Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 22 грудня 2019 року близько 12 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Super B, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Зигіна в Полтаві, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», не надав переваги у русі легковому автомобілю марки Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі по вул. Симона Петлюри від вул. Соборності. Порушення відповідачем Правил дорожнього руху призвело до зіткнення автомобілів. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.01.2019 року у справі № 552/6965/19 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим позивачу завдано матеріальної шкоди на загальну суму 44684 грн. 00 коп. Оскільки страховою компанією позивачу відшкодовано 19493 грн. 00 коп., невідшкодований залишок завданої шкоди становить 25191 грн. 00 коп. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано значної моральної шкоди, яка позивачем оцінена у розмірі 20000 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 25191 грн. 00 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 20000 грн. - на відшкодування завданої моральної шкоди, а також судові витрати з розгляду даної справи. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві посилався на те, що на момент ДТП, що мала місце 22 грудня 2019 року, його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована у СК « Провідна» відповідно до полісу № 173488850 від 30 березня 2019 року. Відповідно до даного договору (полісу) від 30 березня 2019 року за шкоду, заподіяну майну потерпілого діями відповідача при настанні страхового випадку страхова сума на одного потерпілого становить 100000 грн. Позивачу страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 19493,00 грн. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ліміту відповідальності відповідача згідно із договором страхування № 173488850 від 30 березня 2019 року становить 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого, і цього розміру достатньо для повного відшкодування матеріальної шкоди позивачу по факту ДТП, що мала місце 22 грудня 2019 року. Якщо позивач не згоден з виплаченим йому страховим відшкодуванням, то у нього має виникнути спір з страховою компанією, а не з відповідачем. Також вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяння якої не підтверджується доказами у справі. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх необґрунтованість та безпідставність. Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін. При цьому посилався на те, що не одержав відзиву від відповідача, а також на його бажання та бажання його адвоката надати пояснення по суті справи. Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року в задоволенні даного клопотання відмовлено. Будь-яких інших заяв або клопотань учасники справи суду не подавали. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.26-27). 22 грудня 2019 року о 12 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Super B, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Зигіна в Полтаві, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», не надав переваги у русі легковому автомобілю марки Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі по вул. Симона Петлюри від вул. Соборності, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода. Постановою судді Київського районного суду м.Полтави від 21 січня 2020 року, яка набрала чинності 01 лютого 2020 року, встановлено, що ДТП сталося внаслідок порушення вимог пунктів 8.4 (знак 2.2), 16.11 Правил дорожнього руху відповідачем [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.10). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому не підлягає доказуванню той факт, що 22 грудня 2019 року дорожньо-транспортна пригода на перехресті вулиць Зигіна та Симона Петлюри у м.Полтаві за участю автомобілів Skoda Super B, реєстраційний номер [NUMBER] , та Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав технічні пошкодження, що встановлено вказаною вище постановою судді Київського районного суду м.Полтави від 21 січня 2020 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема, передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На час даної дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується даними полісу № 173488850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 березня 2019 року. Страховою компанією позивачу 04 лютого 2020 року виплачено страхове відшкодування у розмірі 19493 грн. При цьому невідшкодованою залишилась сума франшизи у розмірі 2000 грн. (а.с.13, 25). Відповідно до статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). За змістом статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; За умовою частини першої, другої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Судом встановлено, що ліміт відповідальності страхової компанії згідно полісу №173488850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 березня 2019 року за шкоду, заподіяну майну, становить сто тисяч гривень. Страховою компанією страхове відшкодування здійснено у значно меншому розмірі (19493,00 грн.), та враховуючи вимоги позивача, розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. У зв`язку з цим відсутні підстави для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, одержаного позивачем від ПрАТ «СК «Провідна». Відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума франшизи, на яку страховою компанією зменшено розмір страхового відшкодування, - у розмірі 2000 грн. Але позивачем вимоги до страхової компанії не пред`являлися, розмір здійсненого страхового відшкодування не оскаржувався. Суд також звертає увагу на наступне. Розмір заподіяних йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків позивач доводить доданими до матеріалів позову доказами: копією договору №1 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 03 січня 2020 року (а.с.14-15), актом-приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) по технічному обслуговуванню та ремонту транспортного засобу від 25 січня 2020 року, копіями товарних чеків на придбання автозапчастин та витратних матеріалів від 06, 08, 15, 22 та 24 січня 2020 року, тощо (а.с.19-25). Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, які саме пошкодження отримав автомобіль у дорожньо-транспортній пригоді, які деталі, витратні матеріали та роботи (послуги) необхідні саме для відшкодування завданої даною пригодою шкоди. Надані позивачем до матеріалів справи Висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №777/12-19 від 03 січня 2020 року, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», суд до уваги не бере, оскільки вказані Висновки та інші матеріали справи не містять відомостей про повідомлення відповідача та/або страхової компанії про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, як того вимагає п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, страховою компанією здійснено страхове відшкодування, невідшкодованою залишається лише сума франшизи, тому згідно ст.1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди [PERSON] зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі франшизи 2000 грн. На час розгляду справи дії страхової компанії, здійснене нею страхове відшкодування та його розмір позивачем не оскаржено та не є предметом розгляду у даній справі, оскільки вимоги пред`явлені лише до [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено п.3 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України було пошкоджено належне позивачу цінне рухоме майно, суд приходить до висновку, що йому було завдано моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що фактично з пошкодженням належного йому майна позивач був обмежений у реалізації свого права на одержання корисних якостей належного йому автомобіля, до проведення ремонтних робіт був позбавлений можливості використовувати його за призначенням. Позивач є особою пенсійного віку, що підтверджується даними паспорту громадянина України [PERSON] . У зв`язку з цим суд погоджується з доводами позивача, що пошкодження майна вимагало від нього докладання додаткових зусиль та часу для відновлення автомобіля. Як вбачається з даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], у власності позивача автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , перебуває з 18 жовтня 2006 року, тобто більше тринадцяти років. Пошкодження автомобіля позивача привнесло в його життя дискомфорт, потягло додаткові витрати та вимагало від нього зміни звичного способу життя. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд також враховує і поведінку винної особи, яка протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодувала позивачу суму франшизи, яка згідно полісу № 173488850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 березня 2019 року становить лише 2000 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 7000 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 2000 грн. на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, та 7000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив, що судові витрати позивача, докази на підтвердження яких додані до справи, складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.4а). Докази на підтвердження інших судових витрат позивач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позову в розмірі 20% від ціни позову, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 168 грн. 16 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат пропорційно до задоволених відносно нього вимог. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 9168 грн. 16 коп.

Outcome: partial