Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, в якому просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з 09.11.2016 по 15.08.2017 в сумі 84694,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що 28.02.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в усній формі, на підтвердження чого [PERSON] написав розписку про те, що він отримав у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. В зв`язку з тим, що [PERSON] позику не повернув, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2013 року у справі №757/7993/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 28.02.2011, оформленого розпискою, в розмірі 100000,00 доларів США, що станом на 12.04.2013, за офіційним курсом НБУ, складало 799000,00 грн. Вказує на те, що [PERSON] борг в сумі 100000,000 доларів США так і не повернув, рішення суду не виконав, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. До суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. До суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та подано відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 28.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в усній формі, на підтвердження чого [PERSON] написав розписку про те, що він отримав у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2013 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 100000,00 доларів США, що станом на 12.04.2013, за офіційним курсом НБУ складає 799000,00 грн. та судовий збір у сумі 3441,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2013 залишено без змін. Станом на день звернення позивача до суду, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США не повернув. За своєю правовою природою, судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст. 653 ЦК України. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено статтю 625 ЦК України. Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Навіть у тому випадку, коли конкретна сума грошового зобов`язання встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди. Тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», встановлено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідно до листа ВСУ від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві», суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на виконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. У постанові ВСУ від 27.01.2016 по справі №6-771цс15, висловлено правову позицію щодо застосування норми ст. 625 ЦК України, відповідно до якої індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає; норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Як було вбачається із заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2013, [PERSON] отримав у борг грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США, тобто, предметом позики була іноземна валюта - долари США. З огляду на вищевикладене, прийняття заочного рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті, не змінило природу грошового зобов`язання між [PERSON] та [PERSON] , яке було визначено в іноземній валюті - доларах США, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, в зв`язку з чим позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed