Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він працював в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» (далі - АТ «НДПІ «Механобрчормет») з 14.07.2011 р. по 19.07.2017 р. та звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПУ. На день звільнення узгоджена відповідачем заборгованість по заробітній платі становила 12\~446,67 грн, що підтверджується розрахунковим листком за липень 2017 року. З дати звільнення по дату подання позовної заяви коштів від відповідача позивач не отримував. Просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не сплачену, заробітну плату в сумі 12\~446,67 грн, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 30.07.2019 року в сумі 86\~860,00 грн. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Ухвалою суду від 11 вересня 2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до пункту другого частини першої\~статті 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки відповідач на виконання положень частин п`ятої, сьомої\~статті 279 ЦПК України, проти розгляду справи в такому порядку заперечень суду не направив, ухвала суду чинна, відзив на позовну заяву відповідач суду також не надав, тому суд розглядає позовну заяву за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.07.2011 р. працював у Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», 19.07.2017 р. звільнився з підприємства за власним бажанням на підставі ст.\~38\~КЗпПУ (а.с. 8, 9 - копія трудової книжки). Положеннями статті 21\~КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.\~24\~КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно пункту 1 частини 1 статті 40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини першої статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки № 491 від 26.07.2019 р. заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати станом на 01.12.2018 р. складає 12\~446,67 грн (а.с. 10 довідка). Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі становить 12\~446,67 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.07.2017 р. (наступний день за днем звільнення) по 30.07.2019 р. (згідно заявлених вимог). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України «Про плату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100\~(далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів\~(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати) В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем також надано копії розрахункових листів (а.с. 12), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених\~наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). З матеріалів справи, вбачається, що позивач працював на посаді слюсара з ремонту обладнання 5 розряду із погодинною оплатою праці згідно з затвердженим графіком. Таким чином, обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача повинно розраховуватися із середньогодинної заробітної плати з урахуванням відпрацьованого часу та нарахованих сум. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 19 липня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за травень 2017 року та червень 2017 року. Так, згідно розрахункового листка за травень 2017 р., на 16 робочих годин нараховано оклад по годинам в сумі 344,00 грн. У червні 2017 р. на 16 робочих годин нараховано оклад по годинам в сумі 344,00 грн. Таким чином, виходячи з розрахунку 688,00 грн. (344,00 грн. + 344,00 грн.) / 32 годин (16 годин +16 годин), середньогодинний заробіток позивача складає 21 грн. 50 коп. Визначаючі суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, останній помилково визначив її шляхом множення розрахункової величини для нарахування виплат працівнику (середньоденного, а не середньогодинного заробітку) на число робочих днів та не врахував, що у даному випадку відповідно до пункту 8 розділ ІV Порядку обрахування суми середньої заробітної плати провадяться шляхом множення середньогодинного заробітку на число робочих годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. В зв`язку з відсутністю графіку роботи позивача, суд бере за основу при обчисленні розрахунку середнього заробітку позивача 16 робочих годин в місяць, згідно зазначених даних в розрахункових листах за травень 2017 року, за червень 2017 року. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 р. по 30.07.2019 р. включно, складає 8600,00 грн., виходячи з розрахунку: 21,50 грн. (середньогодинний заробіток) * 400 годин (кількість робочих годин за 25 місяців по 16 годин в місяць). Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8600,00 грн. Суд відхиляє базовий розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки як вбачається з наданих копій розрахункових листів, [PERSON] працював погодинно, оплата йому йшла також погодинна, а наданий розрахунок зроблений виходячи з середньоденного заробітку та кількості робочих днів, що суперечить положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100. Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої\~статті 12 ЦПК України\~здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 12446,67 грн., та середній заробіток в сумі 8600,00 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач на підставі ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Позивачем також при зверненні до суду було сплачено судовій збір за вимогу щодо стягнення середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~працівника у сумі 768,40 грн., то він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial