Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому вказав, що 12.05.2015 року та 18.05.2015 року відбулись електронні аукціони з реалізації майна: лот № 62132 1/4 частини квартири [ADDRESS] ВП № 532/А/4; лот № 62198 1/4 частини квартири ВП № 39120078, 36532552; лот № 62199 1/4 частини квартири ВП № 36532552, 39120150, 2996882; лот № 64096 1/4 частини квартири ВП № 36532552, 32498542, 39119924. За результати аукціонів переможцем визначено фізичну особу [PERSON] Хортицьким ВДВС Запорізького МУЮ 02.06.2015 року складено акти про реалізацію арештованого майна, на підставі яких приватним нотаріусом 01.08.2015 року видано свідоцтва № 1446, № 1442, № 1448, № 1444 про право власності на квартиру [ADDRESS]. 01.08.2015 року право власності на підставі зазначених свідоцтв зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак відповідач у встановленому законодавством порядку від передачі квартири ухилився. Реєстрація відповідача перешкоджає йому у праві власності, а також тягне за собою безпідставне нарахування вартості комунальних послуг та інше. Просить суд усунути перешкоди у володінні та користуванні власністю за адресою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання, судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою не знаходиться. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що підставі свідоцтв, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованих в реєстрі за №1448, № 1444, №1442, №1446, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] на підставі свідоцтв про придбання майна з електронних торгів, серія та номер 1444, 1448, 1442, 1446 від 01.08.2015 року, належить на праві власності квартири [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки житлових органів, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] Судом встановлено, що відповідач правом власності в спірному приміщенні не володіє, тому доводи позивача суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать представленим по справі доказам. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи відповідно до вимог ст.ст. 379, 382 ЦК України може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права власності на це майно. З втратою права власності втрачається і право користування належним майном. Відповідно до копії акту про реалізацію арештованого майна від 02.06.2015 року, належна [PERSON] на праві власності 1/4 частини квартири [ADDRESS] була реалізована при проведенні електронних торгів 12.05.2015 року та новим власником зазначеної частини квартири, як переможець торгів, став [PERSON], відповідно до копії свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1446 від 01.08.2015 року, та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved