Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2015 року між [PERSON] (Позивач по справі) та [PERSON] (Відповідач по справі) виникла домовленість про те, що Відповідач має намір продати, а Позивач придбати цех переробки деревини в склад якого входить майно, згідно Додатку №1, який знаходиться у власності [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,45 га в межах Нетребської сільської ради. Загальна вартість цеху на момент домовленості становить 506000 гри., що станом на 02.11.2015 року еквівалентна 23000 (двадцять три тисячі) Доларів США. На підтвердження досягнутих домовленостей та оформлення їх в письмовому вигляді, 02.11.2015 року між ними був укладений попередній договір (надалі Договір) в редакції запропонованій [PERSON] , в якому зазначено, що відповідно до ст. 638 ЦК України Сторони досягли згоди про намір укласти договір купівлі-продажу цеху переробки деревини разом з майном до 25.12.2015 року та в момент підписання вказаного договору Позивач передав Відповідачеві гарантійну суму 50 600 грн., зазначена сума із згоди покупця переводиться Продавцем в інший вид матеріальних активів, а саме 2300 доларів США з метою уникнення обезцінювання в результаті інфляційних процесів. Відповідно п. 1.5 попереднього договору, оформлення Сторонами договору купівлі - продажу здійснюється до 25.12.2015 р. Згідно п. 3.1. даного договору, фактична передача цеху переробки деревини разом з майном Позивачеві буде здійснена не пізніше 31.12.2015 року. На виконання п. 2.1. даного договору, з метою забезпечення його укладення, в момент підписання Договору, Покупець (позивач по справі) передав, а Продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 2300 (дві тисячі триста) доларів США. 24.12.2015 року Відповідач в усній формі по телефону повідомив позивача про те, що він не готовий до укладення Договору купівлі-продажу цеху переробки деревини разом з майном до 25.12.2015 року по причині не оформлення в установленому порядку прав на земельну ділянку, де знаходиться нерухоме майно. Так, в усному порядку неодноразово переносилось укладання між сторонами договору купівлі-продажу цеху переробки деревини разом з майном по причині не оформлення в установленому порядку прав на земельну ділянку, де знаходиться нерухоме майно. Відповідно п. 5.2. Договору, у разі не укладення Договору купівлі - продажу в строк не пізніше 25.12.2015 р. з причини залежної від Продавця, продавець зобов`язується повернути гарантійну суму, а також виплатити покупцеві неустойку у розмірі гарантійної суми. Отже, в зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу не був укладений з причин недооформлення документів Продавцем, на його адресу: [ADDRESS] рекомендованим листом 11.03.2016 р. направлено претензійний лист, в якому вимагалось протягом семи днів з моменту отримання даного листа повернути гарантійну суму в розмірі 2300 доларів США, а також неустойку в такому ж розмірі - всього 4600 (чотири тисячі шістсот) доларів США або еквівалентну суму в гривні по діючому курсу. У відповідь на претензійний лист на мою адресу надійшла відповідь від 28.03.2016 року про те, що оформлення відповідних речових прав на земельну ділянку не вирішуються за один день в державних реєстраційних та земельних органах. А також Відповідач вказав, що станом на 10.03.2016 року всі документи необхідні для оформлення Договору купівлі-продажу підготовлені. Дане твердження не відповідає фактичним обставинам справи та не доведено жодним чином. А в зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу «цеху» не було укладено у визначений строк, зазнав значних збитків, пов`язаних зі своєю підприємницькою діяльністю та ряд замовників відмовились від своїх замовлень, оскільки не мав можливості їх виконати у встановлені терміни. Однак, з моменту вказаної переписки позивач та Відповідач неодноразово спілкувались в телефонному режимі, Відповідач не заперечував повернути, отримані ним кошти в якості гарантійної суми за продаж цеху переробки та компенсацію, але просив додатковий час. оскільки отримані ним кошти вже витрачені. На даний час, кошти так і не повернуті та відповідач ігнорує спілкування, продовжуючи безпідставно користуватися вказаними грошовими коштами. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4600 доларів США, що на день написання позову за курсом НБУ станом на 27.12.2018 становить 27.43 грн. за 100 дол. США) в еквіваленті становить 126 178.00 грн. Покласти на відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, а також письмовий відзив, де зазначив що згідно Попереднього договору між сторонами Продавець ( [PERSON] ) та Покупець ( [PERSON] ) досягли згоди укласти (п.2.1. договору) договір- купівлі продажу виробничого цеху переробки деревини. Згідно вимог п.1.5. цього договору сторони зобов`язались здійснити оформлення договору купівлі-продажу Цеху до 25 грудня 2015р. Проте договір купівлі-продажу в обумовлений договором строк (до 25 грудня) сторонами не було укладено. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу було не укладено з вини Продавця і у нього з`явилось право стати на захист своїх прав та вимагати згідно п.5.2. Попереднього договору повернення гарантованої договором. Таким чином саме з 25 грудня 2015р. у Позивача почав спливати те позовної давності щодо фінансових претензій до Відповідача. Як свідчить позовна заява Позивача написав позовну заяву лише 27 грудня 2018 року . та звернувся до суду з позовними вимогами до Продавця. Позовна заява свідчить і про те, що Позивач без поважних причин пропустив обумовлений законом строк звернення до суду. В заяві не зазначено обґрунтовані причини довготривалого зволікання з пред`явленням позов На підставі вищенаведеного та у відповідності до ст.267 ЦК України, відповідач просив суд відмовити Позивачу [PERSON] в задоволенні позов підстав пропущення строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторні по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 02 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , у простій письмовій формі, був підписаний попередній договір про те, що [PERSON] має намір продати, а [PERSON] придбати цех переробки деревини в склад якого входить майно, згідно Додатку №1, який знаходиться у власності [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,45 га в межах Нетребської сільської ради. Загальна вартість цеху на момент домовленості становить 506000 гри., що станом на 02.11.2015 року еквівалентна 23000 (двадцять три тисячі) Доларів США. Відповідно п. 1.5 попереднього договору, оформлення Сторонами договору купівлі - продажу здійснюється до 25.12.2015 р. Згідно п. 2.1. попереднього договору, відповідно до ст. 638 ЦК України Сторони досягли згоди про намір укласти договір купівлі-продажу цеху переробки деревини разом з майном до 25.12.2015 року та в момент підписання вказаного договору Позивач передав Відповідачеві гарантійну суму 50 600 грн., зазначена сума із згоди покупця переводиться Продавцем в інший вид матеріальних активів, а саме 2300 доларів США з метою уникнення обезцінювання в результаті інфляційних процесів. Згідно п. 3.1. даного договору, фактична передача цеху переробки деревини разом з майном Позивачеві буде здійснена не пізніше 31.12.2015 року. На виконання п. 2.1. даного договору, з метою забезпечення його укладення, в момент підписання Договору, Покупець (позивач по справі) передав, а Продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 2300 (дві тисячі триста) доларів США. Відповідно п. 5.2. Договору, у разі не укладення Договору купівлі - продажу в строк не пізніше 25.12.2015 р. з причини залежної від Продавця, продавець зобов`язується повернути гарантійну суму, а також виплатити покупцеві неустойку у розмірі гарантійної суми. Відповідно до статті 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 635 ЦК України визначає що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (Стаття 657 ЦК України). Згідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Стаття 236 ЦК України передбачає що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, суд приходить до висновку що оскільки сторонами під час підписання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Наслідками нікчемності даного правочину є те, що кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає суму коштів що тримана за відповідним договором. Суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, у зв`язку з тим, що договорів є нікчемним,а отже перебіг строк в даному випадку почався із моменту отримання відповідачем у березні 2016 року претензійного листа. Враховуючи що позивач звернувся до суду в грудні 2019 року, загальна позовна давність тривалістю у три роки, що встановлена статтею 257 ЦК України ним не пропущена. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК Українивизначаєщокожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved