Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 27 вересня 2018 року в сумі 100000,00 гривень, посилаючись на невиконня відповідачем своїх зобов`язань згідно такого договору. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає про те, що 27 вересня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що був оформлений розпискою, написаною відповідачем в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розписки відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 100000,00 гривень, прийняв їх та зобов`язувався повернути шляхом сплати щомісячно 16600,00 гривень. Позику відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 27 березня 2019 року. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, позику не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 100000,00 гривень боргу за договором позики (розпискою) від 27 вересня 2018 року. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] судові витрати просив покласти на відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначав про те, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути без його участі, оскільки у зв`язку з відрядженням за межі України, не може з`явитися до суду, а розгляд справи просив проводити за участю його представника - адвоката Солімчука І.М. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Солімчук І.М. позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 23 липня 2019 року повторно не з`явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки за адресою зареєстрованого місця його проживання. Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди представика позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. До суду позивач [PERSON] подав клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] 16 травня 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Такі клопотання сторін були задоволені судом. Інших заяв та/чи клопотань сторони (їх представники) не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення. Як вбачається із змісту розписки (а.с. 5) відповідач [PERSON] 27 вересня 2018 року отримав від позивача [PERSON] 100000,00 гривень, що на час складання розписки становило 3030 Євро, які зобов`язувався повернути до 27 березня 2019 року, повертаючи кожного місяця борг частинами - в сумі 16600,00 гривень. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, своїми показаннями підтвердили те, що були присутні при написанні [PERSON] розписки про позику грошових коштів та при передачі [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 100000,00 гривень. Грошові кошти передавалися позивачем відповідачеві в м. Луцьк, в офісі, де працював відповідач. Сумнівів у достовірності показань свідків немає. Обставин, що свідчили б про особисту заінтересованість свідків у результатах розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі №309/3458/14-ц у постанові від 13 грудня 2017 року за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачеві [PERSON] не повернув. Отже, сума неповернутих відповідачем позивачеві коштів становить 100000,00 гривень. Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 27 вересня 2018 року в розмірі 100000,00 гривень. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики (розпискою) від 27 вересня 2019 року в розмірі 100000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1000,00 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви, судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 1046-1049 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved