Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-ті особи: Державна виконавча служба Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області, комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації, про виділення частки майна боржника та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд виділити в натурі частку із спільного майна [PERSON] та [PERSON], яка складається із ? частини домоволодіння [ADDRESS] та визнати право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння за [PERSON]; зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції закрити відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу щодо об'єкта: домоволодіння [ADDRESS]; скасувати реєстраційний номер об'єкта: домоволодіння [ADDRESS]; відкрити для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна новий розділ Державного реєстру прав і нову реєстраційну справу, кожному з таких об'єктів присвоїти новий реєстраційний номер; зобов'язати Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» виготовити технічні документи (інвентаризаційну справу і технічний паспорт) на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], як на окремий об'єкт нерухомості. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви начальник реєстраційної служби просив суд розглядати справу за відсутності представника реєстраційної служби. Представник Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви начальник служби просив суд розглядати справу за відсутності представника служби та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ЦПК України). Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача завдану шкоду у загальному розмірі 204 330 грн. 85 грн. Рішення суду набрало законної сили 03 лютого 2011 року. Добровільно рішення суду [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з виконавчим листом до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області, де було відрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду від 07 грудня 2010 року № 2-3124/10. ВДВС Дніпропетровського УЮ Дніпропетровської області здійснено всі необхідні заходи з виявлення майна боржника, яке належить на праві особистої власності боржнику - [PERSON]. Проте такого майна за [PERSON] не виявлено. Про це свідчать документи виконавчого провадження № 2-3124 від 21 березня 2011 року. Так, згідно листа КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 04 жовтня 2011 року що за [PERSON] право власності нерухоме майно не зареєстроване. А нерухоме майно за адресою мешкання боржника у [ADDRESS] - зареєстроване за іншим власником. Відповідно до листа Відділу держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області земельна ділянка за адресою мешкання боржника зареєстрована за іншим власником. Згідно листа Державтоінспекції транспортні засобі [PERSON] не зареєстровані. Окрім того, факт відсутності за боржником рухомого і нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, встановлено Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2011 року. У ході примусового виконання рішення суду було виявлено, що [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності домоволодіння [ADDRESS]. Даним домоволодінням [PERSON] володіє спільно з [PERSON], оскільки домоволодіння було придбане під час шлюбу подружжям [PERSON] і [PERSON] Однак, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване виключно за [PERSON] на праві приватної власності. Враховуючи цю обставину, державний виконавець ВДВС Дніпропетровського УЮ Дніпропетровської області [PERSON] звернулася з поданням до суду про визначення частки майна, що перебуває в спільній сумісній власності, за [PERSON] Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2011 року визначено частку боржника [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] у розмірі 1/2 частина цього домоволодіння. Ухвала набрала чинності 17 листопада 2011 року. Отримавши Ухвалу суду від 22 серпня 2011 року ВДВС Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області здійснило заходи для реалізації арештованого майна [PERSON] 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Однак, листом від 29 березня 2012 року № 02.5-07/780 Відділом організації та контролю за виконанням рішень управління державної виконавчої служби Головного управлінням юстиції у Дніпропетровській області повідомлено, що надані документи щодо передачі на реалізацію арештованого майна боржника [PERSON] вартістю 179270,00 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: державна реєстрація права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] за боржником [PERSON] не здійснена. Відповідач ухиляється від реєстрації права власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Як наслідок - реалізація 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], що перебуває у власності [PERSON], є неможливою через відсутність державної реєстрації права власності. А іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення, у [PERSON] немає. Як пояснив позивач у судовому засіданні, склалася ситуація, коли рішення суду не виконане ні добровільно, ні примусово, майна в особистій власності [PERSON] немає; майна і грошових коштів, з яких би можна було повністю задовольнити вимоги стягувача, у [PERSON] також немає. А частину домоволодіння [ADDRESS] неможливо реалізувати, тому йому доводиться звертатися до суду з даним позовом та просити суд про виділ частки із спільного майна [PERSON] в натурі для звернення стягнення на неї. Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 ЦК України. Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. З урахуванням приписів статей 366, 371 ЦК України, наявні всі правові підставі для того, щоб виділити в натурі 1/2 частину майна [PERSON] з метою звернення стягнення на неї. Такими підставами є наявність непогашеного боргу і невиконаного рішення суду; наявність у власності майна на праві спільної власності; визначена судом частка в цьому спільному майні за [PERSON]; недостатність у [PERSON] іншого майна, на яке може бути звернене стягнення і за рахунок якого борг може бути повністю погашений. Оскільки майно [PERSON] і [PERSON] належить співвласникам в рівних долях по половині (1/2) майна кожному, то з цього слідує висновок, що виділ в натурі половини (1/2) частки домоволодіння фактично дорівнює його поділу між двома співвласниками. Так, ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до нього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер. Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єкта, який поділяється, або при виділі частки із нього об'єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об'єкт. Без державної реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна державний виконавець буде позбавлений можливості передати на примусову реалізацію даний об'єкт. Така можливість обумовлена приписами п.5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Мін'юсту України від 15.12.1999 № 74/5), якою встановлено, що до заявки реалізацію арештованого майна державний виконавець зобов'язаний додати копії документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно, визначених статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Таким чином, позовні вимоги позивача про виділ частки із спільного майна [PERSON] та зобов'язання реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції закрити відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог позивача у частині зобов'язання Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» виготовити технічні документи (інвентаризаційну справу і технічний паспорт) на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], як на окремий об'єкт нерухомості, то суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав у цій частині виходячи з наступного. Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №401 Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра юстиції. 7 вересня 2011 року, у рамках реформування системи територіальних органів виконавчої влади, Міністр юстиції Олександр Лавринович підписав наказ про утворення у складі Головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі структурних підрозділів, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Таким чином, з БТІ, як суб'єкта господарювання, будуть зняті невластиві їм функцій щодо визнання і підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З 1 січня 2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконує Державна реєстраційна служба України та її структурні територіальні підрозділи. В Дніпропетровському районі це - Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції. Так, згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачу було надано право уточнити позовні вимоги у тому числі і у частині належного реєстраційного органу, однак позивач цим правом не скористався та позовні вимоги не уточнив, а тому, виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 79 ЦПК України сСудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі, що складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 114 грн. 71 коп. та витрат по оплаті висновку судової будівельно-технічної експертизи №060613/1 від 02 грудня 2013 року у розмірі 4 536 грн. 84 коп.

Outcome: partial