Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним та відповідачкою [PERSON] право власності по 1/2 частині житлового будинку № 16, по пров. Молодіжний, в м. Богуслав Київської області, з відповідними господарськими будівлями та спорудами та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0615 га, кадастровий номер 3220610100:01:012:0021, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Також просить\~ припинити спільну сумісну власність подружжя. Свій позов мотивує тим, що 20.11.2018 року між ними було розірвано шлюб. 31.08.2012 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON]Г придбав у власність житловий будинок № 16, по пров. Молодіжний, в м. Богуслав Київської області. Відповідно до п. 6 договору зазначено, що при купівлі будинку [PERSON] діяв за згодою дружини [PERSON], тобто майно було придбано за час шлюбу та за спільні кошти. У жовтні 2012 року право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП КОР «Білоцерківське міжміське БТІ». Крім цього, в цей же день було оформлено на [PERSON] договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0615 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд з кадастровим номером 3220610100:01:012:0021. З метою укладення позивачем [PERSON] договору про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, необхідно спільну сумісну власність розділити.\~\~ Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надіслала заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надіслала заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.\~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~ підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами ст. 60 СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду. Відповідно до п. п. 22, 23 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 72 СК України, та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 09.12.2010 року. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. На підставі договору купівлі - продажу від 31.08.2012 року та договору купівлі продажу від 31.08.2012 року позивач [PERSON] придбав житловий будинок № 16, по вул. Молодіжна, в м. Богуслав Київської області та земельну ділянку площею 0,0615 га з кадастровим номером 3220610100:01:012:0021. Даний факт сторонами не оспорюється. У сторін по справі є син [PERSON], [INFO]. Позивач має намір укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме його 1/2 частки на житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 946,19 грн.. Судові витрати покласти за позивачем за його клопотанням. На підставі викладеного та

Outcome: approved