Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області про визнання недійсним заповіту, що був складений [PERSON] та посвідчений 8 жовтня 2013 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області за реєстровим номером 61. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що [INFO] року в с. Боремель Демидівського району Рівненської області померла його тітка [PERSON]. За життя [PERSON] залишила заповіт, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області 9 грудня 2008 року. Згідно вказаного заповіту все своє майно [PERSON] заповідала йому, [PERSON] 29 травня 2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 13 червня 2014 року при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки 27 травня 2014 року до нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області 8 жовтня 2013 року. З [PERSON] він знайомий давно, з нею перебував у нормальних відносинах та домовився з нею, що вона буде доглядати його тітку [PERSON], оскільки не мав можливості кожного дня приїжджати з м. Луцьк до тітки. До тітки він приїжджав кожного місяця. Вважає, що ініціатором складення заповіту 8 жовтня 2013 року його тіткою [PERSON], була [PERSON] Існує ряд обставин, що ставлять під сумнів законність складення такого заповіту, оскільки невідомо як [PERSON] могла скласти заповіт, оскільки вона не могла сама пересуватися та не могла адекватно сприймати реальність. Останні місяці перед смертю [PERSON] перебувала в хворобливому стані, в результаті чого її поведінка була неадекватною, що було видно по її розмовах та поведінці. В зв'язку з цим, на момент складення заповіту [PERSON] була в тяжкому фізичному та психологічному стані, фактично не могла усвідомлювати свої дії, а тому виникає підозра у добровільності вираження своєї волі [PERSON] Через такі обставини, виникає потреба у визнанні заповіту, посвідченого секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області 8 жовтня 2013 року за реєстровим номером 61, недійсним, оскільки він був складений людиною, яка на момент його підписання перебувала в стані, у якому сама не могла керувати своїми діями та виражати свідомо свою волю. В позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати недійсним заповіт [PERSON], що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області 8 жовтня 2013 року за реєстровим номером 61. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити та пояснив, що [PERSON] мала погану пам'ять та не могла скласти заповіт. Вважає, що при посвідченні заповіту, не було вільного волевиявлення [PERSON] щодо складення такого заповіту, а заповіт був складений під тиском з боку відповідача [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, та пояснила, що [PERSON] була її сусідкою. Позивач [PERSON], який є племінником [PERSON], рідко приїжджав до неї, обіцяв [PERSON] забрати її до себе додому в м. Луцьк, але цього не зробив. Вона допомагала [PERSON] по господарству - допомагала обробляти город, готувала для неї їжу. Коли [PERSON] не могла собі давати раду, а [PERSON] не забрав її до себе проживати, то вона запропонувала [PERSON] проживати в її будинку, разом з її сім'єю. [PERSON] надали окрему кімнату та вона доглядала [PERSON] [PERSON] проживала в її сім'ї з серпня 2013 року до смерті. Позовні вимоги позивача [PERSON] не визнає, оскільки не знала, що [PERSON] склала заповіт за яким все своє майно заповідала їй. Вона доглядала за [PERSON], будь-якого тиску на неї не чинила. Про складення [PERSON] заповіту вона дізналася після посвідчення такого заповіту, оскільки в той день, коли до [PERSON] приходили секретар та сільський голова Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, вона вийшла з будинку. Крім того, до останніх днів свого життя [PERSON] мала добру пам'ять, бо часто розповідача про своє життя, згадувала часи, коли була вивезена до Німеччини. [PERSON] погано бачила, але по голосу всіх впізнавала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги позивача не визнала, вважає, що позивачем [PERSON] не доведено своїх позовних вимог. Представник відповідача Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, вважав позовні вимоги позивача безпідставними та пояснив, що [PERSON] знав давно, оскільки тривалий час працює сільським головою. [PERSON] була одинкою, сім'ї та дітей не мала. До неї іноді приїжджав її племінник [PERSON], допомагав по господарству. [PERSON], яка була сусідкою [PERSON], допомагала останній по господарству, обробляла город. Коли [PERSON] не змогла сама собі давати раду, то перейшла проживати до сусідки [PERSON] Соціальний працівник, який був закріплений за [PERSON], йому повідомляв, що [PERSON] просила прийти до неї секретаря та сільського голову, однак ні він, ні секретар сільської ради до неї не заходили. Після того, як пройшов деякий час соціальний працівник знову повідомив про те, що [PERSON] просила його та секретаря прийти до неї. Він та секретар сільської ради [PERSON] відразу поїхали до [PERSON], яка на той час проживала в будинку [PERSON] Він із секретарем сільської ради попросили [PERSON] вийти з будинку, а коли залишилися разом з [PERSON], то остання повідомила про те, що хоче скласти заповіт. Йому відомо було про те, що [PERSON] раніше складала заповіт та заповідала своє майно [PERSON] Він та секретар сільської ради довго розмовляли з [PERSON] [PERSON] розповідала про життя, говорила про те, що хоче скласти новий заповіт. Вона все пам'ятала, сумнівів в тому, що [PERSON] дійсно бажає змінити раніше складений заповіт не виникало, а також не виникало підозр, що вона не розуміє своїх дій. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представників відповідачів, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що на той час вона працювала секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області. В той день вона разом з сільським головою [PERSON] поїхали до [PERSON], яка декілька разів переказувала соціальним працівником, щоб вони до нею приїхали. [PERSON] проживала в сусідки [PERSON] Коли зайшли в будинок в кімнаті, де була [PERSON], нікого не було. [PERSON] сиділа на ліжку, відразу їх впізнала та вони з нею розмовляли майже годину. [PERSON] говорила про те, що хоче скласти новий заповіт, оскільки раніше вже складала заповіт. Вона розповідала про своє життя, послідовно висловлювала свої думки, говорила про те, що її племінник [PERSON] не хотів її забрати до себе і тому вона вирішила скласти заповіт на сусідку [PERSON], яка її доглядала. Вона мала із собою бланк заповіту, а тому поспілкувавшись з [PERSON], яка наполягала на складенні заповіту, від руки заповнила бланк заповіту. Заповіт був, після його складення, прочитаний [PERSON] вголос, бо остання погано бачила, після чого вона його власноручно підписала. Жодних сумнівів в тому, що [PERSON] діє недобровільно та складення нею заповіту не відповідає її волі, не було. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, дали показання про те, що є сусідами [PERSON], та були сусідами [PERSON] [PERSON] знали давно. Їм відомо про те, що [PERSON] допомагала сусідці [PERSON] по господарству, оскільки рідні рідко до неї приїжджали. З кінця літа минулого року [PERSON], проживала в сусідки [PERSON], яка за нею доглядала. В той час, коли [PERSON] проживала в [PERSON], вони її бачили, бабця [PERSON] завжди з ними розмовляла, мала хорошу пам'ять, розповідала про своє життя, не помічали, щоб вона щось забувала чи не розуміла того, що відбувається. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, дали показання про те, що [PERSON] часто їздив до своєї тітки [PERSON] в с. Боремель. [PERSON] говорила про те, що хоче щоб все її майно залишилося у спадок племіннику [PERSON] В останні місяці свого життя [PERSON] була в хворобливому стані, все забувала та по декілька разів перепитувала одне і теж. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4) [PERSON] померла [INFO] року в с. Боремель Демидівського району Рівненської області. Як встановлено із заповіту, посвідчено 9 грудня 2008 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області за р. № 340, [PERSON] житловий будинок та все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповідала [PERSON]. Відповідно до заповіту, посвідченого 8 жовтня 2013 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області за р. № 61, [PERSON] житловий будинок та все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповідала [PERSON]. Як передбачає ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що [PERSON] на момент складення 8 жовтня 2013 року заповіту, діяла під тиском на неї з боку інших осіб чи її волевиявлення щодо складення такого заповіту не було вільним та не відповідало її волі. Позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] під час розгляду справи не надано доказів, які вказували б про наявність обставин, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України. Посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що [PERSON] була в хворобливому стані, з труднощами ходила, не можуть бути підставою для визнання заповіту недійним, оскільки хворобливий фізичний стан здоров'я [PERSON] не вказує на те, що її волевиявлення при складенні заповіту не було вільним та не відповідало її волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Доказів про тимчасову недієздатність [PERSON], тобто тих, які свідчили б про її внутрішній, психічний стан в момент складення заповіту, сторонами до суду не надано. В судовому засіданні встановлено те, що [PERSON] сама двічі просила соціального працівника переказати сільському голові та секретареві Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, щоб останні прийшли до неї, а як їм пізніше стало відомо саме з метою складення заповіту, на думку суду, вказує на те, що [PERSON] розуміла значення своїх дій та її волевиявлення щодо складення заповіту було вільним. Ці обставини, що встановлені судом з пояснень представника відповідача Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області [PERSON] та свідка [PERSON], не спростовані позивачем [PERSON] та його представником - адвокатом [PERSON] При цьому, сумнівів у достовірності таких обставин не встановлено, а також не встановлено зацікавленості свідка [PERSON] в результатах розгляду справи. Разом з тим, та обставина, що [PERSON] двічі особисто просила соціального працівника переказати сільському голові та секретареві Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, щоб останні прийшли до неї для складення заповіту, вказує на відсутність впливу на неї з боку інших осіб. Як встановлено судом, [PERSON] була дієздатною, а отже мала право складати заповіт. Із досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що заповіт [PERSON] складений за встановленою формою та у встановленому порядку, посвідчений особою уповноваженою на вчинення таких дій та зареєстрований в Спадковому реєстрі (а.с. ). Крім того, запис в оспорюваному заповіті про те, «що даний заповіт прочитаний мною особисто вголос», виконаний секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, коли заповіт був прочитаний [PERSON] секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, не може свідчити про те, що зміст заповіту не відповідав волі [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] за життя висловлювала бажання все своє майно залишити у спадок [PERSON], не вказує на неможливість [PERSON] змінити свою волю пізніше, оскільки в силу вимог ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт чи скласти новий. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] мала погану пам'ять не свідчить про те, що остання в момент складення заповіту не розуміла значення своїх дій чи її волевиявлення щодо складення заповіту не було вільним і не відповідало її волі. Сторонами до суду не надано жодних, достатньо обґрунтованих доказів, які вказували б на те, що волевиявлення [PERSON] щодо складення заповіту 8 жовтня 2013 року, посвідченого секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області та зареєстрованого за р. № 61, не було вільним та не відповідало волі заповідача. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складення заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та не доведення їх в судовому засіданні, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 225, 1254, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed