Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що позивач та [PERSON] є власниками, кожний по 1/2, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. 16.03.2002 р. дали згоду на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з тим, що їхній будинок було продано. Відповідачі є племінниками та попросили надати дозвіл на реєстрацію місця проживання. З того часу вони жодного дня в будинку не проживали, речей в будинку не залишали, стосунків не підтримували, кошти на комунальні витрати чи іншого утримання житла не надавали, жодного разу не приймали участі в ремонті будинку. В своїх позовних вимогах просив суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та позов підтримує (а.с. 35). Відповідачі [PERSON], [PERSON] судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися за місцем реєстрації (а.с. 34, 35), причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідачів останні до суду не надсилали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином (а.с. 31), причини не явки суду не відомі. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є власниками, кожний по 1/2, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що 16 березня 2002 року за згодою власників домоволодіння зареєстровано [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з тим, що їхній будинок було продано. Відповідно до довідки ЖЕД № 207 в зазначеному будинку зареєстровано сім осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15). Згідно акту ЖЕД № 207 [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживали (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 391 ЦК України захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, здійснюється шляхом пред`явлення власником вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його родини можуть бути визнані в судовому порядку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в разі їхньої відсутності на спірній жилій площі більше шести місяців без поважних причин. Судом встановлено, що відповідачі не цікавилися спірною жилою площею, не несли витрати по її утриманню, речей їх в спірному домоволодінню не має. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в спірному домоволодінні без поважних причин, речей їх в квартирі не має, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідачів на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved