Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому уточнивши свої позовні вимоги проситьвизнати [PERSON] спадкоємцем ј частки спадкового майно його матері [PERSON] спадщині її сина [PERSON] ; зобов`язати державного нотаріуса Рудницького А.Я. видати [PERSON] свідоцтво про право на ј частину спадщини його матері у спадщині її сина та брата позивача - [PERSON] , а саме: свідоцтво про право на ј частину двохкімнатної квартири по [ADDRESS] та на ј частину автомобіля марки «Фіат Пунто», 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , земельну ділянку, площею 0,19 га., розташованої в [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №944488861252), гараж № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , в Гаражному кооперативі «Гарант»; зобов`язати ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на вищевказане майно за [PERSON] ; визнати право власності на Ѕ частину у спадщині [PERSON] за його матір`ю [PERSON] ; зобов`язати державного нотаріуса Рудницького А. видати свідоцтво про право на Ѕ частину у спадщині [PERSON] його матері [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що [INFO] помер його рідний брат - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на двохкімнатну квартиру по [ADDRESS] , на автомобіль марки «Фіат Пунто», 2007 року випуску, гараж № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , в Гаражному кооперативі «Гарант», земельну ділянку, площею 0,19 га., розташовану в [ADDRESS] та зведений на даній земельній ділянці, незавершений будівництвом житловий будинок. Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та його мати - [PERSON] У 2017 році померла його мати [PERSON] , яка при житті оформила заповіт, згідно якого заповіла належне їй майно своїй доньці - [PERSON] . Усі намагання порозумітись із [PERSON] щодо розподілу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , завершувались спором. Зазначив, що на даний час, позивач не має можливості оформити спадщину, яку він успадкував після смерті матері, оскільки [PERSON] , на прохання нотаріуса, не оформила спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] та не надала оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. При цьому, просить врахувати, що за ним не зареєстровано жодного нерухомого майна, він не забезпечений житлом, не має де проживати та має право на оформлення спадщини на ј частку у квартирі, яка належала його братові. Також вказує, що [PERSON] забезпечена житлом, і крім спірної квартири має у власності житловий будинок в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області. Судом до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - на стороні відповідача залучено Другу Тернопільську державну нотаріальну контору, державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцького Андрія Ярославовича, [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки позивач повинен довести факт не визнання або оспорення відповідачем такого права. Обставини не визнання або оспорення [PERSON] права позивача на спадкування після смерті [PERSON] , позивачем не наведено, докази не долучені. Вимоги в цій частині вважає безпідставними. Крім цього, вимогу в частині визнання права на спадкування за [PERSON] вважає незаконною, оскільки остання не є позивачем у справі. Зазначає, що на день звернення із позовом в суд, за позивачем не зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , відповідно, його вимогу про визнання права на проживання у вказаній квартирі вважає не законною. Вказує на те, що [PERSON] помер [INFO] , після його смерті спадщину за законом прийняли [PERSON] дружина спадкодавця та [PERSON] , яка є його матір`ю. Відповідно до частини 2 статті 1278 Цивільного кодексу України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Позивач по справі не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , відповідно не має права на виділ частки в його спадковому майні, а тому його позовну вимогу вважає безпідставною. Також, зазначає, що [PERSON] після смерті сина - [PERSON] , спадщину прийняла, однак офіційно не оформила своїх спадкових прав, оскільки [INFO] померла. [PERSON] на час смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , тому, на підставі ч.1 ст.60 СК України, усе спадкове майно перебуває у спільній сумісній власності і частка у ньому кожного із співвласників, на даний час, не визначена. Право на поділ або виділення частки майна, що є спільній сумісній власності має тільки один із подружжя або співвласник, інші особи таким правом не наділені (ч.1 ст. 69 СК України, ч.1 ст. 370 ЦК України). Позовна вимога про зобов`язання виконавчої служби здійснити примусове вселення позивача в квартиру брата по [ADDRESS] не стосується відповідача. У задоволенні позову просить відмовити. Позивач [PERSON] подав суду заперечення на відзив, у якому вказує на те, що відповідач відмовлялася від вирішення питання щодо оформлення спадщини, не з`являлася в нотаріальну контору, не надала оригіналів документів на спадкове майно державному нотаріусу Рудніцькому А.Я. Позивач зазначає, що він має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті його матері [PERSON] , оскільки є непрацездатною особою, не володіє житлом та не має де проживати, потребує вселення у квартиру, яка належала його братові [PERSON] та перейшла, у порядку спадкування матері [PERSON] . Оскільки, відповідач [PERSON] відмовляється впускати його у квартиру, вимагає вселити його примусово, за допомогою поліції та працівників виконавчої служби. Зазначив, що [PERSON] постійними стресами довела свого чоловіка [PERSON] до критичного стану, не доглядала за ним, не викликала швидкої, не відповідала на дзвінки, не надала йому коштів на лікування, не була присутня при госпіталізації, покинула його на призволяще в лікарні, а тому повинна бути усунута від права на спадкування. Також зазначає, що спірна квартира, що знаходиться по [ADDRESS] , не є об`єктом спільної сумісної власності, була особистою власністю його брата, оскільки отримана ним, в порядку забезпечення житлом, в 1992 році. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, які викладені у позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили. Також представник відповідача зазначив, що частка померлого [PERSON] у спільному майні подружжя не визначена, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього зазначив, що заяву [PERSON] про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] не слід брати до уваги, оскільки нотаріальний бланк на якому її було вчинено не відповідає дійсності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - другої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши клопотання відповідно до якого просить справу розглядати у його відсутності. Письмових пояснень щодо позову не подавав. Аналогічне клопотання про розгляд справи у відсутності особи подала третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , письмових пояснень не подавала. Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький А.Я. в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, письмових пояснень щодо предмету позову не подавав. Тернопільським міськрайонним судом у даній справі проведене підготовче судове засідання, за наслідками якого 24.09.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив настіпні обставини. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , третьої особи - [PERSON] , 1953 року народження, є [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] з 14 липня 1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 14.07.1978 р. Тернопільським міським відділом ЗАГС). 24 червня 2016 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі - продажу земельної ділянки,посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., за реєстром № 2568, за умовами якого,Продавець продала та передала Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця земельну ділянку площею 0,1900 га, кадастровий номер 6125280600:02:001:5140, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, 24 червня 2016 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., за реєстром № 2571, за умовами якогоПродавець продала та передала Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця незавершене будівництво, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації викладеній у листі №31/19-4323, виданого 12.10.2018 р. Регіональним сервісним центром в Тернопільській області за [PERSON] 12 червня 2008 року зареєстрований транспортний засіб марки «Fiat Punto», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Згідно Довідки №1047, виданої 13 березня 2019 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації»,станом на 29.12.2012 р. власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності належить на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 13 квітня 1992 року за реєстром №4-16; право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації за №816. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №176232764 від 05.08.2019 року, 24.06.2016 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу від 24.06.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., земельну ділянку площею 0,19 га., розташовану в [ADDRESS] ; незавершене будівництво, готовність житлового будинку становить 31%, розташований в [ADDRESS] ; 19.01.2007 року зареєстровано на праві приватної власності гараж в Гаражному кооперативі «Гарант» по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 19.01.2007 р., виданого Байковецькою сільською радою на підставі рішення виконкому №56 від 02.06.2006 року. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, зазначене спірне майно було придбано під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , тобто є їх спільною сумісною власністю подружжя. Згідно із ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на момент придбання квартири [ADDRESS] власником якої зазначено [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 квітня 1992 року за реєстром №4-16, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя май рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, нажите подружжям за час шлюбу майно, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із вимогами ч.1 ст..355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 3 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісною власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», ст..22 Кодексу про шлюб та сім`ю України»). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 12 свої постанови Пленуму від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частка померлого співвласника не можу бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, суд вважає, що як [PERSON] так і його дружині [PERSON] належало по Ѕ частині двохкімнатної квартири по [ADDRESS] , автомобіля марки «Фіат Пунто», 2007 року випуску, гаража [ADDRESS] , в Гаражному кооперативі «Гарант», земельної ділянки, площею 0,19 га., розташованої в [ADDRESS] та зведеного на даній земельній ділянці, незавершеного будівництвом житлового будинку. Брат позивача та чоловік відповідача - [PERSON] помер [INFO] (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 20 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). Після його смерті відкрилася спадщина Ѕ частину належного йому спірного майна. Відповідно до ст..1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та мати - [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , про що 07 жовтня 2016 року подала у Другу Тернопільську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , про що свідчить подана нею 07.11.2016 року нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. заява про прийняття спадщини. Таким чином, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , його дружині [PERSON] стало належати ѕ частини спірного майна (1/2 +1/4=3/4), а [PERSON] , як його матері - ј частина. 17 червня 2011 року [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] [INFO] [PERSON] померла (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Тернопільським міськрайонним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ј частину у спадковому майні її сина - [PERSON] , яким помер [INFO] та на яке вона не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла, про що 07 листопада 2017 року подала у Першу Тернопільську державну нотаріальну контору свою письмову заяву. В силу вимог ст..1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, у редакції чинній на момент смерті [PERSON] , непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до закону. Згідно із ч. ст..26 зазначеного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявністю страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, особою яка має право на обов`язкову частку у спадщині, є син померлої - [PERSON] , оскільки на момент смерті своєї матері [PERSON] , тобто станом на 29 жовтня 2017 року досягнув пенсійного віку, йому виповнилось 68 років, а тому останній є непрацездатною особою в розумінні ст..1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», спадщину прийняв, подавши відповідну заяву 05 січня 2018 року за №15. Згідно із ч.1 ст.1241 ЦК України,малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, суд вважає, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] має право на спадкування 1/16 частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] та яка є спадкоємцем 1/4 (частки) у спадщині, яка відкрилась після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький А.Я. від 26.03.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його матері - [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Частиною 1 статті 2 ЦПК України установлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).. За змістом ч.1 ст.12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Друга Тернопільська державна нотаріальна контора, Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький А.Я., [PERSON] про визнання спадкоємцем, зобов`язання видати свідоцтво на спадкове майно, провести реєстрацію спадкового майна, визнання права власності у спадщині, слід задовольнити частково, визначивши, що [PERSON] є спадкоємцем 1/16 (однієї шістнадцятої) частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] та яка є спадкоємцем 1/4 (частки) у спадщині, яка відкрилась після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що [PERSON] на час смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , тому, на підставі ч.1 ст.60 СК України, усе спадкове майно перебуває у спільній сумісній власності та частка у ньому кожного із співвласників, на даний час, не визначена, оскільки суд вправі визначати частку померлого [PERSON] у майні, яке належало йому на праві спільної сумісної власності та було набуте ним під час шлюбу із відповідачем, у разі відкриття спадщини. При цьому, суд зазначає, що відповідачем [PERSON] не надано доказів, які б свідчили, що її частка у спірному майні, яке було набуте нею у шлюбі із померлим [PERSON] була більшою або меншою та не є рівною. Щодо інших позовних вимог [PERSON] , суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити. Так, зокрема вимога позивача про зобов`язання державного нотаріуса Рудницького А.Я. видати [PERSON] свідоцтво про право на ј частину спадщини його матері у спадщині її сина та брата позивача - [PERSON] , не підлягає до задоволення, оскільки винесена зазначеним нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.03.2019 року є законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з урахуванням вимог п.п.4.15 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та згідно якої видача свідоцтва права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Проте, для видачі таких свідоцтв про право на спадщину за законом на спірне майно, спадкоємцем [PERSON] зазначених вище документів подано не було. Крім цього, не підлягає до задоволення вимога позивача про зобов`язання ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на вищевказане майно за [PERSON] , оскільки на даний час зазначений орган не наділений повноваженнями на вчинення таких дій. Також, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога [PERSON] про визнання право власності на Ѕ частину у спадщині [PERSON] за його матір`ю [PERSON] , а також про зобов`язання державного нотаріуса Рудницького А. видати свідоцтво про право на Ѕ частину у спадщині [PERSON] його матері [PERSON] , оскільки [PERSON] не є стороною у справі та померла [INFO] , а тому в силу вимог ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті. На підставі наведеного,

Outcome: partial