Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 30 грудня 2015 року між ним та [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено Договір №002826 фінансовго лізингу, предметом якого є надання товариством йому послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Jinma 264 на суму 5882,35 доларів США, що еквівалентно 150000,00 грн. згідно додатку 1 до даного договору. З метою отримання транспортного засобу марки Jinma 264 він перерахував відповідачу адміністративний платіж у розмірі 15000,00 грн.. Однак вважає, що даний договір підлягає визнанню недійсним, так як із договору лізингу не вбачається наявність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залученя фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, що також суперечить вимогам закону. Крім того, враховуючи те, що він як одна сторона договору, є фізичною особою, то цей договір повинен бути обовязково нотаріально посвідчений, що в даному випадку, зроблено не було. В договорі також відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Покликаючись на те, що умови договору є несправедливими, тому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року укладений між ним та [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш Авто», та стягнути з товариства в його користь 15000,00 грн. сплачених на виконання даного договору як адміністративний платіж, судові втрати по справі та витрати понесені на правову допомогу в сумі 6601,20 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просить задовольнити їх. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх. Представник відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судовому засіданні не зявився, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з натупних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №002826, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки Jinma 264 і передати у користування позивача на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.4-9). Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. На виконання умов договору фінансового лізингу позивач [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний внесок в розмірі 15000 грн. (а.с.11). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу №002826 від 30 грудня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості (пункт 1.4, розділ 1 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №002826 від 30 грудня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При прийнятті рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Відповідно, суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про визнання договору недійсним. На підставі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача внесений ним адміністративний платіж в сумі 15 000 гривень. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з врахуванням п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України, стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 551,20 грн. та на користь держави в розмірі 551,20 грн. (551,20 грн. за вимогу майнового характеру та 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру). Крім того, згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, судом задовольняються за наданням правової допомоги при розгляді судом справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав Договір про надання правової допомоги з фахівцем з галузі права [PERSON]. Згідно Договору правова допомога надається фахівцем в галузі права шляхом ознайомлення з нормативною базою, надання консультацій, та складання позовної заяви до суду. З квитанції вбачається, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6050 грн.. Таким чином, враховуючи фактичний обсяг наданої правової допомоги, кількість затраченого часу та праці на підготовку позову до розгляду справи в суді, суд вважає, що до стягнення підлягає 6050 грн. витрат на правову допомогу, які слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved