Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами до відповідачів ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві та ПП «Нива - В.Ш.»: - Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - [ADDRESS], укладений 22.08.2011 на прилюдних торгах між ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в особі ПП «Нива-В.Ш.» та [PERSON] і оформленого протоколом про проведення прилюдних торгів від 22.08.2011 № 10111442. - Визнати недійсним свідоцтво про придбання з прилюдних торгів [ADDRESS] [PERSON], яке видане приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 31.08.2011 зареєстроване в реєстрі за № 3148. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року зазначений вище позов [PERSON] залишений без задоволення. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 19 червня 2013 року зазначені рішення та ухвала скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Вимоги мотивовані тим, що 24.10.2008 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 6107, відповідно до якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки - кв. [ADDRESS]. 22.08.2011 між ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в особі ПП «Нива-В.Ш» та [PERSON] на прилюдних торгах був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Відповідно до ст. ст. 203,215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність нормам ЦК України та іншим Законам України, при цьому укладений на прилюдних торгах договір купівлі-продажу [ADDRESS] суперечить вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами», оскільки його було укладено на виконання виконавчого напису № 6107 від 24.10.2008, вчинення та виконання якого законом не передбачено. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини. Зокрема, зазначив, що ВАТ «ВіЕйБіБанк» не виконало свого обов'язку щодо повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості за кредитними договорами та необхідності її усунення, а звернення стягнення на квартиру відбулося всупереч порядку, передбаченого чинним законодавством та п.1. Тимчасового положення. Представник відповідача ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, проти чого учасники судового засідання не заперечували. Представник відповідача ПП «Нива-В.Ш.» в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що порядок реалізації нерухомого майна, на яке звернено стягнення, врегульовано Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», Інструкцією про порядок проведення виконавчих дій та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а тому порушення лише норм, закріплених в даних нормативних актах, є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Оскільки дії працівників ПП «Нива-В.Ш.» по реалізації арештованого майна боржника були здійсненні з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та інших нормативно-правових актів, тому відсутні підстави визнавати прилюдні торги недійсними. Заявив також про застосування строків позовної давності, зазначивши, що ст. 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено строк, протягом якого іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме протягом 3-х місяців. Зазначений строк є строком позовної давності на оскарження результатів прилюдних торгів. Позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами лише 21.01.2013, в строк, що перевищує три місяці з дати проведення прилюдних торгів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що [PERSON] є добросовісним набувачем [ADDRESS]. Враховуючи, що позивачем не наведено порушень вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та інших норм при проведення прилюдних торгів, підставі для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна немає. Аналогічно свідоцтво, видане приватним нотаріусом про право власності на квартиру, придбану з прилюдних торгів, може бути визнано недійсним лише у разі визнання недійсними результатів самих прилюдних торгів. З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог позову відмовити. Представник третьої особи - ВАТ «ВіЕйБіБанк» в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання угоди укладеної на прилюдних торгах недійсною, та відповідно, визнання недійсним свідоцтва про право власності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, а в силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. В судовому засіданні встановлено наступне. 14 березня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на отримання коштів у розмірі 25 000 дол. США. 14 березня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на отримання коштів у розмірі 20 000 дол. США. 15 квітня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] для забезпечення виконання вищезазначених договорів був укладений іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передає в іпотеку [ADDRESS]. 24 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 6107, на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS]. 22 серпня 2011 року відбулися прилюдні торги, на яких був реалізований предмет іпотеки - [ADDRESS]. Реалізацію предмета іпотеки здійснювало ПП «Нива-В.Ш.» Згідно з протоколом про проведення прилюдних торгів № 10111442 від 22.08.2011 переможцем прилюдних торгів визнаний відповідач [PERSON] (а.с.25-26) Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2012 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу про проведення прилюдних торгів та акту продажу квартири з прилюдних торгів, відмовлено. (а.с.42-47) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року (а.с.196-202) у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Згідно з ч.2 ст.16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв»язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що підставами для визнання прилюдних торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є невідповідність угоди ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса допускається лише у разі направлення Банком іпотекодавцю визначеної законами вимоги -повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її усунення, на яку не надійде відповідь у 30 - ти денний строк з моменту її отримання іпотекодавцем. Будь-які дії, що проводяться на виконання виконавчого напису суперечать вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України незалежно від часу їх вчинення, оскільки спрямовані на виконання виконавчого напису, який не може бути виконано через відсутність законодавчого дозволу на його вчинення та виконання за обставин, які мали місце в даній справі - при неповідомленні іпотекодавця про заборгованість боржників та необхідність її усунути. Результатом незаконних дій відповідачів, спрямованих на виконання виконавчого напису, який не підлягає виконанню, стало проведення 22.08.2011 вищезазначених прилюдних торгів. Зазначені доводи позивача суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта (протоколу) про проведення прилюдних торгів є оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочином. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3,6 ст. 203 цього Кодексу ( ч.1 ст. 215 цього Кодексу). Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 685. Вищезазначеним Положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну та передбачені певні Правила проведення цих торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки проведення торгів; правила, які регулюють сам порядок проведення торгів та правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, наведеного у постановах Верховного Суду України від 24.10.2012 (справа № 6-116цс12) та від 13.02.2013 (справа № 6-174цс12), відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі - продажу, така угода може визнаватися недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст.ст. 203,215 ЦК України). У зв'язку з тим, що за змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 685 (справа № 6-116цс12). Безпідставними є твердження представника позивача, що ПАТ «ВіЕйБіБанк» не виконало свого обов'язку щодо повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості за кредитними договорами та необхідності її усунення. У мотивувальній частині ухвали спеціалізованого суду України від 19 червня 2013 року при перевірці рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2012 року по справі за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зазначено «….Лист …з вимогою виконати зобов'язання та погасити заборгованість був направлений і [PERSON], який він отримав 19.01.2008. ….. Крім того, в судовому засіданні 18.07.2012 Стешак підтвердив, що йому було відомо про заборгованість та намір банку звернутися до нотаріуса з метою здійснення виконавчого напису….» (а.с.147-152) Зокрема, в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року (а.с.196-202), якою залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зазначено: «……не має жодних законних підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6107 від 24 квітня 2008 року, вчинений приватним нотаріусом відповідно до вимог ст. 35 Закону України Про іпотеку» та п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»… ПАТ «ВіЕйБі Банк» мав усі правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Колегія суддів погодилася з таким висновком районного суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.»…«Лист…….з вимогою виконати зобов'язання ….. та погасити заборгованість ….був направлений і … [PERSON], який він отримав 19.01.2008»….«Як вбачається з тексту…листа Банк роз'яснив право припинити звернення стягнення на заставлене майно……виконанням забезпеченого іпотекою зобов'язання. В разі непогашення позивачем до 15.02.2008 зазначеної заборгованості у повному обсязі Банком буде вчинено виконавчий напис, звернувши стягнення на предмет іпотеки …….. «…..«Крім того, в судовому засіданні [PERSON] неодноразово підтверджував, що йому було відомо про заборгованість та намір ВАТ «ВіЕйБі Банк» звернутись до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, але ніяких дій щодо погашення заборгованості він не вчиняв, так як в нього були відсутні кошти. …..»….»Суд правильно вирішуючи даний спір, врахував особисті пояснення позивача в даній справі , відповідно до яких, останній визнавав, що йому було відомо про борг та можливе звернення стягнення на його майно…..» Що стосується вимог щодо визнання свідоцтва про право власності недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (чинне на момент реєстрації права власності на оспорювань квартиру), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 75, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів. Зокрема, видача свідоцтва про право власності передбачена п. 6 Тимчасового положення, що регулює оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, при цьому БТІ можуть лише за дорученням проводити підготовку документів для видачі свідоцтв. З аналізу вказаних норм вбачається, що видачу свідоцтва про право власності не можна ототожнювати з державною реєстрацією такого права; свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припинюється. При зверненні з позовом у даній справі про визнання недійним свідоцтва про право власності, яке лише видається при оформленні права та не є правочином, позивачем не зазначається норма закону, що передбачає захист цивільних прав та інтересів вказаним способом. З огляду на викладене, вимоги позову є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується заяви представника відповідача ПП «Нива -В.Ш.» про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли судом доведено існування суб»єктивного права, тому у випадках відсутності такого права або якщо воно ніким не порушується, суд відмовляє у позові не з причин пропуску позовної давності, а у зв»язку з необгрунтованістю самої вимоги. Виходячи з встановлених по справі обставин, суд відмовляє у позові у зв»язку з необгрунтованістю заявленої вимоги, тому заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Підстав для відшкодування позивачу судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє йому в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed