Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за заповітом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилась після смерті його матері - [PERSON]. В позові (з урахуванням уточнення позовних вимог) вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом ОД-12 №0191301, виданим Кодимською районною державною адміністрацією, а також право на майнову частку (пай) СТОВ «Маяк». Уточнив, що він є єдиним спадкоємцем вказаного майна за законом. За нормами ЦК УРСР (ст.549) позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном матері, однак тривалий час не може оформити спадщину, тому просив позов задовольнити, розглянувши справу без нього. Представник відповідача - Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не з'явився, надавши заяву №172 від 02 вересня 2014 року про визнання позовних вимог позивача. В цій же заяві просив розглянути справу без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З цих підстав суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позов [PERSON] та надані ним письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 07 квітня 1998 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між сином та матір'ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 17 лютого 1963 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 06 жовтня 1998 року, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 71 ЦК УРСР (1963 року) та ст.257 ЦК України (2004 р.) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] померла [INFO], з позовом до суду позивач звернувся лише у серпня 2014 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач є юридично неграмотною особою, постійно проживає за межами Одеської області. Ці обставини зашкодили йому своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай), розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів, яке (право) було посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0191301, виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Окрім цього, померла [PERSON] мала право на частку в пайовому фонді КСП-СТОВ «Маяк» с.Шершенці Кодимського району, у розмірі 0.001 відсотка пайового фонду, вартістю 4082 грн., що підтверджується копією майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ХІХ, виданим 08 січня 2014 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. В первісній позовній заяві позивач [PERSON] вказав, що він є спадкоємцем за заповітом, однак, в подальшому свої вимоги уточнив, вказавши, що заповіт померлою матір'ю не складався, тому він є спадкоємцем першої черги за законом. При цьому, нотаріус відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину саме за законом (відмова №364/02-14 від 15 травня 2014 року). Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Судом відповідно до довідки Шершенецької сільської ради Кодимського району №754 від 18 серпня 2014 року встановлено, що позивач [PERSON] постійно доглядав за своєю хворою матір»ю [PERSON] по день її смерті, за власні кошти лікував та хоронив її доглядає її майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті матері, оскільки він вступив в управління та володіння належним їй майном. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті своєї матері [PERSON], суд вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю). Водночас, задоволенню не підлягають вимоги позивача [PERSON] у частині визнання за ним права на майнову частку (пай), оскільки будь-яких перешкод для оформлення цього права за позивачем в позасудовому порядку не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial