Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ПАТ «Родовід банк», третя особа: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Дніпровським РВ ДВС у м. Києві в ході примусового виконання виконавчого листа було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 29 грудня 2020 року позивач з реєстру дізналась про наявність обтяження на своє майно. Однак, вважає даний арешт протиправним, оскільки боржник не має частки права власності на зазначену квартиру, ніколи не перебував в родинних відносинах з позивачем та є сторонньою людиною. Як зазначає позивач, врегулювати дане питання в досудовому порядку не вдалося можливим, оскільки законом не передбачено можливість відділом ДВС зняти такий арешт, тому позивач звернувся з даним позовом. 16 вересня 2021 року третя особа подала відзив на позовну заяву. Однак, суд ознайомившись з даним відзивом вважає, що третьою особою було помилково подано в рамках даної справи, оскільки зі змісту вбачається, що третя особа заперечує щодо вимог скарги та просить відмовити у вимогах щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу. У зв`язку з чим, суд не приймає до уваги поданий відзив. Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності. Відповідач - 1 в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В заяві зазначив, що з позивачем не має будь - яких відносин та в шлюбі ніколи не перебував. Представник відповідача - 2 в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10, 11). 13 травня 2013 року головним державним виконавцем ВПВР ДВС України Мазуром Г.І. в рамках виконавчого провадження ВП № 35028982 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . (а.с. 6-6 звор.) Відповідно до інформаційної довідки № 239348998 від 29 грудня 2020 року, постановою про арешт майна боржника серія та номер 35028982 виданий 13 травня 2013 року ВПВР ДВС України накладено арешт на вище зазначену квартиру. (а.с. 5-5звор.) 09 березня 2021 року позивач скерувала на адресу Департаменту ДВС лист в якому просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] . Згідно наданої відповіді Департамент ДВС ВПВР повідомило, що оскільки [PERSON] не є учасником виконавчого провадження або особою, яка є належним представником інтересів сторони виконавчого провадження, правові підстави надати інформацію щодо виконання рішення суду відсутні. Додатково повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту з нього. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час слухання справи було встановлено, що позивач ніколи не перебувала в родинних відносинах з відповідачем. Крім цього, відповідач також зазначив, що ніколи не був власником даної квартири або її частини та не перебував в шлюбі з позивачем. Таким чином, суд вважає за можливе скасувати арешт майна, а саме квартири [ADDRESS] , оскільки накладений арешт перешкоджає власнику в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти таким майном. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Родовід банк», третя особа: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про зняття арешту з майна в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved