Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У позовній заяві покликається на ту обставину, що 28 вересня 2020 року між ним, як позикодавцем, з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, із другої сторони укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 5000 (одну тисячу) євро, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої додається до позовної заяви. Із змісту розписки вбачається, що відповідач позичив вказані грошові кошти у позивача та зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі до 03.10.2020 року. Відповідач не повернув йому грошові кошти у зазначений в розписці строк. Таким чином, на даний час відповідачем сума неповернутих йому грошових коштів згідно вищевстановленого зобов`язання становить 5000 (п`ять тисяч) євро. Крім того, сума загальних прострочених неповернутих боргових зобов`язань, що складається з 3% річних, становить 69,35 євро. Отже, станом на 22.03.2021 року загальна сума боргу становить 5069,35 євро. На його неодноразові дзвінки на мобільний номер телефону відповідач не відповідає і кошти не повертає, що порушує його права на володіння, користування і розпорядження належними йому грошовими коштами. Просить стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у сумі 5000 євро, 3% річних, що становлять 69,35 євро, а всього 5069,35 євро, та понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги, розрухнок яких буде подано суду впродовж 5 днів після ухвалення рішення. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року позовну заяву було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 27 травня 2021 року за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,5 м.кв., яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Позивач та його представник адвокат Польова Е.М. в судове засідання не з`явились, подали суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали повністю, просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не з`явився, відзиву не подав, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи у порядку, визначеному законом, за зареєстрованим місцем проживання, а тому за згодою сторони позивача суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, із другої сторони укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 5000 (одну тисячу) євро, які зобов`язався повернути до 03.10.2020 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої додається до позовної заяви. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У відповідності до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс-15). Як вбачається з позовної заяви, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. Як зазначає позивач, на даний час відповідачем сума неповернутих йому грошових коштів згідно вищевстановленого зобов`язання становить 5000 (п`ять тисяч) євро. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, укладеним з позивачем по справі, то на його вимогу він зобов`язаний сплатити неповернуту суму коштів у розмірі 5000 (п`ять тисяч) євро. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час\~прострочення, а також три\~проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений\~договором\~або законом. Тобто, за період прострочення грошового зобов`язання, а саме за 169 днів, починаючи з 04.10.2020 року і до дня подачі позову 22 .03.2021 року, 3% річних становить 69,35 євро (з 04.10.2020 року до 31.12.2020 року: 5000 х 3% х 89:366:100 = 36,48 євро, з 01.01.2021 рок у до 21.03.2021 року: 5000 х 3% х 806\~365:100= 32,88 євро). Згідно постанови Великої Палати Верховного суду України від 16 січня 2019 року (справа N 373/2054/16-ц ), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Виходячи з наведеного, станом на 27.07.2021 року, заборгованість відповідача перед позивачем, яка складається з основної суми боргу, відсотків за користування коштами та 3% річних, становить 5069,35 євро, а тому саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Крім цього, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~в сумі 2125,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст.207, 524, 533, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved