Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМГАРАНТ» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову позивач вказав, що 27.10.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономГарант», було укладено Договір позики №2710 від 27 жовтня 2016 року. Відповідно до умов встановлених Договором позики Позивач мав передати Відповідачеві у власність грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості 2 000 000, 00 гривень (два мільйони гривень 00 копійок), а відповідач зобов`язувався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, на умовах та в строк відповідно до пункту 3.1. цього Договору. Кінцевим строком погашення позики - було визначено «26» жовтня 2017 року (двадцять шосте жовтня дві тисячі сімнадцятого року). 27.10.2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір №1 до Договору позики №2710, відповідно до якого сторони погодили зміну кінцевого строку погашення позики та встановили його до «26» жовтня 2018 року (двадцять шосте жовтня дві тисячі вісімнадцятого року). Повернення позики Відповідачем мало здійснюватися, в такій же валюті у строки та розміри згідно з графіком повернення (визначеним п. 3.1 Договору позики) грошових коштів. Позивач також стверджує, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед Відповідачем за Договором позики №2710 від 27.10.2016 року. Зокрема протягом Договірних відносин між Відповідачем та Позивачем, останнім надано позикових коштів в сумі 1 805 708 (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 коп.), свідченням чого є квитанції прибутково - касових ордерів: №1 від 27.10.2016 року; №3 від 28.10.2016 року; №4 від 29.10.2016 року; №6 від 30.10.2016 року; №7 від 31.10.2016 року; №9 від 01.11.2016 року; №10 від 02.11.2016 року; №11 від 03.11.2016 року; №12 від 04.11.2016 року; №13 від 05.11.2016 року; №14 від 06.11.2016 року; №15 від 07.11.2016 року; №16 від 08.11.2016 року. Також Позивач зазначає, що протягом існування договірних відносин, Відповідач неодноразово звертався до Позивача з проханням продовжити строк виконання грошових зобов`язань. В свою чергу Позивач неодноразово йшов на поступки Відповідачеві та продовжував строк виконання грошових зобов`язань. Відповідач свої зобов`язання за Договором позики не виконував. Відповідачем не було вчасно повернуто обумовленої п. 3.1 Договору позики суми позики. В результаті призвело до не повернення Відповідачем позикових коштів, та наслідком одностороннього припинення виконання Договору позики Відповідачем. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 525, 526, 527, 1046 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав в повній мірі, у зв`язку з чим Позивач має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 24.12.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 1 805 708 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 1 805 708 грн. 00 коп.- заборгованість за основною позикою. Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Коломієць Ярослав Володимирович надав до суду Заяву від 07.12.2021 року, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач ТОВ «Економгарант» повторно в судове засідання не з`явився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, до суду не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності. Відзиву до суду не надав. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.ч.1,2,4,6 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; Судом встановлено, що 27.10.2016 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономГарант» було дійсно укладено Договір позики №2710 від 27 жовтня 2016 року. Відповідно до умов встановлених Договором позики Позивач зобов`язувався передати Відповідачеві у власність грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості 2 000 000, 00 гривень (два мільйони гривень 00 копійок), а Відповідач зобов`язувався повернути Позивачеві таку ж суму грошових коштів, на умовах та в строк відповідно до пункту 3.1. цього Договору. Відповідно до п.3.1 Повернення позики мало здійснюватися в м. Києві у готівковій або безготівковій формі шляхом видачі видаткового касового ордеру у гривнях або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача. Кінцевим строком погашення позики - було визначено «26» жовтня 2017 року (двадцять шосте жовтня дві тисячі сімнадцятого року). 27.10.2016 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономГарант» було укладено Додатковий договір №1 до Договору позики №2710, яким сторони погодили зміну кінцевого строку погашення позики та встановили її до «26» жовтня 2018 року (двадцять шосте жовтня дві тисячі вісімнадцятого року). Зазначене підтверджується Договору позики №1210 та Додатковим договором №1 до Договору позики, які долучені Позивачем до позовної заяви. Позивач свої зобов`язання за Договором позики №1210 та Додатковим договором №1 до Договору позики №1210 виконав у повному обсязі та належним чином. Відповідно до долучених позивачем квитанцій прибутково - касових ордерів: №1 від 27.10.2016 року; №3 від 28.10.2016 року; №4 від 29.10.2016 року; №6 від 30.10.2016 року; №7 від 31.10.2016 року; №9 від 01.11.2016 року; №10 від 02.11.2016 року; №11 від 03.11.2016 року; №12 від 04.11.2016 року; №13 від 05.11.2016 року; №14 від 06.11.2016 року; №15 від 07.11.2016 року; №16 від 08.11.2016 року, протягом Договірних відносин Позивачем надано позикових коштів в сумі 1 805 708 (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 коп.). Крім цього, з наявних у матеріалах справи документах, а саме копії гарантійного листа від 06.08.2019 року та Звернення Відповідача від 29.08.2020 року простежується, що протягом існування договірних відносин, Відповідач неодноразово звертався до Позивача з проханням продовжити строк виконання грошових зобов`язань. Відповідно до тексту гарантійного листа від 06.08.2019 року, Позивач погоджував продовження строку повернення позикових коштів до 30 серпня 2020 року включно. 29.08.2020 року відповідач повторно звернувся до позивача з проханням продовжити строк повернення коштів до 15.12.2020 року включно з одночасним запевненням часткового виконання зобов`язання до 30.10. 2020 року. По при це, Відповідач свої зобов`язання за Договором позики не виконував. Тож, як наслідок станом на момент звернення з позовом вся сума позики так і лишилися не повернутою. Відповідач в односторонньому порядку припинив виконання Договору позики. У результаті невиконання умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 24.12.2020 становить 1 805 708 (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 коп.), яка складається з наступного 1 805 708 (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 коп.) - основна заборгованість за договором позики. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами договору позики. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення позикових коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17. На підставі викладено, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМГАРАНТ» на користь позивача суму заборгованості за договором позики №2710 від 27.10.2016 р. в розмірі 1 805 708,00 грн. (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 копійок), що складається з 1 805 708,00 грн. (один мільйон вісімсот п`ять тисяч сімсот вісім гривень 00 копійок) - основна заборгованість за договором позики. На підставі викладеного та

Outcome: approved