Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свій позов обґрунтовує тим, що йому належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстровані, але не проживають відповідачі по справі. Вказує, що реєстрація відповідачів порушує його право власності на нерухоме майно, перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися житловим будинком, а саме в оформленні житлової субсидії та надмірній сплаті комунальних послуг. На підставі, наведеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком в [ADDRESS]. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просять розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, також не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, заперечень проти позову також не надали. Таким чином, у зв'язку із ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК) та судовий розгляд даної справи здійснюється у заочному порядку (ст.280 ЦПК України). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1995 року [NUMBER], судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб від 15.01.2019 року № 57, вбачається, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 9). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як визначено статтею 72 УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З акту обстеження щодо фактичного проживання від 23.01.2019 року вбачається, що відповідачі понад дев'яти років відсутні за місцем реєстрації, між сторонами не було укладеного угоди про користування спірним житловим приміщенням, і відповідно його реєстрація в будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому суд вважає, що відповідачі втратили право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим будинком в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в цьому будинку понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 384 грн. 20 коп. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved