Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати останнього знести/перемістити свою альтанку, що споруджена як самовільне будівництво без дотримання норм і правил на відстані від будівель позивача не менше 8 метрів. В обґрунтування позову позивач зазначав, що він в мешкає в приватному секторі з 1998 році по [ADDRESS] в 2005 році в сусідній будинок вселилася сім'я відповідача, який почав будівництво нових об'єктів на своїй ділянці, не враховуючи інтереси сусідів, зокрема, позивача, і норми діючого законодавства. Так, наприклад, при будівництві огорожі між їх ділянками, відповідач зайняв частину ділянки, закопавши частину труб подалі належного, тобто на межі, а вже не на своїй ділянці. В подальшому, при будівництві своєї капітальної огорожі від вулиці, він зайняв міську територію на відстань більше метра, тим самим звузивши і без того вузьку про їжджу частину. Окрім того, маючи на своїй ділянці достатньо місця, спорудив альтанку, яка має фундамент, цегляні колони, дерев'яні стіни та дах, на межі, матеріал, який покритий дах є горючий - битим на черепиця, згодом в середині альтанки поставив піч, що активно використовує, частина димоходу від печі знаходився від забору позивача лише за 48 см., до найближчих споруд на ділянці позивача, таких, як сарай з гаражем, які виготовлені з легкозаймистих матеріалів, трохи більше 2,% метрів, зазначені споруди були збудовані позивачем ще до вселення відповідача до його домоволодіння, до спорудження ним альтанки. Піч - барбекю мають функцію не поступового горіння, огонь у ній дуже активний, що може призвести до загорання будівель. Також, на думку позивача, сама піч збудована з явними порушеннями «Будівельних норм і правил». Окрім того, у липні 2016 року відповідач розпочав копати траншею на своїй ділянці для будівлі нової споруди, як з'ясувалось лазні та господарської будівлі, що мали намір знову будувати на межі, свої претензії з приводу цього позивач одразу повідомив в усній формі. Стіни зазначених будівель почали з'являтися в серпні-вересні, позивач знову звернувся з проханням про перебудову споруд відповідно норм, тобто відступити необхідну межу, відповідач відмовився. Також позивач вказує на затемнення його ділянки з південно-західної сторони протягом мінімум 10 метрів, саме таку довжину має стіна, розташована вздовж їх межі. Для переконливості своїй намір з приводу непогодження з порушенням при будівництві, позивач направив відповідачу відповідного листа з вимогою зупинити будівництво, однак, відповіді не надійшло. З цього приводу позивач звернувся в Департамент територіального контролю та ДАБК, інспектори яких зафіксували факт самовільного будівництва і то факт, що об'єкт будується майже на межі. Окрім того, протягом ділянки, де розташований сад та город позивача, стояла лише сітчаста огорожа, у 2015 році відповідач зі своєї сторони, до вже існуючої огорожі, без його згоди, відповідач поставив ще і шифер у вертикальному положенні на всій його відстані, тепер разом з підставками з цегли, на яких опирається шифер, огорожа стала мати суцільну площину, висотою приблизно 190 -200 м., тим самим додатково затінив його ділянку і створив перешкоду для природного потоку повітря. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Представник третьої особи Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у ході судового розгляду у вирішенні спору поклався на розсуд суду, просив ухвалити рішення у відповідності діючого законодавства, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що в ході перевірки виявлено, що по [ADDRESS] знаходиться приватне домоволодіння, факт проведення будівельних робіт зі зведення господарської будівлі у безпосередній близькості до огорожі сусіднього домоволодіння підтвердився. Суб'єкт містобудування, що має відношенні до даного об'єкта будівництва з відповідними підтверджувальними документами був відсутній, доступу до домоволодіння не було, на офіційному сайті Держархбудінспекції інформація по даному об'єкту відсутня. У зв'язку з відсутністю, як суб'єкта містобудування, що має відношення до цього об'єкту, так і доступу до домоволодіння відповідача, не прибуття останнього до Інспекції для вирішення питання по суті до органів Національної поліції було направлено відповідний лист для вжиття заходів у межах компетенції. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивачу [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] - відповідачу [PERSON], в свою чергу домоволодіння [ADDRESS]. Позивач у своїй позовній заяві просить зобов'язати останнього знести/перемістити свою альтанку, що споруджена як самовільне будівництво без дотримання норм і правил на відстані від будівель позивача не менше 8 метрів. Відповідно до вимог ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні Відповідно до вимог ч. 7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно з ч.17 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У відповідності до ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Крім того, відповідно до п.п. 5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року, право на звернення до суду, згідно до вимог статті 376 ЦК, з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК,статтею 103 Земельного кодексу України. В пункті 22, 23 цієї ж Постанови зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Позивачем, крім іншого, не доведено підстави для крайньої міри шляхом знесення спірних побудов. Таким чином, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України позивач не має, таке право належить зокрема відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю, а позивачем не доведено підстави для крайньої міри шляхом знесення спірних побудов, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed