Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (надалі - ПАТ «ММК ім.Ілліча») про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за час затримки виплати індексації та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 18 червня 2003 року по 23 квітня 2008 року працював на ПАТ «ММК ім.Ілліча». Вважає, що з час роботи, відповідач ПАТ «ММК ім.Ілліча» в порушення вимог чинного законодавства при виплаті йому заробітної плати не проводив індексацію. Посилаючись, зокрема на ст.ст.117, 233, 2371 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1-6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.2,4,5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» просив суд: зобов'язати ПАТ «ММК ім.Ілліча» провести розрахунок та виплатити йому нараховану індексацію заробітної плати за період з 18.06.2003 року по 23.04.2008 року в сумі 8947,30 гривень; стягнути з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на його користь середній заробіток (компенсацію) за час затримки виплати заробітної плати з 24.04.2008 року по день винесення рішення суду, яка нараховується при втраті частини доходу у зв'язку з порушенням років їх виплати в сумі 117569,52 гривень; стягнути з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на його користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, попередньо зазначивши у позовній заяві, про розгляд справи без його участі. Відповідач ПАТ «ММК ім.Ілліча» проти задоволення позову заперечував. У наданих до суду письмових запереченнях проти позову зазначив, що заробітна плата позивача у 2003 - 2008 роках не підлягала індексації, так як її розмір регулярно переглядався ПАТ «ММК ім.Ілліча» в сторону збільшення, з випередженням росту вартості споживчих цін в Україні. Тобто у ПАТ «ММК ім.Ілліча» відсутня яка-небудь заборгованість перед позивачем з виплати індексації заробітної плати. Щодо стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати, то ПАТ «ММК ім.Ілліча» вважало, що через відсутність у ПАТ «ММК ім.Ілліча» заборгованості перед позивачем, вказана компенсація позивачу не належала. Щодо моральної шкоди, то ПАТ «ММК ім.Ілліча» вважало, що порушення трудових прав позивача не було, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки, то ПАТ «ММК ім.Ілліча» зазначило, що підстави для його стягнення також відсутні. При цьому зазначило, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку потрібно визначати з урахуванням суттєвості суми заборгованості у порівнянні з середнім заробітком (його співрозмірністю) и тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до ПАТ «ММК ім.Ілліча» з вимогою про виплату належних йому сум, у тому числі й через суд. В судове засідання, представник відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» Івченко С.П., що діє на підставі довіреності, не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 18 червня 2003 року по 23 квітня 2008 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім.Ілліча» (а.с. 9). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 11 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з розрахунку суми індексації, що підлягає сплаті [PERSON], який було складено начальником управління компенсації та пільг ПАТ «ММК ім.Ілліча» Щербак А.В., сума індексації, що підлягає сплаті становить 523,94 гривні, а сума компенсації за несвоєчасну сплату сум заробітної плати 538,95 гривень (а.с.34). Таким чином, суд приходить до висновку, що сума індексації, що підлягає сплаті позивачу [PERSON] становить 523,94 гривні, а сума компенсації за несвоєчасну сплату сум заробітної плати становить 538,95 гривень. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно довідки від 22.08.2014 року №2/75106, середньоденна заробітна плата [PERSON], виходячи із середньоденної заробітної плати за два останні відпрацьованих місяця, які передували звільненню, складає 127,20 гривень (а.с.33). Отже, середній заробіток за час затримки виплати за період з 23 квітня 2008 року по 04 листопада 2014 року (день прийняття рішення) становить 207717,60 гривень, виходячи з наступного: 127,20 гривень (середньоденна заробітна плата) х 1633 (кількість робочих днів з 23.04.2008 року по 04.11.2014 року) = 207717,60 гривень. Однак, згідно з положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Як встановлено судом при звільненні [PERSON] підприємство не виплатило йому частину заробітної плати у вигляді індексації у розмірі 523,94 гривні, що разом із компенсацією становить 1062,89 гривень, яка в даному випадку є спірною. Разом з цим, за цей же період позивачу було нараховане та сплачено суму заробітної плати у розмірі 21117,66 гривень (а.с. 34). Отже, при загальній виплаченій заробітній платі за спірний період у розмірі 21117,66 гривень, сума невиплаченої заробітної плати у вигляді індексації за цей період становила 523,94 гривень, що разом із компенсацією становить 1062,89 гривень, та складає 5,03 % від заробітної плати. Тому, визначаючи розмір середнього заробітку до стягнення, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] - у розмірі частки тієї заробітної плати, яка не виплачена позивачу при звільненні та є спірною, а саме, 1062,89 гривень, розрахувавши цю суму наступним чином: (207717,60 гривень х 5,03%) = 10448,20 гривень, де 207717,60 гривень - середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 23 квітня 2008 року по 04.11.2014 рік, 5,03 %- відсоток невиплаченої заробітної плати від виплаченої заробітної плати. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування 100 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: partial