Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «УАСК АСКА» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 39120,05 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.12.2010 року [PERSON], приблизно о 16 годині 45 хвилин керуючи транспортним засобом марки Skoda Oktavia реєстраційний номер [NUMBER] здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Університетській м. Донецька вчинив наїзд на нього під час перетинання проїжджої частини через нерегульований пішохідний перехід, розташованому поблизу будинку № 75 по вул. Університетській. Внаслідок протиправних дій відповідача йому були спричинені наступні тілесні ушкодження: поєднана травма, ЗЧМТ, струс головного мозку, забій грудної клітки, тупа травма живота, закритий перелом 7-8-9 ребер справа, закритий уламковий перелом шийки лівої плечової кістки без особливого зсуву, закритий многоскольчатий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, стан після МОС перелому лівої великогомілкової кістки Т-подібної пластиною, садна чола. Зазначає, що вина відповідача встановлена вироком Київського районного суду м. Донецька від 03.04.2013 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.06.2013 року. Також зазначає, що на теперішній час у нього погіршується стан здоров'я та, відповідно, продовжується лікування і реабілітація. Так, на лікування, придбання медикаментів і проведення процедур на цей час ним було витрачено 15 048,65 грн., відзначає, що ним були понесені суттєві витрати на придбання медикамент них препаратів, реабілітаційних медичних процедур і оперативного втручання. Внаслідок отриманих травм в медичному закладі, де яких він проходив лікування, йому було встановлено спеціальний режим харчування з метою скорішого одужання, при цьому він потребував конкретні продукти харчування, на що ним було витрачено 24 071,40 грн. Таким чином, в наслідок злочину, вчиненого [PERSON] йому спричинено матеріальну шкоду на загальну суму: 15048,65 грн. (витрати на придбання медичних препаратів) + 24071,40 грн. (сума витрачена на спеціальне харчування) = 39120,05 грн. Позивач зазначає, що на час звернення до суду [PERSON] завдану шкоду не відшкодував, у добровільному порядку відмовляється це зробити. Крім матеріальної шкоди йому завдано і моральну шкоду, яка полягає у тому,що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та стресу він не може продовжувати активну громадську і професійну діяльність, постійно нервує і хвилюється за стан свого здоров'я. Усе це порушує відношення з оточуючими людьми, членами родини, завдає неподобства у звичному житті. Моральну шкоду оцінює у 100 000 грн., 11 вересня 2013 року позивачем було уточнено позовні вимоги та він просить стягнути з ПАТ «УАСК «АСКА» на його користь суму спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 39120,05 грн. та стягнути з [PERSON] на його користь суму спричиненої моральної шкоди в розмірі 100000 грн. У рамках розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, було встановлено, що між останнім та страховою компанією «АСКА» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до вказаного договору ліміт відшкодування страхової компанії за спричинену шкоду життю і здоров'ю потерпілого складає 51000 грн. На підставі вищевикладеного просить його позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON], представники позивача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі перевірених судом повноважень, підтримали позовні вимоги та уточненні позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічним тим, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги та пояснив, що дійсно 17.12.2010 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за його участю, внаслідок чого позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Зазначає, що в перші хвилини ДТП не відходив від постраждалого, знаходився поруч до приїзду швидкої допомоги, відвідував його в лікарні та був ініціатором добровільного відшкодування завданої шкоди. Зазначає, що під час відвідування ним [PERSON] в лікарні він передавав йому в якості компенсації грошові кошти в розмірі 24000 грн., про йому [PERSON] було надано відповідну розписку. Вказані грошові кошти він накопичував та зняв з банківського рахунку щоб подарувати внукам на новорічні свята за декілька днів до цієї пригоди, що підтверджується виписками з банківської установи. Також зазначив, що він категорично не згоден з критеріями визначення позивачем розміру завданої йому моральної шкоди, при цьому просить суд врахувати вже виплачену ним відповідачу суму в розмірі 24 тис. грн., а також його тяжке матеріальне становище, оскільки він є інвалід 3 групи, захворювання отримав як учасник ліквідації Чорнобильської аварії, декілька разів на рік він вимушений проходити курси лікування, проводити підтримуючу терапію, йому необхідно в найближчий час робити операцію, тобто нести суттєві додаткові витрати. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі перевірених судом повноважень, підтримали доводи відповідача [PERSON] та його позицію щодо позовних вимог, надали пояснення аналогічним поясненням відповідача. Зазначили, що позивачем не підтверджені належними та допустимим доказами спеціальний режим харчування, призначення медичних препаратів, не обґрунтований розмір заподіяної йому моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» [PERSON], який діє на підставі перевірених судом повноважень, позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що враховуючи відповідач компенсував витрати позивачу в добровільному порядку у ПрАТ «УАСК АСКА» відсутні правові підстави для виплати позивачу страхового відшкодування. При цьому позивачем належним чином не доведено розмір завданої йому матеріальної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії чеку 0003 від 23.12.2010 року позивачем було сплачено на лікування 99,15 грн., №0035, 0045, 0027 від 01-02 лютого 2011 року, 06 лютого 2011 року, 13 лютого 2011 року - 150,50 грн., №0033 від 09 січня 2011 року - 45,60 грн., № 0019 від 08 січня 2011 року - 149,13 грн., №0022, 0090 від 23 січня 2011 року та 26 січня 2011 року - 1994,70 грн., №0009, 0010, 0020, 0052, 0055 від 27 січня 2011 року та 30 січня 2011 року - 3850,65 грн. (а.с.3-6). 01 березня 2012 року - 454,65 грн., 02 березня 2012 року - 3,50 грн., № 0018, 0019, 2001, 003 від 21 березня 2012 року, 23 березня 2012 року - 3362,15 грн. (а.с.9-14), 23 березня 2012 року - 1367,60 грн., 243,30 грн., 21 березня 2012 року - 632,50 грн., 1118,75 грн., №0016, 0017 від 25 березня 2012 року - 4090,40 грн., 25 березня 2012 року - 1321,55 грн., 1320 грн., 26 березня 2012 року -1448,85 грн., №0045, 0003 від 05 та 06 січня 2012 року - 848,20 грн., 06 січня 2012 року - 329,35 грн., 05 січня 2012 року - 518,85 грн. 03 квітня 2013 року вироком Київського районного суду м. Донецька (а.с.15-20) [PERSON] визнаний винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України на нього покладені обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальний збиток у розмірі 15048,65 грн. та моральна шкода у розмірі 50000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2013 року (а.с.51-54) апеляція засудженого задоволена частково, апеляція захисника залишена без задоволення. Вирок Київського районного суду м. Донецька від 03 квітня 2013 року відносно [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України змінено. Виключено відносно [PERSON] додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. Змінено строк випробування згідно з ст. 75 КК України, зменшено його до одного року. Виключено з обов'язків відповідно до ст. 76 КК України - періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Вирок у частині цивільного позову скасовано і направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства справи у іншому складу суддів. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП, наявність пошкоджень автомобілів внаслідок ДТП та вина в ньому [PERSON] підтверджуються вироком та ухвалою Апеляційного суду Донецької області, яка набрала законної сили та є обов'язковою для суду. Згідно копії полісу №ВС5253647 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.71) автомобіль марки Skoda OctaviaTour, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] застрахований. Відповідно до довідки УПФУ в Ленінському районі м. Донецька від 10 грудня 2013 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалід 3 групи. З копії карти виїзду швидкої допомоги від 17 грудня 2010 року вбачається, що 17 грудня 2010 року була викликана швидка допомога на місце ДТП, де надавала першу медичну допомогу [PERSON], який постраждав внаслідок ДТП. Згідно копії касаційної скарги [PERSON] звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та просить скасувати ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25.06.2013 року у частині призначеного [PERSON] покарання, а вирок Київського районного суду м. Донецька від 03.04.2013 року у частині призначеного покарання [PERSON] залишити у силі. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є інвалідом 3 групи та має інвалідність внаслідок ЧАЕС. В судовому засіданні було оглянуто матеріали про відмову у порушені кримінальної справи по заяві [PERSON] розпочатий 15 лютого 2012 року, а закінчений 18 лютого 2012 року, в якому: - 18 лютого 2012 року постановою про відмову у порушені кримінальної справи за ст. 190 КК України у відношенні [PERSON] було відмовлено. - постанова про відмову у порушені кримінальної справи від 28 липня 2012 року, якою у порушені кримінальної справи за ст. 190 КК України у відношенні [PERSON] стосовно факту передання [PERSON] [PERSON] грошових коштів у розмірі 24000 грн. на лікування. - 24 травня 2012 року постановою Київського районного суду м. Донецька скаргу [PERSON] на постанову слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України у Донецькій області про відмову у порушені кримінальної справи за ст. 190 КК України задоволено. Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 18.02.2012 року (відмовний матеріал №1073 від 18.02.2012 року, ЖРЗСП №1313 від 15.02.2012 року) скасована. - 25 лютого 2012 року було відмовлено у порушені кримінальної справи за ст. 190 КК України у відношенні [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні будучи допитаним в якості свідка [PERSON] пояснив, що він був присутній під час спілкування його батька [PERSON] з відповідачем [PERSON] з приводу покриття останнім витрат на лікування батька, при цьому між ними обумовлювався розмір такої компенсації, яку [PERSON] повинен був передати наступного разу. Через декілька днів [PERSON] прийшов до [PERSON] в палату та повідомив, що приніс обумовлені з ним грошові кошти в якості компенсації та передав згорток [PERSON], потім [PERSON] підписав відповідну розписку про відсутність у нього до [PERSON] будь-який претензій. Після цього, [PERSON] перерахував гроші, передані йому та одразу з'ясувалось, що там не та сума, яку вони з ним обговорювали, у зв'язку з чим [PERSON] одразу було повернуто весь згорток з усіма грошима. [PERSON] забрав гроші та вийшов з палати, при цьому відмовився повернути [PERSON] раніше підписану ним розписку. Ніякі грошові кошти [PERSON] не передавав [PERSON] Будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що її чоловік потрапив у ДТП На лікування [PERSON] її чоловік спочатку віддав 4000 грн., а згодом віддав ще 20000 грн. Також у її чоловіка була заява від постраждалого стосовно того, що він не має претензій до її чоловіка. Будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що перебував у лікарні разом з [PERSON], де йому він повідомив що сталася дорожньо-транспортна пригода, винним в якої є [PERSON], який згодом приходив у лікарню, про що вони розмовляли він не точно сказати не може, можливо щодо добровільного відшкодування шкоди. Під час чергового візиту [PERSON] в палату де вони спілкувалися з [PERSON] про що спілкувалися точно сказати не може, оскільки не слідкував за їх розмовою. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі, належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян(тобто, на суму 340 грн. 00 коп. і більше). Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виходячи зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження доводів щодо передачі позивачу в якості відшкодування матеріальної шкоди 24000 грн., у зв'язку з чим суд не приймає до уваги вказані доводи під час ухвалення судового рішення. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права. Збитками є витрати, що особа понесла в зв'язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна, понести для відновлення порушеного права. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ч.1 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. П. 22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Згідно вимог ст.1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. При вище викладених обставинах справи та виходячи з вимог ст.ст. 1188,1187,1172,1166 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «УАСК «АСКА» у відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 15048 (п'ятнадцять тисяч сорок вісім ) грн. 65 коп., оскільки саме ця сума знайшла своє підтвердження у судовому засіданні поясненнями позивача, свідків та письмовими доказами, у тому числі і квитанціями, матеріальна шкоду у сумі 24071,40 грн. не знайшла свого підтвердження при розгляді даної справи, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Згідно п. 2, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду ( ст. 49 КПК), має право пред'явити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Розмір відшкодування шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з врахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно вимог ст.1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Враховуючи те, що матеріали справи містять доказів про глибину моральних страждань позивача, разом з тим виходячи із принципу розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положень ст.23 ЦК України, з врахуванням доказів та конкретних обставин справи по справі, доведених позивачем моральних та фізичних страждань та його матеріальний стан, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача в розмірі 50000 грн., тобто позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial