Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 24.08.2015 р. відповідач [PERSON]В позичив у нього грошові кошти у розмірі 1000 дол. США, які зобов'язався повернути до 28.08.2015 р., про що надав письмову розписку від 24.08.2015 р. Відповідач у вищевказаний строк позику не повернув, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1000 дол. США, які на момент подачі позовної заяви 11.09.2015 року згідно курсу НБУ України становлять 21730 грн та судові витрати. Позивач [PERSON] позов підтримує повністю та просить суд його задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час слухання справи у суді і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із із письмової розписки, [PERSON] 24.08.2015 року взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 дол. США , які [PERSON] зобов'язався повернути до 28 вересня 2015 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Позивач [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] позику у розмірі 1000 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у розписці. На момент звернення позивача [PERSON]П до суду, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання за договором позики, оскільки не повернув отримані від нього кошти в сумі 1000 дол. США у строк обумовлений розпискою. Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок Статтею 545 ЦК України, передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідач не подав жодного доказу, який би підтверджував виконання зобов'язань, в розумінні статті 545 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з розрахунком, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1000 дол. США, що складає 21730 грн., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення позики, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] боргу у розмірі 21730 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved