Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без заявлення самостійних вимог на стороні позивача: Старокутська сільська рада про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та сплату грошової компенсації. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та в позовній заяві зазначили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 червня 2012 року Косівською районною державною нотаріальною конторою, за ним визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку за №50 з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Івана Франка у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла 29 жовтня 2010 року у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області. Інша 1/4 частина цього будинку належить рідній сестрі [PERSON] В даному будинку він проживає постійно від часу свого народження. Він користується цілим будинком, ним укладені договори на забезпечення будинку газом та електрикою. Іншого житла він не має. Відповідачка у справі в спірному будинку не зареєстрована і не проживає, оскільки має власний житловий будинок під №51 по вул. І.Франка у с. Старі Кути Косівського району. У вересні 2013 року відповідачка звернулася до Косівського районного суду з позовом про поділ цього житлового будинку в натурі і виділення їй 1/4 частини. Рішенням Косівського районного суду від 04 квітня 2014 року позов задоволено, однак апеляційною інстанцією скасовано, у зв'язку з неможливістю виділення [PERSON] 1/4 частини житлового будинку. Окрім того, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 06 липня 2012 року Косівською районною нотаріальною конторою, за ним визнано право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Франка у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] Інша 1/4 частина цієї земельної ділянки належить рідній сестрі [PERSON] Він згідний виплатити [PERSON] компенсацію за належну їй 1/4 частину спірного житлового будинку та 1/4 частину земельної ділянки, на які розташований цей житловий будинок та господарські будівлі. Однак відповідачка відмовляється від отримання компенсації в грошовому виразі за належну їй 1/4 частки в житловому будинку та земельній ділянці для її обслуговування. На даний час цей цивільно-правовий спір між ними залишається не вирішеним і він змушений звернутися з цього приводу до суду. Відповідачка [PERSON] та її представник, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що вона є власником 1/4 частини спадкового домоволодіння за №50 з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Івана Франка у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області та 1/4 частини земельної ділянки площею 0,2500 га. з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 29 жовтня 2010 року у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, а [PERSON]В, володіє 3/4 частинами вказаного майна. Після прийняття спадщини, між нею та [PERSON] виник спір про порядок володіння і користування даним майном. Вказаний житловий будинок є їх родинним і вона не бажає отримання ніякої компенсації. В установленому законом порядку вона здійснила державну реєстрацію належної їй частини успадкованого будинковолодіння. Категорично заперечує щодо позбавлення її права власності. Крім того їй належить і частина успадкованої земельної ділянки , яку вона не має наміру відчужувати, а використовувати за належністю. Просить в позові відмовити. В судове засідання представник третьої особи без заявлення самостійних вимог на стороні позивача: Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає необхідним позов задоволити із наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні та стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРС № 391471 від 19.06.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 915 (а.с.8), [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Старі Кути по вул. Івана Франка (вул. Дзержинського), буд.50, Косівського району Івано-Франківської області, який залишився після смерті [PERSON], померлої 29.10.2010 року, з частками 3/4 і 1/4 відповідно. Право власності [PERSON] на 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться в селі Старі Кути по вул. Івана Франка (вул. Дзержинського), буд.50, Косівського району Івано-Франківської області, також стверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав серії СЕЕ № 725595 від 18.09.2012 року (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРТ № 291018 від 06.07.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1023 (а.с.10), [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки, площею 2500 кв.м., що знаходиться в селі Старі Кути по вул. Івана Франка, Косівського району Івано-Франківської області, який належав [PERSON], померлій 29.10.2010 року, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ІФ № 019321, виданого Старокутською сільською радою 08.07.2003 року, кадастровий № 26:236:870:01:02:003:0007 (а.с.11), з частками 3/4 і 1/4 відповідно. Право спільної часткової власності сторін по справі на земельну ділянку, площею 0,25 га., кадастровий № 26:236:870:01:02:003:0007, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 55287069 від 16.03.2016 року (а.с.12-13). