Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 17.07.1979 року був прийнятий на роботу на ПАТ «ДЗАК» токарем-карусельщиком в цех № 1. На сьогоднішній день позивач продовжує працювати у відповідача на посаді заступника начальника ВПР, однак з грудня місяця 2012 року по сьогоднішній день йому не виплачувалась заробітна плата. Таким чином, неправомірними діями відповідача позивач був позбавлений права на своєчасну оплату праці, інших доходів не мав, а тому змушений позичати гроші в родичів та знайомих, грошей постійно не вистачало, що порушило нормальні життєві зв'язки. Це завдало позивачу моральну шкоду. Оскільки, ПАТ « ДЗАК» добровільно не виплатив належну позивачу заробітну плату, тому останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засідання позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 30887 грн. 55 коп. (згідно поданої представником відповідача довідки) та моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Представник відповідача Ахмадова А.Ф. позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 30887 грн. 55 коп. визнала повністю, щодо вирішення питання про стягнення моральної шкоди на користь позивача поклалась на думку суду. Заслухавши думку позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивача було прийнято на роботу в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», де він і працює по сьогоднішній день. Виплата заробітної плати позивачу підприємством не була проведена. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 03.09.2014 року становить 30 887 грн. 55 коп., що підтверджується довідкою за № 678 від 04.09.2014 року, виданою бухгалтерією ПАТ «ДЗАК» та долученою до матеріалів справи представником відповідача. Згідно ст. 115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Беззаперечно встановлено той факт, що позивачу [PERSON] не виплачувалась нарахована заробітна плата з вини відповідача, оскільки проти цього в судовому засіданні не заперечив сам представник відповідача. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи посилання позивача, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача вищезгаданої суми заборгованості, зважаючи зокрема на положення ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved