Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 листопада 2012 року між ним та відповідачкою [PERSON] була підписана мирова угода, яку затвердив своєю ухвалою суддя Бородянського районного суду Київської області Додатко В.Д. Відповідно до мирової угоди укладеної між сторонами відповідач повинен сплати позивачу кошти в розмірі 80 000 гривень з моменту продажу будинку [ADDRESS], як компенсацію за 1/3 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується мировою угодою та ухвалою суду від 13 листопада 2013 року. У вересні 2013 року позивачу стало відомо, що близько трьох місяців назад відповідач [PERSON] продала будинок [ADDRESS] та продала квартиру в [ADDRESS] та купила житло в іншому місці - в [ADDRESS], що підтверджується ухвалою Святошинського р/суду м. Києва. Позивач в телефонному режимі звернувся до відповідача з приводу сплати боргу, але [PERSON] відмовила і вказала, що не збирається повертати кошти. Відповідно до ухвали суду боржник зобов'язаний повернути борг у строк та в порядку обумовленому мировою угодою від 13 листопада 2012 року. Позивач виконав всі умови даної миррової угоди, а саме: все спільне рухоме майно подружжя залишив у власності [PERSON], а також знявся з реєстрації будинку [ADDRESS]. Але відповідач від виконання умов мирової угоди ухиляється та в добровільному порядку виконувати свої обов'язки не бажає. Тому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] борг на його користь в сумі 80 000 гривень та витрати на юридичну допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила у позовних вимогах відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року визнано мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Бородянське відділення «АКБ «Правекс-Банк» про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання квартири спільним майном, визнання спільним майном подружжя будинку та земельної ділянки, поділ спільного майна. Згідно даної мирової угоди [PERSON] зобов'язалась на протязі одного місяця з моменту продажу будинку [ADDRESS] сплатити [PERSON] в якості компенсації за 1/3 частину квартири [ADDRESS] в розмірі 80 000 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків та предмета позову. Мирова угода не може бути визнана судом, якщо її умови суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Стаття 208 ЦПК України визначає що, судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Як вбачається з пояснень позивача до органів виконавчої служби з відповідним виконавчим документом щодо примусового виконання відповідачем свої обов'язків згідно мирової угоди він не звертався. Чинним законодавством України не передбачена можливість виконання мирової угоди шляхом пред'явлення нового позову щодо виконання умов цієї мирової угоди. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд, не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed