Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 липня 2017 року, коли його було звільнено з Виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з ним в порушення вимог трудового законодавства, не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість з якої за період з 01 березня 2017 року по день звільнення становила 13 565 грн. 78 коп., а також не було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 5 651 грн. 52 коп. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 13 565 грн. 78 коп. та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 5 651 грн. 52 коп. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - АТ «Укрзалізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому АТ «Укрзалізниця» заперечувало проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки оригінали кадрових та первинних фінансових документів щодо трудової діяльності позивача, у тому числі табелі обліку робочого часу, необхідні для обчислення та нарахування [PERSON] заробітної плати та інших виплат у зв`язку із його звільненням, у відповідача відсутні, адже Виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», де працював позивач та у володінні якого перебувають такі документи, внаслідок свого місця знаходження, яким є населений пункт, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідачу АТ «Укрзалізниця» їх не передавав. Разом з тим, у відзиві вказано, що довідки та розрахунки, які долучені [PERSON] до позовної заяви, складені невідомими особами, які не є повноважними працівниками відповідача, та на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже не створюють жодних правових наслідків. На підставі викладеного, відповідач АТ «Укрзалізниця» просило суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З відомостей, зазначених у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] від 01 липня 2002 року слідує, що, починаючи з 18 липня 2016 року позивач працював у Виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». 17 липня 2017 року його було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 5274/ДН-ОС від 10 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V від 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» на підставі укладеного трудового договору працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. За приписами ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» за виконану працівником роботу роботодавець виплачує йому передбачену трудовим договором заробітну плату, обчислену, як правило, у грошовому виразі. Так, згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року та липень 2017 року, а також розрахунку оплати відпустки, долучених позивачем до позовної заяви, за березень 2017 року Виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» позивачу було нараховано 1 964 грн. 73 коп., за квітень 2017 року - 3 472 грн. 56 коп., за травень 2017 року - 3 632 грн. 47 коп., за червень 2017 року - 731 грн. 07 коп. та за липень 2017 року - 14 295грн. 27 коп., з яких 5 651 грн. 52 коп. є вихідною допомогою у розмірі середнього місячного заробітку, а 6 408 грн. 60 коп. є компенсацією за невикористаний 31 день щорічної відпустки. В той же час, з Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, надісланих Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2020 року, вбачається, по-перше, що у період часу з березня 2017 року по липень 2017 року заробітну плату позивачу було нараховано лише за березень 2017 року, а по-друге, що розмір заробітної плати за березень 2017 року становить 5 085 грн. 64 коп., з яких було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, натомість за період часу з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року цим Виробничим підрозділом заробітна плата позивачу не нараховувалась. Підпунктом 2 пункту 16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року, передбачено, що на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Персональна облікова картка фізичної особи містить, зокрема, відомості про суму заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» закріплено, що для юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. За таких обставин, в частині, що стосується сум та періоду, протягом якого Виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нараховувало позивачу заробітну плату, суд бере до уваги відомості, що містяться у вищенаведеній довідці з Індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, оскільки саме у цій довідці достовірно відображені суми заробітної плати, нараховані кожній застрахованій особі, а також періоди її нарахування, а до наданих позивачем розрахунку оплати відпустки, розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року та липень 2017 року суд ставиться критично, адже вони не містять жодних реквізитів, обов`язкових для таких документів, зокрема, не скріплені печаткою особи, яка їх видала, а розрахунки оплати праці, крім того, не містять у собі номеру та дати їх складання. Частиною першою статті 24 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 115 КЗпП України закріплено правило, за яким заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною сьомою статті 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже приймаючи до уваги, що АТ «Укрзалізниця» не заперечує несплату позивачу заборгованості по заробітній платі, суд доходить висновку про те, що з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, проте лише за березень 2017 року та лише у сумі 5 085 грн. 64 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 5 651 грн. 52 коп., то суд при їх вирішенні керується статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті першому статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту другого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Так, згідно пункту 4 даного Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так, враховуючи, що впродовж відповідних місяців, які передували звільненню, [PERSON] не мав заробітку не зі своєї вини, та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду відомостей щодо посадового (місячного) окладу позивача та жодним чином не висловив своєї позиції ані з приводу наявності або відсутності підстав для виплати [PERSON] вихідної допомоги, ані з приводу заявленої позивачем суми вихідної допомоги,

Outcome: partial