Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 26 жовтня 2007 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися. В листопада 2015 року вони з відповідачем припинили сімейні стосунки, відповідач пішла з дитиною до іншого чоловіка та стала проживати з ним однією сімєю. Причиною припинення сімейних стосунків стало те, що між ними виникали непорозуміння через побутові вирішення питань. З вказаного часу разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, сумісного домашнього господарства не ведуть. Спору майнового характеру між ними не існує. Відновити сімю не можливо, строк на примирення їм не потрібен. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про те, що вона позовні вимоги визнає і просить суд про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2007 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 397 (а.с. 6). Сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Жодна із сторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання їх матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved