Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він, 29 червня 1970 року, був прийнятий на роботу і в подальшому працював на Дрогобицькому заводі автомобільних кранів. 15.02.2005 року згідно наказу 9к від 15. 02. 2005 року, його було переведено на посаду начальника цеху №2. 01.02.2011року, між ним та ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» було укладено строковий трудовий договір, у відповідності до наказу №10к від 01.02.11р., при цьому, трудові відносини між ними не припинялися. 31.03.2013 року він був звільнений за власним бажанням у порядку, визначеному ст.38 КЗпП України згідно з наказом 21-к від 29.03.2013 року. На час звільнення ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» заборгував йом виплату заробітної плати за грудень 2012р.у сумі 2786,98 грн., за лютий 2013року у сумі 3676,79 грн., та за березень 2013 р. у сумі 3864,88 грн. Загальна сума заборгованості становить 10328грн, 65 коп. Відповідно до ст.ст.47,116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Фактично останнім днем його роботи на даному підприємстві був 31 березня 2013 року. На мою вимогу про те, шоб з ним провели розрахунок, йому відмовили, пославшись на те, що у підприємства на даний час немає коштів. Коли він звернувся до відділу бухгалтерії за довідкою про нараховані суми заборгованості по заробітній платі за вищевказані періоди - йому видали її, проте, повідомили, що у найближчий час розрахунок провести не зможуть, проте через деякий час ситуація зміниться і він зможе отримати свою заробітню плату. А відтак виникла потреба звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він повністю визнає заявлені позовні вимоги та просить слухати справу у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Встановлено, що позивач працював у відповідача (ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»)з 29 червня 1970 року. 15.02.2005 року згідно наказу 9-к від 15. 02. 2005 року, позивача [PERSON] було переведено на посаду начальника цеху №2. 31.03.2013 року позивач був звільнений з заводу за власним бажанням у порядку, визначеному ст.38 КЗпП України згідно з наказом 21-к від 29.03.2013 року. Згідно довідки ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» від 21.10.2014 року №1163 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становить 10328,65 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Таким чином розрахунок заборгованості по зарплаті сторонами не оспорюється і підлягає до примусового стягнення. Як вбачається із витягу з наказу №21-к від 29.03.2013р., позивач [PERSON] був звільнений з роботи (ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів») за власним бажанням у порядку, визначеному ст.38КЗпП України. Ст.116 цього ж Кодексу передбачено, що в день звільнення працівника йому проводиться виплата всіх сум, що належить йому від підприємства. Зазначені положення Кодексу відповідачем порушено, так як виплати заробітку та сум, що належать працівнику при звільненні відповідачем не проведена. Згідно ст.12 Конвенції МОП №95 «Про захист заробітної плати» 1994р. та ст.47 КЗпП України у день звільнення роботодавець зобовязаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, відтак вимоги щодо стягнення компенсації частини заробітної плати у зв»язку з порушенням її термінів в розмірі 71645,96 грн. ( розмір середнього заробітку - 3770,84 х 19 місяців затримки = 71645,96 грн. ), підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволенню.

Outcome: approved