Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на\~ користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 50, що знаходиться по вул. Д.Вишневецького, 5 в м. Тернополі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником вищевказаної квартири, разом з ним зареєстровані відповідачі по справі, а саме: дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Відповідачі не проживають у квартирі протягом останніх 10-12 років. Йому відомо, що відповідачі знаходяться за межами України, де працюють та навчаються. Він самостійно оплачує комунальні витрати та послуги, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав і мотивів, викладених у позовній заяві. В подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подали. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду не заперечує представник позивача. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області подав заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача, відповідачів за адресою вул. Д.Вишневецького, 5/50в м. Тернополі більше одного року не бачили, місце їх перебування та проживання їм невідомо. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Як вбачається з відмітки у паспорті [PERSON] серія МС № 305050, виданого 13.03.1998 року Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області, остання 26.02.1994 року зареєструвала шлюб [PERSON], [INFO] Згідно договору купівлі-продажу від 05.08.1996 року, ТОВ «Домобудівник» в особі заступника директора [PERSON], діючого по дорученню № 01-530 від 12.12.1994 р. продав, а [PERSON] купив двохкімнатну квартиру загальною площею 50,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Д.Вишнівецького, 5/50. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 15.08.1996 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. Згідно довідки № 362, виданої ПП «Вікторія-1» від 21.09.2015 року, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [INFO]. Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] - син. [PERSON] народилась 12.08.1996 року, у графі батьки зазначено: [PERSON] батько, [PERSON] мати, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 067655. [PERSON] народився 13.03.1999 року, у графі батьки зазначено: [PERSON] батько, [PERSON] мати, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 051398. Актам, складеними від 29.09.2015 року, 18.11.2015 року та 23.11.2015 року, комісією ПП «Вікторія-1» підтверджено, що при обстеженні виявлено, зі слів сусідів, що за даною адресою зареєстровані, але не проживають : [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою м. Тернопіль, вул. Д.Вишнівецького, 5/50 більше одного року. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За нормами ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживаннядитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за адресою [INFO] понад один рік. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідачів у квартирі суду надано не було. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на час розгляду справи перебували у зареєстрованому шлюбі, що не заперечувалось представником позивача. На підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (що був чинний на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до змісту ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] є одним із подружжям, тому суд вважає, що вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та відповідач [PERSON] як співвласник має право на користування цим майном на власний розсуд. В судове засідання не було подано доказів щодо поділу даного спільного майна подружжя та інших доказів щодо припинення права власності відповідача на дане майно. Крім того, позивачем не подано інших належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем [PERSON] права власності позивача на спірну квартиру. Таким чином, судом не встановлено доказів на підтвердження доводів позивача щодо втрати відповідачем права на користування спірним житловим приміщенням, тому суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог позивача до відповідача [PERSON] слід відмовити. Також, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є неповнолітнім сином позивача та відповідача [PERSON] та має право на користування спірним житловим приміщенням нарівні із його власниками його батьками, тому підстав для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням суд не находить. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача відповідачем [PERSON], які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою вул. Д.Вишнівецького, 5/50 в м. Тернополі, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial