Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.10.2011 року він уклав шлюб з відповідачем, від якого мають дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння і довіри, різного погляду на життя та різного характеру. Останні роки позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подружжя разом не проживає, спільне господарство не веде, питалння поділу майна на час подачі заяви про розірвання шлюбу не стоїть. Позивач зазначає, що поновлення шлюбно- сімейних відносин та збереження сім`ї вважає не можливим, в зв`язку з чим строк на примирення не потрібен. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився , надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 22 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.10.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №561. Від шлюбу подружжя має дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №494 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.12.2013 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1312. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України та відповідно до ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дітей, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved