Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] року помер його батько [PERSON] [INFO], уродженець села Єлизавет-Хорошеве Синельниківського району Дніпропетровської області, який мешкав за адресою: [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишав. Мати позивача - [PERSON] померла раніше [INFO] року. Заповіту вона теж не залишала. Батьки позивача все життя прожили разом. Офіційно зареєстрували шлюб 19 березня 1951 року. Від сумісного подружнього життя батьки позивача мали двох дітей, які на сьогоднішній день залишаються єдиними спадкоємцями за законом: позивач - [PERSON] і його рідній брат - [PERSON]. Батьки позивача разом збудували житловий будинок у [ADDRESS] де він прожив все своє життя з дитинства. Рішенням від 25.05.1954 року, яке було прийняте Виконкомом Синельниківської міської ради на ім'я [PERSON], було надано дозвіл на індивідуальне будівництво житлового будинку у [ADDRESS] Пізніше була змінена нумерація будинку на [NUMBER]. Батьками позивача було збудовано будинок з господарськими будівлями та спорудами в період шлюбу, тому дім вважається їх спільною сумісною власністю. 28 березня 2011 року [PERSON] подарував вищевказаний житловий будинок [PERSON], про що позивачеві не було відомо. Договір дарування житлового будинку було посвідчено 28.03.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за реєстром № 1040. Позивач вказав, що відповідач [PERSON], скориставшись станом здоров'я батька, його настроєм проти позивача, понудив батька подати позовну заяву до Синельниківського міськрайсуду про зняття позивача з реєстраційного обліку з метою виписати останнього з вищевказаного житлового будинку, де позивач був зареєстрований з дитинства, з єдиною метою позбавити позивача права претендувати на спадковий будинок. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду 04.02.2011 року внаслідок неправдивих свідчень суду позивача було неправомірно знято з реєстрації. В цей період був складений договір дарування, на який позивач ніколи б не надав своєї згоди. Єдиною перешкодою для складання договору відчуження спірного житлового будинку була реєстрація позивача в будинку, і її вирішили ліквідувати неправомірним шляхом. 06.07.2011 року зазначене рішення було скасовано за ново виявленими обставинами і переглянуто 14.07.2011 року рішенням Синельниківського міськрайсуду. Реєстрація позивача в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] була поновлена. Рішення набрало чинності. [PERSON] був інвалідом війни II групи, мав контузію голови внаслідок поранення в роки Великої Вітчизняної війни, мав проблеми з пам'яттю та постійно знаходився на обліку у воєнному госпіталі м. Дніпропетровська, де лікувався стаціонарно. В такому стані він підкорявся бажанням відповідача і завдяки його зусиллям було складено договір дарування, який є недійсним. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], укладений між [PERSON] на користь громадянина [PERSON], посвідченого 28.03.2011 року за реєстром № 1040 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу - недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно громадянину [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні додатково пояснив, що спірна угода є недійсною, як угода, що вчинена особою яка не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, приватний нотаріус Дніпропетровського міського округу [PERSON] не мала права посвідчувати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , записаний в реєстрі за реєстром № 1040 , оскільки порушені вимоги ст. 55 Закону України « Про нотаріат» . Зазначеною статтею закону передбачено, що посвідчення правочинів щодо відчуження житлового будинку провадиться за місцем знаходження цього майна або за місцем знаходження ( місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Станом на момент посвідчення спірного договору дарування [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] відповідач [PERSON] ніде не був зареєстрований, а будинок, який відчужувався стороною територіально знаходився в межах іншого нотаріального округу, а саме в м. Синельникове. Також, позивач зазначив, що паспорт [PERSON] є недійсним документом, в якому зроблено виправлення, тому приватний нотаріус, також не мала права посвідчувати цю угоду. Додатково позивач пояснив, що документи на підставі яких була посвідчена угода дарування житлового будинку - сфальсифіковані. Оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 715330 від 08.06.2010 року ніколи не втрачалось, а весь час зберігалося в архіві позивача [PERSON] і є у нього в наявності. Внаслідок цього публікація в газеті «Синельниківські вісті» про втрату свідоцтва САС № 715330 від 08.06.2010 року є сфальсифікованою. При посвідченні угоди у приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] навмисно скрив інформацію про судову справу № 2-331 /11 відносно згаданого нерухомого майна; відповідачем навмисно не була надана нотаріусу інформація з приводу отримання дозволу на розробку технічної документації для отримання державного акту на землю. Посадовими особами виконавчого комітету Синельниківської міської ради та МБТІ при видачі документів, необхідних для вчинення правочину, були порушені вимоги Закону України « Про свободу пересування» і ці документи, а саме витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно; свідоцтво про право власності на нерухоме майно - були видані в порушення встановленого законом порядку, що свідчить про перевищення влади та службових повноважень з боку посадових осіб Синельниківського МБТІ та виконавчого комітету Синельниківської міської ради. Позивач вважає, що із викладених обставин випливає, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений правочин, який порушує публічний порядок, що відповідно до ч.1,2 ст.228 ЦК України свідчить про нікчемність цього правочину. Згідно ст.215 ЦК України - нікчемний правочин вважається недійсним , тому просив визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , оформлений з порушенням чинного законодавства - визнати недійсним. Уточнена позовна заява, в порядку передбаченому ст.31 ЦПК України, з приводу уточнення позивачем позовних вимог та зміни предмету або підстав позову до суду не надходила і в матеріалах справи відсутня. Клопотання позивача [PERSON] , яке міститься на а.с.116-118- не є уточненою позовною заявою , згідно вимог ст.119,120 ЦПК України. В судовому засіданні , яке відбувалося 02.07.2014 року, до початку судового розгляду позивачу та його представнику роз'яснювалися процесуальні права , які передбачені ст.ст.27-31 ЦПК України, в тому числі, на уточнення позову, зміну предмету або підстав позову. На питання суду позивач [PERSON] заявив , що не має необхідності більше уточнювати позовні вимоги , бо це затягне процес ( а.с. 180 журнал судового засідання). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити; надала пояснення аналогічні поясненням позивача. Наполягала на тому, що спірна угода була вчинена з суттєвим порушенням вимог Закону України « Про нотаріат», що порушує публічний порядок і є підставою для визнання угоди недійсною, як нікчемної угоди. Вважає, що угода була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням правил територіальності, визначених ст.55 Закону України « Про нотаріат». Крім того, правочин був вчинений на підставі сфальсифікованих документів; сторони правочину не повідомили нотаріуса про наявність суттєвих обставин, які мали значення для посвідчення правочину. Також, підтримала позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування, оскільки [PERSON] був людиною похилого віку, не розумів значення своїх дій та не керував ними, знаходився під впливом відповідача [PERSON] і робив все на його вимогу. На питання суду надала пояснення , що додаткових доказів з цього приводу позивач надавати не буде, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, а саме виписка із історії хвороби, письмові пояснення свідка, які свідчать про хворобливий стан психічного здоров'я [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних, вважає, що угода була вчинена правомірно і при її посвідченні нотаріус діяв в межах повноважень, передбачених Законом України « Про нотаріат». Його батько [PERSON] був особою похилого віку, але розумів що і навіщо він робить. Документи для вчинення угоди отримувались батьком в Синельниківському МБТІ самостійно , він звертався туди с заявами про надання відповідних документів. На момент укладення договору дарування від 28.03.2011 року він був прописаний в Індустріальному районі в м. Дніпропетровська, тому угода укладалася за місцем його проживання у м. Дніпропетровську у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Пізніше , в червні 2011 року , він знявся з реєстрації в Індустріальному районі м. Дніпропетровська , але паспортист помилково поставила дату 02.03.2011 року, що стало підставою для позивача [PERSON] оспорювати договір дарування, укладений між ним та батьком 28.03.2011 року. Після того, як він звернувся до Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області дата зняття з реєстрації була виправлена з « 02.06.2011» на « 02.03.2011» і зроблений запис « помилково». Вважає, що угода була вчинена відповідно до вимог діючого законодавства і не порушує права та інтереси позивача, оскільки це було волевиявленням власника будинку- [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на те, що позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів тих обставин, на які він посилався в обґрунтування позову, а саме психічного стану здоров'я [PERSON] Крім того, пояснила, що на її думку, принцип територіальності при посвідченні угоди нотаріусом [PERSON] порушений не був, оскільки [PERSON] на момент укладення угоди 28.03.2011 року був зареєстрований в Індустріальному районі м. Дніпропетровська. Інші обставини, заявлені позивачем, як підстави для задоволення позову - є необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутністю. Зазначила, що угода була посвідчена відповідно до вимог закону і не вбачається підстав для задоволення позову. На запит суду надала належним чином посвідчену копію договору дарування та документів, на підставі яких цей договір був посвідчений. ( а.с.98-110). Суд вислухав пояснення сторін та їх представників, дослідив письмові докази , які є в матеріалах справи, встановив наступне. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 липня 2012 року, підтверджується те, що [PERSON] помер [INFO] року, (а.с. 8). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 вересня 2013 року підтверджується те, що батьком [PERSON], є та записаний - [PERSON], ( а.с. 7). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 листопада 1992 року підтверджується те, що батьком [PERSON], є та записаний - [PERSON], (а.с. 107). Копією рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2011 року підтверджується те, що сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ ГУМВС України в дніпропетровській області було зобов'язано зняти [PERSON], 1951 року народження, з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], (а.с.63). Та копією рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року підтверджується те, що сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ ГУМВС України в дніпропетровській області було зобов'язано поновити в реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], (а.с. 12). Згідно копії договору дарування житлового будинку від 28.03.2011 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар, безоплатно житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], ( а.с. 98). Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач вказав на те, що його батько [PERSON] був інвалідом війни ІІ групи, мав контузію голови внаслідок поранення в роки Великої Вітчизняної війни та мав проблеми з пам'яттю. З виписного епікризу № 1478 вбачається, що [PERSON] знаходився в неврологічному відділенні на лікуванні з 27.04.2010 року по 14.05.2010 року. Його неврологічний статус був: Адекватний, орієнтований, знижена пам'ять. Діагноз: ДЕП Ш ст. з когнітивними розладами, поміреним аміостатичним синдромом, координаторною недостатністю ( а.с.13) Висновком судово-медичного експерта від 05.04.2011 року в результаті освідування, встановлено, що [PERSON] 1925 року народження, на момент освідування міг виконувати свідомі та керовані дії ( а.с.80-81). Зазначені докази позивачем у встановленому законом порядку не спростовані. Суд враховує те, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Однак, для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Для повноти встановлення обставин по даній цивільній справі, в судовому засіданні були дослідженні матеріали цивільної справи № 437/1580/12 [PERSON] до [PERSON], Синельниківської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, Синельниківська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду у справі №437/1580/12 від 21.12.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом , визнання договору дарування від 28.03.2011 року недійсним , скасування державної реєстрації права власності та ін.- позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2013 року рішення Синельниківського міська районного суду від 21.12.2012 р. було скасовано та в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Вирішуючи спір за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним на підставах ст.203, 215, 225, 228 ЦК України суд враховує положення ст.ст.10,11 ЦПК України. Відповідно до цих норм кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач та його представник не навели суду жодного належного доказу, які б свідчили про те, що правочин був вчинений [PERSON] у стані, не здатному розуміти значення своїх дій та керувати ними. Хоча суд неодноразово роз'яснював позивачу та його представнику їх процесуальні права текстуально- вони не заявляли про необхідність призначення та проведення судової посмертної психіатричної експертизи щодо психічного стану [PERSON]; витребування інших доказів; допиту свідків; не заявляли суду про наявність у них інших доказів на підтвердження їх пояснень. Крім того, матеріалами справи ( а.с.13, 80-81 встановлено) що [PERSON] перебував у свідомому стані, отже, його волевиявлення було вільним і спрямованим на укладення цивільно - правової угоди - договору дарування житлового будинку з сином [PERSON] Статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов'язку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.10 ЦПК України- сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України : суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, згідно зі ст. 58,59 ЦПК України на підтвердження обставин, які заявлені позивачем , як правові підстави позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку [ADDRESS] та - не обґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами і задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині визнання договору дарування недійсним , в задоволенні вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON], також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed