Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У належному йому житловому будинку зареєстровані: мати позивача - [PERSON] , та відповідач [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживає з липня 2017 р., особистих речей у будинку не зберігає, оплату житлово-комунальних витрат не здійснює. Місце його перебування на сьогоднішній час невідоме. Відповідач не є власником зазначеного житлового будинку. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку чинить перешкоди у праві на оформлення субсидії, та призводить до нарахування зайвих сум за комунальні послуги, тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним сином, до суду не з`явився, жодних заяв він нього не надходило. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 11.06.2001 р., копії державного акут серії ЯИ №2376113, вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,2400 га. за тією ж адресою (а.с. 7-8). Відповідно до акту про обстеження домоволодіння від 24.12.2019 р. складеного комісійно встановлено, що у результаті обстеження житлового будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] , 1949 р.н., а її син [PERSON] , зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає. (а.с. 11) Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності об`єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше 1 року, не спростував обставин на які посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved