Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]: вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 166 796 грн.; автомобіль Хонда Аккорд 2008 року випуску, вартістю 271 585,04 грн.; будинок відпочинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 228 752 грн.; земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, загальною площею 0.0337 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], вартістю 32 345 грн.; 2) поділити між ним та [PERSON] сумісне спільне вищевказане майно подружжя, визнавши за кожним право спільної часткової власності на Ѕ частини вказаного майна. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що з відповідачкою [PERSON] він перебував у шлюбі з 17.01.1998 року. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюбні відносини не склалися 15.05.2018 їх шлюб було розірвано. За час шлюбу, на спільні кошти, спільними зусиллями та за взаємною згодою придбали наступне майно: 1) вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 166 796 грн.; 2) автомобіль Хонда Аккорд 2008 року випуску, вартістю 271 585,04 грн.; 3) будинок відпочинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 228 752 грн.; 4) земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, загальною площею 0.0337 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], вартістю 32 345 грн. За їх спільною згодою було вирішено оформити договірні правовідносини щодо майна та в подальшому провести його державну реєстрацію права власності за [PERSON] Домовленості або договору щодо поділу спільного сумісного майна між ними не існує. Угоди про добровільний поділ майна між ними також не досягнуто, відповідач не бажає ділити майно (а.с.2-5). Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому вона просить: 1) визнати за нею право власності на Ѕ частини: квартири [ADDRESS]; автомобіля марки Mersedes-Bens, модель Sprinter-313CDI, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; 2) стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с.32-35). Відповідач [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було придбано за її особисті кошти. Щодо наявності права спільної сумісної власності на будинок відпочинку [ADDRESS], вона придбала його за свої особисті кошти, отримані в подарунок від свого батька [PERSON], при чому гроші батько подарував їй для придбання вказаного майна і здійснення нотаріального оформлення договору. На момент укладення договору [PERSON], хоча і був її чоловіком, не знав про те, що гроші на придбання будинку відпочинку їй подарував батько та саме він наполягав на тому щоб вона купила вказану нерухомість саме за рахунок подарункових коштів, проте для того щоб не ускладнювати сімейні стосунки та відносини з чоловіком, не виказувати батьку недовіру, вказаний факт вона залишила від нього в тайні. Стосовно автомобіля Хонда Аккорд 2008 року випуску, номер [NUMBER], то його дійсно було придбано в період шлюбу за спільні кошти їх сім`ї, тому він є об`єктом їх спільної сумісної власності. Щодо придбання в 2016 році земельної ділянки загальною площею 0.0337 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], на якій знаходиться вищевказаний будинок відпочинку, то її вона придбала в період шлюбу за особисті кошти, однак доказів цього факту не має. Отже в цій частині позовні вимоги [PERSON] вимушена визнати. Тому просить позовні вимоги [PERSON] до неї задовольнити в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності автомобіля Хонда Аккорд 2008 року випуску, номер [NUMBER] та земельної ділянки загальною площею 0.0337 га, кадастровий номер [NUMBER], в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення, здійснити розподіл судових витрат (а.с.43-45). У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначає, що наданий [PERSON] договір дарування, укладений 07.11.2011 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення на суму 200 000 грн. На момент укладення даного договору розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становив 470,5 грн. Тому п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян складав 23 525 грн. До правових наслідків недотримання нотаріального посвідчення договору дарування валютних цінностей на суму понад п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян застосовується загальне правило, передбачене ч. 1 ст. 220 ЦК України, яким встановлено, що у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, він не може бути доказом походження коштів, за які було придбано будинок відпочинку [ADDRESS], як таких, що належали особисто [PERSON] та не доводить обставин, передбачених диспозицією п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Просить задовольнити позов в частині вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності будинку відпочинку [ADDRESS] та його поділу (а.с.69-70). Відповідач [PERSON] в порядку ст. 180 ЦПК України подала до суду заперечення, вказуючи, що договір дарування від 07.11.2011 перш за все спрямований на доказування джерела походження коштів за які був придбаний спірний об`єкт нерухомості. У зв`язку з нікчемністю договору, грошові кошти на підставі ст. 216 ЦК України повинні були б бути повернуті дарувальнику, тобто її батькові [PERSON], у разі заявлення ним відповідної вимоги про застування наслідків нікчемного правочину, однак його кошти були витрачені нею на придбання будинку відпочинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, [INFO] її батько помер та у разі б повернення йому коштів, у зв`язку із нікчемністю договору дарування, вона б все одно їх успадкувала. Із вказаного слід дійти висновку про те, що навіть якщо договір дарування від 07.11.2011 є недійсним, то цей документ в будь-якому випадку є доказом, який підтверджує джерело походження коштів на придбання спірного майна і як вбачається таким джерелом не були кошти подружжя, а були кошти її батька [PERSON] Посилаючись на норми ст. 729 ч.2 ЦК України вказує, що можна дійти висновку, що договір дарування грошей для досягнення певної, наперед обумовленої мети (пожертви) є укладеним та чинним не з дня нотаріального посвідчення, а саме з дня прийняття пожертви. Як вбачається із договору від 07.11.2011 її батько [PERSON] подарував їй гроші для досягнення нею певної, наперед обумовленої мети, а саме: «для приобретения в собственность и оформления договора купли-продажи объекта недвижимости, который расположен по адресу: [ADDRESS]». В договорі зазначається, що вона прийняла гроші для досягнення саме цієї мети. Отже договір від 07.11.2011 між [PERSON] та [PERSON] можна кваліфікувати, як пожертва, оскільки ним передбачено дарування грошей для досягнення певної, наперед обумовленої мети та він є укладеним, чинним, не з моменту нотаріального оформлення, а з моменту прийняття пожертви (дарунку), як то передбачено ч. 2 ст. 729 ЦК України (а.с.75-78). В судове засідання сторони не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.100,104). Тому суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15.05.2018 розірвано шлюб, зареєстрований 17.01.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, актовий запис № 4, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). У довідці виданої виконкомом Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області 31.07.2018 вказано, що [PERSON], [INFO] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS], але не зареєстрований (а.