Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі еквівалентному 28000 доларів США. В обґрунтування позову позивач вказав, що у липні-серпні 2008 року він з дружиною прийняли рішення про придбання трикімнатної квартири у Комунарському району м.Запоріжжя. Переглянувши безліч варіантів, одним з яких була квартира [ADDRESS]. Втім, квартира була у незадовільному стані, потребувала капітального ремонту. Огляд квартири проводився у присутності працівника агентства нерухомості та [PERSON], яка діяла за довіреністю від [PERSON], сестрою якого вона назвалася. Вартість квартири складала 60000 доларів США. Ціна була зависока, але розташування квартири їх влаштувало і вони домовилися зустрітися з власником квартири. Через декілька днів вони зустрілися у квартирі з [PERSON] і він повідомив, що готовий продати квартиру, але за умови, що позивач передасть йому майже всі грошові кошти за продаж, на великий термін, оскільки йому необхідно погасити борги у залі ігрових автоматів, у кредитній спілці, у ломбарді, де він залишив свій паспорт та перед родичами, оскільки у нього не було грошей на поховання матері, яка померла 21.01.2008 року. Після її смерті 1/2 частина квартири ще не була переоформлена через відсутність грошових коштів. Крім того, він ще повинен був придбати собі житло через що просив аванс у розмірі 45\~000 доларів США, а свою квартиру пропонував придбати за 60000 доларів США. Для придбання вказаної квартири він звернувся до банку. 10.10.2008 року між позивачем і АБ «Факторіал-Банк» було укладено кредитний договір № 594-в/37 під заставу нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS], за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 33000 доларів США, а з [PERSON] вони домовилися про зниження вартості його квартири до 50000 доларів США та придбання її на запропонованих ним умовах. 05.11.2008 року в агентстві нерухомості між позивачем та [PERSON] було укладено договір, за яким сторони домовилися не пізніше 01.06.2009 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 79 в будинку № 21 в м.Запоріжжі за ціною 50000 доларів США. В забезпечення виконання умов договору позивач передав [PERSON] авансовий платіж у розмірі 45000 доларів США. В свої чергу [PERSON] прийняв на себе обовязок оформити спадщину після померлої матері та погасити свої борги, та підібрати собі варіант квартири для придбання. Приблизно 15-20 листопада 2008 року позивач зустрівся з [PERSON] в його квартирі і він показав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10.11.2008 року, після цього він ще декілька разів зустрічався з [PERSON] та пропонував йому оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса, але, з його слів, він ніяк не міг підібрати житло для себе. У визначений договором строк основний договір купівлі-продажу квартири оформлений не був через ухилення від цього [PERSON] З травня 2009 року він почав розшукувати [PERSON], на квартирі його не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Згадавши про довіреність на імя родички [PERSON], позивач поїхав за місцем її проживання за адресою: [INFO] і вона пояснила, що 07 липня 2009 року [PERSON] помер і надала позивачу копію свідоцтва про його смерть. [PERSON] повідомила, що їй відомо, що [PERSON] отримав від позивача аванс, але відношення до цих грошей не має, він розрахувався зі всіма боржниками та підібрав варіант однокімнатної квартири, за яку передав незначний аванс, але оформити договори купівлі-продажу не встиг, бо раптово помер. Між тим, пообіцяла оформити спадщину після його смерті і виконати до кінця його зобовязання, продавши квартиру позивачу. У кінці 2010 року [PERSON] повідомила позивача, що спадщину після смерті [PERSON] вони оформили на його рідних тіток, так як вони є спадкоємцями ближчої черги ніж вона і вони готові продати позивачу квартиру. Але, оскільки на цей час ціни на нерухомість впали, позивач ніс збитки, повязані з отриманим кредитом, а за квартиру необхідно доплатити ще 5000 доларів США, хоча вона таких грошей не коштувала, позивач відмовився від її придбання та запропонував їй шукати покупця на квартиру хоча б за яку ціну, а позивачу повернути грошові кошти. 10 березня 2011 року позивач отримав від [PERSON] 17000 доларів США, про що надав їй розписку. 08 вересня 2011 року позивач частково погасив заборгованість перед банком у розмірі 14000 доларів США. У серпні 2011 року [PERSON] повідомила, що рішення суду, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] оскаржено його батьком і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.07.2011 року рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2010 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25.11.2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. На цей час законним власником квартири за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], яка придбала її 12.02.2011 року за договором купівлі-продажу. Після цього почалися судові спори за участю [PERSON] і [PERSON], а він почав чекати судового рішення про те, хто таки буде визнаний спадкоємцем. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2013 року по цивільній справі № 2-3346/11 [PERSON] було відмовлено у позові у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року зазначене рішення залишено без змін. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року по цивільній справі № 333/8614/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області визнано право власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] у порядку спадкування за законом та витребувано квартиру у [PERSON] та повернуто зазначену квартиру [PERSON] На стадії апеляційного провадження, а саме, 08.05.2015 року [PERSON] помер, його правонаступником визнано його дружину [PERSON]. Ухвалою ВССУ від 19.10.2016 року касаційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] відхилено, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року залишено без змін. Позивач вважає, що оскільки за життя [PERSON], договір купівлі-продажу так і не було посвідчено, а грошові кошти повернуті не в повному обсязі, враховуючи, що правонаступником померлого на теперішній час є [PERSON], яка відповідно до ст. 1281 ЦК України, повинна відповідати за зобов`язаннями [PERSON] Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі еквівалентному 28000 доларів США на день винесення рішення. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] адвокати [PERSON] та [PERSON] заперечували проти позову, посилаючись на те, що позивач у встановленому законом порядку не пред`явив своїх вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2 та ч.3 ст. 1281 ЦК України. Просили в позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п.п.10 ч.1 Перехідних положень Закону України\~№ 2147-VIII\~від 03.10.2017\~року «Про\~внесення змін\~до Господарського\~процесуального кодексу\~України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом встановлено, що 05.11.2008 року між позивачем [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) був укладений договір, згідно якого сторони домовились до 01 червня 2009 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], за ціною еквівалентною 50000 доларів США (а.с.29 т.1). Огляд квартири проводився у присутності працівника агентства нерухомості та [PERSON], яка діяла за довіреністю від [PERSON] 10.10.2008 року між позивачем і АБ «Факторіал-Банк» було укладено кредитний договір № 594-в/37 під заставу нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS], за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 33000 доларів США (а.с.40). В забезпечення виконання умов договору (п.4) позивач передав [PERSON] авансовий платіж у розмірі 45000 доларів США. У визначений договором строк договір купівлі-продажу квартири оформлений не був через ухилення від цього [PERSON] В 2009 році, звернувшись до [PERSON] позивачу стало відомо, що 07.07.2009 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва № 10241 від 23.01.1998 року, виданого Комунарською районною радою. 20.07.2009 року [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] [PERSON] доводилася померлому двоюрідною сестрою і є спадкоємцем п`ятої черги. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-2362/10 від 27.10.2010 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] був усунутий від права на спадщину після смерті сина [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-9867/10 від 25.11.2010 року вищевказане рішення залишено без змін. 18.12.2010 року державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] по 1/2 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], які є рідними тітками померлого. 12.02.2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] З довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.01.2015 року вбачається, що 15.02.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на спірну квартиру. 10.03.2011 року позивач отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, про що надав розписку (а.с.39 об). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-2362/10 від 27.10.2010 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області № 22-9867/10 від 25.11.2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-3346/11 від 24.12.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON],, треті особи Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, встановлення факту перебування спадкодавця в безпорадному стані, усунення від права на спадкування за законом було відмовлено у позові в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/1182/14 від 19.03.2014 року зазначене рішення залишено без змін. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 333/8614/14-ц від 20.03.2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, про витребування майна з чужого володіння, скасування державної реєстрації - задоволено частково. Визнано свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2010 року на ім`я [PERSON] та [PERSON], посвідчені державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] недійсними. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого 07.07.2009 року в порядку спадкування за законом. Витребувано квартиру [ADDRESS] у [PERSON] та повернуто зазначену квартиру [PERSON] На стадії апеляційного провадження, а саме 08.05.2015 року [PERSON] помер. Правонаступником після смерті [PERSON] визнано його дружину [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/10/16 від 09.02.2016 року рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року залишено без змін. Крім того, даною ухвалою встановлено, що лише ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року, яка вступила в законну силу, права [PERSON], як спадкоємця першої черги на спадщину після смерті сина [PERSON], який помер 07.07.2009 року, були поновлені (а.с.22 т.1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року касаційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] відхилено, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 333/8614/14-ц від 20.03.2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/10/16 від 09.02.2016 року залишено без змін. Згідно зі ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217\~ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.ч. 3, 4 ст.1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно із ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1281\~ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняти спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняти спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст.\~1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. Пунктом 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до нотаріуса із претензією кредитора до спадкоємців, після смерті [PERSON], в порядку передбаченому ст.1281 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.7 ст.\~141\~ЦПК України позивачем не сплачувався судовий збір за вирішення вимог про стягнення грошових коштів, оскільки він звільнений від його сплати в порядку п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому в цій частині судовий збір за розгляд судом справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed