Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача на свою користь: - аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача, але не менше, ніж в рекомендованому розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття; - аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за минулий час: з 01.10.2015 року по 31.01.2019 року у розмірі 68850,00 грн. - понесені судові витрати у розмірі 2000,00 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі, від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року у справі №761/20759/15-ц шлюб між ними було розірвано. Під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] заявляла про те, що неповнолітній син проживає та надалі буде проживати разом із матір`ю, однак із нею він жодного дня не проживав. Утриманням сина з дня його народження займається одноособово батько. Відповідачка не бачила дитини з часу розірвання шлюбу, спілкується з ним по телефону, своє життя присвятила другій сім`ї, вихованням сина не переймається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Син досяг підліткового віку, тому витрати на його утримання зростають. Ухвалою Шевченківського районного суд міста Києва відкрите провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. На адресу Шевченківського районного суду відзив на позов не надходив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.10.2015 року у справі №761/20759/15-ц. Як позивач, так і відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання неповнолітнього [PERSON] в судовому порядку не встановлювась, доказів домовленості сторін про місце проживання дитини з батьком суду не надано. Підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні позивача матеріали справи не містять. Ухилення відповідачкою [PERSON] від утримання сина позивачем не доведено. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог, викладених в ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Виходячи з норми, закріпленої в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи, керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed