Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] «ЛАЗи» не виплачену заробітну плату за період з січня 2009 року по 28 лютого 2013 року у сумі 29968,23 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 95496 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.04.2007 по 28.02.2013 працював у відповідача та звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Однак, у день звільнення йому не повністю виплачено заробітну плату, у звязку із чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути з відповідача. Крім цього, із відповідача підлягає стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку, у спірному розмірі. Просить позов задовольнити повністю. Ухвалою від 21.12.2017р. прийнято позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 15.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 19 березня 2018 року позивачем [PERSON] подано заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи; відповідач про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву,\~а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З 01 квітня 2007 року по 28 лютого 2013 року [PERSON] працював у [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» та звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки, що міститься у матеріалах справи. Судом встановлено, що на час звільнення позивача із займаної посади, заборгованість по заробітній платі становить 29968,23 грн., відповідно до розрахунку позивача наведеного у позовній заяві, який приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки в день звільнення усіх сум з заробітної плати позивачу не було сплачено, до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі існує, тому слід стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у спірному розмірі. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, який проведений відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середній заробіток по день фактичного розрахунку становить 95496 грн. (з урахуванням усіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом приймається до уваги поданий розрахунок позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати; доказів із сторони відповідача щодо неправильного нарахування середнього заробітку не подано. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а позов про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку слід задовольнити у повному обсязі. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП позов подано до районного суду з дотриманням встановлених строків. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України. Таким чином, оскільки судом не встановлено інших осіб, які понесли судові витрати, а відтак судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. ст.116, 117 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100,

Outcome: approved