Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей без письмової згоди матері. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2016 року розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] (надалі - Позивач), та [PERSON] (надалі - Відповідач) 17 жовтня 2009 року у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №360. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Будучи сім'єю, позивач та відповідач проживали у належному позивачу на праві приватної власності житлі, а саме у квартирі [ADDRESS].. Ще до розірвання шлюбу, а саме в січні 2016 року відповідачка разом з дітьми залишила спільне з Позивачем помешкання і вже два роки винаймає інше житло. Маючи на меті продати житло, з яким пов'язані спогади про минуле спільне життя з Відповідачкою, та бажаючи змінити своє життя, позивач планував змінити своє місце проживання. З цією метою він розмістив декілька оголошень про продаж квартири. В порядку підготовки до продажу своєї квартири він звернувся до Відповідачки з проханням змінити місце реєстрації їхніх дітей: позивач запропонував надати йому нотаріально оформлену згоду на реєстрацію обох дітей в будинку [ADDRESS], який він успадкував від свого померлого батька. Така згода позивачу необхідна для того, щоб самостійно здійснити реєстрацію місця проживання дочок в будинку [ADDRESS] з одночасним зняттям їх з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS], надати дозвіл [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на реєстрацію місця проживання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], уповноваженим органом, без письмової згоди матері [PERSON]. У судовому засіданні позивач і представник позивача позов підтримали у і просили його задовольнити. У удовому засіданні відповідач і представник відповідача заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник третьої особи надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності та просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради в місті Кривий Ріг в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2016 року у справі № 369/958/16-ц. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON], [INFO]( свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2002 року, реєстровий номер 3575, [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки №31 від 17.01.2018 про реєстрацію місця проживання особи, виданої головним спеціалістом відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Вишневої міської ради [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстровані:[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 26 липня 2016 року, складеного головним спеціалістом у справах дітей [PERSON] та провідним спеціалістом із соціальної роботи ЦСССДМ [PERSON], було встановлено, що на момент обстеження житла з [PERSON] перебували його неповнолітні діти, а їхня мати [PERSON] на певний час вибула за кордон. Актом №1/04-235 депутата Вишневої міської ради VII скликання [PERSON] від 24 січня 2018 року підтверджується, що під час його візиту 24.01.2018 року в квартирі [PERSON] було встановлено, що [PERSON] в ній не проживає, про що свідчить відсутність її особистих речей та свідчення сусідів-свідків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Частиною 4 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно із ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до п.п. 18, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Закон України «Про охорону дитинства» є основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Позивач [PERSON] просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS], та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], уповноваженим органом, без письмової згоди матері [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначав позивач у позовній заяві, ще до розірвання шлюбу, а саме в січні 2016 року відповідачка разом з дітьми залишила спільне з позивачем помешкання і вже два роки винаймає інше житло. Однак, як вказувала відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву, вона разом з дітьми була вимушена в кінці 2015 року-на початку 2016 року залишити вказану квартиру внаслідок агресивної поведінки позивача [PERSON] та загроз фізичному і моральному здоров»ю її і дітей. 23 грудня 2015 року, коли позивач після сварки забрав ключі від квартири у неї та дочки, зачинив їх в квартирі і не випускав з неї, вона, хвилюючись за свою безпеку і безпеку дітей, викликала поліцію, після чого позивач [PERSON] з погрозами вигнав її з житла, і деякий час вона змушена була перебувати у знайомих. В заперечення заявлених позовних вимог відповідач [PERSON] надала суду копію Висновку Інспектора Вишнівського відділення Києво-Святошинського відділу поліції ст. лейтенанта поліції [PERSON] від 25 грудня 2015 року за результатами перевірки по повідомленню від [PERSON], ЖЕО № [NUMBER] від 23 грудня 2015 року. Як вказувала відповідачка, спору щодо проживання дітей між сторонами не було та немає, увесь час діти проживали з матір»ю, яка опікувалась ними і виховувала їх. Позивач же після розлучення перестав піклуватись про дітей, фінансової допомоги не надає, більше того, допустив заборгованість зі сплати аліментів, що станом на 01 травня 2018 року становить 229483 грн. 62 коп.. Щодо складених актів від 10 липня 2016 року, 26 липня 2016 року, 24 січня 2018 року, то вони не є неналежними і достовірними доказами у розумінні вимог ст. ст. 77, 79 ЦПК України, оскільки складені зі слів сусідів, персональні дані яких не вказані, містять виправлення дати складення та суперечливими. Щодо намірів позивача продати (обміняти) житло з посиланням на оголошення та неналежно оформлений договір, на думку відповідача, є лише намаганням позивача ввести суд в оману щодо терміновості та необхідності продажу квартири. Дана квартира перебуває під арештом відповідно до постанови про арешт майна боржника від 11 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 56034517 внаслідок допущення позивачем заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей та оплату додаткових витрат розміром 226 980 грн. 43 коп.. В заперечення позовних вимог відповідач [PERSON] вказувала, що з метою матеріального забезпечення себе і своїх дітей вона зареєструвала свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець 2 групи, податковою адресою є місце реєстрації відповідача-[ADDRESS], і підприємницька діяльність здійснюється безпосередньо в м. Вишневому. Відповідачка також зазначала, що вона наразі перебуває на постійному обліку в медичних установах саме за місцем реєстрації. Після стресових подій, спричинених позивачем [PERSON], у 2016 році у неї було виявлено онкозахворювання, проведено операцію. І наразі вона обстежується у Київському міському клінічному онкологічному центрі, одночасно перебуваючи на контрольному обліку в поліклініці м. Вишневого. Позивачем, у свою чергу, не надано суду належних і допустимих доказів, що відповідачка без поважних причин відсутня у спірному житлі, що було б підставою для застосування судом вимог ст. 405 ЦПК України, на які позивач посилався у позові. З матеріалів справи вбачається, що діти позивача і відповідачки навчаються у Вишнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 саме за місцем своєї реєстрації. З 2015 року по даний час діти займаються в колективі естрадно-спортивного клубу в м. Вишневому, відвідують заняття і приймають участь у виступах. Також діти обслуговуються в медичній установі за місцем реєстрації проживання. Відповідачка зазначала, що реєстрація місця проживання дітей має бути за місцем реєстрації їх матері, яка їх виховує, утримує і здійснює всі юридичні дії для захисту їх інтересів. Слід також зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником ? частини будинку [ADDRESS], Дніпропетровської області, і мають бути наявні також інші співвласники даного житла. Матеріали справи не містять доказів, що дітям гарантуються належні умови проживання. Крім того, суд зазначає, що на підставі наявних доказів у справі судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання дітей, який підлягав би вирішенню відповідно до вимог ст. 161 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів, що його права порушені при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей без письмової згоди матері, тому суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно вимог до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed