Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і остаточно уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті його доньки [PERSON] , 1983 року народження від онкологічної хвороби залишилась малолітня дитина [PERSON] , 2007 року народження, виховання якої вона доручила йому [PERSON] , його сину [PERSON] та його дружині [PERSON] .. З метою забезпечення прав та інтересів дитини вони звернулися до служби у справах дітей щодо встановлення опіки. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2013 року за №3 була встановлена опіка над малолітньою [PERSON] , [INFO] . 16.07.2013 року виконавчим комітетом Сумської міської ради було прийняте рішення №351 про скасування опіки з метою передачі дитини на виховання батьку [PERSON] , який звільнився з під варти на лікування. Постановою Зарічного районного суду в м. Суми від 05.12.2013 року по справі №591/6584/13-а оскаржуване рішення визнано протиправним та скасовано. Рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2014 року по справі №591/6584/13-а вказане рішення суду було залишено без змін. В касаційному порядку рішення не оскаржувалось. Рішенням виконкому Сумської міської ради від 20.05.2014 року № 225 опіка скасована повторно. Вказане рішення було ним оскаржено у судовому порядку, однак постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28.09.2015 року по справі №591/3799/14-а йому було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року по справі № 591/3799/14-а оскаржуване рішення визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Верховного Суду України від 07.12.2018 року по справі № 591/3799/14-а зазначено, що суди всіх інстанцій помилково виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, тому ухвалені в цій справі судові рішення скасовано із закриттям провадження. Касаційну скаргу задоволено частково. Зазначає, що отримуючи позитивні рішення судів, які підтверджували статус дитини та повноваження опікуна 16.05.2014 року та 30.03.2016 року він звертався до Служби у справах дітей Сумської міської ради з питанням надати довідку та видати посвідчення з метою оформлення передбаченої чинним законодавством України державної допомоги листами від 26.05.2014 року та 12.04.2016 року, однак йому було відмовлено. У той же час при зверненні до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо отримання допомоги на дитину, над якою встановлено опіку йому було відмовлено у зв`язку з отриманням ними інформації від служби у справах дітей стосовно звільнення батька дитини з місць позбавлення волі. Також зазначає, що за фактами умисного невиконання Службою у справах дітей Сумської міської ради судових рішень була порушена кримінальна справа №42016201010000048 за ч.2 ст.382 КК України досудове розслідування якої триває. Вважає, що відповідачами протягом тривалого часу не виконувалось діюче раніше прийняте рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2013 року за №3 про надання опіки та статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , не виконувались судові рішення стосовно збереження опіки, були допущені грубі порушення щодо ведення обліку дитини та її особової справи. Такі дії та бездіяльність відповідачів призвели до завдання матеріальної та моральної шкоди дитині [PERSON] [INFO] . Вказує, що неправомірними діями відповідача було завдано матеріальну шкоду у сумі 165686 грн. 82 коп. (не отримана дитиною допомога), а також моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн., оскільки було порушено нормальний спосіб життя їх родини, постійні моральні страждання та психічне напруження від щотижневих судових засідань на протязі чотирьох років, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля та витрачати тривалий час для захисту своїх прав. Крім того, дитина перебуває у постійному психологічному стресі, пов`язаного зі страхами, що її передадуть на виховання до батька та позбавлять її родини до якої вона звикла за 11 років. Посилаючись на викладене, вважає, що йому завдано шкоду незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб відповідачів, які повинні були забезпечити виконання рішень суду, виконавчі листи за якими не видавались, що у свою чергу призвело до завдання матеріальної шкоди у сумі 165686 грн. 82 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яку просить стягнути з відповідачів на його користь. Ухвалою від 26.04.2019 року відкрито загальне провадження по справі, підготовче судове засідання призначено на 27.07.2019 року. 10.05.2019 року справу передано в провадження судді Клименко А.Я.. Підготовче судове засідання відкладалося з різних причин. 04.12.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 27.08.2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі, справу призначено до судового розгляду на 19.11.2020 року. 19.11.2020 року судове засідання відкладено на 30.12.2020 року у зв`язку з неявкою представника відповідача, визнано явку представника виконавчого комітету Сумської міської ради обов`язковою. 30.12.2020 року судове засідання відкладено на 04.01.2021 у зв`язку з неявкою представника відповідача виконавчого комітету Сумської міської ради, та зобов`язано відповідача надати копії документів, які просить витребувати представник позивача. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Черненко С.І. в судовому засіданні позов не визнала повністю. Відповідач виконавчий комітет Сумської міської ради про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, представник у судове засідання не з`явився. В письмовому відзиві наданому до суду просять відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю (а.с.93-96). Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали даної справи, вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2013 року №3 було надано [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку та призначено [PERSON] , [INFO] , її опікуном (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.07.2013 року за №351 визнано такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , зв`язку з передачею на виховання батьку, [PERSON] , [INFO] . Звільнено від здійснення повноважень опікуна [PERSON] .. Визнано рішення виконкому Сумської міської ради від 15.01.2013 року №3 таким, що втратило чинність (а.с.6). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2013 року по справі №591/6584/13-а визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №351 від 16.07.2013 року в частині визнання такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з передачею її на виховання батьку [PERSON] (а.с.7). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2014 року вказану постанову суду було залишено без змін (а.с.8-9). В подальшому, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.05.2014 року за №225 повторно визнано такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , зв`язку з передачею на виховання батьку, [PERSON] , [INFO] . Припинено опіку [PERSON] над малолітньою [PERSON] , [INFO] . (а.с.10). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28.09.2015 року по справі №591/3799/14-а було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо скасування рішення Сумської міської ради від 20.05.2014 року №225 (а.с.11-12). Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року по справі №591/3799/14-а скасовано постанову Зарічного районного суду м. Суми від 28.09.2015 року по справі №591/3799/14-а та ухвалено нову постанову, якою задоволено вимоги [PERSON] , визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №225 від 20.05.2014 року (а.с. 13-14). Однак, постановою Верховного Суду від 07.12.2018 року по справі №591/3799/14-а постанову Зарічного районного суду м. Суми від 28.09.2015 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10.03.2016 року - скасовано, а провадження у справі закрито (а.с.15-18). Позивач вважає, що незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю відповідачів йому було завдано матеріальну шкоду, у зв`язку з тим, що тривалий час малолітня [PERSON] , не отримувала допомогу на дітей, над якими встановлено опіку, а також моральну шкоду, оскільки було порушено нормальний спосіб життя їх родини, постійні моральні страждання та психічне напруження від щотижневих судових засідань на протязі чотирьох років, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля та витрачати тривалий час для захисту своїх прав. Крім того, дитина перебуває у постійному психологічному стресі, пов`язаного зі страхами, що її передадуть на виховання до батька та позбавлять її родини до якої вона звикла за 11 років. Однак, суд критично ставиться до доводів [PERSON] щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з огляду на наступне: Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Виходячи з норм статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач, [PERSON] , обґрунтовує позовну заяву обставинами завдання матеріальної шкоди малолітній дитині - [PERSON] , яка в період з 01.05.2013 року по 01.12.2018 року не отримувала допомогу на дітей, над якими встановлено опіку, через незаконні дії та рішення з боку відповідачів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини. З наведеного можна зробити висновок, що позов заявлено в інтересах малолітньої [PERSON] , хоча посилання в позовній заяві про це відсутнє. Про будь-яке порушення особистих прав [PERSON] з боку відповідачів, окрім завдання йому моральної шкоди, в позові не йдеться. Встановлено судом, що 16.07.2013 року [PERSON] звільнено від здійснення повноважень опікуна [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від №351. 20.05.2014 року [PERSON] втрачено статус дитини, позбавленої батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №225. Відповідні рішення виконавчого комітету Сумської міської ради в частині зазначених обставин в судовому порядку не були визнанні незаконними. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. А тому, враховуючи викладене, позивач на момент звернення до суду позбавлений процесуального права подавати будь-які позовні заяви в інтересах [PERSON] , оскільки не є її законним представником, зокрема опікуном. Разом з тим, позивач не може заявляти і вимоги про захист своїх власних прав та інтересів, як колишнього опікуна [PERSON] , оскільки інститут опіки, визначений главою 6 ЦК України, спрямований на захист прав саме підопічного, а не його опікуна. Опікун виступає лише представником свого підопічного, вчиняючи необхідні дії в його інтересах. Крім того, оскільки з 20.05.2014 року малолітня [PERSON] вже не мала статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, то заявлений позивачем розрахунок матеріальної шкоди за період з 01.05.2013 року по 01.12.2018 року є необґрунтованим, так як з травня 2014 року вже були відсутні підстави для виплати відповідної допомоги [PERSON] в розумінні ст. 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Крім того, сам позивач втратив статус опікуна малолітньої [PERSON] починаючи з 16.07.2013 року, а отже з вказаної дати позивач не був тією особою, що мала право отримувати відповідні виплати. Частина 1 ст. 1173 ЦК передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого; самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Позивачем не було надано жодного доказу, з якого можна було б встановити незаконність рішень, дій чи бездіяльності з боку відповідачів, які вчинялись відносно малолітньої [PERSON] , та давали б привід стверджувати про завдання їй шкоди. Що стосується стягнення моральної шкоди, то згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що позивач не може посилатись на завдання йому моральної шкоди, адже в даних конкретних спірних правовідносинах мова йде виключно про права малолітньої [PERSON] , а не про права [PERSON] , як колишнього опікуна. Також позивачем не вказано у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, ним не надано жодного документу на підтвердження змін у фізичному або психологічному стані здоров`я, доказів порушення нормального укладу його життя або інших негативних для позивача наслідків. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1586 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved