Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Завод «Маяк», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2020 по день ухвалення судового рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 949,25 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що працював в АТ «Завод «Маяк» на посаді генерального директора з капітального будівництва та експлуатіції споруд. Наказом №7-к від 27.01.2020 звільнений з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2020 у справі №756/4206/20 встановлено факт заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2019 по 27.01.2020 у розмірі 186259,35 грн. Станом на день звернення з вказаним позовом заборгованість по заробітній платі йому не виплачена, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.06.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання представника відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] працював в АТ «ЗАВОД МАЯК» на посаді генерального директора з капітального будівництва та експлуатіції споруд та 27.01.2020 року був звільнений на підставі наказу №7-к за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. З Довідки №204/700 від 11.03.2020 вбачається, що станом на 10.03.2020 року заборгованість відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» по заробітній платі перед [PERSON] становила 252 302,39 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 186 259,35 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 27.01.2018 року по 17.09.2020 року у розмірі 134 793,50 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 18.10.2020. На підставі вказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження: № 63838112; №63838194; №63838257. Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua вказані виконавчі провадження на день розгляду справи перебувають на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Таким чином, враховуючи, що за рішенням Оболонського районного суду від 17.09.2020 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 186 259,35 грн, яка до теперішнього часу не виплачена, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, тобто по 17.09.2020, період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за даним позовом - з 18.09.2020 по день ухвалення судом рішення - 30.09.2021. Як встановлено рішенням Оболонського районного суду від 17.09.2020 середньоденна заробітна плата позивача становила 949,25 грн. Відповідачем даний факт не спростовано, іншого розрахунку середньоденної заробітної плати позивача суду не надано. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу заробітної плати за період з 18.09.2020 по 30.09.2021 (включно) становить 245855,75грн. із розрахунку 949,25 грн. (середньоденна заробітна плата) * на 259 робочих днів. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року по справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи. Втім, встановлений статтею 117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. У пунктах 87, 91-92 зазначеної постанови, Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Ураховуючи зазначені обставини та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав для зменшення суми компенсації за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги при звільненні з 245 855,75 грн. до 186 259,35 грн. (розміру заборгованості по заробітній платі), що буде відповідати принципам справедливості та співмірності. При цьому, зменшуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд власне виходить з розміру суми фактичної заборгованості по заробітній платі. Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial