Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, [PERSON] , [PERSON] та Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2018 року він придбав земельну ділянку площею 2.000 га, яка розташована\~ за адресою : Хустський район, Ізянська сільська рада, за межами населеного пункту, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . Коли позивач приступив до використання земельної ділянки провівши очистку від чагарників та провівши насадження сільськогосподарських культур рослин до нього звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомивши його про те, що на вказаній земельній ділянці знаходяться належні їм на праві приватної власності земельні ділянки площами 0,276 га та 0,464 га. і їх розташування також знаходиться в урочищі «Коло кузлихи» на території Ізянської сільської ради. [PERSON] та [PERSON] свої вимоги мотивували тим, що на вказані землі їм також видано державні акти на право приватної власності, при цьому вони заявили, що не визнають за позивачем його право власності на вище вказану земельну ділянку, оскільки таке право вони набули задовго до придбання позивачем у власність вказаної земельної ділянки. Позивач на законних підставах у відповідності до вимог передбачених ст.328 ЦК України набув своє право власності на спірну земельну ділянку за цивільно-правовою угодою. Невизнання відповідачами його права власності знайшло своє підтвердження у відповіді від 21.05.2018 року за №-0-7-0-335/113/18 наданої з Хустського відділу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Вказаний лист містить інформацію про те, що громадянці [PERSON] за рішенням виконкому Ізянської сільської ради від 25.12.1997 року виділено земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства площу 0,464 га по [ADDRESS] та в урочищі «Коло кузлихи» на території Ізянської сільської ради. На дані земельні ділянки виготовлено технічну документацію та видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів за №19672 від 26.06.2003 року. Відповідачці [PERSON] також рішенням виконкому Ізянської сільської ради від 25.12.1997 року виділено земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,276 га в урочищі «Коло кузлихи» за межами населеного пункту с. Іза. На дані земельні ділянки виготовлено технічну документацію та видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів за №22774 від 26.06.2003 року. При дослідженні вказаних документів та наданих ситуаційних планів розташування земельних ділянок з`ясувалася, що земельні ділянки відповідачів мають інше місце розташування та не перетинаються і не межують з належною йому земельною ділянкою. Однак, відповідачами ці обставини не визнаються тому він змушений звернутися до суду за захистом свого невизнаного відповідачами права на земельну ділянку і виходячи з положень визначених ст.392 ЦК України просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Під час розгляду справи за клопотанням представника відповідачів [PERSON] ухвалою від 22.10.2018 року, відповідно до положень ст.53-54 ЦПК України, в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Г.О [PERSON] підтримав вимоги позивача та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наданих ними доказів до позовної зави. При вирішенні спору також просив взяти до уваги надані письмові пояснення з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області що надані до суду 11.03.2019 року, яким повністю підтверджені вимоги позивача, про захист його безпідставно невизнаного відповідачами права на земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Калин В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Ствердили, що не визнають право позивача на земельну ділянку, про визнання права на яку просить визнати позивач, оскільки саме ця земельна ділянка в 1997 році за рішенням Ізянської сільської ради Хустського району виділена їм у приватну власність, що стверджується державними актами на право приватної власності на земельну ділянку. Представник відповідача Ізянської сільської ради Хустського району - Аннишинець М.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначивши при цьому, що вважає Ізянську сільську раду неналежним відповідачем. Представник ствердив, що межі земельних ділянок сторін не пересікаються в натурі та відповідно до ситуаційних планів мають різні місця розташування, а тому невизнання відповідачами права позивача на належну йому на праві власності земельну ділянку, є необґрунтованими і позовні вимоги слід задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог - Головного управління Держгеокадастру\~ у Закарпатській області в судове засідання не з`явився.\~ Згідно наявної в матеріалах справи заяви\~ [PERSON] , третя особа просить суд розглядати справу без участі їх представника на підставі поданих письмових пояснень. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин по справі, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. 04.01.2018 року\~ позивач\~ [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2.000 га, розташовану за адресою: Закарпатська область, Хустський район, Ізянська сільська рада, за межами населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ( а.с. 7-9). З дослідженого в ході судового розгляду, державного акту на право приватної власності на землю серії\~ [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів\~ державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] від 26.06.2003 року, виданого на ім`я [PERSON] 26.06.2003 року встановлено, що остання володіє на праві приватної власності земельною ділянкою розміром 0,464 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та урочище «Коло кузлихи» ( а.с.11). Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №22774 від 26.06.2003 року, відповідачка [PERSON] , володіє на праві приватної власності земельною ділянкою загальною площею 0,276 га за адресою: с.Іза Хустського району, урочище «Коло кузлихи» (а.с.12). Згідно листа начальника відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастра у Закарпатській області № 0-7-0-29-335/113/18 від 21.05.2018 року, у позивача [PERSON] , відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку\~ в с.Іза Хустського району в урочищі «Коло кузлихи» ( а.с.10). З письмових пояснень на позовні вимоги, доданих представником третьої особи за від 11.03.2019 року за підписом начальника Головного управління Держгеокадастру\~ у Закарпатській області, слідує наступне. Земельні ділянки відповідачів знаходяться за межами населеного пункту с.Іза на території Ізянської сільської ради Хустського району. Відомості про вказані земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру та їм не присвоєно кадастрові номера і згідно пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно ситуаційного плану, земельні ділянки відповідачів та позивача\~ знаходяться в різних місцевостях і на значній відстані одна від одної. Таким чином з досліджених в ході судового розгляду доказів, суд констатує, що земельні ділянки позивача та відповідачів, не межують, не перетинаються, знаходяться в різних місцевостях на значній відстані між собою і у відповідачів відсутні підстави не визнавати право позивача на набуту ним у встановленому законом порядку земельну ділянку. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправна позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. В силу приписів ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 2.000 га, яка розташована за адресою : Хустський район, Ізянська сільська рада, за межами населеного пункту, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . Вказане право не визнається відповідачами [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено їхніми поясненнями та поясненнями їхнього представника в ході судового розгляду, тому таке невизнане право підлягає судовому захисту. Положенням ч.1-2 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведені в ході судового розгляду\~ та підлягають до задоволення.

Outcome: approved