Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір дарування від 21.03.2018 року 1/2 частини квартири №28, що розташована в м. Харкові, пр. Курчатов Академіка, будинок №5, укладений між [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], ідентифікаційний номер 36122019147, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 748. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.09.1995 р. між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Позивач, його батьки, [PERSON] та [PERSON], є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. 17.05.2004 р. на підставі договору про встановлення ідеальних часток квартири від 17.05.2004 р. було встановлено розмір ідеальних часток співвласників, а саме: позивачу [PERSON] 1/2 частина ідеальних часток, [PERSON] 1/4 ідеальних часток та [PERSON] 1/4 ідеальних часток. 22.12.2001 р. позивач з дружиною [PERSON], знаходячись на той час у зареєстрованому шлюбі, набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі відповідного договору купівлі-продажу. Вказана квартира належала позивачу та його дружині, відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності, однак титульним власником було вказаного [PERSON]. 11.06.2004\~року між\~відповідачкою [PERSON]\~та батьками\~позивача -\~[PERSON]\~та [PERSON],\~було укладено\~договір міни\~квартири на\~частину квартири,\~згідно з\~яким його\~батьки прийняли\~у власність\~квартиру [ADDRESS],\~по 1/2 частині відповідно, а відповідачка [PERSON] прийняла у власність відповідні частки [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. Оскільки квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності, то, відповідно, набута на підставі договору міни частина квартири [ADDRESS] також належить позивачу та відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності, не дивлячись на те, що титульним власником знову ж таки була вказана [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2014 р. шлюб між позивач та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Відповідачка [PERSON] розпорядилася спільною сумісною власністю,\~ а\~саме 1/2 частини квартири [ADDRESS], самостійно без будь-якої згоди з позивачем. Позивачу випадково стало відомо, що відповідачка [PERSON] на\~підставі отриманих\~нею дублікатів\~документів на\~квартиру 21.03.2018\~р.\~уклала договір\~дарування вказаної\~частини квартири\~та подарувала\~1/2 частини відповідачці [PERSON] Позивач згоди на укладання договору дарування я не надавав, тому просить визнати договір недійсним. В судовому засіданні позивач та його представ позов підтримали, просили його задовольнити, відповідачі [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона зазначила, що нею були виконані всі вимоги, необхідні для укладання договору дарування, вона заздалегідь повідомила [PERSON] про намір подарувати належну їй частку квартири доньці. Подарував частку квартири дочці вона намагалась унеможливити виникнення конфліктних ситуацій від спільного користування з [PERSON] майном. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність і винести рішення на погляд суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29.09.1995 р. позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] ([PERSON]) людмила Михайлівна зареєстрували шлюб. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва на право власності на житло від 04.09.1998 р., виданого Національним науковим центром «Харківський фізико-технічний інститут», згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.4 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 22.12.2001 р. згідно договору купівлі-продажу [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто квартира №31 по пр Курчатова,5 в м. Харкові, придбана на імя відповідачки [PERSON] [PERSON]) Л.М. є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно договору про встановлення ідеальних часток від 17.05.2004 р. встановлений розмір ідеальних часток квартири [ADDRESS], що належать на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Національним науковим центром «Харківський фізико-технічний інститут» 04.09.199р. кожному із співвласників, а саме: [PERSON] 1/2 ідеальних часток, [PERSON] 1/4 ідеальних часток, [PERSON] 1/4 ідеальних часток. 11.06.2004 р. згідно укладеного договору міни [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/2 частині) кожний прийняли від [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла у власність 1/2 ідеальних часток квартири [ADDRESS]. Тобто, отримана відповідачкою [PERSON] згідно договору міни від 11.06.2004 р. у власність 1/2 ідеальних часток квартири [ADDRESS] відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2014 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 21.03.2018 р. відповідачка [PERSON] уклала договір дарування, згідно якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач [PERSON] свої згоди на укладання договору дарування від 21.03.2018 року не давав. Отже, укладений відповідачкою [PERSON] договір дарування від 21.03.2018 р. спільного майна 1/2 частку квартири [ADDRESS] без згоди іншого співвласника позивача [PERSON] має своїм наслідком недійсність вказаного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи викладене, суд вважає, що слід визнати недійсним договір дарування від 21.03.2018 року 1/2 частини квартири №28, що розташована в м. Харкові, пр. Курчатов Академіка, будинок №5, укладений між [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], ідентифікаційний номер 36122019147, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 748.

Outcome: approved