Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини. 07.08.1993 року укладено шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Пролетарським сільським ЗАГС Орловського району Ростовської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис № 8. Після укладення шлюбу дружині надано прізвище «Дзьома». Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є повнолітніми і проживають окремо. Позивач вказує, що після укладення шлюбу з [PERSON] Л, проживають у домоволодінні, розташованому за адресою: вул. Гагаріна, 72, с. Бузівка Жашківського району Черкаської області. З липня місяця 2017 року шлюбні відносини між ними фактично припинені. 26.07.2017 року позивач з відповідачем подали заяву про розірвання шлюбу до відділу РАЦС Жашківського районного управління юстиції. З цього часу між сторонами виник спір про поділ спільного майна, а саме: автомобіля, який за взаємною згодою вирішити не можливо. Позивач зазначає, що за період шлюбу ними придбано пасажирський мікроавтобус HYUNDAI 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію САС 108368, належить на праві власності [PERSON], згідно із оцінки вартості автомобіля його вартість становить 141117,00 грн. Позивач просив поділити мікроавтобус HYUNDAI 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САС 108368, між ним та [PERSON] припинивши право спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЧК № 026494, позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили суд позовну заяву задовольнити. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.01.2018 р., позовні вимоги позивача визнали повністю, та просили визнати за кожним з подружжя право власності на частину мікроавтобусу HYUNDAI 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САС 108368. В підготовче засідання представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.01.2018 р., не зявився. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], який зареєстрований Пролетарським сільським ЗАГС Орловського району Ростовської області, про що зроблена актовий запис за № 8, серія V-АН № 337442 (а.с. 9, 12-13). В підготовчому засіданні встановлено, що в період шлюбу подружжя придбало майно, а саме: мікроавтобус HYUNDAI 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САС 108368. Згідно із звіту про проведення незалежної оцінки вартості пасажирського мікроавтобуса HYUNDAI H1 TD, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], ринкова вартість обєкта оцінки 141117,00 (сто сорок одна тисяча сто сімнадцять) грн. (а.с. 14-28). Відповідно до ст. ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги позивача [PERSON] та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме - 2400 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved