Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та [PERSON] про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 30.11.2000 року помер його батько [PERSON] Батько позивача був власником житлового будинку № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності № 41 від 24.06.1997 року. Після смерті батька відкрилася спадщина. На день смерті батька, в вищезазначеному будинку разом з ним була зареєстрована та проживала мати позивача [PERSON] Відповідно до норм ЦК України, який діяв на той час, мати позивача вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. 25.10.2015 року мати позивача [PERSON] померла. Після смерті матері відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем за заповітом, тому після смерті матері, в строк встановлений законом для прийняття спадщини, звернувся до Енергодарської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Запорізька область Великобілозерський район с. Велика Білозерка вул. Колхозна, будинок № 21. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Запорізької області було відмовлено. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за ним [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої 25.10.2015 року [PERSON], право власності на житловий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області. В судовому засідання позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, позивач доповнив, що його померла мати, під час життя прийняла спадщину після померлого 20.11.2000 року батька позивача [PERSON], до складу якої, крім іншого входив спірний будинок. Проте, мати позивача [PERSON] померла, не встигнувши отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Великобілозерського району Запорізької області в судове засідання не зявився, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при цьому зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] позов не визнав, при цьому жодного обґрунтування заперечення проти позову суду не надав. До того ж [PERSON] пояснив, що не претендує на житловий будинок, який його померла мати [PERSON] заповідала позивачу згідно заповіту, проте, і визнавати позовні вимоги не має наміру, з якої саме причини він не бажає пояснити суду. Представники третіх осіб: Відділу економічного розвитку, торгівлі та державної реєстрації Великобілозерської районної державної адміністрації,відділ з питань державної реєстрації Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області та Енергодарської міської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи в судове засідання не зявилися, про причини та обставини неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про смерть серії I-ЖС № 341208, виданого 25.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великобілозерського районного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла 25.10.2015 року в віці 68 років, актовий запис № 02 (а.с.16). На підставі матеріалів спадкової справи № 2/2016, після померлої 25.10.2015 року [PERSON], судом зясовано, що згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Великобілозерського району Запорізької області 20.10.2009 року та зареєстрованого за № 26, позивач є єдиним спадкоємцем за зазначеним заповітом після померлої 25.10.2015 року [PERSON] (96). До складу спадщини за вказаним заповітом входять житловий будинок із господарськими побудовами та спорудами та земельна ділянка розміром 0,25 га, які знаходяться по вулиці Колхозній, 21 в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Норма частини 1 статті 1289 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до правил встановлених ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину за вищезазначеним заповітом, після померлої 25.10.2015 року [PERSON] Дана обставина підтверджується заявою позивача про прийняття спадщини, яка 05.02.2016 року надійшла до Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області та знаходиться в матеріалах спадкової справи № 2/2016 після померлої 25.10.2015 року [PERSON] (а.с.95). Оглядом матеріалів спадкової справи № 2/2016, після померлої 25.10.2015 року [PERSON] судом встановлено, що 29.06.2016 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори було видано позивачу свідоцтво про право власності за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Запорізька область область, Великобілозерський район, с. Велика Білозерка, вул. Колхозна, 21 (а.с.143). За змістом Постанови державного нотаріуса Енергодарської державної нотаріальної контори від 09.09.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 21, що розташований по вулиці Колхозній в селі Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, що належав померлій 25.10.2015року матері [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.20). Згідно п.4.15. розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до технічного паспорту на жилий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, який було складено 29.05.1997 року ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», замовником технічної інвентарізації будинку вказаний [PERSON] (а.с.8-11). Листом № 12099 від 27.10.2016 року, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що згідно правовстановлюючих документів, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Великобілозерський район, с. Велика Білозерка, вул. Колхозна, 21, власником цього житлового будинку значиться [PERSON] Крім того, було надано копію свідоцтва про право власності на жилий будинок № 41 виданого [PERSON] сільською радою Великобілозерського району Запорізької області 24.06.1997 року, із змісту якого вбачається, що жилий будинок, який розташований в селі Велика Білозерка по вул. Колхозній за № 21 дійсно належить [PERSON] на праві власності. Згідно свідоцтва про смерть серії I-ЖС № 110380, виданого 01.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великобілозерського районного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] помер 20.11.2000 року в віці 61 років, актовий запис № 65 (а.с.147). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 55/1 за 2001 рік, після померлого 20.11.2000 року [PERSON], [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину за законом, після померлого 20.11.2000 року чоловіка [PERSON] Вивчивши матеріали спадкової справи № 55/1 за 2001 рік, після померлого 20.11.2000 року [PERSON], судом встановлено, що до складу спадщини входять: будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області; автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та права на майновий май в розмірі 7477 грн. в КМП «Росія». В матеріалах спадкової справи № 55/1 за 2001 рік, після померлого 20.11.2000 року [PERSON], наявна заява [PERSON], яка 13.07.2001 року надійшла до Великобілозерської державної нотаріальної контори Запорізької області та зареєстрована за номером 65, із змісту якої вбачається, що [PERSON] просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 20.11.2000 року чоловіка [PERSON] на вищезазначене спадкове майно. Оглядом матеріалів спадкової справи № 55/1 за 2001 рік, після померлого 20.11.2000 року [PERSON] судом також встановлено наступне: 19.06.2002 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Великобілозерської державної нотаріальної контори Запорізької області було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належав спадкодавцю [PERSON] на підставі технічного паспорту серії ГГ № 903910, виданого МРЕВ м. Василівка Запорізької області 14.06.1990 року (а.с.164); 25.11.2003 року державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори Запорізької області було видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом щодо права на майновий пай в розмірі 7477 грн. в КСП «Росія», що знаходиться в с. Велика Білозерка Запорізької області, які належали спадкодавцю [PERSON], відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Великобілозерського району Запорізької області (а.с.165); 30.07.2001 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Великобілозерської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом щодо права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Росія» і знаходиться на території [PERSON] сільської ради Великобілозерського району Запорізької області розміром 10.24 в умовних кадастрових гектарах, що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату серії ЗП № 0202800 від 12.04.1999 року (а.с.150). Проте, спадкова справа № 55/1 за 2001 рік, після померлого 20.11.2000 року [PERSON], не містить даних про отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, що дає підстави вважати, що [PERSON] під час життя не отримала вищезгадане свідоцтво про право на спадщину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, крім того правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців на набрання чинності цим Кодексом. Отже, до правовідносин щодо спадкування після померлого 20.11.2000 року [PERSON], повинні бути застосовані положення Цивільного кодексу Українскої РСР від 18.07.1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Норма ст. 549 ЦК УРСР передбачає, що спадкоємець, визнається таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За правилами ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. За результатами аналізу вище перелічених норм ЦК УРСР, суд дійшов до висновку, що спадкоємцям, які закликані до спадкоємства, законодавцем надано право на одержання свідоцтва про право на спадщину. При цьому нормами ЦК УРСР, не визначено правових наслідків недотримання такого права у вигляді втрати права на спадщину. До того ж, діючи на час виникнення спірних правовідносин положення ЦК УРСР, встановлювали правило, за яким прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, незалежно від оформлення права на спадщину. Отже враховуючи викладене, суд вважає, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину. Зазначена правова позиції також міститься в п. 1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що померлій 25.10.2015 року [PERSON] під час життя належало право власності на житловий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, яке було набуте нею за правом спадкоємства, після померлого 20.11.2000 року чоловіка [PERSON] Положення п.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» передбачають, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема за умовами, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, досліджені судом докази по справі свідчать про те, що померла 25.10.2015 року спадкодавець [PERSON] під час життя набула право власності на спірний житловий будинок у встановленому законодавством порядку, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом від 20.10.2009 року, який прийняв спадщину, будь-які спадкоємці, які мають право на обовязкову частину у спадщині судом не встановлені, а отже відсутні, до складу спадкового майна входить житловий будинок, який не є обєктом права спільної сумісної власності, позивач прийняв спадщину в порядку встановленому законом, проте, відсутність правовстановлюючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві позбавляє позивача можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої 25.10.2015 року [PERSON] право власності на житловий будинок № 21 по вул. Колхозній в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved