Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «ВК «Краснолиманська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37787,36 гривень, відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», звільнений з роботи 07 вересня 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я). З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу своєчасно не надано остаточного розрахунку. Належні до суми заробітку, нараховані при звільненні відповідачем виплачено лише 30.09.2019 року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок. За затримку розрахунку при звільненні, за переконанням позивача, відповідач повинен понести відповідальність, тому заявлено вимогу стягнення, в порядку ст. 117 КЗпП України, середнього заробітку за період з 08.08.2019 року по 29.09.2019 року в сумі 37787,36 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані. Представник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинська Є.В. (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечувала, надала пояснення аналогічно письмово викладеним у відзиві позовну заяву, поданий в порядку та строк, передбачені ст. 278 ЦПК України. Так, згідно наказу № 2130/К від 07.08.2019 року [PERSON] звільнений з посади гірника очисного забою в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу нараховано оплату листів непрацездатності, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу в загальній сумі 79999,81 гривень (за винятком обов`язкових утримань). В період часу з 22.07.2019 року по 07.08.2019 року позивач перебував на лікарняному. За таких обставин, 07.08.2019 року позивач не працював, спуск в шахту не здійснював. В день звільнення позивачу відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України видана трудова книжка, при цьому позивачем будь-яких вимог щодо проведення розрахунку заявлено не було, тому ДП «ВК «Краснолиманська» вважає безпідставним обґрунтування позову посиланням на положення статті 116 КЗпП України. Повний розрахунок з позивачем проведено 30 вересня 2019 року, належні до виплати суми перераховано на поточний банківський рахунок. З огляду вказаного, відповідач ґрунтує позицію захисту тим, що звільнення та розрахунок при припиненні трудових відносин здійснені у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», з 04.11.2003 року по 07.08.2019 року працював гірником очисного забою з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений в зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я (відомості підтверджено копією трудової книжки - а.с. 6 7). Згідно довідки Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» № 2280 від 07.11.2019 року при звільненні [PERSON] нараховано: компенсацію за невикористану відпустку 5123,43 гривень, вихідна допомога (1 міс.) 20936,24 гривень, оплата листів непрацездатності за травень 2019 р. (12 календарних дні) 1645,08 гривень, за червень 2019 р. (30 календарних дні) 4112,70 гривень, за липень 2019 р. (31 календарних дні) 4249,79 гривень, за серпень 2019 р. (7 календарних дні) 822,54 гривень, вихідна допомога (3 міс.) 62808,72 гривень; всього до сплати за винятком обов`язкових утримань 79999,81 гривень; 71833,45 гривень перераховано 30.09.2019 року, 8166,46 гривень за рахунок коштів Фонду соціального страхування - перераховано 04.10.2019 року (а.с. 23). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставі Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, та № 6-788цс16 від 14.12.2016 року. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За позицією позивача [PERSON] дії ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» по несвоєчасній виплаті нарахованих сум при звільненні є протиправними, в зв`язку з порушенням строків виплати відповідач повинен понести відповідальність. Посилаючись Постанову Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивач проводить наступний розрахунок суми середнього заробітку: середньоденна заробітна плата х кількість робочих днів за період затримки. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 2279 від 07.11.2019 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 1021,28 гривень (а.с. 8). Кількість робочих днів: за серпень 2019 року 17, вересень 2019 року 20. За період затримки розрахунку з 08.08.2019 року по 29.10.2019 року розмір середньої заробітної плати складає 37787,36 гривень (1021,28 гривень х 37). Позиція Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про безпідставність вимог [PERSON] ґрунтується на доводах про недопущення порушень строків проведення розрахунку з позивачем при звільненні. За переконанням суду правові підстави для задоволення позовної заяви відсутні. Положеннями ч.1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно роз`яснень п. 20, п. 25 Постанови Пленуму ВС України № 13 від 24.12.1999 року, - встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлено, що відповідач ДП «ВК «Краснолиманська», оформивши 07.08.2019 року звільнення [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, п.п. 2.26, 2.27 ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердж. Наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України № 58 від 29.07.1993 року в день звільнення була видана трудова книжка (підтверджено особистим підписом позивача у Книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них а.с. 21-22). День звільнення - 07 серпня 2019 року не робочий день для [PERSON] , позивач не працював, спуску в шахту не здійснював, що підтверджується довідкою відділу контрольного табелю підприємства (а.с. 20 ). За таких обставин, зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Дані про звернення [PERSON] в будь-який спосіб (усно до бухгалтерії, письмово до керівництва) з вимогою про виплату нарахованих при звільненні сум заробітку з 07.08.2019 року по 30.09.2019 року судом при розгляді справи не встановлено. Згідно виписки АТ «КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] 30.09.2019 року ДП «ВК «Краснолиманська» перераховано грошову суму 71833,35 гривень (а.с. 15). Таким чином, ДП «ВК «Краснолиманська» провів з [PERSON] остаточний розрахунок до пред`явлення вимог про виплату нарахованих при звільненні складових заробітку. За таких обставин, звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним. Таке рішення суду відповідає висновку Верховного суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 742/845/17 (НП 61-21871св18). Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про відмову в позові [PERSON] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 768,40 гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 9, 263, 617 ЦК України,

Outcome: dismissed