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2014 року по цивільній справі 347/2455/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між власниками (виділення частки), позов [PERSON] задоволено. Здійснено розподіл житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою с. Старі Кути вул. І. Франка № 50, Косівського району Івано-Франківської області в натурі між [PERSON] та [PERSON] Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.06.2014 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Косівського районного суду від 04.04.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення (а.с.25-28). У позові [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками (виділення частки), відмовлено. В мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції зазначено, що з врахуванням того, що корисна площа житлового будинку складає 75,20 кв.м., співвласнику 1/4 частки житлового будинку повинно належати 18,80 кв.м., а співвласнику 3/4 частки житлового будинку повинно належати 56,40 кв. м., у відповідних частках житловий будинок не можливо облаштувати на дві окремі квартири, які б відповідали технічним, санітарним та іншим вимогам, у зв'язку недостатньої існуючої площі будинку. У зв'язку із чим, в червні 2016 року, до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та сплату грошової компенсації. Однак, рішенням Косівського районного суду від 21.07.2017 року по даній цивільній справі № 347/944/16 (а.с.18-20), було відмовлено в задоволенні позову, у зв'язку із тим, що підстав для припинення права на частку у спільному майні відповідачки в справі суд не вбачав, при чому остання категорично заперечує щодо отримання компенсації за належну їй частку в спадковому майні. Більше того неможливо зобов'язати особу отримати грошові кошти всупереч її волі та бажанню. Проте, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 року (а.с.21-24), рішення Косівського районного суду від 21.07.2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та сплату грошової компенсації, відмовлено. Однак, підставою у відмовленні позову, суд апеляційної інстанції зазначає, те, що права власності [PERSON] на частку в житловому будинку тягне і припинення права власності на належну її частку у праві на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Оскільки вартість частки відповідача у праві власності на вказану ділянку у справі не визначалася, кошти на сплату компенсації за цю частку на депозитний рахунок суду попередньо [PERSON] не вносилися, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказаний висновок, висловлений в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11 та прийнятий за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів України. Перевіряючи наявність обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК та наявність (відсутність) умови, за якої припинення не завдасть чи завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, суд встановив наступне. Належна відповідачці частка не може бути виділена в натурі, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року (а.с.17-20). Відповідно [PERSON] на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України вніс на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області 33 894,00 грн (а.с.31), що відповідає ринковій вартості 1/4 частини домоволодіння. Відтак, за наявності неможливості спільного володіння і користування спірним будинком, незначної частки [PERSON] в ньому (1/4), неподільності та неможливості виділення цієї частки в натурі, позивач вправі вимагати припинення права на частку відповідача у спірному домоволодінні. Окрім того, за змістом ст.ст. 177-179, 186, 188, 381 ЦК України зазначена земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями є обєктом права власності - садибою, у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ЦК України (ст.ст. 356, 357, ст. 358 ч.ч. 1-3, ст. 364 ч.ч. 1, 2), ЗК України (ст.ст. 78, 79, ст. 86 ч. 1, ст. 88 ч.ч. 1, 3, 4) право спільної часткової власності як на земельну ділянку, на розташований на ній житловий будинок як на окремі майнові обєкти, так і на садибу в цілому здійснюється співвласниками за їхньою згодою, відповідно до часток у праві спільної часткової власності. Кожен зі співвласників управі вимагати поділу спільного майна, виділу, надання у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації, яка співвласникові може бути надана лише за його згодою, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі недосягнення згоди щодо спільного користування майном, його поділу, виділу в натурі тощо спір вирішується судом. В той же час, у контексті положень ст. 377 ч. 1 ЦК України, ст. 120 ч.ч. 1, 4 ЗК України припинення права власності [PERSON] на частку в житловому будинку тягне і припинення права власності на належну її частку у праві на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Відповідно [PERSON] вніс на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області 16 000,00 грн (а.с.32), що відповідає ринковій вартості 1/4 частини земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, для припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 319, 328, 355-356, 364, 365 ЦК України та

Outcome: approved