Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 01.09.2011р вона була прийнята на роботу в ЗОШ №19 м.Шахтарська на посаду вчителя іноземної мови. Однак, у зв'язку з активною фазою АТО в м.Шахтарську влітку 2014 року була змушена виїхати з міста. При цьому їй не виплачена заробітна плата (оплата за відпустку) за липень - серпень 2014 року, а за вересень 2014 вона не отримала заробітну плату в зв'язку з вимушеним простоєм, так як школа почала працювати тільки в жовтні 2014р. Зазначає, що заборгованість за три місяці (травень-червень 2014р) складає в загальній сумі 13323,17грн, з розрахунку (4441,055грн. (середній заробіток) х 3 місяці), та яку просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь. Крім того, зазначає, що у звязку з цими обставинами, радикально змінився весь уклад її життя, а саме, вона отримала статус тимчасово переміщеної особи (переселенця) проте не може працевлаштуватися за фахом, змушена стояти на обліку в Центрі зайнятості для отримання допомоги, знімати житло, жити в борг, працювати не за фахом, при цьому сума заборгованості могла б вирішити багато проблем. Безумовно вона сильно переживала, що її багаточисельні звернення по інстанціях не дають результату, а відсутність механізму та відповідальних осіб для розв'язання її проблем завдало чимало моральних страждань, на підставі чого, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 5000грн, а в загальній сумі 18323,17грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала суду пояснення, зазначені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] та надав суду пояснення, аналогічні поясненням останньої. Представник [PERSON] ЗОШ I-III ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області, а також представник третьої особи: ГУ Державної казначейської служби України в Донецькій області в судове засідання не зявилися по невідомим суду причинам, про день, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних доказів. Представник Донецької обласної Адміністрації в інтересах Департаменту освіти [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову зазначивши, що позивач перебувала в трудових відносинах із [PERSON] ЗОШ I-III ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області і заборгованість з оплати праці утворились у результаті цих трудових відносин. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридична особа - [PERSON] [PERSON] ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецьке області (ідентифікаційний номер 30347546) знаходиться за адресою: 86200, Донецька область, м.Шахтарськ, Мікрорайон 7, та не перебуває в процесі припинення. Також зазначив, що позивач не є посадовою особою Донецької облдержадміністрації або її структурного підрозділу, в т.ч. департаменту освіти і науки облдержадміністрації, який є юридичною особою публічного права, не перебувала та не перебуває у трудових відносинах з облдержадміністрацією, а так само з будь-яким з її структурних підрозділів, тому вважає, що вимоги пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Крім того, вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та оплати відпустки мають бути предявлені до роботодавця [PERSON] [PERSON] ступенів №19. Зазначає, що за інформацією Державної казначейської служби України на виконання ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», постанови Правління Національного банку України від 06.08.2014р №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів та території, яка не контролюється українською владою. Постановою [PERSON] Міністрів України від 07.11.2014р №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, та як визначено цим Тимчасовим порядком, в населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету та казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населении пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. Згідно з Тимчасовим порядком переміщення установи на контрольовану територію, а також забезпечення її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня. Місто [PERSON] включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, й враховуючи це, [PERSON] ЗОШ I-III ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Шахтарськ, є підпорядкованою та підконтрольною [PERSON] міській раді, облдержадміністрація в межах чинного законодавства не має відповідних повноважень для вирішення питання щодо переміщення школи та забезпечення її функціонування на підконтрольній території. Також, облдержадміністрація відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади та не є вищим органом відносно органів місцевого самоврядування, у тому числі до утворених органами місцевого самоврядування підприємств, установ, організацій, тому, з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди - облдержадміністрацією не порушувались права позивача та своїми діями облдержадміністрація не могла спричинити для позивача наслідки, зазначені в статях 23, 1167 ЦК України. Облдержадміністрацією не порушувались особисті немайнові права позивача, у звязку з чим підстави для відшкодування облдержадміністрацією моральної шкоди позивачеві відсутні. Просить визнати Донецьку облдержадміністрацію неналежним відповідачем у дійсній справі та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Міністрів України в особі [PERSON] юстиції України [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову зазначивши, що працюючи на посаді вчителя [PERSON] ЗОШ I-III ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області, відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ «Про відпустки» позивач не отримала заробітну плату за час відпустки за липень-серпень 2014 року та згідно ст.113 Кодексу законів про працю не отримала оплату за час простою за вересень 2014 року. Так, згідно наданої копії трудової книжки позивач 01.09.2011р прийнята на посаду вчителя іноземної мови [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню № 19 [PERSON] міської ради Донецької області, відповідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань зазначена школа не перебуває в процесі припинення, організаційно-правова форма - комунальна установа, засновник - [PERSON] міська рада, яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань орган місцевого самоврядування. З посиланням на ст.ст.28, 32, 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування» вказує, що до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить об'єднання коштів відповідного місцевого бюджету та інших місцевих бюджетів для фінансування комунальних підприємств, установ та організацій та міські ради мають власні повноваження управління закладами освіти, організацією їх матеріально- технічного та фінансового забезпечення. Пунктом 1 ст.9 ЗУ «Про загальну середню освіту» школа І-ІІІ ступенів належить до загальноосвітнього навчального закладу. Пунктом 1 статті 10 цього Закону Загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою. За своїми організаційно-правовими формами загальноосвітні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності. Вважає, що позивач повинен предявити позов роботодавцю - [PERSON] [PERSON] ступеню №19, так як належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено договір. Проте, позивач не перебуває у трудових відносинах із [PERSON] юстиції України, останнім не порушено його право на отримання заробітної плати у визначеному законодавством розмірах. У відповідності до ч.1 ст.61 ЗУ «Про освіту» зазначає, що враховуючи, що школа є комунальною установою [PERSON] міської ради, безпосереднє фінансування здійснюється з коштів місцевого бюджету згідно з кошторисами на відповідний рік. В даних правовідносинах [PERSON] юстиції України не набуває обовязків щодо нарахування чи виплати заробітної плати, зокрема оплати за відпустку, а тому не може нести й відповідальності. Також, вважає, що про безпідставність позовних вимог позивача до [PERSON] юстиції України свідчить і те, що [PERSON] не зазначила, які норми законів України порушило [PERSON] юстиції України, як субєкт владних повноважень щодо нарахування їй заробітної плати. Також, додатково зазначив, що згідно пояснень, які позивач надала у судовому засідання 01.06.2017р слідує, що поважних причин, з яких вона своєчасно не приступила до роботи після відпустки, в якій була з 20 червня по 6 серпня 2014 року немає. До роботи, згідно позовної заяви, [PERSON] приступила у жовтні 2014 року, тобто період з 07 серпня по жовтень 2014 року фактично був прогулом. Відповідно, заборгованості по заробітній платі за цей час бути не може, не може бути і простою в роботі учбового закладу, який працював. Зазначає, що позивач обґрунтувала свої вимоги звернення з позовом до [PERSON] Міністрів України тим, що Донецька облдержадміністрація відмовляється задовольняти її позовні вимоги та посилається на постанову [PERSON] Міністрів України від 07.11.2014р №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків відкритих в органах Казначейства». Крім того, зазначає, що [PERSON] міська рада, до якої належить [PERSON] [PERSON] ступеню №19 на підконтрольну українській владі територію не перемістилася. Згідно усних пояснень позивача, з жовтня 2014 року вищевказана школа була вже не підконтрольна українській владі і [PERSON] у ній працювала до 2015 року та підтвердила цей факт наданими до суду Довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, згідно довідки Пенсійного фонду України, з вересня 2015р мала дохід. Однак, посилання на те, що їй нанесено моральну шкоду у зв'язку з переміщенням та обліком у Центрі зайнятості населення немає підстав. Просить визнати [PERSON] юстиції України неналежним відповідачем у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Міністрів України в особі [PERSON] юстиції України та відмовити в задоволенні дійсних позивних вимог до [PERSON] Міністрів України в особі [PERSON] юстиції України про часткове стягнення оплати за відпустку, не отриманої заробітної плати у звязку з вимушеним простоєм та відшкодуванням моральної шкоди в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] освіти і науки України [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду письмові заперечення, в яких просила розглядати справу у її відсутність та відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] освіти і науки України про стягнення заробітної плати в повному обсязі, додатково зазначивши, що [PERSON] освіти і науки України не є засновником та органом управління ЗОШ № 19 м.Шахтарськ, а фінансування зазначеного закладу здійснюється з місцевого бюджету, [PERSON] взагалі не має ніякого відношення до заборгованості, та не зобовязане було забезпечувати переміщення ЗОШ №19 м.Шахтарськ, оскільки зазначений заклад перебуває в комунальній власності, а його засновником є управління освіти адміністрації м.Шахтарськ, тому позовні вимоги ніяким чином не стосуються [PERSON] освіти і науки України. Також, вказує, що позивачкою не надано жодного доказу, що вона перебувала у трудових відносинах з [PERSON], та того, що фінансування закладу, у якому вона працювала здійснюється [PERSON] освіти за рахунок коштів державного бюджету та не доведений факт порушення [PERSON] освіти і науки України її прав. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно наданої копії трудової книжки, [PERSON] 01.09.2011р. була прийнята на посаду вчителя іноземної мови [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню № 19 [PERSON] міської ради Донецької області. В період з 20.06.2014 року по 06.08.2014 року позивачу [PERSON] була надана щорічна оплачувана відпустка. Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, виписки по картковому рахунку відкритому в ТВБВ №10004/423 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на імя [PERSON], останній не була виплачена заробітна плата за час щорічної відпустки за липень та серпень 2014 року. Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч.4 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру нарахованої позивачу заробітної плати за час щорічної відпустки, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за липень та серпень 2014 року у загальному розмірі 7200,40грн. = ((3600,20грн.( середньомісячний заробіток позивача) = (3568,05грн. (заробітна плата за квітень 2014 року) + 3632,38грн. (заробітна плата за травень 2014 року)/2) х 2 місяці (липень, серпень). Вимоги позивача [PERSON] про стягнення заробітної плати за час простою, а саме за вересень 2014 року, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до ч.2 ст.113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. В своїй позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що вона не отримала заробітну плату за вересень 2014 року у звязку з вимушеним простоєм не з вини працівника тому, що школа почала працювати тільки в жовтні 2014 року. Однак, в судовому засіданні позивач пояснила, що насправді школа почала працювати з 01 вересня 2014 року. Це вона повернулася до роботи у школі лише наприкінці вересня у звязку з бойовими діями на території міста. Таким чином, факт простою [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню № 19 [PERSON] міської ради Донецької області, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок порушення права позивачки на своєчасне отримання заробітної плати вона зазнала моральних страждань повязаних з відсутністю засобів для існування, втратою нормальних життєвих звязків, що потягло за собою необхідність докладати позивачкою додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер правопорушення та глибину душевних страждань позивачки, вимоги розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5000грн., задовольнивши тим самим позов позивачки у цій частині у повному обсязі. Заробітну плату за час щорічної відпустки та моральну шкоду суд вважає необхідним стягнути лише з відповідача [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області, а в задоволенні вимог до відповідачів [PERSON] Міністрів України в особі [PERSON] юстиції України, [PERSON] освіти і науки України, Донецької обласної Адміністрації в інтересах Департаменту освіти відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У статті 1 Закону України «Про оплату праці» зазначається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як зазначено в п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Таким чином, обовязок по виплаті працівнику заробітної плати за виконану роботу та відповідальність за її несвоєчасну виплату лежить саме на роботодавці, як стороні трудового договору. Оскільки [PERSON] Міністрів України в особі [PERSON] юстиції України, [PERSON] освіти і науки України, Донецька обласна Адміністрація в інтересах Департаменту освіти не є стороною трудового договору з [PERSON]В.Ю., то вони не можуть виступати відповідачами у цьому трудовому спорі щодо невиплати [PERSON] заробітної плати. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 [PERSON] міської ради Донецької області на користь держави судовий збір в сумі 1102,40грн.

Outcome: partial