Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із відповідачів [PERSON], Товариства з обмежаною відповідальністю «Будівельна компанія «Сервус», Приватного підприємства «Сколівські бескиди» на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 16 061 011,49 грн., в т.ч. 14 896 000,00 грн. - основного боргу, 988 708,15 грн. втрат від інфляції, 176 303,34 грн. - процентів за користування коштами, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.; заборгованість із ПП «Сколівські бескиди» стягнути в межах субсидіарної відповідальності передбаченої договором поруки від 31.12.2010р. (Т. 1 а.с. 1-3). В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги. Так, на підставі заяв представника [PERSON] - [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог (Т. 1 а.с. 183, Т. 3 а.с. 29), ухвалами суду від 06.04.2015р. та від 21.04.2016р. позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус», ПП «Сколівські бескиди» залишено без розгляду (Т. 1 а.с. 186, 187; Т. 3 а.с. 53, 54). Із врахуванням останньої заяви представника [PERSON] - [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог від 14.04.2016р. (Т. 3 а.с. 23 - 25), позивач просить стягнути із [PERSON] на його користь загальну суму заборгованості за договором позики від 10.06.2009р. в розмірі 42 116 865,07 грн., (в т.ч.: 25 042 084,06 грн. - основний борг (еквівалентно 980 000,00 доларів США), 15 728 683,23 грн. - втрат від інфляції, 1 346 097,78 грн. - процентів за користування коштами), а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 090,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на підписання 10.06.2009р. між [PERSON] та [PERSON] договору позики за умовами якого позивач (позикодавець) надав відповідачу (позичальнику) у тимчасове безоплатне користування кошти в сумі 980 000,00 доларів США. Відповідно до положень зазначеного договору позики (із врахуванням змін внесених до нього правочинами від 21.06.2010р. та від 31.10.2010р.) позичальник ([PERSON].) зобов'язався повернути позикодавцю ([PERSON].) позику частинами починаючи з червня 2013 року із повним погашенням заборгованості до 30.06.2014р. Позивач стверджує, що в зазначений термін [PERSON] позику не повернула, добровільно погасити заборгованість відмовляється. Окрім цього, в квітні 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики підписаний між [PERSON] та [PERSON] 10.06.2009р. із урахуванням змін, внесених договорами від 21.06.2010р. та 31.12.2010р. (Т. 1 а.с. 169-173; заява про уточнення підстав зустрічної позовної заяви від 21.05.2015р. - Т. 2 а.с. 78; заява про виправлення описки від 03.11.2017р. - Т. 5 а.с. 66). 06.04.2015р. судом прийнято зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики недійсним для спільного розгляду із первісними позовними вимогами [PERSON] про стягнення заборгованості за цим же правочином. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] покликається на передчасну смерть [INFO] в автокатастрофі її чоловіка - [PERSON], який разом із [PERSON] інвестував значні кошти у спільні бізнес-проекти. Оскільки подальша реалізація таких проектів унеможливлювалася смертю її чоловіка, то відразу після [INFO] [PERSON] почав вимагати від неї особисто (відповідача) негайного повернення нібито вкладених ним коштів у спільний бізнес із [PERSON], а саме 980 000,00 доларів США. Такі вимоги супроводжувались постійними телефонними дзвінками [PERSON] та стійким психологічним тиском з його сторони. Описуючи обставини підписання сторонами 10.06.2009р. договору позики, [PERSON] вказує, що оскільки для повернення позивачу зазначеної суми коштів вкладених разом із її чоловіком у бізнес у неї не було, [PERSON] відразу після смерті [PERSON] наполягав на негайному підписанні нею формального договору позики, згідно з яким вже вона була б винна позивачу таку ж суму кошів за певною позикою. Зазначає, що підписуючи на дев'ятий день після поховання покійного чоловіка (10.06.2009р.) оспорюваний договір позики, вона перебувала у важкому психолого-психіатричному стані, пов'язаному із трагічною загибеллю свого чоловіка та знаходилась під постійним психологічним тиском [PERSON], а відповідно не розуміла значення своїх дій, не могла ними керувати, організувати та визначити свою поведінку та дії, а також передбачити їх наслідки. Вподальшому, продовжуючи психологічний тиск на [PERSON], [PERSON] домігся підписання неодноразових змін до договору позики та інших правочинів. При цьому, позивач за зустрічним позовом стверджує про неотримання нею від [PERSON] жодних коштів за договором позики від 10.06.2009р. та про відсутність у неї особисто будь-якої заборгованості перед позивачем. Оскільки кошти в позику їй не передавались, а за своєю суттю договір позики є реальним і вважається укладеним виключно з моменту передання позичальнику грошових коштів, [PERSON] вважає, що договір позики від 10.06.2009р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, у зв'язку із чим в силу ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203, ст.ст. 215, 225, 231, 1046, 1051 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним судом. Первісні позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики [PERSON] також заперечила з аналогічних підстав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус» первісні позовні вимоги заперечила повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву від 17.03.2015р. (Т. 1 а.с. 145-148). 11.10.2017р. третя особа по справі ТзОВ «Андрол» звернулося до суду із самостійним позовом, в якому просить: визнати недійсним підписаний 31.07.2013р. між [PERSON] та ТзОВ «Андрол» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською\~Р.І., зареєстрований в реєстрі за № 1152; розгляд поданого товариством позову здійснювати разом із вже заявленими позовними вимогами по даній справі (Т. 5 а.с. 2-6). В обґрунтування заявлених позовних вимог ТзОВ «Андрол» покликається на відсутність у матеріалах справи доказів фактичної передачі коштів [PERSON] [PERSON], що, враховуючи реальний характер договору позики, вказує на його неукладеність. Покликаючись на похідний характер іпотеки від основного зобов'язання та положення ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати договір іпотеки від 31.07.2013р. недійсним. 12.10.2017р. судом прийнято позов ТзОВ «Андрол» (як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору) про визнання недійсним договору іпотеки від 31.07.2013р. для спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] про визнання договору позики недійсним. У судовому засіданні представники [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] заперечили з підстав, наведених у письмових запереченнях від 21.05.2015р. (Т. 2 а.с. 14-19). Стверджували, що кошти за договором позики були передані відповідачу (позичальнику) в день підписання договору, а факт передачі коштів підтверджується безпосередньо змістом договору позики та угодами про внесення змін до договору позики, які сторони підписали вподальшому. Зазначали про підписання сторонами 07.03.2010р. додатку до договору позики, згідно з яким учасники правовідносин погодили підписати до кінця квітня 2010 року орієнтовний графік погашення боргу до кінця 2010 року, 21.06.2010р. - договору про внесення змін до договору позики, 31.12.2010р. додаткової угоди до договору позики, а також про підписання 21.06.2010р. договору про забезпечення договору позики із ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус», а 31.07.2013р. - договору іпотеки із ТзОВ «Андрол». Відповідаючи в судовому засіданні по справі 20.10.2017р. на запитання представника [PERSON] про фактичні обставини передачі коштів у позику за спірним договором, представник [PERSON] - [PERSON] повідомила, що їй не відомо коли саме та за яких обставини [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у позику за договором позики від 10.06.2009р. Із аналогічних причин інший представник позивача [PERSON] також не змогла пояснити суду зазначені обставини передачі коштів в позику. Як на доказ існування в [PERSON] заборгованості за основним зобов'язанням, представники [PERSON] поклилались також на засвідчену приватним нотаріусом копію протоколу № 1 зборів учасників ТзОВ «Андрол» від 05.07.2013р. яким оформлено рішення зборів учасників товариства про надання згоди директору чи іншій уповноваженій особі підписати із позивачем договір іпотеки (Т. 5 а.с. 56). В письмових поясненнях по суті поданої позовної заяви від 20.07.2015р. (Т. 2 а.с. 140, 141) [PERSON] заявлені від його імені представником [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підтримав з підстав, викладених у позові, зустрічний позов заперечив, особисто участі у судових засіданнях по справі не брав. Заявлені ТзОВ «Андрол» позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним представники [PERSON] заперечили з підстав, наведених у запереченнях на позовну заяву від 19.10.2017р. (Т. 5 а.с. 33, 34). Зазначали, що кошти за спірним договором позики були передані [PERSON] і такий правочин є укладеним, а відтак правові підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні. В судових засіданнях представники [PERSON] заперечили первісні позовні вимоги та підтримали зустрічні вимоги, надали аналогічні пояснення по справі з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву та зустрічному позові відповідно. Стверджували, що [PERSON] жодних коштів в позику від [PERSON] за спірним договором не отримувала, а підписання договору позики вчинено їх довірителем (позичальником) 10.06.2009р. при не усвідомленні наслідків правочину та було зумовлено психологічним тиском [PERSON] для повернення коштів, які останній інвестував у спільні бізнес-проекти разом із [PERSON] Із зазначених підстав просили суд визнати договір позики недійсним. Із покликанням на п. 2.2. договору позики представники [PERSON] у письмових міркуваннях від 13.05.2015р. (Т. 1 а.с. 198-202) та в судових засіданнях зазначали, що сторони договору передбачили обов'язок позикодавця передати позичальнику кошти в тимчасове користування в день підписання договору (10.06.2009р.), тобто в майбутньому. На їх переконання, в контексті положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України та актуальної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014р. (цивільна справа № 6-79цс14), сама обіцянка позикодавця передати кошти в майбутньому без належних доказів їх фактичної передачі, не має юридичного значення для встановлення судом договору позики укладеним. Заперечуючи первісні позовні вимоги, представники [PERSON] в судовому засіданні 20.10.2017р. зазначали, що відсутність у справі письмових доказів фактичної передачі коштів за договором (наприклад, розписки) в силу змісту статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України та зазначеної правової позиції Верховного Суду України однозначно вказує на неукладеність договору позики від 10.06.2009р. Таким чином, представники [PERSON] одночасно стверджували і про неукладеність договору позики від 10.06.2009р. з причин непередачі позикодавцем коштів, і про його недійсність із підстав, заявлених у зустрічній позовній заяві. В судовому засіданні по справі 15.06.2015р. [PERSON] за її згодою була допита в якості свідка. Надаючи свідчення під присягою, [PERSON] підтвердила обставини підписання договору позики від 10.06.2009р., викладені у зустрічній позовній заяві. Також представники [PERSON] підтримали позовні вимоги ТзОВ «Андрол» про визнання договору іпотеки недійсним з підстав, наведених третьою особою у позовній заяві. Пояснили, що оскільки договір позики від 10.06.2009р. є неукладеним, то правочин який підписано для забезпечення зобов'язання за ним є недійсним з моменту підписання. В судових засіданнях представник ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус» первісні позовні вимоги заперечив з причин фактичної непередачі позичальнику грошових коштів, зустрічний позов [PERSON] підтримав із заявлених останньою підстав. Про призначення на 03.11.2017р. судового засідання по даній справі ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус» було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення із судовою повісткою (Т. 5 а.с. 47). В судове засідання по справі 03.11.2017р. представник третьої особи не прибув, про причин неявки представника суд не повідомив. Представник ТзОВ «Андрол» в судових засіданнях заявлені товариством позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки та зустрічний позов [PERSON] підтримав з підстав наведених у позовних заявах, первісний позов заперечив повністю. В обґрунтування позиції по справі покликався на відсутність у матеріалах справи доказів фактичної передачі коштів позикодавцем ([PERSON].) позичальнику ([PERSON].), що свідчить, на його думку, про неукладеність договору позики від 10.06.2009р. Зазначив, що за обставин неукладеності договору позики в позовних вимогах про стягнення заборгованості слід відмовити, а договір іпотеки від 31.07.2013р. підлягає визнанню недійсним. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тишківська Роксоляна Іванівна позовні вимоги ТзОВ «Андрол» про визнання недійсним договору іпотеки заперечила з підстав, зазначених у письмових поясненнях (вих. № 109/01-16 від 18.10.2017р.; Т. 5 а.с. 32). В поданих поясненнях по справі покликається на те, що оскільки позивачем не надано доказів визнання договору позики від 10.06.2009р. недійсним, заявлені ТзОВ «Андрол» позовні вимоги вважає необґрунтованими. Про призначення на 03.11.2017р. судового засідання по даній справі приватний нотаріус Тишківська\~Р.І. була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення із судовою повісткою (Т. 5 а.с. 48), про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Листом (вих. 107/01-16 від 17.10.2017р.) приватний нотаріус Тишківська\~Р.І. просила розглядати дану справу без її участі (Т. 5 а.с. 37). Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити, а позовні вимоги ТзОВ «Андрол» - задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.06.2009р. між [PERSON] (позикодавець за договором) та [PERSON] (позичальник за умовами договору) було підписано договір позики за умовами якого (п. 1.1. договору) «Позикодавець (позивач за первісним позовом) надає Позичальникові (відповідач за первісним позовом) у тимчасове безоплатне користування кошти в сумі 980 000,00 (дев'ятсот вісімдесят тисяч) доларів США, а Боржник зобов'язується повернути Кредитору таку ж суму коштів на вимогу останнього у строк до 31 грудня 2010р.» (Т. 1 а.с. 4). В пункті 2. «Права та обов'язки Сторін» договору позики від 10.06.2009р. визначено наступне: «2.1. Згідно Даного Договору Позикодавець має право вимагати у Позичальника повернення коштів після закінчення терміну повернення, встановленого п. 1 Даного Договору. 2.2. Позикодавець зобов'язується у день підписання Даного Договору передати у тимчасове безоплатне користування Позичальникові кошти в сумі 980 000,00 (дев'ятсот вісімдесят тисяч) доларів США. 2.3. Згідно Даного Договору Позичальник бере на себе зобов'язання на вимогу Позикодавця повернути кошти у повній сумі або їх частину останньому.». Відповідно до підписаного 21.06.2010р. між [PERSON] та [PERSON] договору про внесення змін до договору позики від 10.06.2009р. сторонами викладено пункти 2.1. та 2.3. договору позики в наступній редакції: «2.1. Згідно даного Договору, Позикодавець має право вимагати у Позичальника повернення коштів в порядку та в строки передбачені чинним законодавством України»; «2.3. Згідно даного Договору, Позичальник бере на себе зобов'язання на вимогу Позикодавця повернути кошти в повній сумі в порядку та в строки передбачені чинним законодавством України» (Т. 1 а.с. 6). Пунктом 1 Додаткової угоди від 31.12.2010р. до Договору позики від 10.06.2009р. сторонами за договором вирішено викласти п. 1 Договору позики в наступній редакції «згідно даного Договору Позикодавець надає Позичальникові у тимчасове безоплатне користування кошти в сумі 980 000,00 (дев'ятсот вісімдесят) тисяч доларів США, надалі кошти, а Боржник зобов'язується повернути Кредитору таку ж суму коштів на вимогу останнього у строк до 30 червня 2014 року» (Т. 1 а.с. 7). Також в п. 2 Додаткової угоди від 31.12.2010р. «сторони погодили, що Позичальник повертає позику частинами, до 5 (п'ятого) числа кожного місяця починаючи з червня 2013 року, за таким графіком: до 30 вересня 2013р. 50 000 дол. США, до 31 грудня 2013р. 400 000 дол. США, до 30 червня 2014р. 530 000 дол. США». Окрім цього, позивачем було представлено «Додаток до Договору від 10 червня 2009р.» за підписом [PERSON] від 07.03.2010р. (Т. 1 а.с. 5), за змістом якого «Сторони погоджуються, що до кінця квітня 2010р Сторонами буде погоджений орієнтовний графік поетапного погашення даного боргу до кінця 2010р.». 21.06.2010р. між [PERSON] (позикодавець), [PERSON]. (позичальник) та ТзОВ «Будівельна компанія «Сервус» (майновий поручитель) було підписано Договір про забезпечення Договору позики від 10.06.2009р. (Т. 1 а.с. 8). Зазначений договір забезпечує виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики від 10.06.2009р. стосовно повернення суми позики в повному обсязі (п. 1 договору), а забезпеченням є об'єкт незавершеного будівництва пансіонату готовністю 60 % позначений під літерою «А-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 2). Суд відзначає, що договір про забезпечення від 21.06.2010р. підписано сторонами у простій письмовій формі, доказів його нотаріального посвідчення суду не надано. Матеріалами справи підтверджується, що 31.07.2013р. між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 30.07.2013р. за реєстр. № 1132 діяв [PERSON] (іпотекодержатель за умовами договору), та ТзОВ «Андрол» було підписано договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською\~Р.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1152 (Т. 5 а.с. 7-14). Відповідно до змісту п. 1.1. ст. 1 договору іпотеки, для забезпечення повного та своєчасного виконання Боржником ([PERSON].) боргових зобов'язань за договором позики від 10.06.2009р., іпотекодержатель (ТзОВ «Андрол») передає в іпотеку нерухоме майно, визначене в статті 3 цього договору, а саме: нежитлову будівлю (готель курортного типу 3А), загальною площею 1 021,2 кв.м. (складовою частиною є паливна 1,Б загальною площею 21,5 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0983 га, кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення: для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, комерційна діяльність (обслуговування готелю), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 02.11.2017р. разом із письмовими поясненнями представник [PERSON] подав для долучення до матеріалів справи копію заяви [PERSON] від 30.10.2017р., адресовану приватному нотаріусу ЛМНО Тишківській\~Р.І. про видачу копії протоколу № 1 від 05.07.2013р. та засвідчену приватним нотаріусом «з оригіналу документа» копію протоколу зборів учасників ТзОВ «Андрол» № 1 від 05.07.2013р., яким оформлено рішення зборів учасників товариства про надання згоди директору чи іншій уповноваженій особі підписати із позивачем договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по договору позики від 10.06.2009р. (Т. 5 а.с. 56). Обґрунтовуючи необхідність прийняття судом зазнаного документу представники [PERSON] покликалась на те, що протоколом від 05.07.2013р. підтверджується участь у зборах учасників ТзОВ «Андрол» [PERSON] та прохання останньої перед зборами передати в іпотеку [PERSON] нерухоме майно товариства (готель курортного типу загальною площею 1 021,2 кв.м., паливну 1 Б загальною площею 21,5 кв.м., земельну ділянку площею 0,0983 га), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для забезпечення виконання її зобов'язань за договором позики від 10.06.2009р. Надаючи в судовому засіданні 03.11.2017р. пояснення щодо необхідності прийняття судом зазначених документів, представник [PERSON] повідомив, що на підставі заяви [PERSON] від 30.10.2017р., приватний нотаріус ЛМНО Тишківській\~Р.І. 31.10.2017р. видала нотаріально засвідчену копію протоколу № 1 від 05.07.2013р., що зберігається у справі нотаріуса. Представники [PERSON] категорично заперечили проти долучення до матеріалів справи копії протоколу № 1 зборів учасників ТзОВ «Андрол» від 05.07.2013р. з підстав наведених у письмових міркуваннях від 03.11.2017р. (Т. 5 а.с. 56), а саме через недоведеність позивачем джерела походження поданого документа (заява [PERSON] не містить відмітки про отримання її приватним нотаріусом, на копії протоколу відсутні відомості про виготовлення її саме із справ приватного нотаріуса) та подання такого доказу після початку розгляду даної справи по суті, при відсутності поважних причин, які б унеможливлювали його подачу зацікавленою особою на відповідній стадії розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 2, 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. На вимогу фізичних або юридичних осіб, щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріуси вправі видавати копії документів, що зберігаються у справах державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву або приватного нотаріуса. Вірність таких копій засвідчується за правилами цієї глави з проставленням відмітки «Зі справ нотаріальної контори (архіву, приватного нотаріуса)» (п. 3.5. гл. 7 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р.). Таким чином у випадку звернення сторони правочину до нотаріуса для видачі із матеріалів нотаріальної справи копій документів, нотаріус видає такі копії із проставленням відмітки «Зі справ нотаріальної контори (архіву, приватного нотаріуса)». Суд констатує, що представлена копія протоколу № 1 від 05.07.2013р. не містить такої відмітки, що вказує на отримання стороною позивача такого доказу в інший спосіб, ніж про це заявив в судовому засіданні представник [PERSON] Враховуючи вищевикладене, відсутність в суду відомостей про отримання стороною позивача вказаного доказу в порядку, встановленому законом, виключає можливість його прийняття судом через недопустимість такого доказу відповідно до ч. 1 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України. Також суд погоджується із міркуваннями представників [PERSON], що за обставин покликання позивача на протокол № 1 як на підставу існування в позичальника грошового зобов'язання, такий доказ зацікавленій особі слід було подати до початку розгляду справи по суті. Вперше звичайну фотокопію протоколу № 1 від 05.07.2013р. представник [PERSON] просив долучити до матеріалів справи 20.10.2017р. в судовому засіданні по справі. При цьому повідомив, що оригінал протоколу у сторони позивача відсутній, а представлену копію протоколу [PERSON] отримано ще в липні 2013 року при підписанні договору іпотеки від 31.07.2013р. Оскільки в подальшому представник позивача за первісним позовом заявив, що не наполягає на долученні копії протоколу № 1 від 05.07.2013р. до матеріалів справи, суд 20.10.2017р. в судовому засіданні повернув такий документ представнику [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. При цьому, докази, подані з порушенням вимог встановлених частиною першою цієї статті (ч. 1 ст. 131 ЦПК) не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Отже, в силу вимог процесуального закону учаснику судового процесу зобов'язані подати всі докази до початку розгляду справи по суті, а у випадку неможливості цього - заявити перед судом відповідне клопотання про витребовування доказів. Матеріалами справи підтверджується, що розгляд даної справи по суті у відповідності до статті 173 Цивільного процесуального кодексу України розпочався судом 22.05.2015р. При цьому, до початку розгляду судом справи по суті позивач позовні вимоги підтримував з підстав, викладених в позовній заяві та поданих доказів, клопотань про витребовування будь яких доказів не заявив. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Тому, вирішуючи питання про виклик свідків, в усіх випадках потрібно вимагати від сторін пояснення, які саме обставини вони можуть підтвердити. Суд не має приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування; одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи. Відповідно до ст. 131 ЦПК України суди мають установлювати строк на подання доказів з урахуванням часу, необхідного для їх подання, про що зазначається в ухвалі попереднього судового засідання. Наслідком неподання доказів з порушенням установленого строку є їх неприйняття судом, якщо сторона не доведе, що їх подано несвоєчасно з поважних причин. Неподання чи несвоєчасне подання доказів без поважних причин, що направлено на затягування процесу, може бути розцінено судом як зловживання процесуальними правами, що має бути мотивовано судовому рішенні (п.14 постанови пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 5). Враховуючи подання представником [PERSON] під час розгляду справи по суті без наведення будь-яких поважних причин, які б об'єктивно унеможливили їх подання раніше, нового доказу, суд прийшов до висновку про подання такого із порушенням вимог встановлених ч. 1 ст. 131 ЦПК України, та

Outcome: dismissed