overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого діда [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Матвіївської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте надали до суду заяви, згідно яких позов визнають повністю, просять слухати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 17.01.2014 року помер дід позивача [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка площею 2,5992 га на території Матвіївської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] на момент смерті спадкодавця постійно проживав з ним в одному будинку. Відповідачі як можливі спадкоємці на отримання спадщини не претендують. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої бабусі [PERSON] право власності на земельну частку (пай) на землях ВАТ «Запорізька січ». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, проте надали до суду заяви, згідно яких позов визнають повністю, просять слухати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, [INFO] року померла [PERSON], яка доводилася позивачу бабусею. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай) за землях ВАТ «Запорізька січ» у Вільнянському районі Запорізької області. У [PERSON] був син [PERSON], який помер до відкриття спадщини у жовтні 2000 року; позивач у справі є відповідно сином останнього та онуком спадкодавця. Заповіту померла не складала. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що відповідачі як інші можливі спадкоємці та територіальна громада на отримання права на земельну частку (пай) не претендують, визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Тернівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити, пояснив суду, що позивач є сином померлої [PERSON] та її спадкоємцем, на момент смерті фактично проживав разом з нею, а тому має вважатися особою, яка прийняла спадщину. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте надали до суду заяви, згідно яких позов визнають повністю, просять слухати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 22.09.2016 року померла [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка кадастровий номер 2321587300:01:001:0022 площею 6,2343 га, розташована на території Тернівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та інші можливі спадкоємці на отримання спадщини не претендують. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку задоволення його вимог кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте надали до суду заяву, згідно якої позов визнають повністю, просять слухати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, [PERSON] при житті мав грошовий борг перед позивачем у сумі 20000 гривень. [INFO] [PERSON] помер, не повернувши борг позивачу. Спадкоємцями померлого є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не мають грошових коштів для погашення боргу. Разом з цим, до складу спадкового майна увійшов житловий будинок [ADDRESS], вартість якого дорівнює сумі боргу. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи викладене, визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 1,7000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 01.09.2019 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за змістом якого позикодавець передав у власність позичальника грошову суму у розмірі 30000 гривень, яку позивальник зобов`язалася повернути до 10.12.2019 року. При цьому, згідно п.1 договору, у випадку прострочення або неповернення суми позики відповідачка зобов`язалася укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 1,7000 га, кадастровий номер 2321582500:05:005:0035, розташованої за межами населених пунктів на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Оскільки відповідачка як позичальник не повернула суму позики у встановлений строк, і не виконала зобов`язання щодо укладення договору, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Зіменко О.В. подала заяву, згідно якої позов підтримує частково - в частині позовних вимог до [PERSON] , в іншій частині позову до [PERSON] просить залишити його без розгляду. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. У зв`язку із відповідною заявою, позов в частині вимог до [PERSON] підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Суд вважає, що позов в іншій частині підлягає задоволенню повністю. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, і може бути прийнято судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому вимагає визнати себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, він з відповідачкою тривалий час проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу; в період спільного проживання у них народився син [PERSON] , проте в актовому записі про народження дитини його батьком був зазначений відповідач [PERSON] колишній чоловік [PERSON] . Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кравченко В.А. підтримали позов, просять його задовольнити, наполягаючи, що позивач є батьком дитини, і бажає офіційно встановити своє батьківство. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявила про визнання позову, пояснюючи, що батьком дитини є саме позивач, а не її колишній чоловік. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню повністю. Так, згідно ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.04.2019 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; при цьому цим рішенням встановлено, що на момент розгляду справи сім`я розпалася, сторони однією сім`єю не проживають і не ведуть спільне господарство. У той же час, відповідачка [PERSON] підтвердила у судовому засіданні, що батьком дитини є саме позивач, з яким вона проживає однією сім`єю. Відповідно до ч.1 ст.128 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Враховуючи наведене, суд визнає походження дитини [PERSON] , [INFO] , від позивача [PERSON] , у зв`язку з чим вважає обґрунтованими вимоги останнього про визнання батьківства. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.18) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутності, визнаючи позов (а.с.19,20). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 5 травня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку №21 (двадцять один) загальною площею 52.5 кв.м., житловою площею 29 кв.м. з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: «А» - житловий будинок, «а» - веранда, «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - сарай, «Д» - сарай, «Е» - погріб, №1 ворота, №2 - хвіртка, №3 огорожа, що знаходяться по вулиці Калініна в с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області, заплативши відповідачам гроші в сумі 28 500 (двадцять вісім тисяч пятсот) гривень, що підтверджується копіює розписки про отримання грошей (а.с.6,7,8). Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивач оформити не має змоги, так як відповідачі відмовляються їхати до нотаріальної контори та посилаються на те, що договір можна буде оформити пізніше. З моменту придбання зазначеного житлового будинку і до теперішнього часу позивач володіє та користується будинком, сплачує всі комунальні платежі, здійснює ремонтні роботи та утримує будинок в належному стані. Факт правомірного відчуження вищевказаного обєкту нерухомості з боку відповідачів, шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору, сторонами було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.26) Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву в якій просять суд розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги визнали (а.с.20-25). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2014 року позивач [PERSON] придбав у відповідачів [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру №1 в житловому будинку №18, що знаходиться за адресою: Одеська область Миколаївський район смт. Миколаївка вулиця Чапаєва. За зазначену квартиру [PERSON] заплатив відповідачам гроші в сумі 70\~000 (сімдесят тисяч) гривень, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] та [PERSON] про отримання коштів (а.с.4). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передав відповідачам [PERSON] та [PERSON] гроші, а вони в свою чергу передали позивачу документи на квартиру. Проте договір купівлі-продажу квартири нотаріально позивач оформити не має змоги, так як відповідачі деякий час не зявлялись до нотаріальної контори. Факт правомірного відчуження вищевказаного обєкту нерухомості з боку відповідачів, шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с.4,7-11). З моменту придбання зазначеної квартири позивач проживає в неї, користується, здійснює ремонтні роботи, сплачує належні комунальні послуги та зберігає документи на квартиру. Проте документація на неї залишається не переоформленою на імя позивача. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нежитлову будівлю. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.19) Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с.21). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с.20). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2013 року позивач придбав у відповідачі за договором купівлі-продажу нежитлову будівлю (картоплесховище), приміщення І, загальною площею 611.0 кв.м., позначеного на плані літерою «А», яка знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується письмовими розписками [PERSON] та [PERSON] про отримання коштів (а.с.3,4). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передав відповідачам гроші, а вони в свою чергу передали позивачу документи на нежитлову будівлю. Проте договір купівлі-продажу приміщення нотаріально позивач оформити не має змоги, так як відповідачі деякий час в повному складі не з'являлись до нотаріальної контори. Факт правомірного відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості з боку [PERSON] та [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с.3-21). З моменту придбання зазначеного приміщення позивач володіє ним та користується, утримує в належному стані та здійснює поточні ремонтні роботи. Проте документація залишається не переоформленою на ім'я позивача. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку зі складністю справи, суд проголошує вступну та резолютивну частини рішення.

Outcome: approved