Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. У позовній заяві від 18.10.2016 року (а.с. 27-29) представник позивача адвокат [PERSON] посилається на те, що 08.01.2016 року відповідач керуючи автомобілем скоїв ДТП та допустив зіткнення з автомобілем позивача, чим порушив п. 13.3 ПДР, залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 «а» ПДР, спричинив тілесні ушкодження потерпілому, залишаючи місце ДТП (порушив 10.1 ПДР). Зазначає, що відносно відповідача були складені відповідно три протоколи про адміністративне правопорушення: за порушення п. 13.3 ПДР за ст. 124 КУпАП, протокол серії АП 2 № 092506 від 11.01.2016 року; за порушення п. 2.10 «а» ПДР за ст. 122-4 КУпАП, протокол серії АП 2 № 092507 від 11.01.2016 року; за порушення п. 10.1 ПДР за ст. 124 КУпАП, протокол серії АП 1 № 452195 від 30.01.2016 року. Усі три протоколи з відповідними матеріалами були надіслані в Ужгородський міськрайонний суд для розгляду і прийняття рішення. 25.01.2016 року постановою Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/277/16-п [PERSON] було визнано винним у порушенні п. 13.3 ПДР і у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн. 04.02.2016 року постановою Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/282/16-п [PERSON] було визнано винним у порушенні п. 2.10 «а» ПДР і у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255,00 грн. Вказує, що в результаті вчиненого відповідачем ДТП позивачу було нанесено тілесні ушкодження, у звязку з цим останній викликав швидку медичну допомогу на місце ДТП, проходив лікування в медичних закладах, що підтверджується висновком спеціаліста № 100 від 13.01.2016 року, довідками з медичних закладів. Також представник позивача зазначає, що в результаті нанесених відповідачем тілесних ушкоджень позивач тривалий час відчував фізичний біль та змушений був звертатися до лікарів в м. Ужгороді та м. Берегові, що призвело до істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, знизило ступінь престижу, ділової репутації, так як позивач виконує фізичну роботу, в тому числі за кордоном. Отримані тілесні ушкодження не дозволяють позивачу виконувати фізичну роботу і отримувати за неї зароблені кошти, що вплинуло на бюджет сімї. З посиланням на вищевикладене представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача адвокат [PERSON] у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, про причини неявки суду не повідомив. 02.12.2016 року від відповідача надійшли до суду письмові заперечення, в яких він зазначив, що вважає позовну заяву, подану представником позивача [PERSON] в інтересах [PERSON], безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що в поданій позовній заяві не мотивовано та взагалі не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не надано жодних доказів, які б підтверджували тілесні ушкодження, завдані [PERSON], не надано жодних розрахункових чеків, які б підтверджували, що позивач оплачував лікування та взагалі витрачав кошти на лікування. Відповідач вказує, що за таких обставин взагалі не зрозуміло на підставі чого позивачем та його представником заявлена моральна шкода в сумі 100000,00 грн. У звязку з наведеним просить у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі (а.с. 51). Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. ст.\~10,\~11,\~59,\~60,\~61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2016 року в справі № 308/277/16-п, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, за те, що 08.01.2016 року, о 17.40 год., [PERSON] керуючи автомобілем марки «Jeep Cherokee», н/з SO 276 AU, при вїзді в м. Ужгород з с. Барвінок Ужгородського району (кільцева розвязка), не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху (а.с. 8). Згідно з постановою судді Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 04.02.2016 року в справі № 308/282/16-п, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, за те, що 08.01.2016 року, близько 17 год. 40 год., [PERSON] керуючи автомобілем марки «Jeep» модель «Cherokee», н/з SO276AU, при вїзді в м. Ужгород із с. Барвінок, скоїв ДТП, та залишив місце ДТП (а.с. 100). Постановою судді Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 07.09.2017 року в справі № 308/1100/16-п, що набрала законної сили, дії [PERSON] перекваліфіковані із ст. 124 КУпАП на ст. 125 КУпАП та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, а провадження по справі відносно нього у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Згідно з змістом даної постанови у судовому засіданні встановлено, що 08.01.2016 року, близько 17 год. 40 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Jeep Cheeroki», н/з SO276AU, при вїзді в м. Ужгород зі сторони с. Барвінок, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, розпочав рух, в той час як пішохід [PERSON] тримався за транспортний засіб, внаслідок чого останній впав на проїжджу частину та отримав легкі тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Зважаючи на те, що факт порушення [PERSON] вимог ПДР, в результаті якого [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, матеріалами справи доведений, суддя дійшла висновку, що у діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, у звязку з чим дії останнього перекваліфіковано із ст. 124 КУпАП на ст. 125 КУпАП. З листа Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги від 11.08.2016 року за № 920-01, наданого на запит адвоката [PERSON], вбачається, що 08.01.2016 року о 17 год. 59 хв. на Ужгородську станцію ЕМД поступив виклик реєстраційний номер № 672 за адресою: обїзна дорога, круг (кафе «Симфонія»), привід виклику ДТП, потерпілий [PERSON], [INFO], діагноз забійно-рвані рани правого коліна, надана допомога обробка рани (а.с. 109). Матеріалами справи встановлено, що 08.01.2016 року, о 21.20 год., позивач [PERSON] звернувся в травматологічний пункт Ужгородської центральної міської клінічної лікарні з діагнозом: забійні зчесані садна верхньої третини правої гомілки та рвана рана, проникаюча до власної звязки правого колінного суглобу, забійні садна правої кисті та першого пальця правої кисті, що підтверджується відповідним талоном лікарні № 265 від 08.10.2016 року (а.с. 108). Висновком спеціаліста Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 22 від 28.01.2016 року, який складений на підставі направлення чергового інспектора Ужгородського ВП, встановлено, що на підставі даних судового медичного обстеження [PERSON], з урахуванням даних довідки УЦМКЛ за № 265 від 08.10.2016 року, на момент судово-медичного обстеження на тілі [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на шкірних покривах долонної поверхні правої кисті та долонної поверхні першого пальця правої кисті; накладеної бинтової повязки в ділянці правого колінного суглобу. Виникли вказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії або ударяння об такі. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка відбулася 08.01.2016 року. Тілесні ушкодження у вигляді рваної рани проникаючої до власної звязки правого колінного суглобу потягли за собою розлад здоровя на час більше шести, але менше двадцяти одного дня і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя (а.с. 110-112). Обставини спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] під час події, що мала місце 08.01.2016 року, саме відповідачем [PERSON], також підтверджуються висновком Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 01.02.2016 року за результатами перевірки по вказаному факту, згідно з яким враховуючи, що [PERSON] внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 68-70). Згідно з листом Берегівської центральної районної лікарні від 30.09.2016 року за № 989/1/01-25, наданим на запит адвоката [PERSON] щодо звернення [PERSON], [INFO], повідомлено, що відповідно до даних амбулаторної картки 04-23-0053 первинне звернення до травматолога поліклініки Берегівської ЦРЛ 21.01.2016 року. При зверненні у хворого в області правої гомілки гранулююча рана з врізаними одиничними швами, з дефектом шкіри в ділянці 10 см х 4 см. Виділення з рани серйозного характеру в невеликій кількості. При зверненні 21.01.2016 року хворому було поставлено діагноз: обширна рвана рана правої гомілки з дефектом мяких тканин. За період лікування в поліклініці ЦРЛ (з 21.01.2016 року по 02.02.2016 року) проведено видалення швів, перевязки з маззю «Левосин»: 21.01., 25.01., 29.01.,02.02.2016 року (а.с. 113). Статтею 3 Конституція України\~встановлено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (ст. ст.\~16,\~1168 ЦК України). Згідно з положеннями ст. ст. 23\~ч. 1, ч. 2 п. 1, п. 2, ч. 3,\~1167\~ч. 1\~ЦК України\~особа також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснено у п. п. 5, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За фактичних обставин справи, оскільки тілесні ушкодження позивач отримав внаслідок дій відповідача, то він має право на відшкодування моральної шкоди. Суд визнає, що позивач [PERSON] безумовно зазнав фізичних і моральних страждань, однак заявлена ним у відшкодування моральної шкоди сума (100000,00 грн.) є завищеною. Зважаючи на обставини справи, характер правопорушення та ушкоджень, спричинених позивачу, тривалість лікування та ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди належить визначити в сумі 10000,00 грн. У контексті наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а відтак з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 10000,00 грн. моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат по справі, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоровя, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір у сумі 100,00 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ч. 3 ст.\~209\~та ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~23.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2017 року.

Outcome: partial