Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач [PERSON] надав до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, наполягає на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку, про місце, час розгляду справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року між [PERSON] надалі - Позивач) та [PERSON], (надалі - Відповідач) було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривен та 200 (двісті) Євро зі строком повернення до 03 жовтня 2015 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою Відповідача від 19 вересня 2015р., що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦКУ). Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ст. 202, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником (Відповідачем), що відповідає вимогам цивільного законодавства. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривен та 200 (двісті) Євро особисто Позивачем передані Відповідачу 19 вересня 2015р., у момент підписання розписки. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 18 вересня 2015 року 100 Євро дорівнює 2 443,17 українських гривен. Таким чином, загальну сума заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 34 886,34 гривен (тридцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість гривен 34 копійки). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення по боргу визначений до 03 жовтня 2015 року. Станом на 15 липня 2016 року сума позики Відповідачем не повернута. За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобовязання, згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на казані вище доводи стягненню з відповідача [PERSON] підлягають сума основного боргу у розмірі 34 886,34 гривень на користь позивача [PERSON], а також три відсотка річних в розмірі 818,53 гривень та індекс інфляції в розмірі 662,84 гривень. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що при зазначених обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 551, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved