Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш» (далі по тексту - відповідач), в якій просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату з урахуванням індексації, середній заробіток з урахуванням індексації, моральну шкоду та судові витрати. В процесі судового розгляду позивач неодноразово уточнював та доповнював свої позовні вимоги. Згідно доповненої позовної заяви від 23.05.2014 року позивач просив стягнути з відповідача несплачену заробітну плату з урахуванням індексації за період з 23.09.1997 року по 22.09.1998 року в розмірі -25224,54 грн., середній заробіток з урахуванням індексації за весь час затримки виплати в розмірі - 389213,32 грн., моральну шкоду в розмірі -500 000,00 грн., судові витрати в розмірі - 11950,88 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.09.1997року працював по контракту з ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» на посаді спортсмена-інструктора. Відповідно пункту 3.1 Контракту, позивачу була встановлена заробітна плата в розмірі 450,00 грн.. Наказом №135к від 21.09.1998року позивач був звільнений з роботи 22.09.1998 року. Позивач стверджує, що за весь час роботи в період з 23.09.1997року по 22.09.1998 року йому не сплачувалась заробітна плата. Відповідно ст.ст. 115-117 КЗпП України, відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за період з 23.09.1997року по день винесення рішення в цій справі. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексації за період з 23.09.1997 року по 22.09.1998 року складає - 25224,54 грн., а сумарний середній заробіток з урахуванням індексації за весь час затримки розрахунку з 22.09.1998 року по 23.05.2014 року становить 389213,32 грн.. Щодо вимог про стягнення 500 000,00 грн. моральної шкоди, позивач останні обґрунтовує невиплатою відповідачем заробітної плати та затримкою виплати при звільненні, що спричинили моральні страждання та стали наслідком тяжкої хвороби. Судові витрати в сумі- 11950,88 грн. позивач обґрунтовує витратами на проїзд в суд, добовими витратами, витратами на збір доказів в сумі та поштовими послугами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю і пояснив суду, що матеріали цивільних справ, які слухалися Зарічним районним судом м. Суми раніше містять оригінали доказів, які спростовують обставини, зазначені позивачем у позовній заяві. Крім того, відповідач вказував, що ряд фактів та правовідносин між сторонами спору встановленні в рішенні суду по справі №2-336/04, яке набрало законної сили, а тому просить суд в позові відмовити повністю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ №2-215/02, №2-336/04 за позовами Волика, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що у зв'язку із створенням спортивно-оздоровчого комплексу і затвердженням штатного розкладу, позивача, [PERSON], було прийнято по переведенню на посаду спортсмена-інструктора до Акціонерного товариства Сумська товарно-виробнича компанія «Сумиголовпостач» з посадовим окладом 10000000,00 крб.(виписка з наказу №73-к від 26.02.1996 року). Відповідно копії Статуту відповідача, Публічне акціонерне товариство Виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш», яке в свою чергу, є правонаступником Сумської товарно-виробничої компанії «Сумиголовпостач». В період існування трудових відносин в період з 23.09.1997 року по 22.09.1998 роки, між позивачем та відповідачем було укладено Контракт. Відповідно пункту 3.1 Контракту, позивачу була встановлена заробітна плата в розмірі 450,00 грн., без урахування обов'язкових податків і платежів. У зв'язку із скоєнням позивачем прогулу, вказаний контракт було розірвано, а позивача звільнено із займаної посади згідно наказу №135к від 21.09.1998року. Не погоджуючись із своїм звільненням, позивач в 1998 році звернувся до Зарічного районного суду м.Суми з позовом, в якому просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.1998 року по справі №2-215/02 позовну заяву прийнято до провадження (а.с.18, справа №2-215/02). Судом встановлено, що під час розгляду справи №2-215/02 позивач неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги. Зокрема, в додатку до позовної заяви від 17.08.1999 року (а.с. 54, справа №2-215/02), позивач просив суд стягнути з ВАТ СТПК «Сумиглавснаб» заборгованість по заробітній платі за весь час роботи в сумі 99,23грн., а також середній заробіток за весь час затримки в розрахунку при звільненні. У зазначеному додатку, позивач стверджує, що заробітна плата йому виплачувалась, але в меншому розмірі, ніж встановлено в Контракті. Зокрема, позивач зазначає, що при виплаті заробітної плати за січень 1998 року йому не було виплачено 62,00 грн., а за серпень 1998 року - 37,23грн.. Загальний розмір заборгованості підприємства по заробітній платі на день звільнення склав - 99,23грн.. 16.07.2001 року позивач подав уточнення до позовних вимог (а.с. 127-128, справа №2-215/02), в якому зазначив: «Во время работы ответчик постоянно задерживал выплату заработной платы, тем самым нарушая ст.24 Закона Украины «Об оплате труда». Выплаты после увольнения 22 сентября 1998 года были проведены только 25 ноября 1998 года, хотя согласно ст.116 КЗоТ Украины должны быть произведены в день увольнения». В уточненні до позовної заяви від 17.12.2001 року (а.с. 181-182, справа №2-215/02) позивач повторно зазначає, що належні після звільнення виплати були з ним проведені 25.11.1998року. Судом встановлено, що в межах провадження у справі №2-215/02, позивач не погоджувався лише з правомірністю нарахування відповідачем заробітної плати за липень, серпень та вересень 1998 року, оскільки вважав, що остання йому була нарахована та виплачена в меншому розмірі, ніж це передбачено Контрактом. Поряд з цим, позивач не заперечував та не спростовував самого факту виплати заробітної плати та зазначив, що виплати, належні при звільнені, з ним були проведені 25.11.1998року. На арк.51 справи №2-215/02 міститься виписка з особистого рахунку [PERSON] в Промстройбанку [NUMBER], в якій містяться відомості щодо останніх виплат, проведених з позивачем. Зокрема, в останній зазначено дату - 25.11.1998 рік. Дану виписку [PERSON] надавав в якості доказу, що підтверджує дату остаточного розрахунку з ним при звільненні. Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 04 березня 2002 року у справі №2-215/2002 було виділено в окреме провадження (справа №2/336-04) позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень-вересень 1998 року, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації частини цих сум, втрачених у зв'язку з їх несвоєчасною виплатою та стягнення моральної шкоди. В межах цивільної справи №2/336-04 позивач подав позовну заяву (з уточненими позовними вимогами) від 25.07.2003року (а.с. 44), в якій просив суд стягнути на його користь недоплачену заробітну плату за лютий, червень, серпень 1998 року на суму 206,07грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 26 100,00грн., моральну шкоду в сумі 1000,00грн.. Позивач черговий раз уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 01 лютого 1996 року по 22 вересня 1998 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався, що йому взагалі не виплачувалась заробітна плата в період існування трудових відносин з відповідачем. При цьому, позивач жодним чином не спростував свої попередні твердження та пояснення, відповідно яким зазначав, що остаточний розрахунок при звільненні з ним було проведено 25.11.1998року. Як вбачається з матеріалів справи №2/336-04, підставою для зміни позовних вимог послугувала інформації щодо знищення у 2003 році на ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» бухгалтерських документів касово-меморіального характеру. Так, на арк.104 в матеріалах справи №2/336-04 міститься Довідка Державного архіву Сумської області від 10.08.2004року №В-14, в якій встановлено, що у січні 2003 року ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» на розгляд експертно-перевірчої комісії Державного архіву Сумської області було надано акти про виділення для знищення справ, термін зберігання яких минув. Акт було розглянуто комісією і погоджено (протокол №1 від 15.01.2003 року). До акту було включено первинні бухгалтерські документи касово-меморіального характеру, касові книги за 1997-1998 рр. Згідно ст.ст.315, 322 «Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, із зазначенням термінів зберігання документів», ці документи мають термін зберігання 3 роки і ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» мало право знищити їх після погодження акту з ЕПК Держархіву області. Розрахунково-платіжні відомості при наявності особових рахунків по заробітній платі мають також термін зберігання 3 роки. Вирішуючи спір по суті, Зарічний районний суд м.Суми в рішенні від 19.11.2004року у справі №2-336/04 встановив, що [PERSON] перебував з відповідачем - ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» у трудових відносинах, працюючи на посаді спортсмена-інструктора з 01.02.1996року по 22.09.1998року. В період з 23.09.1997року по 22.09.1998рік між сторонами було укладено контракт, який було розірвано через вчинення [PERSON] прогулу кількох робочих днів. У справі №2-336/04 Зарічний районний суд м.Суми відмовив [PERSON] у задоволені позовних вимог щодо стягнення заробітної плати в повному обсязі. Мотивуючи своє рішення суд вказав: «зокрема, лише в липні 2004року, тобто значно за межами строків, передбачених ст.233 КЗпП України (в ред. від 10.12.1971року, зі змінами та доповненнями внесеними в зазначену норму протягом 1983-1992рр.), позивач пред'явив вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за весь час роботи (починаючи з 01.02.1996року). Суд вважає, що твердження позивача про те, що він взагалі не отримував за місцем роботи заробітну плату не ґрунтуються на законодавстві, є наслідком зловживання позивачем своїми процесуальними правами, виявленої ним при розгляді цивільної справи відсутності у відповідача певної частини первинної бухгалтерської документації. Ці твердження спростовуються фактичними обставинами справи, а саме: попередніми показаннями самого позивача щодо періодів існування заборгованості, наданими відповідачем доказами. Позивач неодноразово зазначав під час попередніх судових засідань по двох цивільних справах, що вперше не в повному обсязі він отримав заробітну плату лише на початку 1998 року. З вересня ж 1997 року позивач добровільно продовжував трудові відносини з ВАТ, уклавши 3-річний контракт, що також спростовує позицію заявника». Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19.11.2004року у справі №2-336/04 позовні вимоги [PERSON] до ВАТ ВЕК «Сумигазмаш» задоволені частково: з відповідача стягнуто компенсацію частини заробітної плати, втраченої у зв'язку з її несвоєчасною виплатою в сумі 64,95грн., 100,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні в сумі 788,90грн., а також держ.мито в сумі 59,50 грн.. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.1996року по 22.09.1998рік рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19.11.2004 року у справі №2-336/04 залишені без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23.02.2005року по справі №2-336/04 рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19.11.2004року залишено без змін. В ухвалі від 23.02.2005року Апеляційний суд Сумської області зазначив: «колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо дати остаточного розрахунку з позивачем - 25.11.1998року. Доводи апелянта з цього приводу не заслуговують на увагу, так як суперечать його неодноразовим поясненням в судових засіданнях щодо дати остаточного розрахунку з ним. Навіть, звертаючись 16.07.2001 року зі змінами та доповненнями до позовної заяви позивач зазначав, що належні йому до виплати суми, відповідно до ст.116 КЗпП України, були фактично виплачені 25.11.1998 року (а.с. 127-128)». Суд зазначає, що відповідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно частині 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно частині 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за період з 23.09.1997року по 22.09.1998 рік в розмірі-25224,54 грн., а також пов'язані з цим вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні та моральної шкоди, в межах чинної справи ґрунтуються на обставинах, які вже досліджувались та були предметом судового розгляду у цивільній справі №2-336/04. Твердження позивача, що йому взагалі не виплачувалась заробітна плата спростовуються письмовими доказами за особистим підписом та поясненнями [PERSON], наданими ним під час розгляду справи №2-215/02 та №2-336/04, в яких містяться неодноразові твердження позивача, що заробітна плата в період існування трудових відносин з відповідачем виплачувалась, але із запізненням. Крім того, сам позивач неодноразово зазначав, що повний розрахунок при звільненні з ним було проведено 25.11.1998року. Зазначені факти встановлені рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19.11.2004року у справі №2-336/04, яке набрало законної сили, а тому, відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують повторному доказуванню та не можуть оспорюватись позивачем в межах чинного провадження у справі. Вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку з урахуванням індексації за весь час затримки виплати в розмірі - 389213,32грн. та моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на твердженні позивача, що в період перебування з відповідачем у трудових відносинах позивачу не виплачувалась заробітна плата. Вказані твердження спростовуються матеріалами справи, а також фактами, встановленими рішенням суду, що набрало законної сили. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed