Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору № 12670 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.1996 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 16.02.1996 р. (номер запису: 469 в книзі : 165пр-170), укладеного між продавцем [PERSON] та продавцем [PERSON], за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 34,40 кв.м., корисною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що знаходиться у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально, а станом на теперішній час нотаріальне посвідчення цього договору є неможливим, оскільки покупець [PERSON] померла 11.03.2017 р.; і, по-друге, покупець [PERSON], яка є його матір'ю, за життя склала заповіт на його користь, але отримання ним свідоцтва про право на спадщину є неможливим через відсутність нотаріального посвідчення вищевказаного біржового договору 12670 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.1996 р. Позивач просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки. Надіслана судом судова повістка третій особі Одеській товарній біржі, на останню відому судові адресу її місцезнаходження, була повернута судові з поміткою пошти про те, що вказана біржа за такою адресою більше не знаходиться. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним станом на 02.06.1995 року, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 14 лютого 1996 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності № 10-733 від 10.02.1996 р., посвідченої Першою одеською державною нотаріальною конторою, та [PERSON] було укладено договір № 12670 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 16.02.1996 р. (номер запису : 469 в книзі : 165пр-170), за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 34,40 кв.м., корисною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що знаходиться у будинку № [ADDRESS] та в цілому складається з : 1 - коридору, 2 - вбиральні, 3- ванної, 5- жилої, 6,7 - вбудованих шафів. Як слідує з п. 3 цього договору, продавець [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.03.1993 р., виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 02.03.1994 р. (номер запису : 469 в книзі : 61пр-192). Згідно п. 5 цього договору, продаж вищевказаної квартири за цим договором вчинено за 2101120000,00 крб., що на дату укладення цього договору еквівалентно 11300,00 дол. США, які отримані продавцем до підписання цього договору. В тексті цього біржового договору також зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або нерухомого майна, яке є предметом купівлі-продажу за цим договором. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за згаданим біржовим договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Також судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що [INFO] року померла [PERSON], яка є покупцем за згаданим біржовим договором № 12670 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.1996 р. Померла [PERSON] залишила заповіт на користь позивача [PERSON], посвідчений 13.04.2009 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.О. за р. № 1156, який охоплює усе спадкове майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст.ст. 1269, 1270, 1272, 1297, 1298 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як слідує з листа державного нотаріуса Першої одеської державної нотаріальної контори Чорної С.Г. від 03.11.2017 р. № 2362/02014, на підставі заяви позивача про прийняття спадщини від 01.11.2017 р. було заведено спадкову справу № 264/2017 до майна [PERSON], яка померла [INFO] р. Крім того, вказаним листом державний нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що біржовий договір № 12670 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.1996 р. не був нотаріально посвідчений, а також роз'яснив позивачу право звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] р. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.208 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на наведене та враховуючи, що отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом не уявляється можливим в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення біржового договору № 12670 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.1996 р., а нотаріальне посвідчення цього договору на теперішній час є неможливим у зв'язку зі смертю [PERSON], яка є покупцем за цим договором, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved