Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом про скасування рішення Вишківської селищної ради № 264 3-го засідання 13-ї сесії 7-го скликання від 03.08.2017 року про затвердження протоколу звернень з питань щодо впорядкування поштових адрес на території ради від 18.07.2017 р. в частині щодо зміни поштової адреси будинку [ADDRESS] на [ADDRESS] . Посилається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . Він та члени його сім`ї\~ мають майнові та немайнові права фізичних осіб на багато об`єктів цивільних прав. Рішенням Вишківської селищної ради № 264 3-го засідання 13-ї сесії 7-го скликання від 03.08.2017 року про затвердження протоколу звернень з питань щодо впорядкування поштових адрес на території ради від 18.07.2017 р. змінено поштову адресу будинку [ADDRESS] на [ADDRESS] . Вказаним рішенням за будинком третьої особи [PERSON] залишено адресу\~ [ADDRESS] . Вважає дане рішення незаконним, таким, що суперечить актам цивільного судочинства та порушує його цивільні права та інтереси, оскільки він та члени його сім`ї повинні звернутись до ряду державних установ для внесення змін та перереєстрації правовстановлюючих документів. Відповідачем порушено вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».\~\~ В судовому засіданні представник позивача адвокат Філіп І.Ю., діючий на підставі ордеру, позов підтримав повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить суд позов задоволити.\~ Представник Вишківської селищної ради Хустського району Канчій Руслана Михайлівна, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що позивачем не зазначено та належними доказами до доведено яким чином порушено його право власності. Позивач просить суд скасувати рішення Вишківської селищної ради № 264 3-го засідання 13-ї сесії 7-го скликання від 03.08.2017 року, а до позовної заяви ним додано копію рішення № 269. Вважає, що Вишківською селищною радою не порушено ЗУ «Про Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки ст.ст. 26, 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження щодо визначення питань адміністративно-територіального устрою громади, а ст. 37-1 Закону визначено, що виключно до повноважень органу місцевого самоврядування належать функції з формування та ведення реєстру територіальної громади. Просить суд у задоволенні позову відмовити як безпідставному.\~\~\~\~\~\~ Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] адвокат Фарковець М.І., який діє на підставі ордеру, в судовому засідання позов не визнав. Пояснив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав. Позивачем не вказано які саме порушення його прав відбулися, оскільки впорядкування поштових адрес на території ради відноситься до компетенції Вишківської селищної ради. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову.\~\~\~ Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними прибудовами [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 20.03.2007 року. /а.с.17/. Рішенням № 264 3-го засідання 13-ї сесії 7-го скликання Вишківської селищної ради Хустського району від 03.08.2017 року «Про затвердження протоколу засідання комісії з питань щодо впорядкування поштових адрес на території Вишківської селищної ради від 18 липня 2017 року» затверджено протокол засідання комісії з питань щодо впорядкування поштових адрес на території Вишківської селищної ради від 18 липня 2017 року /а.с.9/. Витягом з протоколу засідання комісії з питань щодо впорядкування поштових адрес на території Вишківської селищної ради від 18 липня 2017 року стверджується, що на засідання комісії були запрошені та присутні [PERSON] , [PERSON] .. Розглядалось питання щодо звернення громадян [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] щодо присвоєння поштових адрес, оскільки було виявлено, що домоволодіння даних громадян зареєстровані за однією і тією ж адресою. [PERSON] надав комісії для розгляду наступні документи: будівельний паспорт забудовника земельної ділянки 1977 року; свідоцтво на забудову садиби; будинкову книгу; страхове свідоцтво на житловий будинок; довідку виконкому Вишківської селищної ради народних депутатів; абонентську книжку. Дружина [PERSON] [PERSON] була присутня на засіданні комісії, але документи на житловий будинок для огляду не надала. З урахуванням поданих документів та порядком побудованих будинків комісією було постановлено присвоїти поштові адреси [PERSON] залишити адресу [ADDRESS] , [PERSON] присвоїти поштову адресу [ADDRESS] ». /а.с. 10/.\~\~\~ Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Також в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7.02.2014 № 5 роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 296 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Засади організації та діяльності правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до норм Конституції України, визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з преамбулою Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР ) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. За приписами частини 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 280/97-ВР правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Статтею 26 приведеного Закону передбачено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, та приведено перелік питань, які мають розглядатись виключно на пленарних засіданнях ради, зокрема, це питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами. Згідно з п. 41 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень з питань адміністративно територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами. В статті 37 вказаного Закону закріплено власні (самоврядні) повноваження щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою, а саме: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. З огляду на зазначене, питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна, земельним ділянкам на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюють управління і самостійно вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Отже, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою, в тому числі пов`язаних із впорядкуванням нумерації об`єктів нерухомості належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та не суперечить вимогам закону. За загальними вимогами, для присвоєння чи зміни поштових адрес (поділ з присвоєнням окремого поштового номера) об`єктам нерухомого майна, суб`єкти господарювання, юридичні та фізичні особи подають клопотання (заяву) до виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування, на території якого розміщений об`єкт нерухомого майна. Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема:верховенство права та пропорційність. Відповідно до абзаців 1 та 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається вст. 16 ЦК. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою слід з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто, повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 діючого ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд вважає, що сам по собі факт присвоєння поштової адреси житловому будинку, не свідчить про незаконність дій відповідача, та не є належною правовою підставою для задоволення позовних вимог про її скасування, що входить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна\~ держава-учасниця цієї\~ Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний\~ рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Отже, враховуючи, що позивач не довів факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем, що є обов`язком позивача відповідно до засад змагальності сторін за ст. 12 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed