Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить домоволодіння №43 по вул.К.Маркса в селі Ракошино Мукачівського району. Також за даною адресою, зареєстрована його невістка [PERSON], але у вищевказаному домоволодінні не проживає з вересня 2012 року, що підтверджується актом від 09 березня 2016 року за №59/02-10 та довідкою Ракошинської сільської ради від 14 березня 2016 року за № 1023/02-10, а в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не має наміру. Так, протягом всього часу, відповідач [PERSON] не сплачувала за комунальні послуги, не здійснювала поточного чи капітального ремонту будинковолодіння та в інший спосіб не несе жодних трудових та фінансових затрат на його утримання, а він натомість за власні кошти протягом всього часу несе чималі витрати на вказані вище цілі, а також сплачує комунальні платежі та не може належним чином отримати субсидію через реєстрацію відповідача за вказаною адресою. На підставі вищенаведеного [PERSON] звертається до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування домоволодінням №43 по вул. К.Маркса в с.Ракошино, Мукачівського району. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомила. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 06 листопада 2007 року виконавчим комітетом Ракошинської сільської ради, домоволодіння №43, яке розташоване за адресою: с.Ракошино, вул. К.Маркса, Мукачівського району, Закарпатської області, належить на праві приватної власності - [PERSON] (а.с.7), що також стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 06 листопада 2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (а.с.8). З [PERSON] за №59/02-10 складеного 09 березня 2016 року депутатами Ракошинської сільської ради Мукачівського району [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO] за адресою: с.Ракошино, вул.Садова ([PERSON]) №43, Мукачівського району не проживає з вересня 2012 року (а.с.9). -2- Відповідно до Довідки №993/02-10 виданої 09 березня 2016 року та Довідки № 1023/02-10 виданої 14 березня 2016 року Ракошинською сільською радою Мукачівського району, вбачається, що згідно даних погосподарської книги №12 стор.51-52 за 2011-2015рр., за адресою: с.Ракошино, вул.Садова (К Маркса) №43 - головою дворогосподарства є [PERSON], [INFO] і до складу його сім'ї (зареєстровані) входять : син - [PERSON], [INFO], невістка - [PERSON], [INFO], правнучка - [PERSON], [INFO], правнучка - [PERSON], [INFO] та внучка - [PERSON], [INFO] (а.с.10, 11). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що [PERSON], на праві приватної власності належить будинок №43, що знаходиться за адресою: с.Ракошино, вул. К.Маркса Мукачівського району Закарпатської області, за якою зареєстрована його невістка - відповідач [PERSON], але яка у свою чергу з вересня 2012 року за такою не проживає, що виключає підстави для збереження за нею право бути зареєстрованою та проживати у вищевказаному будинку, що знайшло своє підтвердження наданими позивачем письмовими доказами, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням - підлягає до задоволення. Згідно з статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved