Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів з 1/3 частки з усіх видів доходів на ј частку з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі №263/17856/18 було задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір вважає завищеним так таким, що не відповідає встановленому ст. 183 СК України розміру аліментів на утримання однієї дитини. Просить суд змінити розмір стягуваних аліментів з 1/3 частки з усіх видів доходів на ј частку з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєва Д.Г. від 08.05.2020 року цивільна справа прийнята після надходження з Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за підсудністю. Позивачу надіслана ухвалу про прийняття позовної заяви до провадження Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.\~\~\~\~ Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідач в своєму відзиві позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивачем не надано копію рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі №263/17865/18, якою визначено розмір аліментів, що стягуються з позивача. Посилання позивача на п. 5 ст. 183 СК України не є вірним, оскільки стосується наказаного провадження, аліменти з нього стягнуті рішенням суду в порядку позовного провадження. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області позивач не оскаржував, під час його ухвалення проти позовних вимог не заперечував. Натомість вказана позовна заява є нічим іншим, як намаганням оскаржити рішення по цивільній справі №263/17865/18, що суперечить положенням ЦПК України. Також позивачем не наведено підстав для зміни розміру аліментів, які передбачені ст. 192 СК України. Просила на підставі викладеного відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2019 року по цивільній справі №263/17865/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції від 08 липня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Суд зазначає про недопустимість застосування у вказаних правовідносинах положень п. 5 ст. 183 СК України, оскільки вказане положення регулює підстави для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, імперативно встановлюючи перелік вимог для такого звернення. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Водночас позивач всупереч вимог статей 12, 81 ЦК України не довів обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміна майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення. Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. На підставі вищенаведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Судові витрати віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed