Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом в\~якому просить\~стягнути з\~ [PERSON] борг\~у сумі\~12108,00\~дол.\~США та судові витрати у розмірі 3206,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 11.04.2018 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 12000 (дванадцять тисяч доларів США), що підтверджується розпискою яку відповідач написав власноруч. Відповідно до зазначеної розписки, [PERSON] зобов`язався повернути йому позичені кошти в розмірі 12000 доларів США 11.02.2019 року. З 11.02.2019 по теперішній час [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, його місцезнаходження не відомо, кошти в розмірі 12000 доларів США позивачу повернуті не були, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію надав суду заяву, в якій просить про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в установлений ч. 7 ст.\~178ЦПК\~України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, в зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії розписки від 11 квітня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 12\~000,00 дол.США та зобов`язався повернути їх до 11.02.2019 року. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-63 цс вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1103цс16), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій-суміознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми боргу. Окрім того відповідно до вимог частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивачем було надано суду розрахунок 3% річних за період з 12.02.2019 - 02.06.2019 (Тобто 12 000,00 доларів США х 110 день х 3 : 100 : 365 = 108 доларів США.) становить 108 доларів США. Суд погоджується з розрахунком та вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача. У відповідності з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц суд дійшов висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Згідно квитанції №0.0.1365807945.1 від 27.05.2019 року позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3206,00 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved