Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує погіршенням його матеріального становища станом на момент пред`явлення позову, у порівнянні із періодом, в якому було ухвалено рішення про збільшення розміру аліментів за позовом відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 р. відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача заперечував проти наведених позивачем обставин та правових підстав позву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві та запереченні. Заслухавши вступні слова учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 25 червня 2008 р. було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 435. У шлюбі в подружжя народилися двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2015 р. у справі № 753/21157/14-ц, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 р. визначено розмір аліментів, які підлягали сплаті [PERSON] на користь [PERSON] , а саме 750 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 р. розмір аліментів збільшено з 750 грн. щомісячно на одну дитину до 2500 грн. щомісячно на одну дитину. Постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 р. у справі № 753/15912/19 задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] , скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 р. та ухвалено нове рішення, яким збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 р. з 750 грн. щомісяця на одну дитину до 5000 грн. щомісяця на одну дитину. Представник позивача, звертаючись із позовною заявою від 29 квітня 2021 р. зазначив, що у зв`язку із зміною матеріального становища, позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн. та просив змінити визначений постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 р. по справі № 753/15912/19 розмір аліментів, зменшивши їх з 5000 грн. на одну дитину до 2395,00 грн. щомісячно на одну дитину, однак не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, погодитися з вказаними доводами суд не може оскільки з наступних підстав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність та з 15 квітня 2021 р. працевлаштувався на посаду заступника директора по експлуатації автостоянок, з місячним посадовим укладом 9180,00 грн., а тому, заробітна плата позивача є неспівмірною з розміром аліментів, який складає 10000 грн. щомісячно. У той же час, згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Представником відповідача до матеріалів справи, разом із відзивом приєднано документи, які свідчать про наявність у власності позивача рухового та нерухомого майна, зокрема: квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки, розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с/р Гвоздівська, садове товариство «Університет 5-1»; ѕ квартири [ADDRESS] , автомобіль ГАЗ 3302-415, 2006 року випуску, автомобіль OPEL INSIGNIA, 2011 року випуску. Крім того, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 27.07.2021 р. вбачається, що [PERSON] є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ПРИВАТНОГО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «СХІДНОЄВРОПЕЙСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ ПРОГРЕСИВНОЇ МЕДИЦИНИ», тобто володіє корпоративними правами. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про те, що автомобіль марки ГАЗ є непридатним до використання, а автомобіль марки OPEL INSIGNIA переданий в користування іншій особі, адже належних та допустимих доказів цьому представником позивача до матеріал справи надано не було. Так само, як не знайшли свого закріплення доказами інші твердження представника позивача, зокрема про те, що одна із дітей, а саме [PERSON] , проживає з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення часників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Представником позивача разом із позовною заявою до матеріалів справи було надано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2015 р. у справі № 753/21157/14-ц про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, зі змісту якого вбачається, що діти залишилися проживати разом із матір`ю. Водночас, жодних належних доказів, які б підтверджували місце проживання дитини з батьком, суду надано не було. В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що позивач до служби у справах дітей для визначення місця проживання дитини не звертався. Так само, позивачем не подавався до суду позов про визначення місця проживання дитини разом із батьком. Із наявних у матеріалах справи довідок розрахунків зі сплати аліментів № 64352374 та № 64352979 від 06.09.2021 р. вбачається, що станом на 01 вересня 2021 р. заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , становить 45334,05 грн., а на утримання [PERSON] 45334,06 грн. Також, у листі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.09.2021 р. зазначено, що оскільки боржником до Відділу довідка з місця роботи не надавалася, відрахування із заробітної плати [PERSON] не проводилися. Щодо приєднаних до матеріалів справи доказів наявності у позивача захворювань та необхідності проведення оперативного втручання, про що зазначив у позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача, варто зазначити, що відповідно до консультаційного висновку від 01.10.2021 р., пацієнту [PERSON] рекомендовано, серед іншого, консультацію хірурга. При цьому, жодних доказів витрат, які позивач несе у зв`язку із наявністю в нього захворювань, про які зазначено в довідці, або розрахунку сум коштів, необхідних для такого лікування, до суду подано не було. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181, ст. 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно норм законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частинами 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На час розгляду справи, позивач не надав належних доказів визначених у ч.1 ст. 192 СК України, які б давали суду підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та буде суперечити її інтересам. Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed