Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом просив повернути йому вантажопасажирський автомобіль марки ІЖ-2715, 1993 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], вантажний фургон, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого Дергачівським МРЕВ Харківської області 14 жовтня 1993 року, а у разі неможливості повернути вищезазначений автомобіль відшкодувати його вартість, яку він оцінює у розмірі 6500 грн. В обґрунтування позову зазначив, що довіреністю від 06 травня 2005 року він уповноважив [PERSON] та [PERSON] експлуатувати та розпоряджатись належним йому автомобілем. Станом на 03 жовтня 2008 року а ні [PERSON], а ні [PERSON] не відповідали на його письмові вимоги про повернення йому автомобіля або грошей за автомобіль, тому він 03 жовтня 2008 року скасував довіреність від 06 травня 2005 року, про що Перша Харківська державна нотаріальна контора 03 жовтня 2008 року повідомила [PERSON] та [PERSON], що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 06 жовтня 2008 року поштового відправлення. Листом УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 30 березня 2010 року його повідомлено про те, що [PERSON], який помер [INFO] року, продав вищезазначений автомобіль. У зв'язку з вищевикладеним, він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні на позовну заяву. Крім того [PERSON] надав заяву про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно довіреності від 06 травня 2005 року, виданої державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Мангушевою О.С., [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON], які діють незалежно один від одного, експлуатувати та розпоряджатися (продати, обміняти) належний йому автомобіль марки ІЖ-2715, 1993 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого Дергачівським МРЕВ Харківської області 14 жовтня 1993 року, для чого, окрім іншого, надав право отримувати належні йому грошові суми, одержані, внаслідок вчинених угод, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (а.с. 3). Копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 8430558 від 03 жовтня 2008 року, підтверджується, що дію довіреності від 06 травня 2005 року припинено (а.с. 3). Згідно копій повідомлень про вручення поштових відправлень за адресою: [ADDRESS] вбачається, що 06 жовтня 2008 року листоношею вручено дані повідомлення сину на прізвище [PERSON], оскільки батько помер (а.с. 5). З наданої позивачем копії листа УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 30 березня 20010 року, вбачається, що спірний автомобіль було продано [PERSON], який помер [INFO] року та запропоновано [PERSON] звернутись до суду для вирішення цивільно-правових відносин (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови в задоволенні позову ( а.с. 32). Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] дізнався про порушення свого права щодо спірного автомобіля з листа УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 30 березня 2010 року, таким чином саме з цієї дати почав перебіг трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права шляхом повернення спірного автомобіля власнику. Суд зазначає, що 30.03.2013 року сплинув строк визначений у ст.. 257 ЦК України , проте з вимогою про повернення спірного автомобіля власнику [PERSON] звернувся до суду лише 06.08.2013 року, що підтверджується відбитком вхідного штампу суду, тобто з пропуском строку. При цьому під час судового розгляду справи [PERSON] не просив визнати причини пропущення позовної давності поважними. З урахуванням того, що судом встановлений факт спливу позовної давності за вимогами, які є предметом позову, а позивач не просив визнати поважними причини такого пропуску, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір відноситься за рахунок держави.

Outcome: approved