Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про поділ майна подружжя. Як зазначає позивач, під час шлюбу з відповідачем сторонами було придбано таке майно, вартість якого на теперішній час становить: 1.Холодильник вартістю 2000 гривень, 2.Обігрівач Elenberg вартістю 1500 гривень, 3.Вентилятор Elenberg вартістю 300 гривень, 4.Телевізор LG вартістю 3000 гривень, 5.Відеокамера Samsung вартістю 3000 гривень, 6.Фотоапарат Samsung вартістю 2500 гривень, 7.Пральна машина Indesit вартістю 4000 гривень, 8.Мікрохвильова піч Deiwwu вартістю 2000 гривень, 9.Кухонний комбайн Braun вартістю 3000 гривень, 10.Музичний центр вартістю 1000 гривень, 11.Пилосос LG вартістю 2000 гривень, 12.Мультиварка Redmond вартістю 2000 гривень, 13.Крісло вартістю 2000 гривень, 14.Диван-крісло вартістю 5000 гривень, 15.Диван-крісло вартістю 4000 гривень, 16.Автомобіль «ВАЗ 21118-Калина», 2007 року випуску, вартістю 50000 гривень, 17.Дві шини літні вартістю 1000 гривень, 18.Дві шини зимові вартістю 1600 гривень, 19.Коштовний золотий перстень вартістю 15000 гривень, 20.Каблучка золота вартістю 3000 гривень. Позивач зазначає про те, що усі вищеперераховані речі знаходилися за місцем колишнього спільного проживання сторін, а саме в кімнаті №1001 гуртожитку за адресою: [ADDRESS], і, виїжджаючи з цього місця проживання, відповідач заволоділа зазначеними речами, а також особистими речами та документами позивача. Оскільки згоди між сторонами про поділ майна, придбаного у шлюбі, не досягнуто, відповідач просить суд поділити це майно, виділивши йому у власність автомобіль «ВАЗ 21118-Калина», 2007 року випуску, шини літні, шини зимові загальною вартістю 52600 гривень, а відповідачеві - все інше придбане у шлюбі майно. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Зазначили, що перелічені у позові речі та автомобіль відповідач забрала із собою, виїжджаючи з гуртожитку. Відповідач та її представник проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Заперечували проти існування переліченого позивачем майна, окрім автомобіля та шин, які просили поділити між сторонами. Зазначили про необхідність відповідача користуватися вказаним автомобілем з причин догляду та виховання дитини. Вислухавши думку сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, між 11.06.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Як з'ясовано в судовому засіданні, сторони проживали разом до листопада 2014 року, у лютому 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно з даними АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та НАІС ДДАІ МВС України, наданими Управлінням ДАІ Управління МВС України у Вінницькій області (а.с.44-45), автомобіль ВАЗ 11183-110-20, рік випуску 2007, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON]. Вказаний автомобіль був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, за спільні кошти. Як зазначила в судовому засіданні відповідач, половину коштів на придбання автомобіля їй надала її мати. Також підтверджено в судовому засіданні придбання сторонами шин зимових у кількості двох штук та шин літніх у кількості двох штук. Таким чином, судом з'ясовано факт належності вищевказаного автомобіля та шин зимових та літніх сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Окрім зазначеного, позивач вказує на належність йому з відповідачем на праві спільної сумісної власності такого майна: 1.Холодильник вартістю 2000 гривень, 2.Обігрівач Elenberg вартістю 1500 гривень, 3.Вентилятор Elenberg вартістю 300 гривень, 4.Телевізор LG вартістю 3000 гривень, 5.Відеокамера Samsung вартістю 3000 гривень, 6.Фотоапарат Samsung вартістю 2500 гривень, 7.Пральна машина Indesit вартістю 4000 гривень, 8.Мікрохвильова піч Deiwwu вартістю 2000 гривень, 9.Кухонний комбайн Braun вартістю 3000 гривень, 10.Музичний центр вартістю 1000 гривень, 11.Пилосос LG вартістю 2000 гривень, 12.Мультиварка Redmond вартістю 2000 гривень, 13.Крісло вартістю 2000 гривень, 14.Диван-крісло вартістю 5000 гривень, 15.Диван-крісло вартістю 4000 гривень, 16.Коштовний золотий перстень вартістю 15000 гривень, 17.Каблучка золота вартістю 3000 гривень. На підтвердження вказаного стороною позивача надано акт від 11.08.2015 року, складений завідуючою гуртожитком Київського національного університету технологій та дизайну [PERSON] про те, що під час проведення інвентаризації станом на 01.11.2014 року в гуртожитку №8 в кімнаті №1001 перебували особисті речі мешканців [PERSON] та [PERSON]: телевізор LG, відеокамера Samsung, фотоапарат Samsung, обігрівач Elenberg, вентилятор Elenberg, холодильник, диван, диван-крісло, крісло, пилосос LG, кухонний комбайн Braun, мультиварка Redmond, мікрохвильова піч Daewoo, пральна машина Indesit, музичний центр, велосипед (2 шт), самокат, комп'ютер, ноутбук, планшет, стільці (3 шт.); автомобільні шини (4 штуки) знаходились в технічному приміщенні (а.с.43). Крім цього, стороною позивача на підтвердження наявності майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, надано копію заяви позивача від 16.10.2014 року проректору з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв'язків про надання дозволу на тимчасове перебування в гуртожитку №8, кімната №1001 особистих речей, зокрема: телевізору LG, відеокамери Samsung, фотоапарату Samsung, обігрівача Elenberg, вентилятора Elenberg, холодильника, дивана, дивана-крісла, крісла, пилососа LG, кухонного комбайну Braun, мультиварки Redmond, мікрохвильової печі Daewoo, пральної машини Indesit, музичного центру, велосипедів (2 шт), самоката, комп'ютера, ноутбука, планшета, стільців (3 шт.) (а.с.47). Відомостей про джерело і час придбання вищевказаного майна позивачем та його представником суду не надано. На час розгляду справи зазначене майно за адресою спільного проживання сторін відсутнє, як вказує сторона позивача, відповідач вивезла зазначене майно із гуртожитку у листопаді 2014 року. Доказів стосовно таких дій відповідача суду позивачем не надано. Відповідач проти факту придбання у шлюбі зазначеного майна заперечувала, вказала на те, що у шлюбі, крім автомобіля та шин, було придбано фен, праску та електрочайник. Зазначила, що вказане позивачем майно у шлюбі сторонами не придбавалося, оскільки вони збирали кошти на купівлю квартири. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.23 та п.24 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки відповідачем існування вказаного позивачем майна заперечується, а надані стороною позивача докази стосовно обсягу спільно нажитого майна не можуть бути визнані судом належними та допустимими з огляду на те, що не надають суду змоги достовірно встановити обсяг майна, джерело і час його придбання, і взагалі самої наявності цього майна, підстав для його поділу між сторонами суд не вбачає. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням доказів у справі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та поділу між сторонами наявного майна, яке є спільною сумісною власністю сторін, а саме - автомобіля «ВАЗ 21118-Калина», 2007 року випуску, шин літніх, шин зимових загальною вартістю, з якою погоджуються сторони, 52600 гривень. При цьому суд вважає за можливе виділити у власність позивачеві шини літні у кількості двох штук та шини зимові у кількості двох штук, оскільки відповідач проти такого поділу не заперечує. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial