Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 27.07.2014 року, згідно якого відповідач позичив у нього 78\~000,00 грн., які зобовязувався повернути до 28.08.2014 року, про що надав письмову розписку. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від виконання зобовязання та не реагує на його вимоги. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 78\~000,00 грн., 42 186,23 грн. - проценти за користування коштами, 55 224,00 грн. - інфляційних нарахувань, 6398,14 грн. 3% річних, що разом становить 181\~808 (сто вісімдесят одну тисячу вісімсот вісім ) грн. 37 коп. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву із клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON], ІПН [NUMBER], проживає за адресою [INFO], [NUMBER], виданий 21.03.2002 р. Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області), 27 липня 2014 року позичив у [PERSON] а [PERSON], ІПН [NUMBER], [NUMBER], виданий 10.07.2015 р. Збаразьким РС УДМС України в Тернопільській області) грошові кошти в розмірі 78\~000 грн. 00 коп., що еквівалентно 6500 доларів США, які зобовязується повернути до 28 серпня 2014 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобовязання за договором позики, оскільки не повернув [PERSON] отримані від нього кошти в сумі 78 000,00 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму не повернутого боргу в розмірі 78\~000,00 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається із наявного при матеріалах справи розрахунку, сума процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУза період із 27.07.2014 року по 23.05.2017 року складає 42186,23 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Згідно наявного при матеріалах справи розрахунку, сума інфляційних нарахувань становить 55224,00 грн., три проценти річних з простроченої суми становить 6398,14 грн. Отже, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу в розмірі 78\~000,00 грн., 42 186,23 грн. - проценти за користування коштами, 55 224,00 грн. - інфляційних нарахувань, 6398,14 грн. 3% річних, що разом становить 181\~808 грн. 37 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved