Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнення просив визнати неукладеним правочин щодо відчуження відповідачем на користь позивача торгової марки та всіх активів ТОВ «Ильинские ворота» (ТОВ «Ільїнська Брама») та зобов`язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 вересня 2018 року він з відповідачем уклали договір, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США, за які зобов`язувався придбати ТОВ «Ильинские ворота», а також торгову марку та всі активи, що належать товариству. Додатково 02 жовтня 2018 року він з відповідачем уклали договір, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач знову передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США, за які зобов`язувався придбати ТОВ «Ильинские ворота», а також торгову марку та всі активи, що належать товариству. У порушення умов договору відповідач не зареєстрував на позивача вказане вище товариство та кошти за розписками не повернув. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнавав та просив відмовити у повному обсязі. Зазначив, що умови договору виконав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 вересня 2018 року позивач з відповідачем уклали договір, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США, за які зобов`язувався придбати ТОВ «Ильинские ворота» (ТОВ «Ільїнська Брама»), а також торгову марку та всі активи, що належать товариству (а.с.6). Додатково 02 жовтня 2018 року позивача з відповідачем уклали договір, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач знову передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США, за які зобов`язувався придбати ТОВ «Ильинские ворота» (ТОВ «Ільїнська Брама»), а також торгову марку та всі активи, що належать товариству (а.с.7). У вказаних вище розписках зазначено, що загальна сума угоди становить 380 000,00 доларів США (а.с.6-7). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог вищенаведеної ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що письмові розписки від 11.09.2018 та від 02.10.2018 про зобов`язання придбати ТОВ «Ильинские ворота» (ТОВ «Ільїнська Брама») ним виконані у повному обсязі. Також відповідач не спростував факту отримання від позивача 30 000,00 доларів США. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що станом на день розгляду справи відповідач свої зобов`язання за розписками не виконав належним чином та не повернув безпідставно набуті грошові кошти, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 30 000,00 доларів США, у зв`язку з чим суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказані грошові кошти. У частині визнання правочину щодо відчуження відповідачем на користь позивача торгової марки та всіх активів ТОВ «Ильинские ворота» (ТОВ «Ільїнська Брама») неукладеним суд вважає правильним відмовити, оскільки вказаний договір містить всі істотні умови і підстав для визнання його неукладеним у суду немає. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 7 296,00 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.1). На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 1212 ЦК України,

Outcome: partial