Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказує, що у квартирі крім нього також зареєстрована його колишня дружина - відповідач [PERSON], яка після розірвання шлюбу 04.03.2015 року виїхала з квартири, забравши всі свої речі, її місце проживання йому не відоме. Станом на день подачі позовної заяви, відповідач не проживає в спірній квартирі більше шести місяців. Оскільки послуги по утриманню квартири ним сплачуються з кількості зареєстрованих осіб, він несе зайві витрати за особу, яка не проживає в квартирі та не може оформити субсидію. Просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою №235 по вулиці Ентузіастів, 5 в м. Чернівці. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.10) не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача і представника, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.77 ч.1\~ ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до\~ст.169 ЦПК України,\~справу розглянуто за відсутності сторін, так як в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з врахуванням згоди позивача та в його інтересах представника позивача [PERSON] з постановленням заочного рішення по справі. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що належить йому на підставі договору дарування ВАВ №918080 від 04.12.2002 року виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №9221 (а.с.5). У відповідності до довідки ПП «Ремжитлосервіс» №3530 від 26.10.2015 року зареєстрованими в [INFO] є власник - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], як дружина з 28.01.2003 року та [PERSON], [INFO], як син (а.с.8). Згідно акту ПП «Ремжитлосервіс» №203 від 02.11.2015 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою в [INFO], але за вказаною адресою не проживає з березня 2015 року зі слів сусідів (а.с.9). З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що шлюб з відповідачем [PERSON] розірвано 04.03.2015 року (а.с.6), що підтверджується також рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.03.2015 року (а.с.7). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не є родичем позивача, в квартирі належних відповідачу речей не має, жодних обовязків наймача не виконує. Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже., у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст.16 ч.1 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачами предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved