Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив суд визнати виконавчий напис від 24.02.2020, реєстраційний № 2240, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., таким, що не підлягає виконанню. Також просить скасувати вказаний виконавчий напис. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.11.2012 між позивачем та ПАТ «Терра Банк» було укладено кредитний договір № 129347, дата остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту є 28.11.2013. Дата остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту офердрафту сум та процентів за ним 28.11.2014. 29.11.2017 сплинув строк позовної давності. Та у лютому 2020 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчки В.В., який у зв`язку із невиконанням начебто зобов`язання за кредитним договором 24.02.2020 вчинив виконавчий напис, яким стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 44 516,96 грн. На думку позивача, цей виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконання, оскільки на момент його вчинення заборгованість не була безспірною, письмову вимогу про усунення порушень від Банку позивач не отримувала. Вважає, що приватним нотаріусом порушено вимоги законодавства при вчиненні виконавчого напису. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, витребувано докази від приватного нотаріуса Колейчика В.В., але ухвала суду залишилась без виконання, докази суду не було надано. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп» до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення справи суду не надав. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Третя особа - приватний нотаріус Колейчик В.В., до суду не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Третя особа - приватний виконавець Дорошкевич В.Л., до суду не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності або заяв про відкладення розгляду справи суду не надала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку ст. 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Терра Банк» було укладено кредитний договір № 129347, за умовами якого банк надав позичальникові кредит на умовах овердрафту, ліміт овердрафту 10 000,00 грн., дата остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту є 28.11.2013, дата остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту офердрафту сум та процентів за ним 28.11.2014(а.с. 9-12 - копія договору). 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 2240 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп», який є правонаступником ПАТ «Терра Банк», заборгованості за кредитним договором № 129347 від 28 листопада 2012 року за період з 17.11.2017 по 10.12.2019 у сумі 43 916,96 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 365,50 грн., прострочена заборгованість за комісією - 33 550,88 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,58 грн., а також з [PERSON] стягнуто на користь відповідача плату за вчинення виконавчого напису в сумі 600 грн., загальна сума яка підлягає стягненню складає 44 516,96 грн. (а.с. 13 - копія виконавчого напису). Постановою від 04.03.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 61442468 з виконання виконавчого напису № 2240, виданого 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп» заборгованості в 44 516,96 грн. (а.с. 14 - копія постанови). Також приватним виконавцем в межах ВП № 61442468 04.03.2020 було винесені постанови про арешт майна боржника, 16.03.2020 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15-17 - копії постанов). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 Цивільного кодексу України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Також пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Згідно із приписами підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Пунктом 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними. Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75, далі - Положення № 75). Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75). Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Так як приватним нотаріусом Колейчиком В.В. не було виконано ухвалу суду щодо витребування від нього доказів, суду неможливо встановити, які саме підтверджуючі документи було надано відповідачем при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі № 2240 від 24.02.2020 нотаріусом зазначено, що у [PERSON] виникла заборгованість за Кредитним договором № 129347 від 28.11.2012, строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 17.11.2017 по 10.12.2019. Суд звертає увагу, що додана виписка з рахунку боржника не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість боржника, із якої неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, рух коштів тощо. За таких обставин у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною. Крім цього, виконавчий напис викладений повністю на спеціальному бланку, а не на оригіналі документа чи його дублікаті, що встановлює заборгованість, що вказує на порушення нотаріусом пп. 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У частині скасування виконавчого напису позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як відповідно до ст. 39 ч. 1 п. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Тобто немає потреби у його скасуванні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовій збір у сумі 840,80 грн, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 37). На підставі викладеного,

Outcome: partial