Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно з тих підстав, що як стверджує, з 25.05.1998 р. він проживає в житловому будинку за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд.18, в с. Тирлівка Бершадського району Вінницької області. Цей будинок було побудовано в 1920 р., остання будівля - літня кухня збудована в 1982 р. Будинок відносився до категорії колгоспного двору, головою і єдиним членом якого була [PERSON] Оскільки [PERSON] була похилого віку, то запропонувала йому проживати в її будинку безстроково з метою доглядати її, а після смерті здійснити поховання, в подальшому переоформити будинок на нього. [PERSON] померла 22.10.1999 р., не встигнувши законним чином оформити право власності на будинок на нього. Весь цей час він продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, уклав договір електропостачання, підключив газопостачання. Просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок А загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м та господарській будівлі і споруди: літню кухню-сарай Б, криницю 1, ворота 2, хвіртку 3, ворота з хвірткою 4, огорожу 5, розташований по вул. Центральна 18 в с. Тирлівка Бершадського району Вінницької області, вартістю 28 901 грн. після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації, В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз'яснення, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Судом встановлено, що з 1998 року позивач на умовах найму проживав в житловому будинку по вул. Центральна 18 в с.Тирлівка Бершадського району, власницею котрого була [PERSON] 22.10.1999 р. власниця житлового будинку [PERSON] померла в с. Тирлівка Бершадського району Вінницької області, про що складено актовий запис № 20 та видано свідоцтво про смерть виконкомом Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, тобто зі смертю власниці був припинений договір найму житла. Після смерті [PERSON]В відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку А загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м та господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая Б, криниці 1, воріт 2, хвіртки 3, ворота з хвірткою 4, огорожу 5, розташованого по вул. Центральна 18 в с. Тирлівка. Спадкоємцем другої черги за законом після [PERSON] є брат спадкодавця відповідач по справі [PERSON], який у встановленому порядку спадщини не прийняв, тобто відмовився від її прийняття, що підтвердив у судовому засіданні як сам відповідач, так і допитані свідки [PERSON], [PERSON], котрі також підтвердили тривалість і відкритість володіння позивачем нерухомим майном. У встановленому порядку спадщина не визнана відумерлою, строк позовної давності для подачі такої заяви пропущений. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відкрито і безперервно користується житловим будинком загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м та відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Центральна 18 в с. Тирлівка більше десяти років, це майно може бути обєктом набувальної давності, інші особи, які претендують на це майно, відсутні, також відсутня і підстава у позивача для володіння та набуття права власності (безтитульність). Суд також вважає встановленим, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів цим житловим будинком, оскільки відповідно до ст. 388 ЦК України володіння вважається добросовісним, коли особа не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним, він був впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав його з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, набув це майно не злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку і моралі. Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов законним, обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обємі. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 344, 388 ЦК України,

Outcome: approved