Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до Державного підприємства «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у 1971 році він працевлаштувався у ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» та 03.01.2012 року був звільнений з вказаного підприємства на підставі скорочення штатів. Відповідач розрахувався з ним по заробітній платі тільки 19.01.2012 року, тобто через 16 днів після його звільнення. На даний час за затримку розрахунку при звільненні відповідач так і не розрахувався з ним. Відповідно до підрахунків відповідача, його середній заробіток за один день складав 118,86 грн. При цьому відповідач хоч і визнає свою вину та зобов'язується сплатити грошові кошти за затримку при розрахунку, але не правильно вираховує кількість днів затримки. Позивач вважає, що кількість днів затримки складає 16 днів, тобто з 03.01.2012 року по 19.01.2012 року - за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач повинен сплатити йому 118,96 грн. х 16 днів = 1903,36 грн. Своїми діями відповідач порушивши його трудові права та спричинив йому моральну шкоду, яка виразилася в тому, що він був змушений переживати, постійно нервувати, його сім'я та він сам були позбавлені коштів для належного існування, що завдавало йому душевних страждань, порушувало звичний уклад його життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір спричиненої йому моральної шкоди він оцінює в сумі 1000,00 грн. Представник відповідача ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити та вказав, що нарахування середнього заробітку за період невиплати остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] розраховано виходячиі із заробітної плати за робочі дні, кількості відпрацьованих робочих днів та робочих днів затримки і складає 1426 грн. 32 коп. У позові [PERSON] фігурують 16 календарних днів затримки, з чим ДП «ІАП» не згоден. На кінець грудня 2011 року та начало 2012 року на рахунку підприємства було недостатньо грошових коштів для розрахунку з позивачем у повному обсязі, але при надходженні коштів на розрахунковий рахунок підприємства залишок невиплаченої зарплати був негайно виплачений 19.01.2012 року. Таким чином, ДП «ІАП» вважає, що не наніс погіршення матеріальному становищу позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що при звільненні з підприємства відповідача йому виплатили заборгованість по заробітній платі, але при цьому допустили затримку такої виплати. Вказав, що моральна шкода, яка завдана йому такою затримкою полягає в тому, що він хвилювався внаслідок невиплати йому суми заборгованості вчасно, в той час як він є гіпертоніком і йому не можна хвилюватися. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у поданих запереченнях на позов просив розглянути справу без участі представника позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки [PERSON], 01.11.2006 року він був прийнятий на роботу до ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» на посаду начальника відділу механізації проектних робіт та випуску проектів. Згідно з наказом № 74-к від 03.01.2012 року позивач звільнений з ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» 03.01.2012 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в інституті, в тому числі у зв'язку із скороченням штату. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем - ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» з 01.11.2006 року по 03.01.2012 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, в судовому засіданні встановлено, що в день, який зазначений днем звільнення згідно з наказом № 74-к від 03.01.2012 року, позивач працював, що також не заперечується сторонами по справі. Отже, час затримки заробітної плати, у відповідності до ст. 116 КЗпП України, починається з 04.01.2012 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з довідкою № 55 від 10.04.2014 року наданою відповідачем, зарплата позивача за листопад 2011 року склала 2139 грн. 55 коп., за грудень 2011 року - 2020 грн. 68 коп. Кількість робочих днів позивача згідно з письмовими запереченнями відповідача та копій особистих рахунків [PERSON] у листопаді 2011 року склала 18 днів, а у грудні - 17 днів, відповідно середньоденний заробіток позивача становить 118,86 грн. (2139,55 грн. + 2020,68 грн.) / (18+17). Вказана сума середньоденного заробітку позивача в розмірі 118,86 грн. також підтверджується копією довідки № 54, виданою відповідачем 10.04.2014 року, в якій також вказано про те, що позивачу була нарахована виплата за затримку розрахунку по заробітній платі в сумі 1426 грн. 32 коп. із розрахунку 12 робочих днів затримки. Суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що кількість днів затримки розрахунку по заробітній платі за період з 04.11.2012 року по 19.01.2012 року складає 16 днів, з огляду на таке. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, враховуючи обставини справи та вказаний вище нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, суд доходить висновку про те, що нарахування суми виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі [PERSON] повинно здійснюватися шляхом множення середньоденного заробітку позивача в розмірі 118,86 грн. на число робочих днів, кількість яких у період з 04.01.2012 року по 19.01.2012 року складає 12 (дванадцять). Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 04.11.2012 року по 19.01.2012 року становить 1426,32 грн. (118,86 грн. х 12 днів). За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.01.2012 року по 19.01.2012 року підлягають частковому задоволенню у сумі 1426,32 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» на користь [PERSON] суми в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи глибину душевних страждань, яких позивач зазнав внаслідок порушення свого трудового права на вчасний розрахунок при звільненні та які виразилися в тому, що позивач був змушений переживати, нервувати, докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім'ї, ступінь вини ДП «Інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» у порушенні трудового права позивача, а також враховуючи те, що позивачем не було зазначено та обґрунтовано з чого він виходить визначаючи суму завданої йому моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 300,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підп. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Тому судовий збір за подання до суду [PERSON] позовної заяви майнового характеру із ціною позову 1903,36 грн. складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243 грн. 60 коп., а судовий збір за подання до суду [PERSON] позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. складає також 243 грн. 60 коп. Приймаючи до уваги викладене та вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальній сумі 255 грн. 63 коп. (182 гривні 55 копійок пропорційно до задоволеної частини вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку + 73 грн. 08 коп. пропорційно до задоволеної частини вимог про стягнення моральної шкоди). У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати середнього заробітку за один місяць.

Outcome: partial