Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1993 на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Управлінням Центр надання адміністративних послуг у м. Черкаси» від 13.09.2021 №10405-2 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 2 громадян: [PERSON] та [PERSON] .. Однак, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, а також вільно та безперешкодно продати квартиру, у зв`язку з цим змушений звертатись до суду з даним позовом. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/6474/21. Ухвалою суду від 01.11.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів, повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.11.1993 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №278361529 від 06.10.2021, [PERSON] є одноосібною власником квартири [ADDRESS] Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 13.09.2021 №0405-2 за вказаною вище адресою станом на 13.09.2021 зареєстровано 2 особи. Як вбачається з акту опитування сусідів від 05.10.2021, завіреного Головою ОСББ «Амброса 23» Левченко Б.М., [PERSON] не проживає більше року за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16.12.2016 у справі № 6-709цс16 передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16.01.2012 № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11.12.2003 № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи, що відповідач у квартирі не проживає більше року, але зареєстрований у ній, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщеннямє обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2290153429.1 від 05.10.2021. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн..

Outcome: approved