Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON]про визнання заповіту недійсним. Позивач та його представник [PERSON], який також є представником третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та в позовній заяві зазначили, що 30 січня 2015 року [PERSON], яка померла 18.10.2016 року, подарувала йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Старі Кути, вул. Косівська, 105. 24 листопада 2015 року на ім'я [PERSON]П, [INFO], жительки с. Кути, вул. Київська, 6, був складений заповіт [PERSON], [INFO] посвідчений в селищі Яблунів, Косівського району та зареєстрований в реєстрі за №640, приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON]. На момент смерті, 18.10.2016 року [PERSON], рішення Косівського районного суду від 15.07.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу [PERSON]. Старокутська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, не набрало законної сили, отже на момент відкриття спадщини даний договір дарування був законно дійсний. Нерухоме майно за адресою с.Старі Кути, вул. Косівська, 105 , яке вказане у вищезазначеному заповіті, належало та належить йому на праві власності. Отже, [PERSON], перед своєю смертю при складанні заповіту, не повідомила нотаріуса про те, що планувала оскаржувати договір дарування на майно, яке вже було подароване йому. А тому, просить позов задоволити та визнати недійсним заповіт, складений 24.11.2015 року [PERSON], яка померла 18.10.2016 року. Відповідачка [PERSON] та її представник, в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки вважають його позов необгрунтованим. Зазначають, що заповіт було складено та посвідчений нотаріусом в установленому законом порядку, і ніяким чином не впливає на права позивача, оскільки майно, зазначене в заповіті [PERSON] на праві власності не належить, що стверджується копією рішення Косівського районного суду від 15.07.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року по цивільній справі № 347/2083/15. А тому, вважають, що в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач [PERSON] в даному випадку є неналежним позивачем, оскільки заповіт ніяким чином не зачіпає інтереси та права позивача. Окрім того, твердження позивача про те, що заповіт містить розпорядження щодо належного йому майна, не відповідає дійсності, в заповіті відсутнє розпорядження майном, що належить [PERSON] Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав: Нормами ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. В силу\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, відповідно до ст.ст.208-209 ЦК України передбачена письмова форма правочинів та правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим\~статтею 203\~цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1234 ЦК України передбачає, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту, посвідчення заповіту нотаріусом, визначено статтями 1247-1249 ЦК України. Також, відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Окрім того, частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним (ч.1ст.219ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно копії Договору дарування житлового будинку від 30.01.2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 87 (а.с.7-8), [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: село Старі Кути, вулиця Косівська, будинок № 105, Косівського району, Івано-Франківської області. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що дарується, розташований на земельній ділянці площею 0,2187 га., кадастровий номер 2623687001:02:008:0250, яка дарується одночасно з даруванням житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. На підставі Договору дарування від 30.01.2015 року, [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку, площею 0,2187 га., кадастровий номер: 2623687001:02:008:0250, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку та розташована в селі Старі Кути по вулиці Косівська, Косівського району Івано-Франківської області, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 32924646 від 30.01.2015 року (а.с.9). Відповідно до копії заповіту від 24.11.2015 року (а.с.11), [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON] 18.10.2016 року [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 240456 від 19.10.2016 року (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2016 року по цивільній справі № 347/2083/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу [PERSON], Старокутська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, - позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано договір дарування житлового будинку від 30.01.2015 року, земельної ділянки площею 0,2187 га, кадастровий номер 2623687001:02:008:0250, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON], жительки села Старі Кути вулиця Косівська, №105, Косівського району, Івано-Франківської області в користь [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №87 та повернути сторони договору до первісного стану. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати. Під час розгляду даної справи в апеляційній інстанції, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.01.2017 року, до участі у справі, залучено [PERSON], як правонаступника позивача [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року, апеляційну скаргу [PERSON], відхилено. Рішення Косівського районного суду від 15.07.2016 року залишено без змін. Оскільки, під час розгляду даної справи, було встановлено, що [PERSON] за своїм фізичним станом, віком не мала повного уявлення щодо правових наслідків вчиненого правочину, і те, що вона цим позбавляється єдиного наявного в неї житла, а тому наведене вказує на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і ця помилка дійсно була і має істотне значення, а тому суд дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та визнання недійсним і скасування договору дарування житлового будинку від 30.01.2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт, відповідає вимогам закону, а тому підстави для його визнання недійсним, відсутні. На підставі наведеного ст.ст. 203, 717, 1223, 1234, 1241, 1247-1249, 1257 ЦК України та

Outcome: dismissed