Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на свою користь моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, у розмірі 50 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових стягнень та платежів. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що багато років працював на підприємстві Відповідача, отримав професійні захворювання, які були встановлені 14.03.2017 Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14.04.2017, яким винним у заподіянні Позивачу фізичної та моральної шкоди визнано підприємство Відповідача, яке не створило нешкідливі і безпечні умови праці, не приймало заходів для обмеження або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Після чого лікарсько-експертною комісією 22.06.2017 йому було первинно та внаступному 14.06.2018 - безстроково встановлено 35 % втрати професійної працездатності, діагноз професійного захворювання - 10 % - ХОЗЛ, 25 % - вібраційна хвороба. Зазначив, що з вини Відповідача він отримав професійні захворювання, які до теперішнього часу не дають йому в повній мірі насолоджуватися життям і завдають значних труднощів, як моральних так і матеріальних, адже йому необхідно значну частину своїх доходів витрачати на медичні препарати. Через набуті професійні захворювання його постійно непокоїть важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, турбують підвищена втома та загальна слабкість. Через часті приступи кашлю він не має можливості нормально спати, відпочивати, відчуває постійний дискомфорт. Через больові відчуття в спині та поясниці не має змоги виконувати побутові справи. Вважає, що внаслідок професійних захворювань йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати работодавець, тобто Відповідач. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами та наданими сторонами доказами. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідач згідно з нормами ЦПК України надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Крім того, Відповідач вважає, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я. Звертає увагу суду на те, що згідно з випискою-епікризом № 875/293, доданою вважає себе хворим більше 10 років, погіршується здоров'є протягом останніх 5 років, що свідчить проте, що вже маючи проблеми із здоров'ям ще з 2007 року, Позивач продовжував працювати в таких умовах тривалий час. Представник відповідача вважає, що існує причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача. Заперечуючи проти позову, представник Відповідача зазначила, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та може скористатися своїм правом, передбаченим цим Законом, та отримувати страхові виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Крім цього, Представник відповідача просила суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, 35% втрати професійної працездатності Позивача - це 35% зниження здатності виконувати ним трудові обов'язки за професією, за якою він працював в останні роки. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя. Щодо розміру моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн. є необгрунтованою, оскільки на цей час не визначено методу розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, не передбачено і не існує жодної формули чи моделі, яка б допомогла об'єктивно встановити її розмір. З врахуванням всього викладено, Відповідач просив у позові відмовити в повному обсязі. Представник позивача, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України, надав суду відповідь на відзив Відповідача, в якому зазначив, що доводи Відповідача про добровільність виконання Позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з ПрАТ «ІНГЗК» обов'язку виконати вимоги Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання. Крім того, підкреслив, що висновок ПрАТ «ІНГЗК» про причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача щодо тривалої праці в ПрАТ «ІНГЗК» є неправильним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки, саме Відповідач мав забезпечити Позивачу безпечні і нешкідливі умови праці. Втім, згідно з пунктами 16, 17 Акту причинами виникнення у позивача професійного захворювання виявилась робота в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме пил з вмістом шкідливих складових та загальна вібрація у рівні, що перевищує допустимий. Оскільки даний Акт є чинним, в судовому порядку жодною із сторін недійсним не визнавався, то він є доказом наявності факту вини Відповідача у набутті Позивачем професійного захворювання. Крім того, представник позивача навів обґрунтування розміру моральної шкоди, виходячи із того, що Позивач набув два професійні захворювання через роботу на підприємстві Відповідача, підпадаючи під дію шкідливих факторів на протязі 22 років, йому безстроково встановлено 35% втрати працездатності. А також із глибини моральних та фізичних страждань, які він відчуває, оскільки його постійно непокоїть підвищена втома, загальна слабкість, судоми в пальцях кистей, біль в шиї та хребті, він почуває себе виснаженим, знаходиться у постійному нервовому стані. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вивчивши позицію сторін, викладену в позовній заяві, відзиві на неї та відповіді на відзив, дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.11.1994 по 05.02.1995 та з 03.07.1995 31.07.2017 працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватора в кар'єрі, що підтверджується копією його трудової книжки /а.с.8-19/. Звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію 31.07.2017. 14.03.2017 Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановлено отримання Позивачем професійних захворювань - вібраційної хвороби та ХОЗЛ першої ст.. /а.с.33/. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 14.04.2017 у [PERSON] встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром ускладнений дисциркуляторною енцефалопатією з розсіяною вогнищевою симптоматикою і вестибулярною дисфункцією у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і м'язові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст., деформуючого артрозу та періартрозу ліктьових суглобів, ПФ другого та колінних суглобів, ПФ другого ст. зі стійким больовим синдромом (T75.2) 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». Легенева недостатність першого ст. (J44.0) /а.с. 20-23/. З пункту № 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного профзахворювання від 14.04.2017 вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання у позивача стала загальна вібрація 103-116 дБ при ГДР 101 дБ; пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,5 - 12,8 мг/куб. м при ГДК 2 мг/куб.м; 14,2 мг/куб.м при ГДК 6,0 мг/куб. Як зазначено в акті, працюючи з 01.11.1994 по цей час машиністом екскаватора цеху Кар'єр ПрАТ «ІнГЗК» [PERSON] при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Згідно з довідкою МСЕК від 22.06.2017 позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % (25 % - вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ) - до 1 липня 2018 року. Довідкою МСЕК від 14.06.2018 підтверджується втрата Позивачем професійної працездатності в розмірі 35 % (25 % - вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ) безстроково /а.с. 24, 25/. З наданої суду Позивачем виписки-епікризу від 17.03.2017 із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що позивач має професійні захворювання, протягом останніх п'яти років перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, останньому протипоказана робота в умовах дії вібрації, пилу та шуму, що перевищують ГДР, фізичні перевантаження, вимушеної робочої пози, охолоджуючого мікроклімату; встановлено рекомендації: спостереження у лікарів невропатолога, ортопеда-травматолога та терапевта, прийом медикаментів, щор0456не відновлювальне лікування, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування та інше /а.с.32/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що Відповідачем порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності Позивачем з вини підприємства-Відповідача, у зв'язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності у розмірі 35 відсотків. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, медичними документами, довідками МСЕК. Також суд приймає до уваги, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання містить висновок про наявність шкідливих умов праці, з якого вбачається, що згідно з Державними санітарними нормами та правилами умови праці [PERSON] відносяться по всіх показниках до шкідливих /а.с.21/. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що внаслідок професійних захворювань, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров'я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через стійки болі у грудях, спині та поясниці, головний біль, сухій кашель, загальну слабкість, він не має можливості нормально спати, відпочивати, виконувати побутові справи, відчуває постійний дискомфорт. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з'ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.13 даної Постанови при розгляді справ відповідної категорії суди мають враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин (в тому числі виконання робіт у небезпечних для життя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд не погоджується із запереченнями Відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров'я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Але як випливає з Акту форми П-4 від 14.04.2017, компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, яким є робота впродовж 22 років в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах загальної вібрації, що перевищує гранично-допустимий розмір (103-116 дБ при ГДР 101 дБ), та пил - з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,5 - 12,8 мг/куб. м при ГДК 2 мг/куб.м; 14,2 мг/куб.м при ГДК 6,0 мг/куб. /а.с. 22/. Суд враховує також, що комісією, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано генеральному директору ПрАТ «ІнГЗК» видати наказ, яким зобов'язати керівника цеху Кар'єр вжити заходи, спрямовані на доведення показників вібрації та пилу на робочому місці машиніста екскаватора в кар'єрі згідно нормам ГОСТ /зазначено/, в термін з 18.04.2017 року та постійно /а.с.22-23/. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджується причинний зв'язок між працею Позивача в ПрАТ «ІнГЗК» та ушкодженням його здоров'я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві Відповідача, яка складає 22 роки із загального стажу - 36 років 7 місяців. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] суму в розмірі 30 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial