Іншим учасникам ЛНА на ЧАЕС (не інвалід ) відповідач застосовує належні норми законодавства, тобто інші, ніж позивачу, що є неприпустимим. З чого випливає, що інші учасники ЛНА на ЧАЕС (не є інваліди) при більш низьких розмірах заробітку отримують пенсії в рази більше позивача. Причина такої різниці у розмірі пенсії - різне застосування відповідачем норм законодавства. Тобто, відповідач при призначенні пенсій учасникам ЛНА на ЧАЕС в одних випадках застосовує належні норми і цифрові значення (для призначення спеціальних пенсій), а в інших випадках застосовує не тільки інші норми, які регулюють інші правовідносини (призначення пенсій на загальних підставах), а й обмеження розміру заробітку (по якому пенсія не призначалася ), а також середньогалузеву заробітну плату не за 2003 рік, як було покладено, а за 2002 рік з чого випливає, що відповідач при розрахунку пенсії позивачу підміняє і приховує належні норми законодавства та цифрові значення. Більш докладні порушення норм законодавства України відповідачем та обставини справи вказані в Адміністративному позові, за яким 07.05.2009 року виніс Постанову Луганський окружний адміністративний суд (Справа № 2а-321/09/1270). Тобто з 2004 року посадові особи відповідача вводять в оману позивача, суди і прокуратуру, яке суди та прокуратура приймають як дійсне, тобто дозволяють себе обманювати можливо через відсутність професійних знань у галузі пенсійного законодавства. У результаті протиправних дій відповідача у держави залишилися невиконані зобов'язання перед [PERSON] Посадові особи УПФУ перевищили свої посадові повноваження, встановлені ст.19 Конституції України та ЗУ «Про державну службу» та цинічно порушили права позивача. Всі обставини справи встановлені судом 07.05.2009 року і не підлягають доведенню. У позові належить встановити виключно розмір відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди. Крім того позивач вважає, що відповідач своїми протиправними діями завдав йому шкоди. Відповідач не виконав судове рішення, що призвело до додаткових витрат, розглядів і додаткової судової тяганини. Тобто протягом 96 місяців позивач не мав можливості заробляти кошти собі і своїй сім'ї на життя через те, що займався виключно розглядами і судовою тяганиною, яка крім усього, вимагала витрат і грошових коштів. Відповідач, підміняючи норми законодавства України, ігноруючи принцип верховенства права неодноразово вводив суди в оману, порушував конституційні права позивача, зводячи нанівець всі витрати і зусилля позивача щодо їх реалізації. Виходячи з вищевикладеного підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у відповідності до розрахунку зазначеному в позовній заяві. Позивач зазначив, що загальний розмір заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди складає 735258,4 + 500000 = 1235258,4 гривень. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 14.02.2013 року провадження стосовно вимог позивача щодо відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди було відкрито, інші вимоги вважано неподаними та повернуті. Ухвала суду не оскаржувалась. 04.12.2013 року та 19.12.2013 року від позивача надійшли клопотання якими він уточнив формулювання заявлених вимог та просив зобов'язати стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідача на свою користь, а також компенсувати відрив від звичайних занять за 52 місяці із розрахунку мінімальної зарплатні за місяць. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві та наданих клопотаннях, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Селівьорстова Ю.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Надала суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначила, що правових підстав для задоволення вимог позивача немає, обґрунтування сум матеріальних збитків та суми моральної шкоди є хибним і не підтверджується доказами. Також, у письмових поясненнях, які були надані на адресу суду, вказала, що факт виконання Управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області постанови Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09, встановлений судами першої та апеляційної інстанцій по справам № 2а-28196/09-120 та № 1227/4446/2012. Крім того факт виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09/1270 підтверджується талоном до разового доручення №4/268-12-90 від 29.10.2009 року, у відповідності до якого позивачу було сплачено 5076,06 грн. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з наступних підстав. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09/1270 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області щодо нарахування та виплати додаткової пенсії [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі, віднесеної до категорії 2, незаконними, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області зробити перерахунок та виплату [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2005 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2010 року по справі № 2а-28196/09/1270 за позовом [PERSON] було встановлено, що з розрахунку додаткової пенсії, яку необхідно було виплатити позивачу на підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09 вбачається, що позивачем було отримано зазначену додаткову пенсію у відповідному розмірі, та згідно діючого законодавства України, а саме у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком. Також, у вказаній постанові зазначено, що з урахуванням положень Законів України «Про Державний бюджет» на 2005, 2006, 2007, 2008 роки, якими щорічно встановлювалися розмір мінімальної пенсії, суд дійшов до висновку, що позивачу відповідачем УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області на виконання виконавчого листа № 2а-321/09/1270 здійснено перерахунок доплати до пенсії та виплачено 5076,06 грн., а отже висновки позивача щодо невірно розрахованої йому додаткової пенсії необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Зазначена постанова Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2010 року по справі № 2а-28196/09/1270 була залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.05.2010 року та, відповідно, набрала законної сили. Суд зазначає, що згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не підлягає доказуванню та вважається встановленою обставина щодо виконання Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області постанови Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09/1270 в частині виплати [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Крім того факт виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі № 2а-321/09/1270 підтверджується талоном до разового доручення №4/268-12-90 від 29.10.2009 року (копія якого знаходиться в матеріалах справи), у відповідності до якого позивачу було сплачено 5076,06 грн. Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 735258,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн., суд зазначає наступне. Із змісту статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України вбачається, що майнова шкода, збитки, а також моральна шкода підлягають відшкодуванню внаслідок порушення прав особи. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2009 року по справі №2а-321/09/1270 позивачеві за безпідставністю та відсутністю доказів було відмовлено у стягненні з відповідача 125549,25 грн. матеріальної шкоди та моральної шкоди у розмірі 3375000,00 грн., а всього - 3500549,25 грн. Дане рішення було залишено в силі Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2009 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.05.2011 року. У справі № 2а-28196/09/1270 Луганським окружним адміністративним судом у постанові від 11.02.2010 року, позивачеві було відмовлено у стягненні з відповідача моральної шкоди та матеріальних збитків, всього у розмірі 137549,90 грн. Також у справі №1227/4406/2012 постановою Сєвєродонецького міського суду від 18.10.2012 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. та матеріальних збитків у розмірі 81558,40 грн. Таким чином в рамках інших судових справ позивач неодноразово звертався до судів різних інстанцій із аналогічними вимогами до відповідача за одним і тим же предметом позову щодо одних і тих же сторін та з одних і тих же підстав, довідно то зменшуючи розмір вимог то збільшуючи. Враховуючи те, що судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача у спірних правовідносинах, суд не вбачає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання стягнути матеріальну та моральну шкоду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд зазначає, що відповідачем не було надано документальних підтверджень понесених судових витрат по справі.

Outcome: dismissed