с.10). 09.11.2011 в.о. державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Є.О. посвідчено договір купівлі-продажу будинку відпочинку [ADDRESS], укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.12). Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 4730716, що підтверджено витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.13). 16.11.2011 державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Є.О. посвідчено договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] про внесення змін до договору купівлі-продажу будинку відпочинку, укладеного між ними 09.11.2011 (а.с.14). Приморським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 25.11.2011 проведено державну реєстрацію об`єкта нерухомості: будинок відпочинку, розташований за адресою: [ADDRESS] за власником [PERSON] (а.с.15). 12.02.2016 приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Фіщиним В.В. посвідчено договір купівлі-продажу, укладеного між продавцем - Територіальною громадою м. Приморська Приморського району Запорізької області в особі Приморської міської ради Приморського району Запорізької області в особі міського голови м. Приморська Божкової О.А. та покупцем [PERSON] про передачу за плату земельної ділянки з усіма обтяженнями, обмеженнями і сервітутами, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0337 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (а.с.16-17). В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2016 вказано, що власником нерухомого майна - земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], яка належить їй на праві приватної власності (а.с.18). 25.03.2016 державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Є.О. посвідчено договір купівлі-продажу вбудованого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.19). В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.03.2016 вказано, що власником нерухомого майна - вбудованого приміщення магазину, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.20). Згідно з висновком оцінювача ТОВ «Експерт-Сервіс» Фурника В.А. станом на 06.11.2018 ринкова вартість об`єкту оцінки - будинку відпочинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] склала 1 228 752 грн. (а.с.6). Згідно з довідкою директора ТОВ «Експерт-Сервіс» [PERSON] від 26.03.2018 середня ринкова вартість автомобіля Хонда Аккорд 2008 року випуску складає 10 340 доларів США або 271 585,04 грн. за курсом НБУ (а.с.21). 20.06.2001 між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.38). Згідно тимчасового реєстраційного талону, автомобіль Mersedes-Bens, модель Sprinter-313CDI, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.39). У звіті про проведення оцінки нерухомого майна вказано, що вартість квартири [ADDRESS] становить 648 578 грн. (а.с.40). У звіті про проведення оцінки колісного транспортного засобу вказано, що вартість автомобіля Mersedes-Bens, модель Sprinter-313CDI, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] становить 320 130 грн. (а.с.41). Згідно з договором дарування грошових коштів, 07.11.2011 [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] передав у власність своїй дочці [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], 200 000 грн. для придбання у її власність та оформлення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.46). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Хонда Аккорд 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.47), Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 08 лютого 2012 року у м. Токмак Запорізької області (а.с.79). За інформацією територіального сервісного центру № 2344, станом на 15.03.2019 транспортний засіб марки: Mersedes-Bens, модель Sprinter-313CDI, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.92). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи встановлені судом обставини, вимоги позову [PERSON] в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вбудованого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не можуть бути задоволені, оскільки п.3.2.2 договору купівлі-продажу вказаного приміщення магазину, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 25.03.2016 вказано, що від чоловіка покупця отримано заяву про набуття дружиною майна на власні кошти в особисту власність, а продавець у шлюбі не перебуває (а.с.19). Доводи відповідача за первісним позовом викладені у відзиві про те, що будинок відпочинку [ADDRESS], був придбаний за її власні кошти, які отримані в подарунок від свого батька [PERSON], не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином форма такого правочину має відповідати спеціальній вимозі закону. До валютних цінностей, згідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018, відноситься: національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. Як вбачається, наданий відповідачем [PERSON] договір дарування грошових коштів від 07.11.2011, укладений між її батьком [PERSON] та нею, у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення на суму 200 000 гривен (а.с.46). На момент укладення вищевказаного договору (2011 рік), розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становив 470,5 гривен, тобто договір дарування на суму, яка перевищує 23 525 грн. підлягає нотаріальному посвідчення, відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України. До правових наслідків недотримання нотаріального посвідчення договору дарування валютних цінностей на суму понад п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян застосовується норма ч. 1 ст. 220 ЦК України, яка передбачає, що у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, він не може бути доказом походження коштів, за які було придбано будинок відпочинку [ADDRESS], як таких, що належали особисто [PERSON] та не доводить обставин, передбачених диспозицією п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Крім того суд не знаходить підстав вважати даний договір дійсним шляхом визнання його як договору про пожертву, так як [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів з цього приводу. Таким чином, судом встановлено, що з 17.01.1998 до 15.05.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Токмакського районного суду Запорізької області від 15.05.2018. За період шлюбу сторони придбали майно: автомобіль Хонда Аккорд 2008 року випуску, вартістю 271 585,04 грн.; будинок відпочинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 228 752 грн.; земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, загальною площею 0.0337 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], вартістю 32 345 грн.; квартиру [ADDRESS]; автомобіль марки Mersedes-Bens, модель Sprinter-313CDI, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до ст. ст. 60, 69-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач за первісним позовом не заявляє вимог про стягнення судових витрат з відповідача, тому суд це питання не вирішує. Позивач за зустрічним позовом просить стягнути судові витрати з відповідача, тому ця вимога зустрічного позову також підлягає задоволенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial