Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Волхонтет-Граніт» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказав на те, що15.12.2017 року він був прийнятий на роботу у ТОВ «ВОЛХОНТЕТ-ГРАНІТ» на посаду робітника та 01.10.2019 року його було звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Однак, позивачу за період його роботи на вказаному підприємстві заробітну плату у повному обсязі не виплачено, починаючи січня по жовтень 2019 року. Також, на час звільнення [PERSON] всупереч закону всі належні виплати позивачу не виплачено, трудову книжку ним було отримано у день звільнення. Відповідно до відомостей реєстру фізичних осіб платників податків виплачених доходів та утриманих податків від 24.01.2020 року сума нарахованих та невиплачених доходів позивачу становить за 1 квартал 2019 року 12500 грн., за 2 квартал 2019 року 15084,16 грн., за 3 квартал 2019 року 15300 грн. Джерелом доходу відповідно до даної довідки є ТОВ «ВОЛХОНТЕТ-ГРАНІТ», а тому вказаний дохід є нарахованою заробітною платою позивачу. Також позивачу не виплачено суму компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, яка складає 4159,44 грн. Зазначив, що згідно ч.1 ст.117 КЗпП він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 24.02.2020 складає 35698,95 грн. Враховуючи наведені обставини, позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019 по 01.05.2019 в розмірі 42884,16 грн., суму компенсації за невикористану основну щорічну відпустку в розмірі 4159,44 грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 24.02.2020, що складає 35698,95 грн. Представник відповідача ТОВ «Волхонтет-Граніт» відзиву на позовну заяву до суду не подавав. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Молинь Р.П. позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Волхонтет-Граніт» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не подавав. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в поданій заяві не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив. 15.12.2017 року [PERSON] був прийнятий на роботу у ТОВ «Волхонтет-Граніт» на посаду робітника на підставі наказу №1-01/21к від 14.12.2018, що підтверджується записом у трудовій книжці. 01.10.2019 року [PERSON] був звільнений із зазначеної посади ТОВ «Волхонтет-Граніт» за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом у його трудовій книжці. Відповідно до відомостей наданих органами Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5) сума заробітку для нарахування пенсії за 2019 рік становить січень - 5000 грн., лютий - 2500 грн. березень - 5000 грн., квітень - 5161,47 грн., травень - 4822,69 грн., червень - 5100 грн., липень - 5100 грн., серпень - 5100 грн., вересень - 5100 грн., жовтень - 1371,43 грн. Страхові внески за вказані місяці не сплачені. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.01.2020 року №114, наданими Тернопільською державною податковою інспекцією, суми нарахованих та невиплачених доходів [PERSON] , а саме заробітної плати становить: за 1 квартал 2019 року: нараховано - 12500 грн., виплачено - 10000 грн.; за 2 квартал 2019 року - нараховано 15084,16 грн., виплачено 0; за 3 квартал 2019 року - нараховано 15300 грн., виплачено - 0. Джерело доходу відповідно до даної довідки є ТОВ «Волхонтет-Граніт». Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Однак, всупереч зазначеної норми Закону, заробітна плата [PERSON] не виплачувалася в повному обсязі починаючи січня по жовтень 2019 року. Сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати ТОВ «Волхонтет-Граніт» [PERSON]. за період з 01.01.2019р. по 01.10.2019р. становить 32884,16 грн. (2500 грн. І квартал + 15084,16 грн. 2 квартал + 15300 грн. 3 квартал=32884,16). Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівників перед виплатою зазначених сум. На момент розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. За таких обставин, суд вважає, що слід стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019р. по 01.10.2019р. в розмірі 32884,16 грн., частково задовольнивши позовні вимоги у цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України « Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно п.7 Постанови від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Сумарний заробіток [PERSON] за останні перед наданням відпустки 12 місяців, тобто з 01.10.2018 року по 30.09.2019 рік становить 57884,16 грн. (15000 грн. заробітна плата за жовтень - грудень 2018 р. згідно довідки Пенсійного фонду України (Форма ОК-5) + 42884,16 грн. - заробітна плата з 01.01.2019р. по 30.09.2019рік =57884,16) Таким чином, компенсація за невикористану щорічну відпустку буде складати 3924,24 грн., яку суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] , виходячи з наступного розрахунку: 57884,16/354*24=3924,24 грн. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд встановив наступне. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п.2 якого визначено, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата Згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17 «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.» Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 242,85 грн. із розрахунку: 10200 (сума з/п за вересень та серпень 2019 року)/42 (кількість робочих днів) = 242,85 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2019 року (день звільнення позивача) по 10.06.2020 рік (день ухвалення рішення суду) становить, буде становити: 242,85 (сума середньоденного заробітку)* 173 (кількість робочих днів)= 42013,05 грн. За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільнення у сумі 42013,05 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року в розмірі 42884 грн. 16 коп., 3924 грн. 24 коп. компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 42013 грн. 05 коп. з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів, частково задовольнивши позовні вимоги. Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст..141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави 1681 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial