Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що йому належить на праві приватної власності 35 частини квартири [ADDRESS], яку він купив у гр. [PERSON] 2/5 частини вказаної квартири належать [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] [PERSON], а потім і він фактично вступили у право володіння спірною частиною квартири, так як продовжували проживати та доглядати за спірною квартирою. При цьому відкрито, безперервно володіли квартирою, проводили ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги. Просить визнати за ним право власності за набувальною власністю на 25 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Представник відповідача виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Донецької області у судове засідання надав заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 35 частин квартири [ADDRESS], яку він купив у гр. [PERSON] 05 травня 2009 року, та яка, в свою чергу, володіла цими 3/5 частинами вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14 липня 2003 року Костянтинівською ДНК, за реєстром № 2-1618 (а.с. 12-13, 14, 15). 2/5 частини квартири [ADDRESS] належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності бн від 12 жовтня 1994 року, виданого відділом по приватизації при заводі «Автоскло» (а.с. 27-28). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 23), але належні їй 2/5 частини спірної квартири у спадщину ніхто не прийняв (а.с. 41, 42). Після смерті [PERSON] [PERSON] і [PERSON] фактично вступили у право володіння спірною частиною квартири, так як продовжували проживати та доглядати за квартирою. При цьому відкрито, безперервно володіли квартирою, проводили ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню: за позивачем [PERSON] варто визнати право власності за набувальною давністю на 2/5 частини квартири [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 328, 1268 ЦК України,

Outcome: approved