Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить суд зобовязати відповідачку [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою [PERSON], [INFO], визначити наступні дні та години для побачень з дитиною: -першу і четверту неділю місяця з 10.00 до 18.00 год. за місцем проживання батька дитини в м.Львів, вул. Марка Вовчка, 32/4. -Відвідувати дитину на її день народження за місцем проживання дитини в с. Воля Задеревацька Стрийського району Львівської області, вул. Бандери, буд. № 46; -5 днів шкільних канікул проводити за місцем проживання батька дитини в м.Львів, вул. Марка Вовчка, 32/4. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він, перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] з 07.09.2007 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 23.12.2015 року їхній шлюб був розірваний. Після того як вони із відповідачкою вирішили розлучитися, то вона усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дитиною. Проявляється це в тому, що останні 5-ть місяців він майже кожного дня телефонував до відповідачки із метою домовитися про час, коли зможе спілкуватися із дитиною, але у відповідь чув лише одне: «Ти більше ніколи не будеш спілкуватися із дитиною». При цьому жодних причин і мотивів відповідачка йому не повідомляла. Він декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки та доньки з метою побачитися із дитиною та поспілкуватися із нею, але відповідачка жодного разу не відчинила двері, будучи при цьому вдома. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Він як люблячий батько, який відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має із відповідачкою рівні права і обов'язки щодо Софійки, але відповідачка чомусь нехтує її правами, порушуючи їх. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною причинить шкоду доньці [PERSON] не існує. Під час бесіди в органі опіки та піклування Стрийської районної адміністрації з приводу проблеми розвязання спору щодо участі у вихованні дитини між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо часу, днів та тривалості побачень з дитиною, відтак він просить задоволити його уточнені позовні вимоги, які ґрунтуються на висновку вищевказаного органу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, на виклик суду не зявилася, про причину неявки не повідомила, тому суд розглянув справу її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Стрийської районної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що висновок органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації про розв'язання спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON],11.11.2009р.н. приймався на основі пояснень даних сторонами по справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представникаоргану опіки та піклування Стрийської районної адміністрації та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 224264 від 26.11.2009 року. Відповідно до висновок органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації про розв'язання спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON],[INFO], орган опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити побачення батька [PERSON] з малолітньою дитиною як спосіб його участі у вихованні дитини та встановити порядок побачень: -першу і четверту неділю місяця з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання батька дитини в м.Львів, вул.Марка Вовчка,32/4. -відвідувати дитину на її день народження за місцем проживання дитини в с.Воля Задеревацька Стрийського району Львівської області, вул.Бандєри, буд.№46; -5 днів шкільних канікул проводити за місцем проживання батька дитини в м.Львів вул.Марка Вовчка, 32/4. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Судом також встановлено, що зі сторони відповідачки допускалися перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що не йде на користь дитини. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 СК України зазначає: діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Частина 2 ст. 155 СК України зазначає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідачка [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Положеннями ст. 159 цього Кодексу передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У відповідності до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що позивач, як батько дитини, надає матеріальну допомогу дитині, тому, відповідно до чинного законодавства, підстав у відмові у спілкуванні з дитиною немає. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своєю донькою та право на її виховання, а відповідачка не вправі перешкоджати йому в цьому. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також на положення ч. 8 ст. 7 СК України: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…». Саме ці норми права судом враховувались при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, та щодо участі у вихованні дитини та порядку зустрічей з дитиною батька. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обовязку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: approved