Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся 26.08.2016 року до Кілійського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та на обґрунтування позовних вимог в позові зазначив, що у 1997 році він уклав шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу в них є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, звязку з несумісністю характерів. Шлюбні стосунки між ними припинені з 15.01.2015 р. та подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Позивачем було надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 053566, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 24 жовтня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 154. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Комарова». Відповідно до свідоцтва про народження І-ЖД № 276221, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 48 та свідоцтва про народження І-ЖД № 387259, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, запис акта про народження № 91 - сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, в звязку з чим суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved