Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 19 в будинку №423/1 по вул. Нахімова в м. Ізмаїлі Одеської областію. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. У зазначеному будинку зареєстровані він, його дружина [PERSON], та син [PERSON]. Відповідач в зазначеній квартирі не проживає з 1998 року. Він проживає зі своєю родиною по вул. Ціолковського, 6/1, в м. Ізмаїлі Одеської області. В квартирі нема ніяких речей чи майна відповідача. Добровільно відповідач не згодний виписатися з будинку, що перешкоджає позивачу оформити субсидії. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у відповідності до ч. 5, ч.6 ст. 74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд з усної згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача, про що судом прийнято усну ухвалу від 21.10.2015р., що занесена до журналу судового засідання. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності № 64 від 01.02.1993 року, виданого Ізмаїльською міською радою [PERSON] являється власником квартира [ADDRESS], що підтверджується, також, технічним паспортом на квартиру, виданим 25.01.1993 року Ізмаїльським БТІ. Згідно домової книги в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки Обєднання громадян [PERSON] кооперативу «Південний» за № 17 від 21.07.2015 року відповідач [PERSON] з 1998 року не проживає в [INFO], та з 1998р. фактично проживає із родиною по вул.Циолковського 6/1, м.Ізмаїл, Одеська Область. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України житлове приміщення зберігається за особою в разі її відсутності не більше шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (в подальшому Закон) визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрацією встановлюється офіційне місце проживання особи. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повністю обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved