Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, [PERSON], про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України [PERSON] від 21 квітня 2017 року позивача звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» відповідно до п.1\~ст. 41 КЗпП України\~за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 липня 2017 року вказане вище розпорядження скасовано та поновлено [PERSON] членом профспілки та на посаді заступника голови ППО ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України. Таким чином, на підставі ст.253 КЗпП України, з роботодавця на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просить суд стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 44378,88 грн. 07 вересня 2017 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог. З мотивів викладених у позовній заяві просить стягнути з відповідача Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64488,06 грн. Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог від 28 березня 2018 року просить стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 139 230,06 грн. У розрахунку від 24.04.2018 року позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153090 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28 липня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 провадження у цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №461/3081/17 за Апеляційною скаргою Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року у справі №461/3081/17-п. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09 лютого 2018 року відновлено провадження у справі. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та й заяві про збільшення позовних вимог. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON], кожен окремо, у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з мотивів наведених у письмових заперечення. Додатково надали пояснення про те, що постанови виконавчого комітету ЛОО профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України №В-Х-III від 12 квітня 2017 року та №В-ХII-I від 21 квітня 2017 року є законними та обґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2 червня 2008 року по 29 лютого 2012 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» та працював оператором верстатів з програмним керуванням, звільнений у зв'язку з обранням заступником голови Первинної профспілкової організації зазначеного ТзОВ 29 лютого 2012 року. З цієї посади він звільнений за п.1\~ст.41 КЗпП України згідно розпорядженням № 5 від 21 квітня 2017 року. Постановою виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ від 12 квітня 2017 року разом з іншим за порушення Статуту профспілки і дискредитацію профспілки [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків заступника голови первинної профспілкової організації ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» з 12 квітня 2017 року по 31 травня 2017 року із збереженням заробітної плати і забороною його перебування на території підприємства. Розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України [PERSON] від 21 квітня 2017 року позивача звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» відповідно до п.1\~ст. 41 КЗпП України\~за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Це розпорядження позивач отримав 24 квітня 2017 року. Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/3081/17 від 11липня 2017 року (а.с.47-49) вирішено скасувати постанову виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ. Скасувати постанову виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-ХІІ-І від 21 квітня 2017 року. Скасувати розпорядження голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № 5 від 21 квітня 2017 року.Поновити [PERSON] членом профспілки ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Системс УА ГмбХ». Поновити [PERSON] на посаді заступника голови ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України. Поряд з тим, постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2018 року вирішено рішення Галицького районного\~\~суду м.Львова\~\~від 11 липня 2017\~\~року в частині скасування постанови виконавчого комітету Львівської обласної [PERSON] Профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України В-ХП-І від 21 квітня 2017 року щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до змісту п.3 ч.2\~ст.129 Конституції України, ч.1\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд, на виконання вимог ч.5\~ст.12 ЦПК України, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.3\~ст.13 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Оскільки відповідачем не було проведено оплату позивачеві вимушеного прогулу, наявні беззаперечні підстави для поновлення порушеного права останнього у судовому порядку шляхом стягнення на його користь середнього заробітку. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної\~\~ плати,\~\~ затвердженого\~\~\~\~\~\~постановою\~\~\~\~ Кабінету\~\~ Міністрів\~\~ України\~\~\~\~ від 8 лютого 1995 р. №100 (далі Порядок) Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата, яка згідно п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Положеннями ч.1\~ст.77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.80), звільнення [PERSON] відбулося 24 квітня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за січень та лютий 2017 року. Згідно довідки Головного Управління Пенсійного фонду України, нарахована заробітна плата позивача за січень та лютий місяці становить по 12600 гривень. Позивачем у січні 2017 року відпрацьовано повний календарний місяць, з них робочих днів 20. У лютому 2017 року позивачем також відпрацьовано повний календарний місяць у якому 20 робочих днів. Таким чином, за два місяці позивачем відпрацьовано 40 робочих днів та отримано 25\~200 гривень. Відтак, середньоденна заробітна плата становить 630 гривень (25200 : 40 = 630). Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без відрахувань обовязкових платежів та зборів за період з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року день ухвалення рішення, становить 240 днів, а відтак 151200 гривень (240-кількість робочих днів вимушеного прогулу х 360-розмір середньоденної заробітної плати = 151200 грн.) З огляду на викладене, оскільки на підставі рішення суду позивача поновлено на роботі, на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог\~ст.430 ЦПК України, суд вважає за можливе\~\~допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць. На виконання ч.6\~ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в дохід держави з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України необхідно стягнути 704 грн. 80 коп. (одна вимога майнового характеру).

Outcome: partial