Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є одним із власників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з ним зареєстровані відповідачі, які в зазначеній квартирі не проживають з 2008 року, не сплачують комунальні платежі за квартиру, не утримують її у належному стані. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як одного із власників квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернувся з цим позовом до суду і просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Не заперечував\~ проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили та не подали до суду відзив. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах, викладених позивачем, як підставах для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у письмовій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у звязку з чим судом 30.10.2018 р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. \~ Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним\~ (нею)\~ для\~ особистого проживання і проживання членів\~ їх\~ сімей\~ і\~ мають\~ право розпоряджатися цією власністю\~ на\~ свій\~ розсуд:\~ продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~\~ Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 6903, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міської ради від 25.11.2002 року на підставі розпорядження (наказу) № 449 від 25.11.2002 року, право власності зареєстроване від 18.12.2002 р. за № 404 Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Згідно з копією договору дарування, посвідченого 31.08.2018 р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2572, право власності зареєстроване від 31.08.2018 р., [PERSON] подарувала [PERSON] 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]\~\~ З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 31812 від 28.08.2018 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що до складу сімї/зареєстрованих за адресою: [INFO], входять: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO].\~ Згідно з актом про встановлення факту проживання (не проживання) № 1066 від 03.09.2018 р., затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS], фактично проживають [PERSON] та [PERSON]. Окрім зазначених осіб, за вказаною вище адресою ніхто не мешкає з 2008 року\~ по теперішній час. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2008 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн., у звязку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved