Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON] - [INFO] , з матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 22.11.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 06.02.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було розірвано. Від цього шлюбу, [INFO] народилась дочка [PERSON] . На даний час , після розірвання шлюбу дочка [PERSON] проживає разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Вона є власником вказаної квартири. Кошти на утримання дочки стягнуті з відповідача за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, задля уникнення між батьками дитини суперечок щодо важливих питань освіти та знаходження дитини, вважає, що дівчинка має проживати з мамою. Ухвалою судді від 27.01.2021 року вказану позовну заяву прийнято до судового розгляду та відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання . Сторони в судове засідання не з`явились Представником позивача - адвокатом Отюська А.В. через канцелярію суду подано заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, встановивши місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - позивачем по справі. . 23.03.2021 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про розгляд вказаної цивільної справи без його участі. Позовні вимоги визнав , не заперечує проти визначення проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - позивачем по справі. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району , Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності. Рішення по справі просять прийняти в інтересах дитини та з урахуванням висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району , який долучено до матеріалів справи. На підставі ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З 22.11.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданого повторно 27.11.2018 року Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 936. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, копія вказаного рішення суду знаходиться в матеріалах справи. Як зазначено в позовній заяві після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, в свою чергу перешкод у спілкуванні батька з дочкою з боку позивача не має. На даний час малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] є зареєстрованою та проживає разом з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про реєстрацію місця проживання, виданими 27.06.2019 р. Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Малолітня дитина [PERSON] за місцем реєстрації отримує первинну медичну допомогу у КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1», що підтверджується декларацією № 0001-М20Р-80А0 про вибір лікаря , який надає первинну медичну допомогу, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Дитина відвідує дитячий садок ТОВ «Ясла-сад «ЕйдоС», що підтверджується відповідним листом директора відповідного закладу, копія якого знаходиться в матеріалах справи, з якого вбачається , що дитину приводить до садка та забирає із нього, здійснює сплату за навчання мати - [PERSON] . З усіх організаційних та навчально-виховних питань вихователя та адміністрація дитячого садка взаємодіють із матір`ю дитини. Із батько Аліси , [PERSON] , адміністрація садка та вихователі не спілкувалися. Батько дитини не приводив її на зайняття та не забирав із садка. Кошти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнуті з відповідача на користь позивача за рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 21.05.2020 року за № 21.01/01-22/389, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , їх малолітня дитина [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві власності позивачу. В квартирі для дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку й відпочинку,малолітня дитина проживає в окремій кімнаті матір`ю, має окреме спальне місце, також облаштовані місця для відпочинку та навчання, в наявності засоби гігієни, в достатній кількості одяг та взуття за сезоном, що було встановлено 12.05.2021 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради під час обстеження умов проживання [PERSON] та складено відповідний акт обстеження умов проживання, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Матір дитини офіційно працевлаштована та має стабільний заробіток. Згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 20.05.2021р. за №11, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.1 ст. 160 ,ч.1 ст. 161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а також згоду батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ,, з матір`ю - [PERSON] . При цьому, визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved