Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. Позивач просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації за цією адресою [PERSON], [INFO]. Висилити без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [INFO], з однокімнатної ізольованої квартири, загальною площею 27,2 кв. м., у житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] та інших осіб, що мешкають в цій квартирі. В огрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у жовтні до нього звернулась його мати з проханням допомогти її знайомій [PERSON], а саме дати їй у борг гроші на лікування. [PERSON] написала позивачу розписку про отримання нею від позивача 14720 доларів США . Позивач пішов на зустріч і вони, як компромісний варіант, 23 листопада 2010 року уклали нотаріально договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який домовились в БТІ не реєструвати. [PERSON] отримані в борг кошти до листопада 2012 року йому не повернула. Позивач 25.03 2013 року зареєстрував своє право власності на квартиру. У [INFO] [PERSON] померла. Однак, в даній квартирі проживає та зареєстрований чоловік [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] Позивач в судовому засідання свій позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача, за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача, за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та надав суду пояснення щодо обставин укладення угоди з [PERSON] Так, за особистими поясненнями позивача, у жовтні 2010 року до нього звернулась його мати з проханням допомогти її знайомій [PERSON], а саме дати їй у борг 116842,94 гривень на лікування. Він погодився за умови забезпечення позики. [PERSON] написала позивачу розписку і він пішов на зустріч і, як компромісний варіант, 23 листопада 2010 року уклали нотаріально договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який домовились в БТІ не реєструвати. [PERSON] отримані в борг кошти до листопада 2012 року йому не повернула. Позивач у березні 2013 року зареєстрував своє право власності на квартиру. У [INFO] [PERSON] померла. Також, позивач суду пояснив, що квартира йому взагалі не була потрібна, гроші він давав [PERSON] у борг, більш того, квартира йому і зараз не потрібна і проживати в квартирі він не збирається. Його дійсне волевиявлення при укладення договору купівлі- продажу квартири не було направлене на набуття права власності на квартиру, а було компромісним варіантом вирішення відносин які виникли між ним і [PERSON] щодо надання грошей в борг. Позивач суду надав розписку від 23 листопада 2010 року, з тексту якої вбачається, що [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 14720 доларів США та зобов'язалась повернути не пізніше 23 листопада 2012 року. В судовому засіданні позивач підтвердив, що між ним та [PERSON] фактично був укладений договір позики, проте свої позовні вимоги за даним позовом не змінював. Судом також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2010 року укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3647, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. З тексту п. 5 даного договору вбачається, що в на момент його укладення в квартирі на законних підставах були зареєстровані, (згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 47 вихідний № 4199 від 19.11.2010 року), а саме відповідач [PERSON], чоловік [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку , що в задоволенні позовних вимог належить відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна дійсно має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проте, позивач звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідача та інших осіб з квартири, право власності на яку юридично зареєстроване за ним, своїми поясненнями суду, щодо конкретних обставин і дійсного волевиявлення сторін при укладенні договору купівлі продажу квартири, і наданими суду письмовими доказами, в тому числі розписки про надання грошей в борг, фактично сам оспорює дійсність укладеного ним 23 листопада 2010 року з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, звернувшись до суду за захистом свого права власності на квартиру, яке він як власник вважає порушеним, довів суду конкретні обставини отримання ним права власності на квартиру, якими фактично сам і оспорив дійсність укладеного ним договору купівлі продажу квартири. За наявності таких обставин укладення договору купівлі продажу квартири і дійсності волевиявлення сторін договору позивач не позбавлений права звернення до суду з відповідним позовом, щодо дійсності укладеного правочину. Проте, позивач фактично оспорюючи перед судом дійсність укладеного ним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], на підставі якого зареєстрував право власності, звернувся до суду з позовом про захист, в такий спосіб, порушеного на його думку з боку відповідача і інших осіб, які проживають в квартирі права власності на квартиру, яке сам фактично і оспорює в суді. Рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач всупереч вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України не довів суду обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог за позовом. За таких обставин по справі суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed