Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому в обґрунтування якого зазначив, що «16» серпня 2014 року померла [PERSON], мати позивача, «09» грудня 2014 року помер [PERSON], батько позивача. Батьки позивача перебували у шлюбі. Після смерті батьків позивача залишилося спадкове майно, яке належало їм на праві власності, а саме: земельна № 50 загальною площею 0,05 га, яка знаходиться в СТ «Смоляне» на території Марївської сільської ради Запорізького району та частки в квартирі [ADDRESS]. Після смерті батька, позивач у передбачений законом строк звернувся до Восьмої Запорізької державної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки заповіту батько позивача не залишив. Окрім позивача, спадкоємцем за законом є також відповідач брат позивача та син померлих, натомість він до нотконтори з заявою на прийняття спадщини не звернувся та не має заперечень щодо оформлення спадщини на позивача. На теперішній час вже після спливу шестимісячного строку після смерті батька, зясувалося, що позивач не може через нотаріальну контору оформити право власності на усе спадкове майно, оскільки батьки позивача оформив своє право власності не отримали витяг з державного реєстру прав власників на спадкове майно за час свого життя та відсутності правових документів на спадкове майно, тому за вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, натомість представник позивача надала до суду заву в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилися, натомість на адресу суду надіслав нотаріально завірену заяву згідно до якої вбачається, що не заперечує проти позовних вимог позивача, просить розглядати справу за його відсутності. Суд всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу який вони уклали 03.11.1966 року, актовий запис № 2371, серія ІІІ-ЕТ № 487696. Згідно до свідоцтва про народження виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя від 09.08.1975 року, актовий запис № І-ЖС № 401712, вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть виданого на імя [PERSON] вбачається, що вона померла «16» серпня 2014 року, яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 5306, серія І-ЖС № 300894. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] належної їй на праві власності на підставі Свідоцтва № 4102 про право власності на житло виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів від 01.06.1994 року. На день смерті померлої з нею спільно проживав її чоловік [PERSON], який згідно до ст. 1268 ЦК України успадкував належну їй на праві власності частку в вищезазначеній квартирі, однак не встиг її оформити на себе, оскільки помер «09» грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Солнцевським відділом ЗАГС управління ЗАГС Москви, актовий запис № 1783, серія VI-МЮ № 804722. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно за законом у вигляді: земельної ділянки № 50 загальною площею 0,05 га, яка знаходиться в СТ «Смоляне» на території Марївської сільської ради Запорізького району належної йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 008942 та 1/3 частка квартири [ADDRESS] належної йому на праві власності на підставі Свідоцтва № 4102 про право власності на житло виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів від 01.06.1994 року. Згідно до спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після його смерті прийняв його син, позивач по справі, який звернувся до Восьмої Запорізької державної контори з заявою на прийняття спадщини за законом, заповіти відсутні. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, якщо не було заповіту, тоді право на спадщину за законом одержують спадкоємці першої черги. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину позачергово. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту, ані [PERSON], ані [PERSON] не залишили, тому спадкування відкрилося за законом. Згідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом та згідно до вимог чинного законодавства України прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Беручи до уваги, що право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] було набуте до їх смерті, на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також земельна ділянка № 50 загальною площею 0,05 га, яка знаходиться в СТ «Смоляне» на території Марївської сільської ради Запорізького району, яка на праві власності належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, суд вважає, що зазначене майно входить до складу спадкового майна після смерті батьків позивача, тому, позовні вимоги позивача, який є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та який прийняв спадщину у порядку передбаченому законом, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved