Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01 березня 2007 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист № 2-414 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.02.2007року і до повноліття дитини. Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Лівобережному ВДВС ГТУЮ в Донецькій області. У 2007 році його життя змінилося, життєві обставини склалися так, що за сукупності факторів він зараз знаходиться у скрутному становищі, оскільки має тяжку хворобу, цукровий діабет І типу, та лікарями рекомендовано оформлення групи інвалідності, тому він позбавлений можливості стабільно працювати та забезпечувати себе та свою родину необхідним - одягом, продуктами харчування. Також він мешкає разом з матір`ю, яка є інвалідом за загальною хворобою та яка також страждає на цукровий діабет ІІ типу. В нього наявна заборгованість за комунальні послуги у сумі 4500,00грн., яку він змушений погашати. Таким чином, в нього значно погіршилося матеріальне становище. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду і просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 2-414 від 01 березня 2007 року виданого на виконання рішення Приморського районного суду Донецької області, з вказаного розміру 1/4 всіх видів заробітку на 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що в нього з відповідачкою є сумісна дитина, донька - [PERSON] , [INFO] , шлюб з відповідачкою розірвано. Він мешкає з матір`ю в її будинку, іншої сім`ї не має. З 2007р. він офіційно ніде не працює, живе за кошти матері, йому допомагає батько, він хворіє, потребує лікування, більше дітей в нього не має. З нього стягнуто аліменти у 2007р., він іноді сплачує аліменти, в нього наявна заборгованість, більше 100000,00грн. Він перебував на обліку у центрі зайнятості десь о 2010р., хворіє на цукровий діабет. В 2017-2018р. він не звертався у лікарню, оскільки в нього не має коштів, зараз він планує оформляти інвалідність. В останнє він платив аліменти в минулому місяці у розмірі 100грн., позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в неї з позивачем є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якої на її користь стягнуті аліменти, які позивач не сплачує, має велику заборгованість. Вона надала до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в яких є вирок Орджонікідзевського суду м. Маріуполя від 11.05.2012р., яким позивача визнано винним за ч.1 ст. 164 КК України та в 2019р. призначено кримінальне провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 164 КК України. Вона надала підтвердження того, що позивач не звертався до Центру зайнятості, і має заборгованість по аліментам, [PERSON] ухиляється від їх сплати, у задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову належить відмовити, з наступних підстав. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з відповіддю на заяву [PERSON] № 13027 від 12.05.20р., Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повідомив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання: виконавчого листа № 2-414, виданого 01.03.2007 Приморським районним судом м. Маріуполь, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2007 р. і до повноліття дитини ( [NUMBER] ). Виконавчий документ №2-414, виданий 01.03.2007 Приморським районним судом м. Маріуполь вдруге надійшов на виконання до Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ (нині Лівобережний ВДВС м. Маріуполь) з ВДВС Київського РУЮ у м. Донецьк 03.02.2014 із сумою заборгованості станом на 16.12.2013 у розмірі 19221,22 грн. (ВП № 41839133). Згідно даних виконавчих проваджень, повідомлено про розрахунок по аліментам за вищевказаним виконавчим провадженням за період з 16.12.2013р. по 01.05.2020р. Заборгованість за виконавчим документом 2-414, виданим 01.03.2007 Приморським районним судом м. Маріуполь станом на 01.05.2020р., складає 151286,95 грн. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 03.03.2018р., боржник [PERSON] , [INFO] у ВП № [NUMBER] , відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення аліментів (а.с. 8). Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №45080219 накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління (а.с. 7). Згідно з довідками КНП «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацуки» від 21.05.2018р., 29.07.2019р. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 2014р. з діагнозом цукровий діабет І типу (а.с. 9, 17). Відповідно до виписок з історій хвороби «Міської лікарні № 4 м. Маріуполя» №720/151, № 306, №1011, № 496, №212, № 3392/406 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ендокринному відділенні з 08.02.2007р. по 26.02.2007р., з 16.04.2007р. по 04.05.2007р., з 17.08.2007р. по 31.08.2007р., з 01.03.2008р. по 07.03.2008р., з 25.01.2010р. по 11.02.2010р., з 24.03.2020р. по 08.04.2020р. (а.с. 10-15, 51). Згідно з чеками «Азовфарм» від 29.01.2018р. було придбано шприц-ручку на суми 1707,48грн., 324,45грн., 1622,25грн. (а.с. 18). Згідно з копією амбулаторної карти [PERSON] за період з 31.01.2003р. по 30.08.2007р., остання має діагноз сахарний діабет ІІ типу, ІІІ група інвалідності та знаходилась на стаціонарному лікуванні з 08.12.2014р. по 12.12.2014р., згідно з випискою з історії хвороби № 1631 (а.с. 19-26). Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполі від 11.05.2012р. [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від уплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполі від 09.12.2019р. призначено відкритий судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КК України. Згідно з розпискою [PERSON] від 13.03.2018р. наданою начальнику Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, останній повідомлений про обов`язок виплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі ј доходів. Згідно з листом КНП Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня № 4 ім І.К. Мацука» від 27.08.2019р., наданого слідчому СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області, [PERSON] знаходиться на Д-обліку у лікаря-ендокрінолога з діагнозом цукровий діабет І типу, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, в останнє з 25.01.2010р. по 11.02.2010р., щомісячно отримує безкоштовний інсулін, групи інвалідності не має. Хронічне захворювання не перешкоджає працевлаштуванню за певними умовами праці. Відповідно до листа Маріупольського міського центру зайнятості від 26.07.2019р., наданого слідчому СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області, [PERSON] не перебуває на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості, за консультацією не звертався. Згідно з характеристикою ТОВ «Моекс» на [PERSON] за період його праці з 01.07.2014р. по 22.06.2015р., останній на посаді торгового агента проявив себе опосередковано, була виявлена фінансова нечистоплотність, матеріальна шкода [PERSON] була відшкодована. Згідно з листом головного бухгалтера ТОВ «Моекс» постанова про звернення стягнення з заробітної плати боржника [PERSON] від 25.05.2015р. було отримана 08.06.2015р., тому утримання аліментів проводилось в першу виплату після отримання вказаної постанови. Згідно з листом директора ТОВ «Спецпромексперт» № 16/08/01 від 16.08.2017р. з [PERSON] були трудові відносини з 16.05.2017р. по 15.08.2017р., виплачена заробітна платня, за вказаний період аліменти не утримувалися, т.я. заяв на утримання аліментів або виконавчий лист не надходили. Позивач поєднує підстави позову з наступними обставинами, у 2007 році його життя змінилося, він знаходиться у скрутному становищі, оскільки має тяжку хворобу, цукровий діабет І типу, та лікарями рекомендовано оформлення групи інвалідності. Також він мешкає разом з матір`ю, яка є інвалідом за загальною хворобою та яка також страждає на цукровий діабет ІІ типу. В нього наявна заборгованість за комунальні послуги у сумі 4500,00грн., яку він змушений погашати. Таким чином, в нього значно погіршилося матеріальне становище. Доказів, які б вказували на погіршення стану здоров`я станом на теперішній час позивача та у зв`язку із цим наявності витрат, матеріали справи не містять, а надані позивачем медичні документи свідчать про те, що [PERSON] знаходиться на Д-обліку у лікаря-ендокрінолога з діагнозом цукровий діабет І типу, щомісячно отримує безкоштовний інсулін, групи інвалідності не має. Хронічне захворювання не перешкоджає працевлаштуванню за певними умовами праці. Сам лише факт того, що позивач хворіє на цукровий діабет, не свідчить про неможливість його працювати, тим більше відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії щодо визнання його особою з інвалідністю із забороною праці. На підтвердження родинних відносин [PERSON] з матір`ю, їх сумісного мешкання, перебування на утриманні позивачем доказів не надано, крім того позивач зазначив, що на теперішній час його утримує матір. Оскільки позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з нього аліментів змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в його житті, що є підставою для зменшення розміру аліментів, суд, з урахуванням того, що [PERSON] на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості не перебуває, позивача було засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України та в теперішній час на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України відносно [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, рішенням суду відмовлено, суд прийшов до висновку про віднесення судових витрат на рахунок держави. На підставі вищевказаного,

Outcome: dismissed