Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29.04.2015, з 35% до 1/6 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29.04.2015 з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] в розмірі 35% усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.07.2021 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на викладене, загальний розмір сплачуваних позивачем аліментів перевищує половину його доходів, що становить його у скрутне матеріальне становище. Крім цього, наразі позивач перебуває на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного і отримує допомогу по безробіттю, що є єдиним джерелом його існування. Також зауважив, що сплачувані аліменти на сина [PERSON] у зазначеному розмірі є більшими за розмір аліментів, які він сплачує на двох інших дітей, що становить їх в нерівне становище. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій просила суд провести розгляд справи без її участі, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29.04.2015 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 35% усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2015 і до досягнення дитиною повноліття /а.с.10/. Відповідно до судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.07.2021 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття /а.с.7/. Позивач просить зменшити визначений Варвинським районним судом Чернігівської області розмір аліментів з 35% його доходів на 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов, доведення яких є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів. З приводу такої підстави для зменшення розміру аліментів, зазначеної позивачем, як скрутне матеріальне становище, суд встановив наступне. Так, згідно з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у Варвинській районній філії Чернігівського обласного центру зайнятості з 12.01.2021, та отримав допомогу по безробіттю з січня по червень 2021 року в загальному розмірі 13\~413,93 грн, що підтверджується копіями довідок центру зайнятості /а.с.8, 9/. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем копії вищедосліджених документів не підтверджують факт погіршення його матеріального становища таким чином, що це позбавляє його можливості утримувати власних дітей. Крім того, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Така правова\~позиція висловлена\~в постанові\~Касаційного цивільного\~суду Верховного\~Суду від\~25.09.2019\~по справі\~№ 755/14148/18. З приводу наявності у позивача двох дітей, на утримання яких він сплачує аліменти, як підстави для зменшення їх розміру, суд встановив наступне. Як уже було встановлено судом, позивач має двох малолітніх дітей, на утримання яких з останнього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку). В частині першій ст.141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зважаючи на перелічені норми, суд дійшов висновку, що права дитини не мають бути дискриміновані в разі зміни сімейного стану одного з батьків, а саме, народження ще однієї дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу\~№565/2071/19\~та встановив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи встановлений частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених\~статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом. Зважаючи на вищевикладене, на інтереси дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, суд вбачає відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання [PERSON] , [INFO] , оскільки правові підстави для такого рішення не доведені, та позивач не надав суду доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища. На підставі вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів у повному обсязі.

Outcome: dismissed