Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму сплаченого авансу у розмірі 44 850 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в жовтні 2012 року позивач та відповідачка попередньо усно домовились про купівлю - продаж належного відповідачці житлового будинку [ADDRESS] за суму в 155 000 гривень. Сторони попередньо домовились, що в листопаді 2012 року, коли позивач візьме кредит в банку укладуть договір купівлі - продажу в нотаріуса, в свою чергу відповідачка зобов'язувалася за свій рахунок та в строк підготувати всі необхідні правовстановлюючі документи для нотаріального посвідчення договору. Крім цього, сторони уклали усний договір, згідно якого позивач передав відповідачці в якості авансу кошти в розмірі 44 850 грн., в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу, який вони повинні були укласти в листопаді. Однак відповідачка своїх зобов'язань не виконала, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу зазначеного будинку не підготувала, а згодом взагалі відмовилась продавати зазначений будинок позивачу та повертати сплачений аванс. В зв'язку з вказаними обставинами в листопаді 2012 року позивач звернувся до прокуратури Фрунзівського району Одеської області за захистом своїх прав. 15 листопада 2012, року в приміщенні прокуратури Фрунзівського району Одеської області, в присутності прокурора прокуратури, відповідачка написала розписку в якій зобов'язалась повернути суму сплаченого авансу в розмірі 44 850 грн. Однак, жодних дій щодо повернення коштів відповідачкою вжито не було, в зв'язку з цим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідчка [PERSON] суду пояснила, що будинок продає з 2010 року. Стартова ціна зазначеного будинку була 22 000 дол. Коли позивач прийшов до неї, то вона погодилась продати йому будинок за 20 000 дол. В той день до неї приходили інші покупці, але вони відмовила їм в продажі будинку, оскільки в неї була вже домовленість з [PERSON] Потім [PERSON] надав мені завдаток, про що ми склали розписку. Пояснила що, позивач сам відмовився від купівлі будинку, вона була згодна повернути сплачений ним завдаток, але згодом, коли продасть будинок. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2011 році вона та її чоловік, який є позивачем по справі уклали з відповідачкою [PERSON] договір в усній формі на купівлю будинку. За умовами даного договору вона з чоловіком повинні були виплатити відповідачці завдаток в 44 850 грн., згодом коли банк мав видати їм кредит, повинні були сплатити всю домовлену суму, в свою чергу відповідачка зобов'язувалася за свій рахунок та в строк підготувати всі необхідні правовстановлюючі документи для нотаріального посвідчення договору. Та згодом відповідачка передумала, сказала, що більше не буде з ними спілкуватись, грошей повертати не має наміру так як, завдаток не повертається. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне, коли [PERSON] пішла оглядати будинок то вона пішла з нею. Відповідачка показала їм будинок, та сказала, що вони можуть спочатку сплатити їй завдаток, а коли отримають кредит надати всю суму. Також пояснила, що при передачі завдатку присутня не була. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в жовтні 2012 року позивач та відповідачка попередньо усно домовились про купівлю - продаж належного відповідачці житлового будинку [ADDRESS] за суму в 155 000 гривень. Сторони уклали усний договір, згідно якого позивач передав відповідачці в якості авансу кошти в розмірі 44 850 грн., в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу, який вони повинні були укласти в листопаді. Однак відповідачка своїх зобов'язань не виконала, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу зазначеного будинку не підготувала, а згодом взагалі відмовилась продавати зазначений будинок позивачу та повертати сплачений аванс. Згідно написаної відповідачкою розписки від 15 листопада 2012 року вона зобов'язалась повернути позивачу суму сплаченого авансу в розмірі 44 850 грн. Як вбачається із встановленого, між сторонами фактично був укладений правочин купівлі - продажу житлового будинку, внаслідок чого одна сторона - відповідач отримала на виконання договору від іншої сторони - позивача аванс в сумі 44 850 грн. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсний є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частинами першими ст.ст. 219, 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемний. Тому, угода укладена сторонами про купівлю - продаж будинку, є недійсною з моменту її укладання. Недійсність даного правочину встановлена законом, а тому він є нікчемним і визнання його судом недійсним не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так як, договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 44 850 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Крім цього, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 червня 2006 року, житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності володіє [PERSON], а отже відповідачка [PERSON] не мала законного права укладати будь-який договір пов'язаний з продажем зазначеного житлового будинку без відповідно посвідченого доручення. Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові божником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором сума вважається авансом. Так як угода не відбулась сплачена сума авансу підлягає поверненню так як сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору. Зважаючи на те, що відповідачкою не було повернуто позивачеві суму сплаченого авансу, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved