Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом, який уточнив та яким просив вихнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частину зазначеного житлового будинку, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державіної нотаріальної контори Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що у свідоцтві про право власності на будівлю [NUMBER], виданому Багатянською сільською радою народних депутатів ізмаїльського району Одеської області 25.12.2000 року право власності за яким зареєстроване Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.12.2000 року за № 1-5, вказано, що спадковий житловий будинок з надвірними спорудами належить всім власникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і не визначена частка спадкодавця [PERSON], на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задовлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов[PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння та припинення права спільної сумісної власності та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 25.12.2000 року за [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстровій книзі за № І-5, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 21.05.2014 року посвідченого секретарем Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 70, [PERSON], належну їй на праві власності земельну ділянку площею 1,2093 га передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії [NUMBER], заповіла [PERSON], [INFO], а належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Осіб які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 18.04.2018 року за № 557, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 25.12.2000 року за [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого реєстровій книзі за № І-5, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках кожному, тобто по 1/3 частині житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], а одночасне існування права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на житловий будинок, позбавляє позивача можливості реєстрації права власності на зазначений житловий будинок то суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку. Окрім цього, приймаючи до уваги те, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved