Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на його користь сплачені за нікчемним правочином - договором фінансового лізингу № 004149 від 28 квітня 2016 року, - сплачені ним на його виконання 51 005 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 2016 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» був укладений договір № 004149 фінансового лізингу з додатками. Правовідносини лізингу регулюються, зокрема, параграфом 6 ЦК України, що має назву «Лізинг», який входить до Глави 58 ЦК України - «Найм (оренда)». Водночас, відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Предметом лізингу укладеного з ним договору є автомобіль - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк (визначення договору найму статтею 759 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Але договір між ним та відповідачем укладено у простій письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Подав до суду письмові заперечення, в яких просив позовну заяву залишити без задоволення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] було укладено договір № 004149 фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно, а лізингоодержувач [PERSON] зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до п. 3.1. Розділу 3 договору, предметом лізингу по даному договору є: автомобіль Skoda Octavia A7 1.4. AT Ambition. Згідно п. 3.2. Розділу 3 договору, вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною. Відповідно до Додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 004149 від 28 квітня 2016 року, авансовий платіж за договором становить 252 500 гривень, щомісячний платіж - 21 041,67 гривень, відсоток платежів - 50,00%, комісія за організацію (10%) - 50 500,00 гривень. Як вбачається з квитанції № ПН16715 від 28 квітня 2016 року, позивачем було здійснено на користь відповідача сплату комісії за організацію угоди у розмірі 50 500,00 гривень. Крім того, відповідно до квитанції від 28 квітня 2016 року, позивачем також було здійснено сплату комісії за прийнятий готівковий платіж у розмірі 505,00 гривень. Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору. Статтею 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, «Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним». Як вбачається з матеріалів справи, договір № 004149 фінансового лізингу від 28 квітня 2016 року було укладено сторонами без додержання умов щодо нотаріального посвідчення. Таким чином, спірний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, при укладенні вказаного договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним в силу закону та додаткового визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів в якості комісії за організацію згідно договору фінансового лізингу у розмірі 50 500,00 гривень. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми коштів в якості сплати позивачем комісії за обслуговування банку у розмірі 505,00 гривень, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказані кошти були сплачені позивачем не в якості забезпечення виконання договору фінансового лізингу, а в рахунок сплати комісії банку за прийняття готівкового платежу та вказані кошти сплачені на не користь відповідача, а на користь банку. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину. Враховуючи наведене та

Outcome: partial