Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2012 року належить об'єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка, що знаходяться в [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, однак там не проживають, участі в його утриманні не приймають. Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу об'єкт незавершеного будівництва не був введений в експлуатацію і не рахувався житловим, згоди на прописку відповідачів він не надавав. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги, а саме просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] та зобов'язати ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному будинку. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, змінені позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник ГУ ДМС України в Закарпатській області у судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час і місце такого повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі укладеного між ним, як покупцем, та [PERSON], як продавцем, договору купівлі-продажу від 18 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №37 (а.с. 6-7, 8). Також встановлено, що у вказаному житловому будинку зареєстровані, однак фактично не проживають колишній власник такого - [PERSON], [INFO], та його батько - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідно повідомленнями Перечинського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області за №1937 та №1938 від 17 грудня 2014 року (а.с. 11, 12). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна. Оскільки відповідачі [PERSON], як колишній власник, та [PERSON], як член сім'ї колишнього власника, втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] внаслідок припинення права власності на це приміщення, то позов в частині визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим. Що стосується позову в частині скасування реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] в будинку позивача, то суд приходить до наступного. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст. 11 цього Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як роз'яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині скасування реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] у будинку позивача також підлягає до задоволення. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON], що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved