Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 14.02.2007 року між ним та відповідачем ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» було укладено договір оренди земельної ділянки № 213. Однак, ознайомившись з договором № 213 від 14.02.2007 року, він вважає, що договір не відповідає вимогам законодавства, а також в ньому відсутні істотні умови передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди з кадастровим номером; умови збереження стану об'єкта; існуючі обмеження (обтяження) ходо використання земельної ділянки, а також термін дії на який укладається договір. Вказує, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Крім того, умови договору порушують чинне законодавство, а саме: відповідно до п.3.1 договору орендар має право здійснювати сільськогосподарську наукову дослідницьку діяльність, розміщувати та зводити об'єкти виробничої інфраструктури, але ж відповідач не може здійснювати сільськогосподарську науково-дослідницьку діяльність, оскільки не є науковою дослідною установою і відповідно до витягу з реєстру не передбачено ведення орендарем сільськогосподарської науково-дослідницької діяльності. Також, умова договору передавати земельну ділянку в суборенду без зміни її цільового призначення на строк, який не перевищує строк, визначений договором оренди землі, без згоди орендодавця є порушенням його права власності та можливістю розпоряджатися своїм майном. Відповідно до п. 5.6 договору орендодавець не має права вимагати збільшення орендної плати у випадку збільшення, у відповідності із Законами України, розміру земельного податку, що суперечить ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про оренду землі». Зазначає, що оскільки договір оренди землі не відповідає вимогам ЗУ «Про оренду землі» в частині істотних його умов, такий договір підлягає визнанню недійсним. Просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 213 від 14.02.2007 року, укладений між ним та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча», застосувати наслідки його недійсності та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю по підставам, викладеним у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що позивач та відповідач 14.02.2007 року уклали між собою договір оренди землі № 213, однак позивачу не надали можливості ознайомитись з умовами договору оренди землі, а лише дали порожній бланк та вказали, де саме поставити підпис. Лише через деякий час позивач мав можливість ознайомитися з умовами договору та дізнався, що договір оренди землі не містить всіх істотних умов передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме в ньому: не вказаний об'єкт оренди з кадастровим номером; не вказані умови збереження стану об'єкта; не вказані існуючі обмеження (обтяження) ходо використання земельної ділянки, а також не зазначено термін дії на який укладається договір. Зазначає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.. 15 ЗУ «Про оренду землі» є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, в договорі не враховані умови урахування періоду ротації основної сівозміни, як передбачено ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі», незважаючи на те, що це погіршує стан земельної ділянки, а також і стан позивача, як її власника. Також, в договорі не зазначена індексація та не збільшено розмір орендної плати. Просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 213 від 14.02.2007 року, укладений між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча», застосувати наслідки його недійсності та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Танача Ю.А. в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що 14.02.2007 року з позивачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № 213, який було зареєстровано у Володарському районному відділі ДП «ЦДЗК» 10.12.2007 року. Зазначений договір повністю відповідає вимогам ЦК України та Закону та волі сторін, що існувала на момент укладення договору, оскільки наявні всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, договір укладено у письмовій формі та органами державної влади, яким надана відповідна компетенція, здійснена його державна реєстрація. Зміст правочину відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на момент його вчинення, та містить усі істотні умови, передбачені законодавством. Крім того, орендар не здійснює науково-дослідницьку діяльність на орендованій земельній ділянці (доказів на підтвердження зворотнього позивач не надає), використовує її за цільовим призначенням у відповідності до умов договору. Крім того, пояснила, що позивач знав про всі умови, відображені у договорі, прийняв їх, т.я. отримував орендну плату, і ніяких претензій щодо її розміру та інших умов договору ним не заявлялось. В задоволенні позову просила відмовити. Крім того, зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом й просила застосувати до цих вимог наслідки пропущення строку позовної давності передбачені ст.267 ЦК України про що також надала суду письмові заперечення та відповідну заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 722735, виданого 14.02.2007 р. Володарською райдержадміністрацією, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,840 га., яка розташована на території Касянівської сільської ради та цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» (на той час ВАТ) було укладено договір оренди № 213 земельної ділянки площею 7,840 га, який було зареєстровано у ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди 10.12.2007 року вчинено запис № 007219040715100200. Згідно довідки ДП «Ілліч-Агро Донбас» агроцеху № 20 за вих. № 157/1265 від 30.12.2013 року [PERSON] відповідно до договору № 213 від 14.02.2007 року була нарахована та сплачена орендна плата за щемлю в сумі: за 2010 рік - 477 грн. та 1135 грн., за 2011 рік - 1155 грн., за 2012 рік - 1962,73 грн. та за 2013 рік - 1962,56 грн. Відповідно до довідки ДП «Ілліч-Агро Донбас» агроцеху № 20 за вих. № 157/18 від 13.01.2014 року земельна ділянка [PERSON], площею 7,840 га кадастрові номера 1421783300:07:000:0631, 1421783300:07:000:1309, розташована на території Касянівської сільської ради Володарського району Донецької області, використовується орендарем на підставі договору оренди землі № 213 від 14.02.2007 року відповідно до його умов. Договори суборенди по вказаній ділянці не укладались. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст. 210 ЦК України договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про оренду землі» та п. 8.1 даного договору, останній починаює діяти з моменту його державної реєстрації. Як вбачається із матеріалів справи, державну реєстрацію договору проведено 10.12.2007 року, на час здійснення державної реєстрації була чинна редакція Закону України «Про оренду землі» від 19.12.2006 року, у відповідності до якої істотними умовами договору оренди землі визначалися: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Аналізуючи норми Закону України «Про оренду землі» в редакції від 19.12.2006 року, суд приходить до висновку, що чинне на момент укладення договорів законодавство не передбачало наявності у договорі такої істотної умови як кадастровий номер об'єкту оренди. Що стосується умови про опис об'єкту оренди, то вона детально зазначена у п.1 спірного договору, зокрема зазначено розмір земельної ділянки, її місце розташування, цільове призначення тощо. З договору оренди земельної ділянки вбачається, що в підпункті п. 3.2 «Орендар зобов'язаний» зазначено: не допускати погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки, використовувати земельну ділянку у відповідності до цільового призначення та виконувати умови, передбачені п. 2.1 договору, а саме: дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил забудови населених пунктів, дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, які відповідають приписам статті 24 Закону України «Про оренду землі». Отже, спірним договором відповідно до вимог закону передбачені права орендодавця щодо умов збереження стану об'єкта оренди при використанні земельних ділянок орендарем. Пунктом 8.1 Розділу 8 договору передбачено, що він укладається строком на 15 років та починає діяти з дати його державної реєстрації. Про наявність існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки при укладенні договорів відповідача повідомляв позивач, у якості підтвердження гарантії відсутності обтяжень та обмежень щодо використання земельної ділянки надавши державний акт на право власності на цю земельну ділянку, в якому відсутні відображення будь-яких обтяжень чи обмежень. Сторони при укладанні договору домовились про можливість передання у суборенду цих земельних ділянок, а саме п.п. 3.1 договору передбачено можливість передавати земельну ділянку у суборенду без зміни її цільового призначення на строк, який не перевищує строк, визначений договором оренди землі. Посилання позивача на факт відсутності згоди Орендодавця на передачу земельної ділянки у суборенду спростовується досліджених судом текстом спірного договору та нормами статті 8 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. При цьому судом з'ясовано, що реєстрація договорів суборенди, які знаходяться у власності позивача не проводилась, згідно довідки ДП «Ілліч-Агро Донбас» агроцеху № 20 за вих. № 157/18 від 13.01.2014 року. Отже, посилання позивача на порушення права орендодавця необґрунтовані. Доводи позивача по те, що п.п. 5.6 договору, а саме: орендодавець не має права вимагати збільшення орендної плати у випадку збільшення, у відповідності з законами України, розміру земельного податку суперечить ч.2 ст.23 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін є необґрунтованими, оскільки п.п. 8.5 договору передбачена зміна умов договору за взаємним волевиявленням сторін. Посилання позивача на те, що абз. 2 п.п. 3.1 договору, а саме: Орендар має право здійснювати сільськогосподарську науково-дослідницьку діяльність, розміщувати та зводити об'єкти виробничої інфраструктури, суперечить законодавству, суд вважає надуманими, оскільки вони не використовувалися відповідачем та не відносяться до істотних умов договору оренди землі. Таким чином, спірний договір відповідає загальним вимогам цивільного законодавства, необхідним для чинності правочину, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі як необґрунтованих. Також, судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки укладений в письмовій формі, стороною позивача не оспорюється факт власноручного підписання договору, також нею визнається, що відповідач виплачував, а позивач отримував орендну плату за користування землею, а згідно п. 10.4 спірного договору, зазначено, що договір укладено у чотирьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, в зв'язку з чим доводи позивача про неможливість ознайомитися з повним текстом договору є неспроможними та недоведеними. Наслідки пропуску строку позовної давності, передбачені ст.267 ЦК України, на застосуванні яких наполягала представник відповідача, суд не застосовує, оскільки встановив, що права позивача порушені не були, а зі змісту ст.261 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у виді судового збору відшкодуванню з боку відповідача на його користь не підлягають.

Outcome: dismissed