Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача 11 липня 2017 року за участю автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак [NUMBER], під його керуванням та автомобіля ВАЗ 21070, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь: 8775 грн. 00 коп. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та витрати на проведення експертного дослідження автомобіля в розмірі 1200 грн. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву або заперечень проти позову не подавав. Будь-яких клопотань сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 липня 2017 року о 01 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21070, державний номерний знак [NUMBER], в м. Полтаві по вул. Великотирнівській, перед початком обгону не переконався в тому, що водій ТЗ, який рухався попереду по тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту ліворуч, в результаті здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21061, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п. 14.2 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду м.Полтави від 03 жовтня 2017 року, яка на час розгляду судом цивільної справи є чинною (а.с.4). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 6 ст.82 ЦПК України також передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 11 липня 2017 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] Судом також встановлено, власником автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] (а.с.5, 42). Але [PERSON] має право володіння та користування даним транспортним засобом на підставі, передбаченій законом, згідно довіреності власника, посвідченої 30 серпня 2017 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON], посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). На вказані обставини звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Таким чином суд встановив, що [PERSON] як володілець автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак [NUMBER], має право на відшкодування шкоди, завданої цьому автомобілю. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому закон передбачає: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Скориставшись своїм правом, наданим ст.1192 ЦК України, позивач визначив завдані йому збитки відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір завданого позивачу збитку визначено у звіті про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) за 2017 рік (дата виконання звіту не зазначена). Згідно вказаного звіту вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак [NUMBER], складає 17875,90 грн. (а.с.6-47). Будь-яких доказів на спростування вказаного розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода виникла не з його вини, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обовязку відшкодувати завдану шкоду. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою позивачу частково відшкодовано завдані збитки. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачав підстав для залучення даної страхової компанії до участі в справі. Оскільки страховою компанією позивачу відшкодовано 10000 грн., що підтверджується даними протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 14 листопада 2017 року, розмір невідшкодованого позивачеві збитку становить 7875,90 грн.: 17875,90 грн. 10000,00 грн. = 7875,90 грн. (а.с.50). Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7875,90 грн. на відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Але понесені позивачем витрати в розмірі 1600,00 грн., з яких 400,00 грн. - на послуги евакуатора та 1200,00 грн. на оплату незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку не є збитками в значенні ст.1192 ЦК України, не є і судовими витратами, а тому не підлягають відшкодуванню позивачу. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь франшизу у розмірі 500 грн. Але жодним із доданих до справи доказів не підтверджується факт наявності франшизи та її розміру. Крім того, розмір завданого позивачеві збитку визначений незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку. Підстави для збільшення даного розміру ще і на розмір франшизи відсутні. В стягненні зазначених сум позивачу необхідно відмовити. Оскільки пошкоджені внаслідок ДТП деталі автомобіля позивача ремонтуються шляхом заміни, вони мають деяку остаточну вартість, а тому мають бути повернуті особі, яка відшкодувала завдану шкоду. Як вбачається з даних вказаного вище звіту про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) за 2017 рік (дата виконання звіту не зазначена), заміною ремонтуються наступні деталі автомобіля: крило переднє ліве, панель передня, фара (2 шт.), бампер передній, решітка радіатора ліва, покажчик повороту передній лівий, диск колісний передній лівий, цапфа рульової колонки, важіль верхній , крило переднє праве, лонжерон передній правий, бризговик передній лівий, дзеркала заднього виду ліве та праве, фонарь протитуманний передній лівий, молдинг крила передній лівий, подушка двигуна передня ліва (а.с.39-40). Тому вказані деталі, які будуть відремонтовані їх заміною, підлягають поверненню особі, яка відшкодувала шкоду. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем судові витрати, передбачені ст.133 ЦПК України, не понесені, відповідно, відшкодуванню не підлягають. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави необхідно стягнути 704 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: partial