Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON], у якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами 04 серпня 2001 року та зареєстрований Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про складено відповідний актовий запис за № 294. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони проживають окремо понад десять років, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Жодних спільних інтересів не залишилось. Від шлюбних відносин мають спільну повнолітню дочку. Спільного господарства не ведуть. Просить позов, у відповідності до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України задовольнити повністю. Позивач у позовній заві просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки відповідачки не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 20 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні відповідачка позов визнала повністю та просить такий задовольнити. Крім цього, в усній формі зазначив обставини, які ним визнаються. Повідомив, що шлюбні відносини фактично розпались та такі неможливо відновити. Проживають окремо понад десять років. Не ведуть спільного господарства. Інші обставини, які наведені позивачем на підтвердження позовних вимог мали місце. Від шлюбних відносин мають повнолітню дочку. Всі обставини визнав добровільно без будь-якого впливу на неї. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 04 серпня 2001 року сторони уклали шлюбу, який зареєстрований Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про складено відповідний актовий запис за № 294. Ця обставина підтверджена оригіналом повторного свідоцтвом про шлюб від 05.06.2018 серії 1-ЕЛ № 126268. У звязку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; враховуючи добровільність визнання відповідачкою обставин, які стосуються позову, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України та на яку, поряд із загальними положеннями, що містяться у ст. ст. 104, 105, 110 цього Кодексу, вірно посилалась позивачка у поданому позові. Суд приймає аргументи позивачем, що наведені останнім як на підстави для розірвання шлюбу, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та визнані відповідачем у суді. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягають захисту, шляхом задоволення позову повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, а відтак, суд прийшов переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 352,40 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved