Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білоус [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 05.08.2014 року вони перебувають з відповідачкою у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2016 року, спільне господарство не ведеться з тієї причини, що між ними не було порозуміння, спільне життя не склалося, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явилася, про дату слухання повідомлена, надала заяву, в якій визнає позов, згодна на розірвання шлюбу, просить справу розглядати без її участі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 05.08.2014 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №541. (а.с.8), Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровькій області, було зроблено актовий запис №24 (а.с.7). Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, наявність постійних сварок у зв»язку з несумісністю характерів, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мешкають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач з цим згодна, примирення не бажає. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем, підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved