Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 1 346,00 грн. та 10 000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача за ремонтні роботи 1 201, 00 грн. та 1 426,00 грн. за проведення судової незалежної експертизи, зобовязати відповідача за свій рахунок привести приміщення до належного технічного стану. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що від є власником квартири [ADDRESS] в котрій відбулось залиття з квартири [ADDRESS], що належить відповідачу, [PERSON] На підтвердження своїх вимог, позивач надав копію висновку № ЕД-2-1-60 від 18.02.2015 року судової незалежної експертизи, до якої долучено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 25.02.2014 року. Враховуючи, що у добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати матеріальні збитки, завдані внаслідок заливу, з метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, надав письмові заперечення стосовно предмету позову, у яких вказав, що позивачем не представлено відповідних доказів на підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS]. Строк дії приватизаційного майнового сертифікату серії ОС №0267294, який було представлено позивачем у якості доказу набуття права власності на квартиру, сплинув 31 грудня 1996 року. Даний сертифікат, в момент його чинності, був лише підставою для набуття права власності у встановленому законом порядку, та не був документом, що підтверджує набуття позивачем права власності на вказану квартиру. [PERSON] того, представник відповідача вважає, що наданий позивачем висновок Одеської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України» про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири [ADDRESS] в наслідок залиття - є неналежним доказом, оскільки для проведення експертного дослідження надавався лише один акт та не було представлено доказів, що свідчать про належний стан квартири на момент залиття. Також в копії акту від 25.02.2014 року, доданого до висновку містяться виправлення, котрі належним чином не засвідчені (відсутні дані про особу, що здійснила виправлення, відсутні підписи даної особи), тому твердження позивача, що акти було складено у множинній формі, представник відповідача вважає безпідставними. [PERSON] того, при проведенні експертного дослідження вказані обставини не були враховані. У представлених суду додаткових копіях актів про залиття від 25.02.2014 року, також існують виправлення, при цьому в них вказано, що залиття сталось з вини мешканців квартири №10. Посилання позивача на те, що квартира відповідача є першочерговим джерелом протікання води до квартири позивача, підтверджує той факт, що джерел затоплення було більше одного. Враховуючи вище вказані обставини, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази окремо та в сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач по справі, [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS], згідно довідки - форми№1 за №208 від 12.02.2015 року. Висновком № ЕД-2-1-60/15 будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експортного дослідження від 18.02.2015 року (арк. 3 висновку абзац 2 частини «Дослідження») встановлено, що відповідно копії акту від 25.02.2014 року, складеного та підписаного комісією у складі: головного інженера виконавця послуг [PERSON], голови комісії [PERSON], майстра дільниці [PERSON], слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика) [PERSON], затвердженого начальником дільниці №6 КП ЖКС «Черемушки», [PERSON] зафіксовано, що 25.02.2014 року в будинку №13 по вул. Центральний аеропорт у кв. №10(11) трапилось залиття, аварія на системі водопостачання; вказане залиття квартири №8 трапилось з вини мешканців квартири №10 (а.с. 18, 3-й абзац знизу). Відповідно Висновку № ЕД-2-1-60/15 (а.с. 17-36) зробленого експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України», [PERSON] визначено розмір збитку завданого власнику квартири №8, яка розташована в будинку №13 по вул. Центральний аеропорт в м. Одесі, в наслідок залиття 1\~346,0 грн. Під час слухання справи, позивачем було надано декілька копій актів про залиття від 25.02.2014 року (а.с. 24, 47, 68), проте на прохання суду оригінал даного документу для огляду, позивачем представлено не було. [PERSON] того, позивачем на підтвердження права власності, не було представлено суду оригінал правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], оригінал висновку Одеської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № ЕД-2-1-60/15, складений 18.02.2015 року. У судовому засіданні 13.10.2015 року сторонами було визнано, що залиття від 25.02.2014 року сталось з вини інших осіб, мешканців кв. №10 даного будинку. Копії актів про залиття від 25.02.2014 року (а.с. 24, 47, 68) різняться за своїм змістом, що свідчить про допущення в них виправлень. Без дослідження оригіналу визначити достовірний повний зміст акту про залиття від 25.02.2014 року є неможливим, однак, оскільки, сторони під час слухання справи визнали обставини того, що залиття сталось з вини мешканців кв. №10, відтак у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують доказування Під час слухання справи позивач не заявив клопотання про залучення належного відповідача та наполягав на розгляді позовної заяви у поданій редакції. Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору) зобов'язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством тощо. Судом для встановлення фактичних обставин справи, викликався, належним чином повідомлений, начальник дільниці №6 КП ЖКС «Черьомушки», [PERSON], який приймав участь при складанні акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 25.02.2014 року - у якості голови комісії. Проте [PERSON] до суду не з*явився, особисто пояснень з вказаного приводу не надавав. Згідно відповіді на адвокатський запит, начальник дільниці №6 КП «ЖКС Черемушки» [PERSON] повідомив, що надати інформацію стосовно події від 25.02.2014 року та засвідчену копію акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) не має можливості, оскільки оригінал видається заявнику та не реєструється (а.с. 58-59) Висновок № ЕД-2-1-60/15 будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експортного дослідження від 18.02.2015 року (а.с. 17-36) є похідним доказом від акту про залиття від 25.02.2014 року та містить аналогічні відомості про винність мешканців квартири №10 у заливі квартири №8, а не №11.(третій абзац знизу а.с. 18). Сторони визнали обставини заливу кв. № 8 в житловому будинку №13 по вул. Центральний аеропорт в м. Одесі, викладені в акті від 06.06.2011року, копію якого відповідачем було представлено до суду (а.с. 48). Відповідно до даного акту мешканцями квартири №10 через недбале використання сантехнічного обладнання здійснено залив квартири №8, а саме кухні та вбиральні. Проте при розгляді вказаної справи, позивачем не було надано доказів, що підтверджують приведення квартири №8 в належний стан після затоплення 06.06.2011 року до моменту залиття 25.02.2014 року. Під час слухання справи сторони визнали обставини щодо звернення позивача в перших числах березня 2015 року до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди спричиненої залиттям. Проте згідно акту дільниці №6 КП «ЖКС Черемушки» від 03.03.2014 року, виданого [PERSON], складеного у складі членів комісії: старшого майстра, [PERSON], майстра, [PERSON], слюсаря, [PERSON], за адресою: м.Одеса, вул.. Центральний аеропорт, буд.№13, кв.№11 усі комунікації перебувають у справному стані, а саме: холодної, гарячої води та каналізація. (а.с. 46). За таких обставини, доводи позивача про залиття квартири №8 з квартири №11 також не знайшли свого підтвердження. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Будь-яких доказів про те, що майнова шкода позивачу завдана з вини відповідача, позивачем суду надано не було. Наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується неправомірність дій власника квартири [ADDRESS], так само як і відсутній безпосередній причинний зв'язок між діями власника квартири № 11 та шкодою, що виникла внаслідок затоплення квартири. Суд вважає, що відповідач довів відсутність своєї вини у заподіяній шкоді, внаслідок залиття квартири позивача. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4\~встановлюється, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Отже, фактами, з якими матеріальний закон повязує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіяння, наявність причинного звязку між шкодою і противоправним діянням відповідачки, а також вини останній в її заподіянні. Доводи позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення [PERSON] до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частини. Таким чином, враховуючи, що вини відповідача в завданні моральних страждань позивачу судом не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Згідно ст.ст. 1, 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає, що позивач не надав відповідних доказів на підтвердження свої позовних вимог, тому у задоволенні його позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, судові витрати, передбачені ст. 88 ЦПК України йому не відшкодовуються. Також чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування витрат за проведення судової незалежної експертизи України.

Outcome: dismissed