Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків. Свій позов обґрунтовує тим, що в період з 18.12.1979р. по 24.12.2008р. він працював на ПАТ Орджонікідзевський ГЗК в Чкаловському кар`єрі спочатку помічником машиніста екскаватора, а потім машиністом екскаватора з правом на пільгове пенсійне забезпечення. 24.12.2008р. звільнився за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України. 07.09.2010р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: «Вібраційна хвороба другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодиностії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з синдромом полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжпястних м`язів справа». 02.11.2010 року висновком МСЕК йому первинно було встановлено 50% професійної втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи безстроково. Внаслідок того, що він тривалий час пропрацював в шкідливих умовах, а саме: на роботі підпадав під вплив виробничого шуму, отримав професійні захворювання, втратив працездатність, став інвалідом, тому йому завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він вимушений був піти на пенсію, протягом тривалого часу фізично та морально страждає; порушено його звичний уклад життя; змушений часто звертатися в лікувальні заклади. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь 190 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову позивача та його представника. Крім того, надали відзив, в якому посилаються на те, що АТ «ПГЗК» не заперечує, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганцевих руд є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю. З Акту №10 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.10.2010 року (форма П-4) вбачається, що стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів (пил, вібрація), які визначені причиною виникнення професійного захворювання, складає 38 роки (п.12 Акту). Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.10.2010 року (форма П-4) встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: потерпілий виконуючи роботи на технічно застарілому обладнанні на протязі тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів (виробнича вібрація загальна та локальна, напружена праця, виробничий шум, пил, несприятливий мікроклімат), та не в достатній мірі турбувався про стан особистого здоров`я. Відповідач визнає, що позивач [PERSON] при довготривалій праці на АТ «ПГЗК» в умовах впливу, зазначених в Акті за формою П-4 шкідливих факторів отримав професійне захворювання: - вібраційна хвороба другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонїї; - вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполучені з синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному і попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжпястних м`язів справа. Але, відповідно до п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійної захворювання від 04.10.2010 року (форма П-4) визнано, що особою яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є: [PERSON] , відчуваючи погіршення стану здоров`я під час виконання професійних обов`язків, не звертався до керівництва кар`єру з проханням перевести його на роботу без шкідливих виробничих факторів, чим порушив вимоги п.1.6 «Інструкції з охорони праці №50 для машиніста та помічника машиніста роторного екскаватора». Заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується (п.5 ч.3 ст.178 ЦПК України). Абзацом 2 пункту 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року впорядковано, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я обов`язково необхідно з`ясувати: - чим підтверджується факт заподіянні моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру; - за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; - в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та чого він при цьому виходить; - інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості; можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин - стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості (абзац 2 ч.3 ст.23 ЦК України). Таким чином, спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства України не є матеріально-правовою презумпцією, а тому, окрім факту спричинення моральної шкоди, особливо має доводитись її розмір. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] в період з 18.12.1979 року по 24.12.2008 року працював на Публічному акціонерному товаристві «Орджонікідзевський гірничо - збагачувальний комбінат» (яке в подальшому було АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат») в Чкаловському кар`єрі спочатку помічником машиніста екскаватора; а потім машиністом екскаватора з правом на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 9-11). 24.12.2008 року позивач звільнений з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно до виписки №3023/689 від 07.09.2010 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: «Вібраційна хвороба другої стадії: синдроми церебрально-периферичної ангіодиностії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з синдромом полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжпястних м`язів справа» (а.с.17-18). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 01.10.2010 року комісія у складі голови Щербини П.Б. - лікаря з гігієни дітей та підлітків санітарно-епідеміологічної станції м. Орджнікідзе та членів комісії виявила у [PERSON] такі захворювання: Вібраційна хвороба другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодиностії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з синдромом полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжпястних м`язів справа» (а.с. 12-14). Відповідно до довідки Дніпропетровської обласної МСЕК [PERSON] при первинному огляді 02.11.2010 року встановлено третю групу інвалідності та визначено 50% втрати працездатності від професійних захворювань (а.с.15, 16). Із наведеного вбачається, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 29 років, що зумовлено не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, а отже наявні у зв`язку з цим підстав, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Конституції України людина,її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України, закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема у фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» є належним відповідачем по справі. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на Акціонерному товаристві «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» позивач оцінює в розмірі 190 000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 50% втрати професійної працездатності безстроково та встановлено безстроково 3 групу інвалідності. При вказаних обставинах суд вважає, що в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, стан здоров`я, тяжкість ушкодження здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності в зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 75000 гривень з розрахунку 1500 грн. за 1 % втрати працездатності (1500 грн. х 50 %). Щодо вимоги про стягнення 190 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Суд дає критичну оцінку доводам представників відповідача, викладені ними у відзиві та у судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди та в частині зазначення в судовому рішенні щодо утримання податку із доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не доведеними і спростовуються поясненнями сторони позивача, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Те, що позивачу була заподіяна моральна шкода внаслідок дій відповідача є доведеним фактом, в зв`язку з чим позивачем була отримана група інвалідності і тому він має законне право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 829 грн. 70 коп. (75000 грн. х 2102 грн./190000 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial