Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 08 жовтня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було видано розписку в отриманні коштів. Відповідно до умов договору відповідач отримала від нього 70000 гривень з виплатою за користування грошима 5% щомісячно. 20.04.2012 року він звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за договором позики та процентів за користування грошима за 6 місяців - за період з 08.10.2011 року по 08.04.2012 року в сумі 21000 гривень. 02.08.2012 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області його позовні вимоги були задоволені частково, а саме з відповідача на його користь було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 70000 гривень, а в решті позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2012 року зазначене рішення суду було скасоване та ухвалене нове рішення про стягнення з [PERSON] на його користь процентів за користування грошима в розмірі 21000 гривень, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Однак, відповідач, не бажаючи добровільно виконати рішення суду, всіляко затягує час повного розрахунку з позивачем, чим змушує його нести певні втрати, лишаючи його можливості користуватися своїми грошима. При цьому, на думку позивача, він не позбавлений можливості отримувати проценти як плату за користування боржником його грошовими коштами, оскільки боржник продовжує користуватися грошима без відповідної правової підстави. Тому, вважає, що відповідач повинна сплатити йому проценти за користування його коштами в розмірі 59500 гривень за період з 08.04.2012 року по 08.09.2013 року, тобто за 17 місяців, виходячи з наступного розрахунку: 5% від суми позики (70000 гривень) складають 70000 х 5/100 = 3500 гривень за один місяць, а отже, сума процентів за 17 місяців складає 3500 гривень х 17 місяців = 59500 гривень. Тому, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь проценти за користування позикою в сумі 59500 гривень та понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 595 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, надавши суду пояснення, аналогічні викладеному в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд розглядає справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи й давши їм оцінку, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Між позивачем та відповідачем 08 жовтня 2011 року був укладений договір позики (розписка від 08.10.2011 року), згідно умов якого відповідач отримала від позивача 70000 гривень з виплатою за користування грошима 5% щомісячно та зобов'язалася повернути суму боргу протягом трьох місяців /цивільна справа 0551/4557/2012 - а.с. 4/. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 20.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики від 08.10.2011 року в розмірі 70000 гривень, а в частині вимог щодо стягнення процентів за договором позики відмовлено /а.с. 4-5/. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2012 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано та з відповідача на користь позивача стягнуто суму процентів за договором позики в розмірі 21000 гривень, а в решті рішення суду залишено без змін /а.с. 6-8/. Отже, вищевказаними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили, встановлено, що дійсно між сторонами (позивачем та відповідачем) був укладений письмовий договір позики на суму 70000 гривень з виплатою кожного місяця 5% за користування грошовими коштами, про що відповідач власноруч написала письмову розписку. Згідно наявної в матеріалах справи копії відповіді Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції № 4500/0534/9763/0538 від 30.09.2013 року на примусовому виконанні і відділі перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № 2/0551/2750/2012, виданих 16.11.2013 року Центрально-Міським районним судом міста Горлівки про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів загальною сумою 91910 гривень. Станом на 30.09.2013 року Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції стягнень з [PERSON] на користь [PERSON] не проводилося /а.с. 9/. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до абз. 2 п 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 7 від 07.02.2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, в даному випадку, оскільки взяте на себе зобов'язання за договором позики від 08.10.2011 року відповідачем не виконано, то позивач не позбавлений можливості отримувати передбачені зазначеним договором позики проценти як плату за користування боржником його грошовими коштами, оскільки відповідач продовжує користуватися грошима позивача без відповідної правової підстави. Отже, позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд бере до уваги приведений позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування позиченими коштами за період з 08.04.2012 року по 08.09.2013 року (момент звернення позивача до суду), оскільки сума процентів за користування позикою за період з 08.10.2011 року по 08.04.2012 стягнута з відповідача за Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2012 року. Тобто період прострочення з 08.04.2012 року по 08.09.2013 року становить 17 місяців, а сума процентів за договором позики за один місяць дорівнює 3500 гривень (70000 /сума боргу/ х 5% : 100). Отже загальна сума заборгованості по процентам за користування позикою становить 59500 гривень (17 місяців х 3500 гривень). Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати з оплати судового збору в розмірі 595 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved