Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області; - земельну ділянку площею 0,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12.05.2015 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 0,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2006 року серії ВСТ №361540 та Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №669954; - земельну ділянку площею 0,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2006 року серії ВСТ №361542 та Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678232. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що [PERSON] не провів державну реєстрацію вказаних земельних ділянок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, представником позивача суду подано заяву про розгляд справи в відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Залучений у відповідності до ст. 33 ЦПК України як співвідповідач - представник Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 12.05.2015 року у віці 74 років в с.Лядське Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №187923 виданого 12.05.2015 року, актовий запис №10. Ще за життя померлому належали: - 1/2 земельної ділянки площею 0,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2006 року серії ВСТ №361540 та Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №669954; - 1/2 земельної ділянки площею 0,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2006 року серії ВСТ №361542 та Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №678232. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим 12.05.2015 року [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження серії V-УР №0855255, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON]. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 12.05.2015 року, як спадкоємець за законом першої черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через не визнання спадкових прав позивача іншою особою [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. При видачі свідоцтва про право на спадщину, до спадкоємців переходять всі права та обовязки спадкодавця. Коли у складі успадкованого майна є нерухоме майно, то спадкоємець отримує свідоцтво про право на спадщину, яке є правовстановлюючим документом. Свідоцтво підтверджує перехід права власності на нерухоме майно від спадкодавця до спадкоємців. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вже було встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває в родинних відносинах з померлим [PERSON], а саме, є його сином. А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 12.05.2015 року, як син померлого та спадкоємець першої черги. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв оскільки на час смерті та відкриття спадщини проживав з померлим в с.Лядське Монастириського району Тернопільської області де він і помер, що підтверджується довідкою №200 від 18.07.2016 року виданою виконкомом Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за законом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за ним право на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: partial