Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до територіальної громади в особі Кіровської Районної ради в м. Донецьку про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03 січня 2015 року померла його мати - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 29 вересня 1997 року [PERSON] є власником 10% квартири № 119 в домі №2 по вул. Туполєва в Кіровському районі м. Донецька. Власником 90% квартири є він. Позивач вказує, що в установлений законом строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщин після смерті матері. Однак, постановою нотаріуса від 06 жовтня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що правовстановлюючі документі на спадкову квартиру відповідно не оформлені. З огляду на вищенаведене, просить суд задовольнити позов та визнати за ним право власності на 10% квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Кіровської Районної ради в м. Донецьку у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії І-НО № 289966, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, 25 червня 1951 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно копії повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 256398, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів, 18 вересня 1974 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (прізвище після розірвання шлюбу [PERSON]) (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії І-НО № 003169, виданого Кіровського відділу реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії І-НО № 011736, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, [PERSON] змінила імя на [PERSON] (а.с. 7). Тобто, [PERSON] є матірю [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого представниками фонду державного майна в м. Донецьку № 6399 від 29 вересня 1997 року, на праві спільної власності [PERSON] належить 10% квартири, [PERSON] 90% квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с 26-27). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 813813, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 20 січня 2015 року, [PERSON] померла 03 січня 2015 року, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №75 (а.с.52). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 40516129 від 28 травня 2015 року, після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу (а.с. 8). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 жовтня 2016 року,\~ [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право\~ на спадщину\~за законом на спадкове майно 10% квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], після померлої [PERSON], оскільки\~реєстрація прав власності на 10% квартири ані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] не проводилося (а.с. 10-11). Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально . Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази.\~ Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року\~ № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду\~ не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса від 06 жовтня 2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація прав власності на 10% квартири ані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] не проводилося. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.\~\~ З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 10% квартири в порядку спадкування за законом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті його мати [PERSON]

Outcome: approved