Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди,зазначивши, що 25.12.2016 р. о 10-00 годині водій [PERSON] рухаючись по мкрн. Індустріальний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, керуючи автомобілем [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив наїзд на належний йому автомобіль [NUMBER], який стояв біля обочини проїзної частини. Внаслідок ДТП був пошкоджений його автомобіль та заподіяно йому матеріальний збиток та моральну шкоду. Відразу після ДТП відповідач визнав свою провину у скоєнні правопорушення та з урахуванням наявності у них страхових полісів запропонував скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). Враховуючи добровільне визнання відповідачем вини він погодився та 26.12.2016 р. вони разом з відповідачем звернулися до страхової компанії ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» вказаним повідомленням та іншими документами. Однак наприкінці лютого 2017 р. отримав відповідь страхової компанії про відмову визнання ДТП страховим випадком, оскільки [PERSON] не визнає своєї провини у скоєнні ДТП. Таким чином відповідач задля уникнення відповідальності за ст. 124 КУпАП ввів його в оману шляхом складання «європротоколу». Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку № Д10/01/17 від 10.01.2017 р., розмір матеріального збитку заподіяного власнику авто «ЗАЗ TF699» складає 24997,40 грн. Крім того, він змушений був витратити кошти за послуги з виготовлення такого висновку в сумі 950,00 грн. та за послуги евакуатора в сумі 600,00 грн. Вказаними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась в позбавленні його можливості використати свій автомобіль, так як його було значно пошкоджено. Після ДТП під час керування автомобілем його постійно супроводжує відчуття страху та нервозності. Крім того, відповідач не розкаявся у своїй провині, не попросив вибачення, жодним чином не відшкодував шкоди, тому завдану моральну шкоду оцінює в сумі 10000,00 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 24997 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., витрати, повязані з евакуацією його пошкодженого автомобіля в сумі 600,00 грн., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 950,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5120,00 грн. та сплачений ним судовий збір. Ухвалою суду від 27 березня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову в звязку із не співмірністю та недоведеністю. Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року провадження по справі зупинено до розгляду справи № 211/1725/17 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 24 липня 2018 року провадження по справі поновлено в звязку з розглядом вказаної справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON]. підтримали вимоги позову, наполягали на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що вважає винними в скоєнні ДТП обох, європротокол підписував. Оцінка збитків проведена у його відсутність, тому з нею не згоден, як і не згоден з оплатою витрат на її проведення. Вважає, що оплата послуг евакуатора входить в розмір франшизи, яку він згоден відшкодувати позивачу, однак відшкодовувати оплату евакуатора окремо не має наміру. Вимогу щодо відшкодування моральної шкоди не визнає, як і вимогу щодо відшкодування судових витрат в частині правничої допомоги, погоджується лише на відшкодування судового збору в рамках закону. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не зявився, до суду надійшли заперечення проти позову та в ході розгляду справи заява про визнання позову щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 23997,40 грн., виходячи з розрахунку 24997,40 грн. (розмір матеріального збитку згідно висновку) 1000,00 грн. (франшиза). Вислухавши сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] (а.с. 7 копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), цивільно-правова відповідальність якого застрахована за договором (полісом) № АК/1066940 (а.с. 8 копія полісу). 25 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Згідно п.\~33.2\~Закону України\~«Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. За результатами зазначеної дорожньо-транспортної пригоди її учасниками було вирішено скористатись правом, визначеним п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів та їх пошкодження (а.с.9 копія повідомлення). В графі «Мої зауваження» учасники дорожньо-транспортної пригоди зазначили, що претензій щодо здоровя один до одного не мають. Разом з тим, постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 травня 2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до вказаної постанови, мали місце обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25 грудня 2016 року о 10-00 годині за участю автомобілів водіїв [PERSON] та [PERSON] та які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Спірні правовідносини\~регулюються Законом\~України «Про\~обовязкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон № 1961-IV ) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д10/01/17 складеного 10 січня 2017 р., копія якого міститься в матеріалах справи, сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] в цінах на дату 03.01.2017 р. складає 24997,40 грн. (а.с. 12-17) Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. 26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак повідомленням від 08 лютого 2017 року за вих. № 0185 останнім повідомлено про відсутність змоги визнати дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняти вмотивоване рішення по даній справі, оскільки відсутні будь-які докази вини водія забезпеченого транспортного засобу, тобто вина водія забезпеченого транспортного засобу не є доведеною у встановленому законодавством порядку, також відповідно до письмового повідомлення страхувальника щодо даної дорожньо-транспортної пригоди, водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] не визнає свою провину в скоєнні даної ДТП та відповідно до матеріалів страхової справи згоди щодо провини страхувальника не досягнуто (а.с.11 копія листа). Однак в звязку з наданням страховику копії постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП, страховиком позиція змінена. Так, за повідомленням [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» від 02.10.2018 р., останній вважає обґрунтованими вимоги щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 23997,40 грн., франшиза по даному полісу становить 1000,00 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля буде частково відшкодована позивачу страховою компанією, він має право на стягнення з винної у ДТП особи лише майнової шкоди, яка не покрита страховою виплатою, а також на відшкодування моральної шкоди. Статтею 12 Закону № 1961-IV визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, на страховика покладено обовязок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки відповідач несе зобов'язання як cтрахувальника компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення збитків за проведення експертизи та витрати за евакуацію пошкодженого автомобіля. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до товарного чеку від 25 грудня 2016 р., (а.с. 18 копія чеку), позивач поніс випрати на послуги евакуатора в сумі 600,00 грн. та витрати за проведення авто товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 950,00 грн., що підтверджується квитанцією № 004734 від 03.01.2017 р.(а.с. 19 копія квитанції). Вказані витрати підлягають відшкодування позивачу відповідачем, оскільки [PERSON] поніс витрати, які знаходяться в причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, а оскільки саме висновком експертного автотоварознавчого дослідження встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу, та послугами евакуатора позивач скористався в звязку з ДТП, винним в якій визнано відповідача, тому на підставі п.1 ч.2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України ці витрати підлягають відшкодуванню. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Тому вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 3000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 640,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги, розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу та квитанція про сплату гонорару адвокату. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги в частині стягнення витрат по наданню правничої допомоги доведеними, тому заявлена сума підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial