Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та уточнив позовні вимоги просить визначити місце проживання, малолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю, [PERSON]; стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року; допустити негайне виконання рішення суду у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак з вересня 2013 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого у Свідоцтві про народження вказано відповідача. Син проживає разом з матір'ю, яка здійснює догляд за ним. Позивачка одна не в змозі створити для дитини усі необхідні умови для її розвитку. На сьогодняшній день позивачка отримує мінімальну заробітню платню, сторонньої допомоги не має. У добровільному порядку відповідач у розмірі, необхідному для створення усіх відповідних умов для належного утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. В інтересах малолітньої дитини, враховуючи її вік, з метою відновлення свого порушеного права, позивачка змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Відповідач по справі, [PERSON], не погодившись з позовними вимогами, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та неодноразово уточнюючи свої вимоги просить суд визначити його участь у вихованні, а саме визначити години спілкування з малолітнім сином, [PERSON] щонеділі з 10:00 до 19:00 годин без присутності матері, з урахуванням святкових дат усіх членів його родини, а також після досягнення дитиною трирічного віку, визначити його спілкування з батьком з 18:00 п*ятниці до 18:00 неділі; після досягнення дитиною шкільного віку передбачити проведення частини шкільних канікул та відпустки з дитиною. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], на утримання малолітнього сина у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття, при наявності умов проживання дитини разом із матір*ю. Зустрічні позовні вимоги, [PERSON] обґрунтовує тим, що позивач за первісним позовом, [PERSON], перешкоджає йому у спілкуванні з сином, чинить йому перешкоди у виконанні своїх батьківських обов*язків, пов*язаних із участю у вихованні сина, тому [PERSON] вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник свої вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Позивач за зустрічним позовом в судове засідання з'явився, позовні вимоги за первісним позовом не визнав у повному обсязі, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання з*вився, просив вирішити справу по суті згідно вимог чинного законодавства з урахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської райдержадміністрації від 26.03.2014 року, щодо визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Представник також вказав, що будь-яких звернень або документів щодо встановлення місця проживання дитини [PERSON], до органу не надходило, рішень з вказаного питання не приймалось, згідно листа від 15.05.2014 року за №1795/01-20 Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради у судовому засіданні просив вирішити справу згідно вимог чинного законодавства з урахуванням інтересів малолітньої дитини, вказав, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, вказане питання вирішується за місцем проживання дитини. Представник Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області надав до суду заяву №304 від 28.03.2014 року про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази, подані з порушенням вимог ст. 131 ЦПК України, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно за поважних причин. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог Цивільного процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 125 від 03.06.2011 року (Свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER]). На час розгляду справи судом, сімейні відносини між сторонами фактично припинені, подружні відносини не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2014 року (справа №521/16066/13ц), шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого у Свідоцтві про народження вказано [PERSON], матір'ю - [PERSON], згідно зі Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.07.2011 року, актовий запис №646. Питання визначення місця проживання сина належить до тих питань, рішення щодо яких приймається спільно обома батьками. Статею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У разі відсутності згоди між батьками рішення повинно прийматися компетентним органом або судом. При визначенні місця проживання дитини суд виходить з того, що на даний час дитина не досягла трирічного віку, проживає разом із матір*ю за місцем її проживання. Службою у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області до суду було надано акт обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] та його матері, [PERSON] від 25.03.2014 року, згідно якого умови проживання є добрими, дитина разом із матір*ю мають окрему кімнату, облаштовану усіма належними речами, необхідними для нормального мешкання та розвитку дитини відповідного віку. Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради за №190 від 27.03.2014 року, вбачається, що [PERSON] має постійне місце роботи, працює на посаді оператора комп'ютерного набору з середньомісячною заробітною платою у розмірі 1218,00 грн. Відповідно до характеристики Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради за №189 від 27.03.2014 року, [PERSON] характеризується позитивно, як дисциплінований, відповідальний працівник, постійно займається вихованням сина. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що при вирішенні даного спору необхідно враховувати вік неповнолітнього сина, а саме те, що в даному віці дитина не може бути позбавлена материнського піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звернути особливу увагу на її вік. Згідно картки стану обстеження здоров'я і розвитку КЗ Татарбунарського центрального поліклінічного відділення від 20.05.2014року, дитина має певні проблеми із мовленням, яка є несформованою та нерозбірливою. Крім того, дитина має алергічні реакції на деякі продукти харчування. На думку суду, розлучення дитини з матір'ю може вкрай негативно вплинути як на психічний, так і на фізичний стан дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю . Відповідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з викладеного та з огляду на зібрані по справі докази, надав їм належну оцінку з урахуванням інтересів малолітньої дитини, суд вважає за необхідне, визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом із матір'ю, [PERSON]. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачці самостійно утримувати сина важко, вона не може створити усі необхідні умови для його розвитку. У добровільному порядку відповідач постійної допомоги не надає, допомога яка від нього надходить є недостатньою для повноцінного утримання та забезпечення належного розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» говорить про те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 1 ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст. 180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на батьків. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи вимоги, щодо стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред*явлення позову до досягнення сином повноліття, а саме: до [INFO] року, судом враховані стан здоров'я та матеріальне становище дитини, також стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та позивачки, наявність на утриманні відповідача доньки від іншого шлюбу, [PERSON], [INFO] Судом також прийнято до уваги пояснення відповідача, що згідно рішення Арцизького районного суду Одеської області від 31.08.2009 року, він сплачує аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Разом з тим суд роз'яснює, що згідно ч.4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Тобто, сума аліментів на утримання двох дітей у частці 1/3 та 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача буде складати 58 відсотків, що не суперечить нормам діючого законодавства України та інтересам обох дітей. Крім того, суд роз'яснює, що згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Щодо зустрічних вимог [PERSON] про визначення годин спілкування з сином [PERSON], то Рішенням №2 комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації від 26.03.2014 року було розглянуто питання про встановлення годин спілкування та вирішено встановити години спілкування [PERSON] з сином щотижня в неділю з 9:00 до 13:00 години та з 16:00 до 19:00 години. Після досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку в липні 2014 року, розглянути повторно питання щодо участі [PERSON] в вихованні сина. Суд вважає таке рішення законним та обгрунтованним, оскільки дитина малолітня, крім того, не досягла трирічного віку, має проблеми зі здоров'ям, погано розмовляє, що підтверджується висновком лікарняної комісії. На думку суду, тривале перебування дитини без матері, на якому наполягає відповідач, може зашкодити здоров*ю дитини, а також негативно вплинути на емоційний та психологічний стан дитини. Стаття 153 СК України закріплює право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкування батьків та дітей, крім випадків, коли спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно та

Outcome: partial