Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення суми боргу у розмірі 40935 грн , обґрунтувавши свій позов тим, що 04 вересня 2011 року він з відповідачем уклав договір позики на суму 65000 грн. 00 коп., які відповідач зобов'язався повернути 05.12.2011 року. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом. Вказував, що у зазначений договором строк [PERSON] прийняті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року, яке набуло чинності, з відповідача було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 65000 грн., штраф в розмірі 38400 грн., проценти за користування позикою в розмірі 7728 грн. та судові витрати. Зазначав, що в добровільному порядку [PERSON] рішення суду не виконав, у зв'язку з чим було відкрито виконавче провадження по справі для стягнення коштів з відповідача у примусовому порядку. Оскільки на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по сплаті боргу, то просив суду задовольнити його позовні вимоги та стягнути з [PERSON] нараховані суми штрафних санкцій, 3 % річних та проценти за користування грошима у загальному розмірі 40935 грн., та судові витрати. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт заборгованості, проте зазначив, що не сплачує коштів позивачу з об'єктивних підстав, а саме оскільки у нього хворіє дитина і він на теперішній час є не працевлаштованим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 04.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 65000 грн. 00 коп., а останній зобов'язувався повернути їх у строк до 05 грудня 2011 року (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково та з [PERSON] на користь позивача було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 65000 грн., штраф у розмірі 38400 грн., проценти за користування позикою в розмірі 7728 грн. та судові витрати (а.с.7). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню позики. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив повернення суми позики з урахуванням вже прийнятого раніше рішення суду у 2013 рік на 475 днів (період з 16.04.2013 по 04.08.2014 року), то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, яка у загальному розмірі становить 2537 грн. / 65000 грн. 00 коп. х 3%:100х475:365/. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що умовами договори позики від 04 вересня 2011 року не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 16 квітня 2013 року по 04.08.2014 року, що складає 6238 грн. виходячи з наступного: - з 16 квітня 2013 року по 10 червня 2013 року сума процентів складає 734 грн. (65000 грн. х 7,5% : 366 дн. х 55 дн.). - з 11 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року сума процентів складає 785 грн. (65000 грн. х 7% : 366 дн. Х63 дн.). - з 14 серпня 2013 року по 15 квітня 2014 року сума процентів складає 2859 грн. (65000 грн. х6,5% : 366 дн. Х365 дн.). - з 16 квітня 2014 року по 04 серпня 2014 року сума процентів складає 1860 грн. (65000 грн. х 9,5% : 366 дн. Х110 дн.). Крім того, як вбачається з п.4 Договору позики, укладеному між сторонами, судом встановлено, що у разі порушення позичальником терміну виплати позиченої грошової суми, останній повинен сплатити з 12 вересня 2011 року штраф в розмірі 10 % від несплаченої тижневої суми боргу. У зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача передбачений умовами договору штраф у розмірі 32160 грн. за 67 тижнів прострочення виконання зобов'язання, який розраховується входячи з 10% розміру щотижневої обов'язкової виплати, яка була встановлена у п.3 Договору позики і дорівнює 4800 грн. /67х480=32160 грн./ Посилання відповідача на наявність у нього об'єктивних причин, які призводять до несплати ним боргу не є на думку суду такими, які б давали законні підстави для невиконання ним грошових зобов'язань перед позивачем, а в свою чергу є лише підґрунтям для введення діалогу з позивачем стосовно періодичності та розміру щомісячних виплат за рішеннями суду. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У зв'язку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 409 грн. 35 коп., сплата яких підтверджується квитанціє №7217.16.1 від 05.08.2014 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved