Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та відкшодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя не склалось, сторони на даний час проживають окремо. Позивач бажає брати участь у вихованні сина та бажає з ним спілкуватися, однак відповідачка чинить перешкоди. Рішенням Городенківської РДА від 03.12.2019 р. №01-29/507 позивачу встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином в зимовий період щонеділі з 10.00 до 14.00 год, в літній період шосуботи та щонеділі з 10.00 до 14.00 год. (за місцем проживання дитини або в громадських місцях в присутності відповідача, попередньо дізнавшись про стан здоров`я дитини; в святкові пам`ятні дні - за погодженням з відповідачем). Проте відповідачка надалі продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та у участі у її вихованні, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить зобовязати відповідачку не чинити перешкоди у вихованні сина [PERSON] , [INFO] визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкування із сином [PERSON] до виповнення йому шкільного віку, а саме: кожної суботи та неділі протягом року з 10.00 год. до 18.00 год. (за мінусом часу на обіденний сон сина) при участі в цьому [PERSON] ; кожного сявткового чи пам`ятного дня з 10.00 год. до 18.00 год. (за мінусом часу на обіденний сон сина) при участі в цьому [PERSON] ; встановити, що лише у випадку наявності медичних показників про стан здоровя сина - [PERSON] , що викладені лікарем із засвідченням їх його підписом і печаткою , в яких буде вказано, що [PERSON] такий то час потребує ізоляції, не може протягом цього часу спілкуватись будь з ким, недопуск [PERSON] до спілкування з сином - [PERSON] буде обгрунтованим, а усі інші буді які випадки недопуску [PERSON] на спілкування з сином [PERSON] в зазначені дні свідчитимуть, що [PERSON] умисно не виконує рішення суду з усіма наслідками. Окрмі цього встановити режим спілкування [PERSON] з сином [PERSON] необмеженим у часі і без участі в цьому режимі спілкування [PERSON] засобами електронного звязку - телкфон, скайп тощо. Зобовязати [PERSON] в переддень до спілування [PERSON] з сином [PERSON] повідомляти смс - повідомленнями [PERSON] про місце фактичного перебування дитини - [PERSON] також просив у звязку з протиправною поведінкою [PERSON] стягнути з останньої на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач позов підтримав повністю з підстав викладених у позові, зазначив, що моральну шкоду заподіяно діями відповідачки. Відповідачка та її представник позов визнали частково з підстав викладених у відзиві. Представник відповідачки зазначила, що [PERSON] не заперечує, щоб позивач зустрічався з дитиною згідно встановленого графіка служби у справах дітей Снятинської РДА. Представник третьої особи: служби у справах дітей Снятинської РДА подала заяву, згідно якої підтримує висновок органу опіки та піклування в повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.04.2019 р., про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього Серія [NUMBER] . Сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Снятинської РДА від 08.12.2020 р., орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь [PERSON] у вихованні сина шляхом надання йому можливості бачитись з сином за місцем проживання дітей. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування сина з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вирішуючи спір між сторонами, суд приймає до уваги висновок органу опіки і піклування Снятинської РДА від 08.12.2020 р., з якого слідує, що діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька [PERSON] , [INFO] , шляхом надання йому можливості бачитись та спілкуватись із сином [PERSON] після закінчення каратину у зимовий період щонеділі з 10:00 год. до 14:00 год., а у літній період щосуботи та неділі з 10:00 год до 14:00 год. за місцем проживання дитини або у громадських місцях в присутності матері дитини, попередньо дізнавшись про стан здоров`я дитини, а також у святкові та памятні дні за погодженням із матір`ю дитини. З огляду на вищевикладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає його нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дітьми, суд, з урахуванням інтересів дитини, його віку, поведінки батьків, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. В інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, та надати батькові можливість спілкування. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитини. Ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, позивачем на виконання вимоги ст.81 ЦПК України, не надано доказів спричинення моральної шкоди, які б були завдані незаконними діями відповідача, а саме те, що порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 141-142, 153, 157, 159 СК України,

Outcome: partial