Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків за договором позики. В обґрунтування позовних вимог покладає наступне. 22.07.2010 року відповідач [PERSON] одержав грошову позику в іноземній валюті у сумі 31300 дол. США, яку зобов'язався повернути щомісячно з 01 вересня по 31 грудня 2010 року по 500 грн., а з січня 2011 року по 250 дол. США. На підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена розписка [PERSON], написана ним власноручно 22.07.2010 року. Із-за повного невиконання умов договору позики щодо повернення боргу та прострочення боргових зобов'язань, позикодавець [PERSON] звернувся до позичальника [PERSON] у березні 2014 року з вимогою про повернення позики. Станом на кінець квітня 2014 року відповідач [PERSON] проігнорував вимогу позивача [PERSON] та відмовився від виконання своїх боргових зобов'язань. 22.11.2016 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року у справі №754/14798/16 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 22.07.2010 року в розмірі 807033,53 грн. та судові витрати в розмірі 6890 грн. Заборгованість в розмірі 31300 дол. США була визначена судом у національній валюті України - гривні у сумі 807033,53 грн., з урахуванням курсу НБУ на день звернення до суду. Поряд із цим, як зазначає позивач, за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] упущену вигоду в розмірі 585893 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин та просив суд їх задовольнити. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача [PERSON] до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверт із судовою повісткою та копією позовної заяви з додатками повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 2.07.2010 року між позивачем [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошових коштів, оформлений у вигляді розписки. Відповідно до договору позики, позикодавець передав позичальнику у борг грошові кошти в розмірі 31300 дол. США, а позичальник зобов'язався повертати вказану суму щомісячними платежами з 01.09.2010 року по 31.12.2010 року в розмірі по 500 грн., а з січня 2010 року - до повної виплати суми боргу - по 250 дол. США. (а.с. 8). Як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року, позичальник - відповідач у справі свої зобов'язання за договором позики належним не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 31 300 дол. США, що на день звернення до суду з позовом про стягнення боргу за курсом НБУ становило 807033,53 грн. Відповідно до вищезазначеного рішення Деснянського районного суду м. Києва, присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 22.07.2010 року в розмірі 807033,53 грн. та судові витрати в розмірі 6890 грн. Як вбачається з розрахунку, наведеного позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, за період прострочення відповідачем виконання зобов'язання за договором позики з 01.06.2015 року до 31.05.2018 року загальна сума збитків становить 585893,00 грн., з яких: 434277,95 грн. - проценти від суми позики; 92317,20 грн. - інфляційні втрати; 59297,85 грн. - 3% річних. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. За змістом ст.ст. 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з приписами ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання по поверненню суми боргу не виконав, а також не скористався своїми процесуальними правами та обов'язками, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 585893,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. На підставі ст.ст.11, 526, 527, 533, 536, 610, 611, 623, 625, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved