Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2324981200:01:001:0159 в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування позову зазначив, що 12.06.2016 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті позивачу у спадок перейшла земельна ділянка площею 1,4997 га, кадастровий номер 2324981200:01:001:0159. Зазначена земельна ділянка була надана батьку позивача в приватну власність на підставі Розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації № 413 від 03.11.2003 року. Інформація про право власності внесена в державний земельний кадастр, що підтверджується [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 2303145302017 від 19.05.2017 року. Після смерті [PERSON], позивач продовжує сплачувати земельний податок на зазначену земельну ділянку. При зверненні до Розівської державної нотаріальної контори щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив позивачу у вчинені нотаріальної дії, так як він не надав правовстановлюючий документ на земельну ділянку, про що виніс відповідну постанову № 308/02-31 від 11.04.2017 року. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 07.05.2018 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с. 19-20). \~05.06.2018 року від позивача, на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, надійшла уточнена позовна заява, яка за змістом позовних вимог є ідентичною раніше поданій позовній заяві (а.с. 23-26). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 05.06.2018 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 27). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 29.08.2018 року задоволено клопотання позивача та до участі у справі за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом залучено в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Розівську державну нотаріальну контору та Розівську районну державну адміністрацію (а.с. 64-66). 20.09.2018 року (засобами електронної пошти) та 28.09.2018 року до канцелярії суду від представника співвідповідача - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшов відзив, в якому представник співвідповідача позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі (а.с. 80-83, 90-94). В обґрунтування зазначає наступне: на момент виникнення спірних правовідносин діяли наступні нормативно-правові акти: Тимчасовий порядок ведення державного земельного кадастру, затверджений наказом Держкомзему України від 02.03.23 року № 174 та Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 № 43 (надалі за текстом Інструкція). Згідно п. 1.1 Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку; на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 2.1 Інструкції роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: 1) підготовчі роботи; 2) встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; 3) складання кадастрового плану земельної ділянки; 4) заповнення бланка державного акта. Як вбачається з листа відділу у Розівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 17.10.2017 року № 3-0-0.34-4/143-17, Державний акт на імя [PERSON] було виготовлено у 2006 році, проте не було зареєстровано. Згідно до ст. ст. 125-126 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою , та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області зазначає, що гр. [PERSON] не зареєстрував державний акт, тобто він не мав документа, що посвідчував би його право власності, в звязку із чим право власності у гр. [PERSON] відсутнє. З огляду на вищевикладене та відповідно до положень ст. ст. 1218, 1225 ЦК України, спірна земельна ділянка не може входити до складу спадщини, оскільки у [PERSON] було відсутнє право власності на дану земельну ділянку, відповідно таке право не може набути й позивач. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, вважає, що його позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки, на його думку, його батько набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі Розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації № 413 від 03.11.2003 року, хоча й не отримав державний акт на землю. Чому саме його батьком [PERSON] не було здійснено оплату за проведення державної реєстрації держакту, як того вимагало законодавство, та, відповідно не отримано державного акту, він не знає, проте вважає, що це не залежало від волевиявлення його батька та не може свідчити про відсутність у його батька права власності на зазначену земельну ділянку. Представник Головного управління\~Держгеокадастру у\~Запорізькій області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначив, що факт не отримання спадкодавцем [PERSON] державного акту на землю свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки його батько за життя не набув права власності на земельну ділянку площею 1,4997 га, кадастровий номер 2324981200:01:001:0159, отже позивач не може успадкувати вказану земельну ділянку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяви про розгляд справи без його участі, просить суд рішення по справі прийняти на розсуд суду (а.с. 127). Представник Розівської районної державної адміністрації в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі (а.с. 131). Представник Розівської державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, при розгляді справи прохає звернути увагу, що у відомостях з Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки вказане з помилками (а.с. 109). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211, ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника відповідача: територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради Розівського району Запорізької області, та представників третіх осіб: Розівської районної державної адміністрації та Розівської державної нотаріальної контори. Суд, заслухавши пояснення позивача, співвідповідача представника Головного управління\~Держгеокадастру у\~Запорізькій області, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, надавши їм\~ належну правову оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як визначено в статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.\~ Судом встановлено, що 12.06.2016 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №361774 від 14.06.2016 року (а.с. 6). Розпорядженням голови Розівської районної державної адміністрації №413 від 03.11.2003 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам соціальної сфери»,

Outcome: dismissed