Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганської області, актовий запис №365 від 09.08.2008. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем по справі. Після реєстрації шлюбу спільне життя з відповідачем не склалось, між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, у звязку з чим фактично шлюбні відносини між ними були припинені, та вони протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують та не спілкуються, спільне господарство не ведуть. Вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Примирення між ними неможливе та подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Спору про поділ майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час вони не мають. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 01 червня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до позовної заяви надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, через оголошення на сайті «Судова влада України». Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 09 серпня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 165689, виданим повторно 26.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 365. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №275537, виданим повторно 26.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кранолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №77. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, відповідачем не надано заперечень проти позову, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище «Бурута» на прізвище «Саратова», відповідач не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище «Саратова». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved