Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, зазначивши, що між ним та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, виданої на її імя власницею нерухомого майна, [PERSON], укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Сергіївка, вул.\~Вишнева (Кірова), буд.\~77. 12 червня 2012 року [PERSON] сплатив відповідачці повну вартість будинку, а саме грошові кошти в сумі 15 000,00 грн., про що отримав від неї відповідну розписку. Також, сторони домовились нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна. Однак, згодом [PERSON] відмовилась від нотаріального посвідчення угоди, а 07 жовтня 2013 року власниця будинку, [PERSON], померла. 02 червня 2016 року позивач звернувся до органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, проте реєстратором відмовлено у вчиненні зазначених дій у звязку з відсутністю необхідних документів для проведення такої реєстрації. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON], дійсним, та визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Сергіївка, вул.\~Вишнева (Кірова), буд. 77. Ухвалою суду від 11.08.2016 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Олександрівську сільську раду Юрївського району Дніпропетровської області. Крім того, за клопотанням позивача ухвалою суду від 14.09.2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON] Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Представник третьої особи Олександрівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Юрївської державної нотаріальної контори, [PERSON] належав житловий будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с.\~Сергіївка, вул.\~Кірова, буд.\~77. Право власності зареєстровано у відповідному реєстрі 25.05.2012 року, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 34270735 (а.с. 13-14). 01 березня 2012 року [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах за своїм розсудом належний їй на праві власності вказаний житловий будинок, про що склала нотаріально посвідчену довіреність (а.с. 9-10). 12 червня 2012 року [PERSON] отримала від позивача кошти в сумі 15\~000,00 грн. в рахунок плати за продаж житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 11). Тільки 13 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено цивільно-правову угоду \~ договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Сергіївка, вул.\~Кірова, буд.\~77. При цьому продавець нерухомості, [PERSON], діяла за довіреністю від 01 березня 2012 року, виданою власником майна (а.с. 103). 07 жовтня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 517734, виданим виконкомом Олександрівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 09.10.2013 року (а.с. 8). Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі, як зазначено в ч.2\~ст. 220 ЦК України, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1\~ст. 328, ст. 392 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Статтею 657 ЦК України\~визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. Право власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації (ч. 4\~ст. 334 ЦК України). Отже, житловий будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с.\~Сергіївка, вул.\~Кірова, буд.\~77, належав [PERSON], яка померла, не встигнувши належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а повірена особа [PERSON] ухилялась від нотаріального посвідчення договору. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], виходить, що за оформленням спадщини у вигляді гаража за адресою: Донецька обл., м. Артемівськ, вул. 60 років утворення СРСР, 15, звернулась спадкоємець за законом [PERSON], сестра померлої (а.с.\~58-87). Під час судового розгляду остання підтвердила факт купівлі [PERSON] будинку та не заперечувала проти визнання відповідного договору дійсним та визнання права власності на спірний житловий будинок за покупцем. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої\~статті 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей\~210\~та\~640 ЦК України\~пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Як вже зазначено, відповідно до\~ст. 657 ЦК України\~(із змінами, внесеними Законами № 1878-VI\~(1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а за нормами\~ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Так, судом достовірно встановлено, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку з дотриманням умов, визначених ст. 655 ЦК України, тобто одна сторона передала у власність іншій стороні нерухоме майно, при цьому покупець сплатив гроші в сумі 15\~000 гривень, і прийняв у своє відання та користування на праві приватної власності предмет продажу. Сторона за договором [PERSON] померла, її спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини у вигляді житлового будинку, розташованого в с.\~Сергіївка Юрївського району, представник продавця за довіреністю [PERSON] ухилилась від нотаріального посвідчення договору, а позивач є добросовісним набувачем права власності нерухомого майна. Підсумовуючи, суд робить висновок, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, дії стосовно придбання нерухомого майна ніким не оспорювалися і не оспорюються, а тому суд вважає, що зазначений договір купівлі-продажу підлягає визнанню дійсним. Оскільки з матеріалів справи виходить, що сторона за договором [PERSON] померла, тому у позивача втрачена можливість нотаріального посвідчення договору, а також відсутні підстави для визнання правочину нікчемним. За таких обставин суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2\~ст. 220 ЦК України та визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулось повне його виконання. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то, як встановлено ч. 3\~ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як наслідок, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на оспорюване нерухоме майно, адже [PERSON] набув його на законних підставах. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч. 1\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2\~ст. 377 ЦК України\~розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, зазначені вище норми законів дають підстави для висновку, що земельна ділянка, де розташований житловий будинок, повинна перебувати у власності відчужувача цих будівель і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримати кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщені нежитлові будівлі. За життя власниця будинку [PERSON] намагалась оформити право власності на земельну ділянку під нерухомістю, про що свідчить рішення Олександрівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 112 від 16.08.2012 року та висновки про погодження технічної документації, однак через смерть не встигла отримати відповідні документи (а.с. 36-39). Згідно з ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати за рішенням суду. Оскільки [PERSON] доведені обставини, на які він посилається в позові, належними та допустимими доказами, позивач являється добросовісним набувачем права власності на житловий будинок, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено, тому визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved