Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай) розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0126360 зареєстрованого під №360. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 04.04.1999 року помер його дідусь [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0126360 зареєстрованого під №360. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт на імя позивача. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, від його представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] сільської ради, в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 04.04.1999 року в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №076052, актовий запис №13. Ще за життя [PERSON] належала земельна ділянка (пай) площею 1,59 га згідно сертифікату серії ТР №0126360, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом [PERSON] сільської ради №463 та №464 від 16.03.2015 року та відповіддю Відділу держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області №29-1912-0.9-619/2-15 від 30.03.2015 року наданою на адвокатський запит (а.с.12). Згідно заповіту, складеного 01.04.1999 року, зареєстрованого у реєстрі за №57 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належний йому на праві особистої власності майновий та земельний паї, своєму онуку [PERSON]. Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані із реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом про що свідчить відмова Монастириської державної нотаріальної контори №171/01-16 від 20.03.2015 року. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001\~\~року сертифікати\~\~на\~\~право на земельну\~\~частку\~\~(пай)\~\~є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~\~місцевості) земельних\~\~ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на право на земельну частку (пай) померлого [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що іншого порядку визнати за позивачем право на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено, а тому суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] Відповідач проти позову не заперечує чим фактично його визнав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб та приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, в установленому законом порядку спадщину прийняв, іншого порядку визнати за ним право на спадкове майно чинним законодавством не передбачено, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved