Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 16 жовтня 1982 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Фрунзенської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час перебування у шлюбі між ними часто виникали сварки з різних причин. Шлюбні відносини подружжя не підтримує та проживає окремо з 2007 р., а тому позивач вважає неможливим примирення та просить розірвати шлюб. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні повністю визнала позов, підтвердила тривалість непідтримання шлюбних стосунків, просила про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 16 жовтня 1982 р. між сторонами виконавчим комітетом Фрунзенської сільської ради Доманівського району Миколаївської області зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Статтею 110 Сімейного кодексу України визначене право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Статтею 112 того ж Кодексу визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З викладених у позові обставин встановлено та підтверджено сторонами у підготовчому судовому засіданні, що подружжя разом не проживає з 2007 р. Зазначене свідчить про відсутність підстав для надання сторонам строку на примирення та неможливість збереження шлюбу. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення відповідачем визнані безумовно у підготовчому судовому засіданні. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову судом не встановлені. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнала під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 320 гривень.

Outcome: approved