Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про усунення перешкод, встановлення порядку та способу виховання та спілкування з дітьми. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.10.2006р. сторони зареєстрували шлюбу. Від спільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.05.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Діти за спільною згодою, залишилися проживати з матір»ю. 30.03.2016р. [PERSON] почала усілякими способами перешкоджати спілкуванню позивача із дітьми. Так, вона змінила замки в їхній квартирі, внаслідок чого позивач переїхав проживати до батьків. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки. Відкриваючи двері не допускає позивача до приміщення та до спілкування з дітьми. Він постійно намагався поговорити та домовитися з відповідачем про можливість спілкування та виховання дітей, але остання сказала, що він ніколи не буде спілкуватися з ними. 14.04.2016р. позивач звернувся до Служби у справах дітей ЧМР з відповідною заявою і було прийнято рішення про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьки батька щовівторка, щоп»ятниці та щонеділі з 18-00 до 20-00 з [PERSON] та щовівторка та щоп»ятниці з 08-00 до 08-30 та з 15-00 до 16-00; щотижня з 19-00 суботи до 12-00 неділі з [PERSON] Між тим, відповідач продовжувала чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з дітьми. Так, 23.07.2016р. вона вкотре не надала йому побачитися з дітьми та пересвідчитися у їхньому фізичному та психологічному здоров»ї. Даний факт було зафіксовано працівниками поліції. При цьому позивач почав надсилати на рахунок відповідача грошові кошти на утримання дітей. На неодноразові прохання надати можливість бачитися з дітьми, відповідач відмовляє. За місцем роботи та проживання позивач характеризується позитивно; до кримінальної відповідальності не притягувався; має бажання та можливість спілкуватися з дітьми та виховувати їх. Позивач вважає, що створення перешкод відповідачем у спілкуванні із дітьми, порушує його права та суперечить інтересам дітей. Посилаючись на ст.ст. 141, 157, 159 СК, ст. 11,15 ЗУ «Про охорону дитинства», позивач (з врахуванням уточнень, викладених в судовому засіданні) просить суд, - зобов»язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивачу з дочкою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO]; визначити наступний спосіб та порядок участі батька у вихованні та спілкуванні на період до 31.12.2020 року: з дітьми з суботи на неділю (цілодобово) без матері; на новорічні свята з дочкою з 28.12. поточного року до 04.01. наступного року без матері, а також без сина, який є малим за віком; під час літніх канікул - з дочкою один місяць липень, а з сином один місяць червень; у дні народжень дітей - відвідувати їх, привітати і бути з ними певний час саме цього святкового дня. Судові витрати позивач залишає за собою. Під час розгляду справи в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей ЧМР. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Зазначив, що спору щодо батьківства дітей немає. Матір забрала дітей і виїхала до м. Миргород, де знаходиться і на даний час. Між тим, місце їхнього проживання та перебування, йому не відомо. Відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей: не відповідає на телефонні дзвінки; усно повідомила, що він не буде мати можливості бачитися з дітьми; не виконує рішення служби у справах дітей щодо встановленого способу та порядку участі його як батька у вихованні дітей, незважаючи на те, що вона з ним погодилась; внаслідок таких протиправних дій відповідача, ним неодноразово викликались працівники поліції, які фіксували дані обставини; зі слів директора гімназії №31 йому стало відомо, що дочка з 01.09.2016р. переведена до шкоди (невідомо якої) в м. Миргород; зі слів дітей знає, що син відвідує дитсадочок у м. Миргород; відповідач з дітьми виїхали проживати до м. Миргород влітку 2016р. без його згоди. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] повністю заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Вважає їх необґрунтованими. Зазначив, що відповідач не заперечує давати дітей позивачеві для спілкування та виконувати рішення органу опіки та піклування. Вважає, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дітьми. Відстань до м. Миргород від м. Черкаси близько 200км/год, а тому позивач взмозі приїздити до відповідача і виконувати рішення органу опіки. Вважає, що позивачем не доведено обставин про т е, що відповідач з дітьми проживають у батьків останньої в м. Миргород. Матір не заперечує, щоб батько бачився з дітьми у дні їхніх народжень. З запропонованим позивачем графіком, не погоджується. Інший графік, який би запропонувала відповідач, відсутній. Просив відмовити у задоволенні уточненого позову. В судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю Зубалій Н.А. не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог позивача. Зазначила, що за зверненням до служби [PERSON], була проведена відповідна перевірка і прийнято рішення, за яким визначено спосіб та порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дітей. З даним графіком погодилась і матір дітей. Між тим, влітку 2016р. до служби звернувся позивач із заявою про те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, не виконує рішення служби. У жовтні 2016р. комісією проведено обстеження житлово-побутових умов дітей за помешканням, де на час перевірки за зверненням (весна 2016р.) проживала відповідач з дітьми і було встановлено, що у квартирі (м. Черкаси) проведений ремонт, але відсутні меблі, дитячі речі, харчі тощо, що свідчило про те, що квартира не придатна для проживання дітей. Службі не було повідомлено про те, що [PERSON] разом з дітьми чи тимчасово, чи постійно виїхали до м. Миргород. Враховуючи, що матір з дітьми не проживають в м. Черкаси, то відповідно не можливо виконати рішення служби щодо способу та порядку участі батька у вихованні дітей. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.05.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору щодо батьківства не має. Крім того, беззаперечними є обставини щодо факту проживання дітей з матір»ю - відповідачем по даній справі. За місцем роботи та проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно, що вбачається із даних характеристик від 18.08.2016р. №01-02/39 та від 12.04.2016р. №70 відповідно. Рішенням виконкому Черкаської міської ради від 06.05.2016р. №539 визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з дітьми. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК та Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) : «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно із частинами 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання (ст. 158 СК). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч.1 ст. 159 СК). Згідно із ч.2 цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Із змісту частини 5 статті 19 СК України вбачається, що рішення щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини повинно бути обґрунтованим та не суперечити інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує поведінку кожного з батьків; ставлення матері та батька до дітей; бажання батька спілкуватися з дітьми; відсутність будь-яких даних, які б вказували про його негативну поведінку щодо дітей; вік дітей; навчальний процес, який в житті дитини займає значний проміжок часу та має вагоме значення у розвитку особистості дитини - дочки; відвідування сином дитсадочка; час, необхідний дітям для відпочинку напередодні навчального дня та відвідування дитсадочка; середовище, до якого діти адаптовані; висновок представника служби у справах дітей під час розгляду справи щодо заявлених позовних вимог в інтересах дітей. Крім того, на думку суду, наявність конфлікту, непорозумінь між дорослими, зокрема, батьками дітей не є достатнім для обмеження спілкування батька та дітей, а навпаки, - таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними. Факт наявності рішення виконкому міськради від 06.05.2016р. №539 щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми, не є перешкодою для вирішення даного спору в судовому порядку. Та обставина, що відповідач з дітьми з літа 2016р. перебувають у іншому населеному пункті - м. Миргород, який знаходиться на значній відстані від м. Черкаси, де проживає позивач - батько дітей, дає суду підстави вважати неможливим виконання цього рішення відповідно до визначеного графіку. Крім того, жодними належними, допустимими та переконливими доказами відповідач не довела свої заперечення проти позову в частині належного виконання, безпосередньо нею, такого рішення, що прийняте органом опіки та піклування. Також відповідачем не доведено факту, що позивач ухилявся від свого обов»язку спілкуватися з дітьми, приймати участь у їхньому вихованні, в т.ч. виконувати рішення від 06.05.16р. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що з визначеним графіком була згідна й відповідач. Крім того, відповідачем, у розумінні ст.ст. 11, 60 ЦПК України, не доведено обставин, на які посилався в судовому засіданні представник відповідача, про те, що матір з дітьми тимчасово перебувають у м. Миргород; на запитання головуючого по справі суду не було повідомлено і не надано відповідних доказів про місце проживання відповідача з дітьми, навчальний заклад, в якому навчається дочка сторін та дитячий виховний заклад, який відвідує їхній син, умови проживання дітей тощо. Отже, й дані обставини свідчать про неможливість позивача спілкуватися із дітьми у визначені органом опіки та піклування, дні та часи. Під час розгляду справи сторони також не дійшли до спільної домовленості щодо визначення способу спілкування батьків з їхніми дітьми. Що стосується позовних вимог в частині зобов»язання відповідача усунути перешкоди батькові у спілкуванні з дітьми, то на думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про вчинення перешкод відповідачем [PERSON] Під час судового розгляду справи представником відповідача зазначено, що [PERSON] не чинить і не має намірів чинити будь-які перешкоди батькові у спілкуванні з дітьми. Відповідно до даних висновку інспектора ЧВП ГУ НП в Черкаській області Зобенько І.О., затвердженого начальником ЧВП 03.08.2016р., за результатами розгляду звернення [PERSON] про те, що [PERSON] не надала йому для побачення спільну дочку [PERSON], встановлено, що дочка 22.06.2016р. під час літніх канікул виїхала до своєї бабусі [PERSON] в гості в с.Комишне Миргородського район, Полтавської області. Що стосується посилань позивача на дані висновку від 18.07.2016р., складеного ст. інспектором ЧВП ГУ НП в Черкаській області Базилевич О.О. за результатами розгляду звернення родини [PERSON] щодо вчинення неправомірних дій колишньої дружини [PERSON], заміни замків на вхідних дверях квартири, то також відсутні докази, які б підтверджували факт вчинення відповідачем перешкод позивачеві у спілкуванні з дітьми. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, необхідно: визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] на період до 31.12.2020р.: один раз на місяць в перші суботу та неділю місяця без матері дитини, а саме, - з 13-00 суботи до 18-00 неділі, з врахуванням обставин, які можуть виникнути; визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] на період до 31.12.2020р.: під час літніх канікул календарного місяця липень, з врахуванням обставин, які можуть виникнути; визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] на період до 31.12.2020р.: влітку календарного місяця червень, з врахуванням обставин, які можуть виникнути; визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] на період до 31.12.2020р.: з 28 грудня поточного року до 04 січня наступного за ним року, з врахуванням обставин, які можуть виникнути; визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO] на період до 31.12.2020р.: у дні народжень дітей протягом часу з 09-00 до 19-00, з врахуванням обставин, які можуть виникнути. В іншій частині позову слід відмовити. На думку суду, такий спосіб спілкування батька з дітьми не порушить ні права батька та матері, ні їхніх дітей, а відповідатиме принципу рівності прав та обов'язків батьків відносно дітей. Що стосується вирішення питання про судові витрати, що позивачем сплачено при подачі позову судовий збір, який він, як зазначив під час розгляду справи, залишає за собою. На підставі викладеного та,

Outcome: partial