Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Спілки селян «Олексинська» про стягнення заробітної плати за період 06.01.2011 року по 21.09.2014 року в сумі 97 966, 94 гривень, та 48 155, 47 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.09.2014 року по 25.04.2016 року. В обґрунтування позову зазначає, що був призначений головою правління Спілки селян «Олексинська» наказом ліквідатора спілки з 01.06.2011 року з посадовим окладом в розмірі двох мінімальних заробітних плат, проте з часу призначення заробітної плати не отримував, й надалі рішенням загальних зборів членів спілки 21.09.2014 року був звільнений з посади голови правління, проте в день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було, як і не було виплачено до дати звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Відтак в порядку ст. 116, 117 КЗпП України, є усі підстави стягнути з відповідача запитувані позивачем суми. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечила за безпідставністю, про що окремо виклала мотиви в письмовій формі; в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справ, судом встановлено наступні обставини. Пунктом 20.04.1994 року проведено державну реєстрацію спілки селян «Олексинська» з місцезнаходженням в Борщівському районі Тернопільської області в с. Олексинці. 02.02.2010 року реєстратором Борщівської районної державної адміністрації до державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, було внесено відомості про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури щодо спілки селян «Олексинська» з наступним внесенням запису від 19.02.2010 року про зміни до відомостей про юридичну особу щодо керівника спілки. Пунктом 10.4 Статуту спілки селян «Олексинська» передбачено, що у період між загальними зборами (уповноважених) діяльністю спілки керує правління на чолі з головою. При цьому п.10.5 Статуту визначене існування у спілці Положення про голову. Наказом №1-к від 28 грудня 2010 року, виданим ліквідатором спілки - арбітражним керуючим Окряк А.В., внесено зміни до штатного розпису спілки шляхом введення посади голови правління з посадовим окладом у розмірі двох мінімальних заробітних плат з 01.01.2011 року та призначено позивача з 06.01.2011 року на посаду голови правління з посадовим окладом згідно штатного розпису та функціональними обов'язками згідно статуту. До державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідно внесено відомості про [PERSON], як керівника спілки Повноваження позивача виконувати обов'язки голови правління спілки неодноразово були предметом судових розглядів, та їх (повноважень) законність підтверджено рішенням суду, котре набрало законної сили - зокрема постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.08.2013 року у справі №6\\53\\5022-573\\2012 та рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.11.2013 року у справі №6\\535022-573\\2012. Окремо суд зазначає, що з дослідженої в судовому засіданні трудової книжки позивача, сторінок 28-29, вбачається, що останній прийнятий на роботу на посаду голови спілки, згідно наказу №1-к від 28.12.2010 року. Таким чином в суду відсутні підстави ставити під сумнів законність перебування [PERSON] з 06.01.2011 року на посаді голови правління спілки селян «Олексинська». Надалі. 21.09.2014 року рішенням загальних зборів членів спілки селян «Олексинська», оформленим протоколом, позивача звільнено з посади голови правління та створено ліквідаційну комісію з припинення діяльності спілки Законність даного рішення також була предметом судових спорів між позивачем та відповідачем, й рішенням господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 року, ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 року та ухвали Вищого господарського суду України від 24.02.2016 року у справі 921\\1252\\14-г\\9 відмовлено в позові позивача до спілки про визнання недійним протокольного рішення від 21.09.2014 року. Окремо постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2016 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до відділу державної реєстрації Борщівської РДА про визнання протиправним внесення запису до державного реєстру а скасування запису щодо припинення юридичної особи за рішенням засновників. У справі, яка розглядається предметом позову є порушення СС «Олексинська» законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» зазначеного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Судом встановлено, що за період з 06.01.2011 року по 21.09.2014 року заробітна плата позивачу не нараховувалася і не виплачувалася, а розмір нарахування складає 97 966, 94 гривень, що стверджується наданим позивачем розрахунком. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 48 155, 47 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку, за період з 22.09.2014 року по дату звернення з позовом до суду. Судом встановлено, що за період з дати призначення позивача на посуду й до його звільнення, заробітна плата останньому не нараховувалася і не виплачувалася. Як пояснив в судовому засіданні позивач, фактично він один був працевлаштований у спілці, котра була в скрутному матеріальному становищі, й робота позивача зводилася до розшуку та повернення прихованого майна та земель спілки, формування різноманітних форм звітності і участь в судових процесах на стороні спілки. На підтвердження позивачем надано суду для дослідження рішення Господарського суду тернопільської області у справі №921\\619\\14-г\\6, Архівну довідку Борщівської РДА від 290.09.2011 року за №121\\03-07, платіжні доручення від 30.06.2011 року за №1 та 2 про сплату платежів в погашення майнових вимог УПФ, копію податкової декларації про податку на прибуток за 2013 рік, копію договору оренди нерухомого майна від 02.07.2014 року за №1300424, фінансовий звіт спідки за 2011 рік, копію податкової декларації про податку на прибуток за 2011 рік, копію податкової декларації про податку на прибуток за 2012 рік, довідку управління Держкомзему в Борщівському районі Тернопільської області від 22.06.2011 року, від 10.08.2012 року, від 09.04.2014 року, архівну довіку Борщівської РДА від 10.04.2014 року, повідомлення про початок досудового розслідування по факту самовільного захоплення земельних ділянок спілки «Олексинська» від 10.10.2014 року, довідку Держкомзему у Борщівському районі від 12.05.2014 року, повідомлення Тернопільської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів природоохоронній сфері від 01.07.2014 року, повідомлення Державної фінансової інспекції в Тернопільській області від 05.08.2014 року. При цьому судом критично оцінюються надані стороною відповідача заперечення з посиланням на відсутність доведення конкретного обсягу виконуваної позивачем роботи у спілці відповідно до встановлених норм праці та пропуск строку позовної давності. Критичність судової оцінки полягає в тому, що аналіз наданих стороною позивача доказі та зазначених норм КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів. Окремо суд зауважує, що на вимогу працівника про виплату заробітної плати, на відміну від вимоги щодо сум, в порядку ст. 117 КЗпП України, строки позовної давності не підлягають до застосування. А тому, оскільки позивачу не виплачено його заробітну плату за період з 06.01.2011 року по 21.09.2014 року, що становить 97 966, 94 гривень то дану суму слід стягнути з відповідача на користь [PERSON], з відрахуванням до бюджету податку з доходів фізичних платежів та інших обов'язкових платежів. З приводу стягнення на користь позивача коштів в порядку ст. 117 КЗпП України. То суд зауважує, наступне. ВСУ у справі №6-113цс16 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов наступного правового висновку. «У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати» У спірній ситуації сторін спору суд зауважує, що невиплата заробітку позивачу при його звільненні з роботи, була зумовлена в тому числі його ж бездіяльністю щодо незабезпечення ведення на підприємстві бухгалтерського обліку щодо нарахування йому самому заробітної плати за період роботи на посаді голови правління спілки, тобто відсутності достеменної інформації про суми заробітку, котрі мали б бути виплачені позивачу при звільненні, відсутності організації створення у спілці положення про голову правління з конкретно визначеним переліком посадових обов'язків, відсутності штатного розпису - що визнано позивачем в судовому засіданні. Окрім цього, як уже зазначено судом вище, мав місце спір щодо законності рішення зборів членів спілки про звільнення позивача з посади голови правління, і як наслідок, відсутності будь - якого контакту сторін спору з метою реалізації умов законодавства про працю. Відтак на думку суду не можна дійти висновку, що вчасне непроведення розрахунку з позивачем при звільненні, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, відбулися виключно внаслідок винних дій відповідача. За таких обставин в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48 155, 47 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.09.2014 року по 25.04.2016 року, слід відмовити.

Outcome: partial