Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 135000 грн., 3% річних у розмірі 4050 грн. та судові витрати у розмірі 190 грн. Однак боржник [PERSON] ухиляється від сплати боргу. Вказав, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним. За таких обставин, просив стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 24.04.2016 року по 24.04.2019 року у розмірі 57748,51 грн. та 3% річних у розмірі 12543 грн., а всього 70291,51 грн. Ухвалою суду від 25.06.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. 25.02.2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 24.04.2016 року по 25.02.2020 року у розмірі 54597,53 грн. та 3% річних у розмірі 16228,36 грн., а всього 70825,89 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 31.12.2009\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~договори позики,\~відповідно до\~яких останній\~ взяв\~в борг\~у позивача\~кошти в\~сумі 15000\~дол.\~США та\~1500\~євро за\~умови повернення\~боргу до\~31.12.2010\~року,\~на підтвердження\~чого відповідачем\~було складено\~розписки (а.с.\~7,\~8).\~ Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2011 року у справі № 2-1285/2011 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відсотків за прострочення грошового зобов`язання задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 135000 грн., 3% річних у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання в сумі 4050 грн. та понесені по справі судові витрати у розмірі 190 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вказаного судового рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда 02.09.2011 року було видано виконавчий лист (а.с. 9). Згідно листа Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області від 14.02.2020 року за виконавчим провадженням № 53235675 з примусового виконання виконавчого листа № 2-185/11 від 02.09.2011 року через депозитний рахунок відділу перераховано 9420,03 грн. в рахунок погашення боргу за вказаним виконавчим листом. Як вбачається з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст.\~525, 526, 615\~ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.\~Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Статтею 612\~ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач зобов`язання за вказаними договорами позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.02.2020 року заборгованість відповідача з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 70825,89 грн., а саме інфляційні втрати за період з 24.04.2016 року по 25.02.2020 року у розмірі 54597,53 грн. та 3% річних із загальної суми боргу за користування грошовими коштами за період з 24.04.2016 року по 25.02.2020 року у розмірі 16228,36 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора не виконано боржником, то у позивача виникло право вимагати відшкодування інфляційних втрат (збитків) та 3% річних, у зв`язку з чим, заборгованість в сумі 70825,89 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved