Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. В обґрунтування позову вказав, що з 15.12.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і вони припинили шлюбні відносини, кожен проживає окремо. Відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 678 від 14.12.2016 рокуц йому було надано дозвіл на побачення з донькою щотижня, у понеділок, середу та четвер з 14.00 год. до 15.00 год. в присутності матері дитини [PERSON] Відповідач рішення виконкому не виконує, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, кожні дві неділі в місяць відповідач виїздить за межі міста до АР Крим на роботу. Дитина залишається під наглядом бабусі, яка також працює та прабабусі. Він пропонував відповідачу залишати дитину з ним на час поїздок відповідача до Криму, але відповідач відмовляється віддавати йому доньку. У позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем не надалось можливим. Просить суд усунути йому, [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, визначити час побачення з дитиною щотижня у понеділок, середу, четвер з 15.00 год. до 19.00 год. без присутності матері, визначити місце проживання дитини за місцем фактичного його проживання на час перебування матері дитини за межами України. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідач не дає йому бачитися з дитиною, рішення виконкому не виконує. Представник позивача Гончаренко О.О. у судовому засіданні пояснив, що оскільки сторони між собою не можуть спілкуватися, відповідач відмовляється виконувати рішення виконкому, перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не з`явилась, про час та дату слухання справи повідомлялась належним чином. Відзиву на позов не надала. Представник третьої особи - виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вислухавши позивача, представника позивача, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.9). [INFO] рокуу них народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.10). Згідно з копією рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 678 від 14.12.2016 рокцу, установлено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : щотижня, у понеділок, середу, четвер з 14.00 год. до 15.00 год. в присутності матері [PERSON] ( а.с. 11). У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 вищевказаної Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно дост.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1-3 ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Перш за все суд звертає увагу на те, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі батька та матері у спілкуванні та вихованні доньки, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною за тим графіком, який визначений в позовних вимогах. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч.1,2\~ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони рідні баба та дід онуки [PERSON] . Мати дитини перешкоджає їм та їх сину, який є позивачем у справі, спілкуватися з онукою, виховувати її. Неодноразово вони намагалися поспілкуватися з нею, однак мати дитини не давала, неодноразово створювала конфліктні ситуації. Відповідачка працює вахтовим методом в Криму, онука залишається з чужими людьми. Вони намагалися домовитися про догляд дитини у відсутність матері, але відповідач на контакт не йде. Свідок [PERSON] фахівець із соціальної роботи центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та Рогову знає з 2016 року. У 2016 році батько дитини звернувся до них з питанням про надання дозволу у вихованні дитини, оскільки спір в добровільному порядку вирішити не можливо. Було винесене рішення про надання зустрічей батька з донькою, встановлено графік, однак відповідач рішення не виконує, перешкоджає спілкуванню батька з донькою. Вони неодноразово намагались поспілкуватися з відповідачкою з цього приводу, але марно. Відповідачка пояснювала, що періодично виїжджає за кордон на заробітки, але донька завжди під наглядом. В серпні 2018 року до служби подзвонив позивач, вони виїхала за місцем мешкання відповідача. Двері їм відкрила незнайома жінка, сказала, що матері дитини немає вдома та не впустила їх до квартири. Судом на підставі вищенаведених письмових доказів, пояснень позивача, його представника, свідків, встановлено, що позивач має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитина в свою чергу потребує спілкування із батьком. Також судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, не виконує рішення виконавчого комітету про надання побачень з дитиною, що підтверджується поясненнями свідків та переглянутим судом відеозаписом спілкування позивача з відповідачкою з приводу дитини, де відповідачка взагалі відмовляється розмовляти на цю тему з позивачем. В такому випадку позивач, на думку суду, порушує статтю 9 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина має право підтримавати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Праву того з батьків, хто проживає окремі від дитини, кореспондує обовязок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійснення свого права. У судовому засіданні встановлено, що позивач вжив усіх заходів для добровільного залагодження спору, а тому має і юридичне, і моральне право на судовий захист. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні доньки, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 рокута прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач працює в АР Крим кожні два тижня на місяць, перетинає кордон, що підтверджується витягом з бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2016 року по 01.10.2018 року громадянкою [PERSON] (а.с.43), а отже малолітня донька [PERSON] залишається без нагляду матері дві неділі в місцяь. Щирість намірів позивача щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні для гармонійного та повноцінного розвитку дитини не викликає у суду сумнівів. При встановленні способу спілкування [PERSON] , суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні та доцільність прийняття батьком участі у вихованні доньки, зважає на вік неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов. На підставі вищевикладеного, виходячи з відсутності доказів негативного впливу батька на дитину, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні його дитини: Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Визначити час побачення з дитиною щотижня у понеділок, середу, четвер з 15.00 год. до 19.00 год. без присутності матері [PERSON] Визначити місце проживання дитини за місцем фактичного проживання [PERSON] на час перебування матері дитини за межами України. При цьому, суд звертає увагу позивача, що в разі подальшої зміни у відносинах із донькою, а також зміни інших обставин, він не позбавлений можливості звертатись, в тому числі до суду, за зміною способу участі його у вихованні та спілкуванні з донькою. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved