Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 23.01.2009 року перебував у шлюбі з [PERSON] ( до шлюбу - [PERSON] ). , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Внаслідок оформлення спадкових прав, він та відповідач стали співвласниками спірного житлового будинку. Відповідач, під приводом підготовки до продажу будинку, за допомогою приватного нотаріуса Шевери О.С. ввів його в оману, та він підписав довіреність на продаж його частки в спадковому будинку. 26.06.2020 року згідно договору купівлі-продажу було продано будинок по [ADDRESS] за 85000 грн., а його паспорт було викрадено та знято з реєстрації. Відповідачем не були повернуті гроші в сумі 21250 грн. На даний час він знімає у сусідки літню кухню, залишився без житла. Позивач просить визнати дії [PERSON] протиправними, щодо невиконаних зобов`язань по довіреності, виданої приватним нотаріусом Шеверою О.С.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, одержані у зв`язку з виконанням доручення, в сумі 21250 грн. та 3% річних за користування коштами, та понесені судові витрати в сумі 908 грн. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме в п. 2 резолютивної частини позовних вимог просив визнати дії [PERSON] протиправними щодо невиконання зобов`язань по довіреності, виданій приватним нотаріусом Шеверою О.С., а саме одержаних у зв`язку з виконанням [PERSON] доручення 21500 грн. за продаж будинку та використання у своїх цілях коштів, які належать [PERSON] . Відповідач [PERSON] , не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, передбаченого ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач є чоловік його матері, з якою вони проживали за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері вони з відповідачем прийняли спадщину та відповідно стали власниками житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою. Він запропонував позивачу продати його частку в житловому будинку, та, в свою чергу, пообіцяв його зареєструвати на житлову площу, де він проживає та доглянути його, на що той погодився та написав довіреність на продаж своєї частки житлового будинку. Гроші від продажу будинку в сумі 15000 грн. позивач отримав, про що є відповідна розписка. Після вчинення правочину позивач приблизно два місяця проживав з ним та його цивільною дружиною у квартирі, яку вони знімають. Внаслідок постійних конфліктів, які виникали між членами його родини та позивачем, останній пішов з квартири. Він визнав той факт, що недоплатив [PERSON] 6250 грн. Раніше з ним не розрахувався, оскільки той не ставив перед ним це питання. Третя особа приватний нотаріус Шевера О.С. в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати у її відсутність ( а. с. 117). Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що є дружиною позивача по справі та матір`ю відповідача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою ( а.с. 60-62). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.04.2020 року спадкоємцями майна [PERSON] - Ѕ частини житлового будинку ,що розташований за адресою: [ADDRESS] , є її чоловік [PERSON] Ѕ частка та [PERSON] - Ѕ ( а.с. 83-84). Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 28.04.2020 року [PERSON] , згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідає його внутрішній волі, розуміючи значення своїх дій, на підставі та на виконання укладеного з повіреним усного договору доручення уповноважив [PERSON] здійснювати від його імені та в його інтересах юридичні дії, пов`язані з продажем за ціну та на умовах на свій власний розсуд належної йому на праві приватної власності ј частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 11). Для виконання вищевказаних дій [PERSON] уповноважив [PERSON] , окрім іншого, визначати ціну та умови укладених договорів на свій власний розсуд, а також проводити розрахунки, у тому числі одержувати від продажу гроші. ( а.с. 11). Вказана нотаріальна-посвідчена довіреність від 28.04.2020 року була оглянута позивачем по справі та підтверджено його підпис в довіреності. Згідно договору купівлі-продажу від 26.06.2020 року [PERSON] , який діє від свого імені та від імені та в інтересах [PERSON] з одної сторони, надалі продавці, та [PERSON] -покупець з іншої сторони уклали договір, відповідно до якого продавці передали за плату, а покупець прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , за який проводить оплату за ціною та на умовах за цим договором. ( а.с. 94). Відповідно до п. 3 Договору продаж житлового будинку вчинено за 85000 грн. ( а. с. 94). Відповідно до п. 4 Договору ринкова вартість житлового будинку 114000 грн. відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного оцінювачем фізичною особою-підприємцем. Відповідно до п. 7 Договору покупець зобов`язаний прийняти від продавців придбаний житловий будинок та використовувати його відповідно до цільового призначення, сплатити за житловий будинок плату, встановлену у пункті 3 цього договору ( а. с. 94). Відповідно до п. 8 Договору продавці зобов`язані зап умов належного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором підписати заяву про отримання повного розрахунку за придбаний житловий будинок в день укладення цього договору, справжність підпису на який засвідчити нотаріально, прийняти належну оплату за житловий будинок ( а.с. 94). Відповідно до положень ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу є оплатним, тобто, обов`язку продавця передати товар (майно) відповідає обов`язок покупця оплатити його. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~635\~ЦК України\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються протягом\~певного строку\~укласти договір\~у майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором.\~ Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно зі статтею 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами станом на 28.04.2021 року укладено не було, то передана позивачу згідно розписки грошова сума у розмірі 15000 грн.\~ррозцінюється судом в якості аванса. Аванс\~- це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функції попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 754/9154/16-ц. \~ \~ \~ \~ \~ Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правомірність правочину презюмується ( ст. 202 ч. 1, ст. 204 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним( ст. 203 ч..1, 5 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Відповідно до ст. 237 ЦК України представник зобов`язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним ( ст. 232 ЦК України). Частиною 1 ст. 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони ( довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний : повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Підписавши довіреність, позивач не надав суду жодного доказу невідповідності виданої довіреності його волі та вимогам закону на момент вчинення цього правочину: довіреність вчинена в нотаріальній формі, її зміст відповідає встановленим для такого правочину вимогам закону та не вказує на жодні вади волі довірителя, довіритель уповноважив повіреного діяти від його імені самостійно узгоджуючи всі необхідні питання щодо продажу будинку. Відповідно до змісту довіреності позивач уповноважив відповідача, зокрема , здійснити продаж його частки в житловому будинку, розташованого по [ADDRESS] та одержувати від продажу гроші, про що підписати відповідну заяву. ( а. с. 11). Таким чином, отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно розписки від 28.04.2020 року позивач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000 грн. за продаж ј частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Претензій до [PERSON] не має. ( а. с. 111). Підпис в розписці [PERSON] підтверджено останнім в судовому засіданні та підтверджено факт отримання грошей в сумі 15000 грн. Зазначена сума розцінюється судом як аванс в рахунок майбутньої оплати за продаж будинку. Отже, судом встановлено, що до моменту укладення правочину позивач по справі отримав від покупця грошові кошти в сумі 15000 грн. за продаж спірного будинку і зазначена сума розцінюється в якості аванса, в подальшому житловий будинок , у тому числі від імені позивача, був проданий відповідачем за 85000 грн. з урахуванням переданого позивачу авансу 15000 грн., залишок недоотриманих коштів позивачем від продажу будинку становить 6250 грн., і зазначена обставина підтверджена відповідачем та не спростована позивачем по справі. Таким чином, розпорядившись своїми цивільними і процесуальними правами на власний розсуд, позивач уповноважив повіреного укласти договір купівлі-продажу будинку із наданням повіреному відповідних повноважень та можливості діяти в широких межах на свій розсуд, а під час розгляду справи судом не довів установленим процесуальним порядком факту заволодіння його коштами саме в сумі 15000 грн. відповідачем по справі, а також факту зловмисної домовленості відповідача з покупцем. Його доводи та міркування з цього приводу мають характер недопустимих у доказуванні припущень ( ст. 81 ч.6 ЦПК України). Разом з тим, відповідачем під технічний запису в судовому засіданні був визнаний факт недоплати позивачу грошових коштів в сумі 6250 грн. від продажу його ј частини житлового будинку, про що також підтвердив відповідною заявою. Зазначена обставина також підтверджена матеріалами справи , зокрема нотаріально посвідченою заявою про отримання коштів [PERSON] від продажу будинку ( а. с. 96) та розпискою [PERSON] про отримання ним коштів від покупця в сумі 15000 грн. за продаж будинку. ( а. с. 111). Предметом даного спору є визнання незаконних дій відповідача з приводу не повернення позивачу частини грошових коштів , одержаних від продажу житлового будинку, стягнення грошових коштів. Суд при цьому вважає за необхідним зауважити, що в процесі розгляду даної справи дії відповідача, які виразилися у запропонуванні позивачу- особі похилого віку, який не має власного житла, про що було відмово відповідачу , продати свою частку житлового будинку і прийти жити до останнього ( відповідача) на житлову площу, яка не належить йому на праві власності або на праві житлового найму, розцінюються судом як недобросовісні. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Приймаючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведеність поясненнями самого відповідача та матеріалами справи факту недоплати грошових коштів в сумі 6250 грн. відповідачем на користь позивача, доведеність отримання позивачем авансу за продаж його частки в будинку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 6250 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В резолютивній частині позовних вимог заявлена вимога про стягнення 3% річних за час користування коштами, тобто в даному випадку це період з 26.06.2020 року по день розгляду справи по 20.08.2021 року. Відповідач, визнавши борг щодо повернення позивачу 6250 грн., не спростував вимогу щодо стягнення з нього 3 % річних за користування даними грошима. Три відсотка річних за користування чужими коштами в сумі 6250 грн. за період з 26.06.2020 року по день ухвалення рішення суду 20.08.2021 року становить: 6250 х 3%:365х421=216,26 грн. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив та правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, виходячи з положень ст. ст. 4,5, 16 ЦК України підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність [PERSON] щодо не передачі [PERSON] одержаних грошових коштів в сумі 6250 грн. у зв`язку з виконанням доручення на підставі довіреності від 28.04.2020 року. За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними бездіяльність Самофалова О.В. щодо не передачі [PERSON] одержаних грошових коштів в сумі 6250 грн. у зв`язку з виконанням доручення на підставі довіреності від 28.04.2020 року; стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів в сумі 6250 грн., 3 відсотків річних за користування грошима в сумі 216,26 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1554,62 грн, судового збору ( 908 грн.+ 646,62 грн.=1554,62 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial