Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини. Посилався на те, що 14 вересня 2003 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З березня 2008 року між ним та відповідачем були припиненні фактичні шлюбні стосунки та на даний момент шлюб між ними розірвано. Вказував на те, що відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2009 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22.05.2009 року, було визначено місце проживання їх спільних з [PERSON] дітей, а саме дівчинка залишилась проживати з ним , а місцем проживання [PERSON] було визначено разом з матір'ю [PERSON], з якою він проживав на протязі тривалого часу, проте у зв'язку з обставинами, які склались на даний момент, хлопчик останнім часом проживає разом з ним. Вказував на те, що [PERSON] не має постійного доходу для забезпечення належних умов проживання дитини, мешкає у квартирі, яка належним чином не обладнана всім необхідним для розвитку дитини, не дбає про здоров'я хлопчика, у зв'язку з чим дитина часто хворіє, не дбайливо ставиться до зовнішнього вигляду сина, оскільки останній часто одягнений в одяг, який неприємно пахне цвіллю, окрім того, [PERSON] не займається розвитком дитини, не спілкується з сином та зі слів хлопчика більшість вільного часу остання проводить в мережі інтернет та інколи в квартирі проживають незнайомі люди. Вважає, що для здоров'я та розвитку дитини [PERSON] слід змінити його місце проживання, визначивши місцем проживання хлопчика разом з ним, оскільки він має змогу забезпечити сина всім необхідним, має достатній дохід, мінливий графік роботи, у зв'язку з чим може приділяти більше часу дітям, крім того, хлопчику буде корисно проживати та спілкуватись з своєю рідною сестрою, а також перебувати в теплій сімейній атмосфері, оскільки його теперішня дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за їх дитиною та має можливість приділити увагу всім дітям, таким чином буде можливість створити умови для гармонійного розвитку особистості хлопчика в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON]. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про відібрання дитини у особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Просила негайно відібрати малолітнього [PERSON] у особи, яка його незаконно утримує, а саме [PERSON], який проживає за адресою [ADDRESS] та передати його їй, допустивши негайне виконання рішення, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом посилалась на те, що місце проживання їх з [PERSON] спільних дітей вже визначено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2009 року, бажаючи змінити місце проживання сина [PERSON] вже звертався з відповідною заявою до служби у справах дітей Чернівецької міської ради та відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини від 07.03.2014 року №1/365 відповідачу було відмовлено. Вказувала на те, що відповідач мав намір викрасти у неї їх спільного сина та з цією метою 22.05.2014 року він затягнув її до під'їзду та викликав працівників міліції з повідомленням, що на нього напала жінка та під час того як вона давала пояснення працівникам правоохоронних органів він викрав малолітнього [PERSON] та з того часу по теперішній час утримує його в себе та відмовляється повертати, тим самим не виконує вище вказане рішення суду. Вважає, що [PERSON] страждає психічними захворюваннями, а тому перебування хлопчика з батьком негативно впливає на здоров'я та психічний стан дитини, оскільки останній схуд, постійно перебуває в стресовому стані, відмовляється з нею розмовляти. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний момент психоемоційний стан [PERSON] значно покращився в порівняні з тим періодом, коли хлопчик проживав з [PERSON], хлопчик став більш комунікабельним, в нього покращилось мовлення, оскільки до цього він погано розмовляв, він почав виражати свої думки, розповідати про свої бажання та мрії. Вважає, що проживання дитини з матір'ю негативно впливає на розвиток сина, оскільки [PERSON] не приділяє йому необхідної уваги, не забезпечує усім необхідним для розвитку, крім того її було примусово поміщено на лікуванні до психіатричної лікарні. Просив первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав зазначених у ньому, просив врахувати прихильність дитини до батька, належний матеріальний стан батька, який дає змогу забезпечити дитину усім необхідним для його розвитку, а також те, що проживаючи разом з батьком [PERSON] буде мати можливість постійно спілкуватись з рідною сестричкою. Крім того, вказував на те, що відповідач немає постійного та необхідного рівня доходу для забезпечення потреб дитини, не приділяє хлопчику необхідної уваги та страждає на психіатричне захворювання, що також негативно може вплинути на виховання та розвиток дитини. Просив первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона належним чином виконує свої обов'язки по догляду за сином, займається з ним, записала його в гурток анімації тим самим розвиваючи його здібності, проте відповідач їй постійно заважає, намагається налаштувати дитину проти неї, нещодавно взагалі викрав у неї сина та незаконно утримує його в себе, тим самим не виконуючи рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31.03.2009 року, яким визначено місце проживання хлопчика разом з нею. Крім того надала пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов та зустрічної позовної заяви, просила відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради та прокурор в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що на даний момент змінились обставини, які не були враховані судом при ухваленні рішення 31.03.2009 року, а тому наявні підстави для визначення місця проживання хлопчика разом з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач за первісним позовом являється його рідною дочкою та вона належним чином піклується про здоров'я та моральний розвиток внука, вона створила всі умови для розвитку дитини, відводить його у різні гуртки, [PERSON] має можливість займатись спортом у спеціально облаштованому спортивному кутку у них вдома, ніколи не скаржився на здоров'я. Натомість [PERSON] на протязі останніх шести років сином не цікавився, його не відвідував та був обурений тим, що [PERSON] виписали з психіатричної лікарні, куди її помістили примусово на підставі рішення суду. Вважає, що хлопчик повинен проживати разом з матір'ю. Будучи допитаним в якості свідка практикуючий шкільний психолог [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що враховуючи характер своєї роботи він спостерігав за поведінкою [PERSON], допомагав йому адаптуватись в класі та у спілкуванні з іншими учнями, в процесі спостереження за поведінкою хлопчика встановив, що рівень його розвитку суперечливий, він важко розмовляє та важко висловлює свою думку, у нього погана обізнаність про зовнішній світ як для дитини його віку, проте на даний час спостерігається значне покращення його стану, оскільки він не ініціює конфліктів з іншими дітьми, відповідає на інтерес однокласників. Працюючи з [PERSON] він прийшов до висновку, що можливою причиною затрудненого мовлення є те, що приблизно з 1,5 річного віку до 4 рочків з дитиною майже не розмовляли, не звертались до нього, можливо в середовищі, де проживав хлопчик в цей період свого віку люди мало між собою розмовляють або ігнорували будь-які звернення дитини та намагання спілкуватись, також є імовірність психологічної травми, що зумовила припинення мовлення в дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем-педіатром та спостерігає за станом здоров'я [PERSON], проблем з фізичним розвитком та здоров'ям хлопчика, які б могли вказувати на неналежний догляд дитини вона не виявила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона класний керівник класу в якому навчався малолітній [PERSON] та у неї з [PERSON] постійно виникали різні конфлікти, вважає, що мати негативно впливає на хлопчика, налаштовує його проти батька, оскільки вона була свідком того, як [PERSON] щось нашіптувала хлопчику на вухо, після того той почав ховатись від батька під парту. [PERSON] як особистість охарактеризувала негативно, вказуючи на те, що вона дуже конфліктна та скандальна людина, не приводила хлопчика на перші уроки читання, у зв'язку з чим дитина значно відстає в навчанні від інших дітей, крім того хлопчик не вимовляв майже третину букв алфавіту. Батько приходив до хлопчика на великих перервах між уроками, що було погоджено між нею та [PERSON], при цьому спочатку [PERSON] не впевнено виходив на зустріч з ним та сестричкою проте через деякий час він став привітнішим до них та з радістю біг їм на зустріч, обіймав їх, крім того у хлопчика дуже приязні та зворушливі відносини з дідусем. Зазначила те, що [PERSON] дуже замкнута дитина, він зовсім не був готовим до школи, не знав літер, не виконував домашнього завдання, та спочатку навіть сідав під стіл, ховаючись від присутніх. Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Так, нормами ст. 171 СК України не встановлено вікових обмежень для обов'язку суду вислухати дитину при наявності спору щодо неї, крім того відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Враховуючи вище наведене, судом було заслухано малолітнього [PERSON] в присутності спеціаліста (дитячого психолога), представників служби у справах дітей та за відсутності батьків, з метою встановлення особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Так, малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому подобається проживати разом з татом та сестричкою, маму та дідуся він не любить та не хоче з ними проживати, оскільки мама йому книжечок не читала, часто наказувала за погану поведінку, а дідусь ніколи не приносив цукерок. Крім того, вказав, що на даний момент він спить в окремому ліжечку, ходить гуляти разом з сестричкою та татом, вони разом обідають, роблять уроки, натомість з мамою він гуляв тільки інколи. В подальшому після повернення батьків [PERSON] та [PERSON] до зали судового засіданні та надання їм можливості поставити дитині запитання, на запитання матері хлопчик відмовився відповідати, вказавши на те, що він стомився. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості психолога [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона спостерігала у квітні та вересні поточного року та на даний момент помітні зрушення у розвитку дитини в позитивний бік, спочатку хлопчик говорив про себе від імені третьої особи на даний момент він так вже не говорить. Вказала на те, що у хлопчика наявні певні прогалини у знаннях, його рівень розвитку не зовсім відповідає віковим нормам. Зазначила, що дитині його віку важко сформувати відповідь на питання щодо того з ким із батьків йому проживати краще, проте на її думку з батьком дитині буде краще. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників позивача та третьої особи, прокурора, покази свідків, спеціаліста-психолога, вислухавши малолітнього [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню та в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою у шлюбі, який було розірвано, про що 27.09.2010 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а/с 71). Відповідно до копії свідоцтв про народження, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 10,13). Після розірвання шлюбу між сторонами постійно виникали різного роду суперечки, які ставали предметом розгляду та вирішення правоохоронними органами, окрім того між сторонами неодноразово виникали цивільно-правові спори, які вирішували у суді, що підтверджується матеріалами справи (а/с 79, 90-94, 96,97, 104,107,109,125) Як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2009 року, яке набрало законної сили, судом було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання [PERSON] та визначено місцем постійного проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] (а/с 35, 72, 98) Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом цієї норми права, у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] протягом 05.09.2011 року-26.01.2012 року займався в гуртку спортивно-бальних танців «Промінь», що підтверджується довідкою Центрального палацу культури м.Чернівці від 02.04.2013 року, на заняття у вказаному гуртку його приводила мама, з березня 2013 року хлопчик відвідував заняття у творчому об'єднані раннього розвитку дитини «Малюк», що підтверджується довідкою ЧОЦЕВ «Юність Буковини» від 27.03.2013 року та отримав свідоцтво про позашкільну освіту, крім того хлопчик займався у гуртку «Театр анімації» (а/с 112,115,117,118). Станом на серпень 2014 року малолітній [PERSON] навчався в ЗОШ №14 м.Чернівці в 2-Б класі, однак з пояснень позивача за первісним позовом, останній перевів хлопчика в нішу школу. (а/с 150). Судом встановлено, що тривалий період час після набрання законної сили рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.03.2013 року, малолітній [PERSON] проживав разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], де він зареєстрований по даний час, що підтверджується довідкою ТОВ «ТД Укрвторресурс» від 09.08.2014 року, окрім відповідача за первісним позовом за вказаною адресою також зареєстровані її батько та брат (а/с 133). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та її братом за адресою їх місця проживання часто виникають суперечки на побутовому підґрунті, які стають предметом розгляду та вирішення правоохоронних органів (а/с 27-29). З травня 2014 року малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, даний факт в судовому засіданні визнано сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає дану обставину такою, що не потребує доказуванню. Відповідно до Інформації про результати психодіагностичного обстеження [PERSON] №01-15/702 від 24.04.2014 року, яке проводилось з метою вивчення психоемоційного стану [PERSON] та його ставлення до значимих дорослих, було встановлено, що у хлопчика відсутнє чітке мовлення та мовний недорозвиток міг бути наслідком батьківською безпечністю, хлопчик активний, енергійний, навчання у школі викликає у нього хороший і світлий настрій, при цьому у дитини високий рівень тривожності, що вказує на те, що хлопчик не може адекватно справитись з життєвими труднощами і знаходиться у стані емоційної дестабілізації у чому особливо значущою являється позиція матері, яка може несвідомо спричиняти тривогу в дитини та стати її джерелом. Важливими феноменом у спілкуванні з дитиною було те, що [PERSON] говорить про себе від третьої особи, наприклад «тут намальований [PERSON]» замість «тут намальований я» тощо та пояснення з цього приводу з боку дорослого викликало у нього подив. Ймовірно вказаний спосіб сформований внаслідок порушення комунікацій з найближчим оточенням та сприйняттям хлопчиком себе та/або наявності такого феномену як «дисоціація» (психічний процес, який належить до захисних механізмів психіки) (а/с 39-40). Крім того, вказаною Інформацією про результати психодіагностичного обстеження [PERSON] №01-15/702 від 24.04.2014 року встановлено, що для виявлення понятійних можливостей [PERSON], пов'язаних з комунікативними утрудненнями, додатково проведена методика вивчення пасивного словника дитини та здатності до дедуктивних умовиводів. Здатність до дедуктивних умовиводів дитини (співвідношення запропонованих понять із конкретною ситуацією, зображеною на малюку визначається високим рівнем). Це означає, що при відповідних корекцій заходах можлива сприятлива динаміка в інтелектуальному та мовленнєвому розвитку дитини, за умови, що батьки [PERSON] (або один з батьків) візьме відповідальність на себе та спрямують зусилля на подолання в: зазначених недоліків. Для цього рекомендовано провести додаткових обстеження у невролога, логопеда та можливо інших спеціалістів. Як вбачається з показів психолога [PERSON] та спеціаліста [PERSON] за період проживання [PERSON] з батьком, психоемоційний стан хлопчика значно покращився. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір ю. Згідно ч.1 ст3 Конвенції про права дитини та ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань про дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення їх інтересів. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02.07.2014 року, [PERSON] госпіталізовано в примусовому порядку в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для стаціонарного лікування (а/с 159,160). Як вбачається з довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 24.10.2014 року №5987, [PERSON] перебуває на консультативному обліку у лікаря психіатра з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, плинний процес», що також підтверджується витягом з медичної картки стаціонарного хворого №2816 8-го відділення ЧОПЛ (а/с 240). Так, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручи до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб діти не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що [PERSON] має у власності житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав та відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 30.07.2014 року для виховання та розвитку дітей створено всі умови, крім того [PERSON] є приватним підприємцем та отримує дохід достатній для забезпечення належного рівня життя дітей, їх соціального та духовного розвитку, що підтверджується копіями податкових декларацій про майновий стан та доходи. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку що на даний момент змінились обставини, які були враховані Першотравневим районним судом м.Чернівці судом при винесенні рішення від 29.03.2009 року в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON], а тому враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], матеріальний стан сторін, стан здоров'я [PERSON], яка перебуває на консультативному обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з діагнозом шизофренія, параноїдальна форма, плинний процес, помітні позитивні зміни в розвитку хлопчика за час проживання з батьком, які в судовому засіданні відмітили свідок класний керівник [PERSON] [PERSON] та спеціаліст-психолог [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] Враховуючи наявність підстав для задоволення зустрічного позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову, оскільки позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним взаємовиключні. Крім того, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Так, вирішення зустрічного позову потребувало часу для з'ясування обставин чи залишення дитини за попереднім місцем проживання з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, у зв'язку з чим вирішити спір негайно не представилось можливим, враховуючи характер доказів, які необхідно було дослідити на процесуальну поведінку учасників процесу. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом було встановлено, що підстави для відібрання малолітнього [PERSON] від батька та повернення його за попереднім місцем проживання з матір'ю відсутні, оскільки такі повернення дитини [PERSON] буде суперечити інтересам хлопчика у зв'язку із зміною обставин, які існують на даний момент, зокрема стан здоров'я [PERSON], її ставлення до своїх батьківських обов'язків та постійні суперечки між нею та її братом, що виникають за місцем її проживання. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved