Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] . звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька, інших спадкоємців немає. На день смерті батька позивача у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований він та його дружина [PERSON], та його діти: [PERSON] та [PERSON] Після смерті батька позивач прийняв спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, але юридично її не оформив. Він стежить за технічним станом будинку, проводить його ремонт, сплачує комунальні послуги. 26 липня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лукянець Л. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, але постановою від 26 липня 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку із відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок та відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документа на житловий будинок, відсутній акт про прийняття будинку в експлуатацію. Позивач вважає, що право власності на вказаний будинок було набуто правомірно, згідно законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, але за участю представника. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, [PERSON] помер [INFO]. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 1 січня 2004 року, дому до даних правовідносин має бути застосовано чинне на той час законодавство, зокрема, положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 22 серпня 1957 року. Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 1957 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 23 лютого 1975 року. [PERSON] померла [INFO], як вбачається із копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 15 липня 1988 року Авдіївською міською радою . Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки центру надання адміністративних послуг № 07-29д/2975, на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частиною 1 ст. 67 Закону України « Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності, на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 130/02-31 від 26 липня 2017 року, приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Лукянець Л. В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу в зв'язку із відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Авдіївської міської ради депутатів трудящих від 10.05.1957 року № 28 «Про відвід для індивідуального будівництва земельної ділянки» [PERSON] було надано право особистого будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] площею 600 кв., що підтверджується зазначеним рішенням виконкому, копія якого додається до позовної заяви. Між [PERSON] та виконавчим комітетом Авдіївської міської ради депутатів трудящих 10.05.1957 року було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої гласності за адресою: [ADDRESS], посвідчений 29.07.1957 року нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори, реєстр № 3888. 13 березня 1987 року головним архітектором м. Авдіївка був затверджений проект забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та видано дозвіл на оформлення технічної документації на існуючі будівлі. З наявних документів слідує, що спірний житловий будинок зведено спадкодавцем [PERSON] на земельній ділянці, яка з 10 травня 1957 року перебувала в його безстроковому користуванні, тобто перебувала в його користуванні на законних підставах. Забудовник [PERSON] мав договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.05.1957 року; проект забудови земельної ділянки, затверджений 13.03.1987 року у встановленому порядку; дозвіл на оформлення технічної документації на існуючі будівлі від 13.03.1987 року. Фактично збудувавши житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами до 05 серпня 1992 року, [PERSON] в експлуатацію їх не здав і право власності на них своєчасно не оформив. Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року та Закон УРСР від 07.02.1991 року «Про власність» виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не пов'язували. Частина 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцям, які прийняли спадок в порядку встановленому цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON], який за життя не оформив свого права власності на нього. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], який не має можливості підтвердити право власності крім як шляхом звернення до суду. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved