Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 27.08.2013 року він уклав з відповідачем по справі [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено розпискою від 27.08.2013 року. Домоволодіння за вказаною адресою відповідач отримав у спадок після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до розписки він передав грошові кошти в розмірі 30000 грн. відповідачу по справі, а той в присутності двох свідків передав документи на будинок та ключі від будинку, та пообіцяв в подальшому угоду оформити нотаріально. 18.05.2015 року вони почали проводити нотаріальне оформлення договору, проте не закінчили оформлення у зв'язку з ухиленням від цього відповідача по справі. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, у вигляді розписки від 27.08.2013 року, стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.03.2018 року, яке набуло законної сили, з нього на користь [PERSON] стягнуто суму авансу в розмірі 30000 грн. , та відмовлено в задоволенні позовних вимог за його позовом до [PERSON] про визнання розписки недійсною та такою, що складена під впливом обману та насильства. Вказаним рішенням суду встановлено, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, а передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Також зазначив, що свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті своєї матері, він не отримав. Оскільки між ним та позивачем відсутня домовленість щодо істотних умов договору, форма розписки не відповідає формі договору купівлі-продажу житлового будинку, а форма договору є істотною умовою даного договору, що не виконана сторонами, а також, враховуючи, що відповідно до рішення суду від 28.03.2018 року з нього вже стягується сума авансу в розмірі 30000 грн., вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні ( а. с. 60-61). В судове засідання позивач не з'явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 71-83-84). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав відзив на позовну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знімала житловий будинок у відповідача по справі [PERSON], що розташований за адресою: [ADDRESS] з 2012 року по 2013 рік. В подальшому [PERSON] її виселила з будинку, пояснила при цьому , що буде в ньому проживати, у зв'язку з чим вона вимушена була виїхати з нього в жовтні 2013 року. На теперішній час проживає в с. Молодецьке. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька мала на меті купити спірний житловий будинок у відповідача по справі [PERSON] , проте в подальшому відмовилась від придбання будинку. У 2015 році [PERSON] разом зі своїм племінником привезла будівельні матеріали для ремонту житлового будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її онуком. 27.08.2013 року позивач придбав у відповідача житловий будинок, що розташований за адресою: с. Удачне Покровського району, [ADDRESS], належний останньому на праві власності за 30000 грн., про що була складена відповідна розписка. В подальшому вони почали оформлювати цей договір нотаріально, але не закінчили оформлення у зв»язку з ухиленням від цього відповідача. Документи на будинок знаходяться у позивача по справі. Правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності за відповідачем [PERSON] на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в с. Удачне, у позивача не має, оскільки останній після смерті своєї матері почав оформлювати спадкові права, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав. Згідно рішення суду від 28.03.2018 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто суму авансу в розмірі 30000 грн. Суд, вислухавши пояснення відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.08.2013 року [PERSON] власноруч написав розписку про те, що він продав домоволодіння, що розташоване по вул.. [ADDRESS], належне йому на праві власності. Кошти в сумі 30000 грн. отримав від [PERSON] в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. ( а. с. 10). Постановою Апеляційного суду Донецької області від 02.08.2018 року, яке набуло законної сили, встановлено, що усна угода між сторонами про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу не відповідає вимогам ст.ст. 635, 657 ЦК України, згідно з якими попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, якою для договорів купівлі-продажу нерухомого майна є письмова форма та нотаріальне посвідчення. Сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він є не укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання згідно з вимогами частини другої ст. 570 ЦК України, є авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона надавалась. Отже, судом Красноармійського міськрайонного суду від 28.03.2018 року та постановою апеляційного суду Донецької області від 02.08.2018 року встановлено, що договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, тому передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 30000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу [PERSON] з [PERSON] ( а. с. 64-65). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28.03.2018 року, яке набуло законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сума авансу в розмірі 30000 грн., в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною та такою, що складена під впливом обману та насильства, відмовлено ( а. с. 67-68). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно із ч. ч.1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо договір не укладений протягом строку ( у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між сторонами мала місце домовленість з купівлі-продажу житлового будинку і на підтвердження наміру укласти такий правочин позивач передав відповідачці 30000 грн, що підтверджено розпискою. Попередній договір або договір купівлі-продажу нерухомого майна, який підлягав обов»язкому нотаріальному посвідченню, позивач і відповідач у встановленому законом порядку не уклали. В даному випадку угода між сторонами у вигляді розписки про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу не відповідає вимогам ст.ст. 635,657 ЦК України, згідно з якими попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, якою для договорів купівлі-продажу нерухомого майна є письмова форма та нотаріальне посвідчення. Окрім того, не були виготовлені правовстановлюючі документи не спірний житловий будинок, оскільки відповідач не отримав свідоцтво про право на спадщину, на день розгляду справи сторонами не надано підтверджуючих доказів того, що право власності на житловий будинок, що розташований по вул..Залізнична, 66 в с. Удачне Покровського району, належить [PERSON] Рішенням суду, яке набрало законної сили , з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнута сума авансу у розмірі 30000 грн. Оскільки правочин , укладений між сторонами 27.08.2013 року у вигляді розписки без нотаріального посвідчення, тому в силу положень ст.ст. 640,657 ЦК України не був укладеним, рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28.03.2018 року, постановою апеляційного суду від 02.08.2018 року також встановлено, що договір купівлі-продажу не є укладеним суду, і вказані висновки є обов'язковими для суду відповідно до ст. 82 ЦПК України , а між сторонами виникли правовідносини із грошових зобов'язань у вигляді авансу, який був стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням суду , що набрав законної сили, суд приходить до висновку про те, що договір, укладений сторонами у вигляді розписки 27.08.2013 року, не може бути визнаний дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення судового збору не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed