Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , та колишня дружина, відповідач по справі, [PERSON] . 21.05.2014 між сторонами був укладений договір про участь у вихованні дітей та визначення місця проживання дітей з батьком. З 2016 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялася, що змушує позивача звернутися до суду. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в судове засідання до суду не надійшло, відзив на позов не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ході розгляду справи проведено наступні дії: Ухвалою судді від 15.05.2018 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 05.06.2018. У зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи ухвалою суду від 05.06.2019 відкладено до 21.06.2019. 21.06.2018 ухвалою суду відкладено судовий розгляд справи, у зв`язку з клопотанням відповідача та її представника про ознайомлення з матеріалами справи. 30.07.2018 та 15.08.2018 ухвалами суду витребувано докази по справі. 29.08.2018 ухвалою суду провадження по даній справі зупинено до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства - за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними. 18.07.2019 ухвалою суду провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 31.07.2019. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання ухвалою суду від 31.07.2019 розгляд справи відкладено до 22.08.2019. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованого 11.03.2016 за № 252 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності ( а.с. 7-8, 21). 11.03.2016 між відповідачем [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. 21.05.2014 за реєстровим № 807, як дарувальником та [PERSON] , як обдаровуваним було укладено договір дарування житлового будинку, а саме - 67/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд під [ADDRESS] ( а.с. 7-8). З матеріалів справи вбачається, що даний договір оскаржувався відповідачем в Канівському міськрайонному суді Черкаської області, 20.02.2019 рішенням Канівського міськрайонного суду відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними. Рішення суду набрало законної сили 05.06.2019 ( а.с. 235-242). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/1771/16-ц від 15.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 9). 21.05.2016 між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 536, відповідно до якого сторони мають намір розірвати шлюбу укладений відділом РАГС Канівського міського управління юстиції Черкаської області 28.04.2001 та у зв`язку з цим домовилися визначити місце проживання їхніх малолітніх дітей разом з батьком дітей [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї від 05.08.2019 № 11-15/5314, виданої Виконавчим комітетом Канівської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до зареєстрованих осіб входять: відповідач [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] , та неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] . З довідки реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради № 612 від 10.05.2018, вбачається, що згідно даних реєстраційного обліку місце проживання відповідача [PERSON] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 14). Згідно акту від 19.08.2019, складеного сусідами позивача [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає в будинку [ADDRESS] з лютого 2016 року по даний час. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. У відповідності до ст. 810 ЦК України, за договором найму житла одна сторона -власник житла передає або зобов`язується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла, як правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Стаття 810 ЦК України, встановлює письмову форму договору найму житла. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази, враховуючи що між сторонами після дарування житлового будинку, не укладалось будь-яких договорів найму/оренди житлового приміщення, яким є будинок [ADDRESS] , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved