Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області про визнання правочину купівлі продажу дійсним, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. У позові вказав, що 02 грудня 2007 року він [PERSON] уклав із [PERSON], усний договір про придбання у нього автомобіля марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, зареєстрований за відповідачем Лубенським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області з 17 липня 2004 року. Із метою розрахунку за придбаний автомобіль та на виконання усного договору він передав [PERSON] - 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень, тобто грошову суму, яку він назвав як ціну його автомобіля. На підтвердження цього він написав йому розписку в якій зазначив, що отримав грошові кошти за продажу автомобіля та, що не має до нього ніяких претензій. Також [PERSON], надав йому на його ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 02 грудня 2007 року, надавши йому та членам його сім'ї право повністю розпоряджатися вказаним вище автомобілем. Він отримав від [PERSON] автомобіль і реєстраційні документи на нього та став ним користуватися у своїх цілях, вважав його своєю власністю, купував запасні частини, проводив ремонти ТО. На даний час відповідач [PERSON] не має наміру виконувати ніяких подальших дій, так як вважає, що він, як продавець, виконав усі дії, необхідні для відчуження майна. Окрім цього йому стало відомо, що згідно постанови ВП 41435751 головного державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ Клименко С.М. на автомобіль марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], накладено арешт. Він не може зареєструвати належний йому транспортний засіб в органах Державтоінспекції МВС України та в подальшому розпоряджатися ним. Прохає суд постановити рішення яким визнати усний договір купівлі-продажі автомобіля марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER],номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, зареєстрований Лубенським МРЕВ ДАІ ГУ У МВС України в Полтавській області 17 липня 2004 року, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) автомобіля [NUMBER] видане Лубенським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 17. 07. 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] 02 грудня 2007 року - дійсним. Визнати за ним [PERSON] право власності на автомобіль марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений. Звільнити з під арешту автомобіль марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Підтвердив, що він продав даний автомобіль, отримавши гроші від [PERSON] . Позивачу письмову розписку він писав власноручно, про отримання коштів за проданий автомобіль .Перереєстрацію автомобіля не проводили , а він надав позивачу лише доручення на право керування та розпорядження зазначеним автомобілем . Заслухавши сторони по справі , дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2007 року позивач [PERSON] уклав із відповідачем [PERSON], усний договір про придбання у нього автомобіля марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, зареєстрований за відповідачем Лубенським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області з 17 липня 2004 року. [PERSON] передав [PERSON] - 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень, тобто грошову суму за автомобіль, та написав розписку в якій зазначив, що отримав грошові кошти за продажу автомобіля , що не має до нього ніяких претензій. Також [PERSON], видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність від 02 грудня 2007 року. Позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] автомобіль і реєстраційні документи на нього та став ним користуватися у своїх цілях, вважав його своєю власністю, купував запасні частини, проводив ремонти ТО. Також встановлено, що згідно постанови ВП 41435751 головного державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ Клименко С.М. на автомобіль марки ВАЗ 21093, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], накладено арешт. Отже, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Позивач [PERSON] вважає, що за довіреністю, виданою йому відповідачем [PERSON], він фактично придбав автомобіль ВАЗ 21093, випуску 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Проте, такі висновки є помилковими. Згідно ч. 1 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил). Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів. Так, Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Відповідно до ч.4 п. 8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно ч. 5 п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі -продажу. Судом встановлено, що власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрований відповідач [PERSON] Спірний автомобіль відповідачем з обліку не знімався, а відтак, і не ставився на облік позивачем [PERSON] В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання, які він мав би виконати відповідно до укладеного ним з позивачем договору в частині обов'язку відповідача передати у власність позивача автомобіль, що є предметом договору купівлі-продажу, оскільки згідно вимог закону така передача можлива лише після зняття зазначеного транспортного засобу з обліку у встановленому порядку, чого не зробив відповідач. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачем довіреності, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу. При цьому суд відхиляє доводи позивача про сплату ним відповідачу коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки ця обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не здійснив всі передбачені законом дії, які мають бути вчинені у зв'язку з відчуженням транспортного засобу, і тим самим не виконав свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, враховуючи, що позивач в порушення вимог п. 7 Правил не здійснив державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на зазначений транспортний засіб. Крім того, суд вважає, що задоволення такого позову матиме наслідком порушення інтересів держави, оскільки в такому випадку не будуть сплачені необхідні податки. Дійшовши такого висновку суд звертає увагу позивача на те, що протягом всього часу з моменту передачі ним відповідачеві грошових коштів за спірний автомобіль та до моменту арешту автомобіля, позивач з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися до відповідача з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль позивачу слід відмовити, а також й відмовити у задоволенні позовних вимог про виключення автомобіля з акта опису та зняття накладеного на автомобіль арешту, оскільки ця частина позовних вимог є похідною від вимог про визнання права власності на автомобіль, які за висновком суду задоволенню не підлягають. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, за якою «нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.».

Outcome: dismissed