Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 30.05.1974 року він уклав шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки між сторонами припинені з вересня 2000 року, з тієї причини, що сімейні стосунки не склалися, відповідачка вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, зраджувала подружній вірності, не займалась домашнім господарством. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна у сторін не існує. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] В судове засідання позивач надав письмову заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглядати справу без його участі та винести заочне рішення (а.с.10). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про дати слухання справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки не повідомила, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 30.05.1974 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 17 ( а. с.4). Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з вересня 2000 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, відповідачка вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, зраджувала подружній вірності. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved