Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що відповідно до договору міни від 05.02.1969 року [PERSON] поміняв належні йому 28/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] на належну [PERSON] 12 частину одноетажного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою [ADDRESS]. З архівної довідки від 15.08.2013 року №01/1-12/516 вбачається, що рішенням виконкому Сталінської (з 1961 року Донецької) міської ради депутатів трудящихся №12/223 від 26.06.1958 року, [ADDRESS] переіменована у [ADDRESS]. Рішенням виконкому Донецької міської ради трудящихся №6/95 від 21.03.1968 року [ADDRESS] була переіменована у [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Оскільки [PERSON] заповіту не залишив, тому відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, єдиним спадкоємцем першої черги на спадкове майно є його дружина [PERSON], а позивач [PERSON], як син померлого не претендував на спадщину після померлого батька. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. На підставі п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 4 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадщину» передбачений ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи або доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про призначення права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. [PERSON] не звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте вона після смерті свого чоловіка, фактично вступила в управління спадковим майном. Після смерті чоловіка вона продовжувала мешкати у будинку [ADDRESS], використовувала будинок за його призначенням та підтримувала його у належному стані. [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 12 частини будинку [ADDRESS]. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої, що вбачається з запиту до КП БТІ м. Донецька від 10.06.2013 року № 765/02-14. З копії відповіді за запит КП БТІ м. Донецька від 14.06.2013 року вбачається, що 12 частина нерухомого майна з надвірними побудовами, розташованого за адресою [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] на підставі договору міни від 05.02.1969 року. Документи надані до реєстрації та занесені до книги №1 д-к, стр. 110, реєстр № 109 від 10.02.1969 року. Позивач є спадкоємцем першої черги на майно після смерті своєї матері. Інших спадкоємців першої черги немає. Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З постанови державного нотаріуса Восьмої донецької державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину на 12 частину спірного будинку. Вказана відмова вмотивована тим, що позивач не зміг надати оригінал договору міни від 05.02.1969 року, а у нього була тільки його копія. Після смерті матері, позивач не зміг знайти саме оригінал вищевказаного договору. Тому, позивачем був отриманий дублікат вказаного договору міни. Проте після отримання дублікату договору міни від 05.02.1969 року, вказаний договір зареєструвати через Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку неможливо, оскільки за померлим право власності не реєструється. Враховуючи те, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач звернувся до суду за захистом свого права. Відповідно положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться й у частині 3 статті 1268 ЦК України, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач мешкає у будинку [ADDRESS], підтримує його у нормальному стані, користується житловою площею на свій розсуд відкрито і безперервно. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З цих підстав позивач просив суд встановити факт своєчасного прийняття [PERSON], спадщини у вигляді 12 частини домоволодіння [ADDRESS] з відповідною частиною господарських споруд після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 12 частину житлового будинку літ. А-1 (тамбур 1,3 кв.м., коридор 6,4 кв. м., кухня 7,3 кв. м., житлова кімната 12,2 кв.м. та житлова кімната 9,5 кв.м.) загальною площею 36,7 кв.м., житловою 21,7 кв.м., господарськими спорудами літ. Б - літня кухня, літ. К,О, Н - сараї, літ. Г - вбиральня, розташовані за адресою [ADDRESS]. Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибув, але звернувся до суду із письмовою заявою в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги він підтримує у повному обсязі і просить суд їх задовольнити, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не прибула, але звернулася до суду із письмовою заявою в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Представник відповідача - Виконкому Калінінської районної у місті Донецьку Ради - Педь В.В., яка діє на підставі довіреності в судове засідання не прибула, однак звернулась до суду із письмовою заявою в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника відповідача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні і підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, майно, яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вимогами ч.2 ст. 325 ЦК України передбачено, що фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору міни від 05.02.1969 року [PERSON] поміняв належні йому 28/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] на належну [PERSON] 12 частину одноетажного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою [ADDRESS], що підтверджено копією договору. З архівної довідки від 15.08.2013 року №01/1-12/516 вбачається, що рішенням виконкому Сталінської (з 1961 року Донецької) міської ради депутатів трудящихся №12/223 від 26.06.1958 року, [ADDRESS] переіменована у [ADDRESS]. Рішенням виконкому Донецької міської ради трудящихся №6/95 від 21.03.1968 року [ADDRESS] була переіменована у [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Оскільки [PERSON] заповіту не залишив, тому відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК Української РСР, єдиним спадкоємцем першої черги на спадкове майно є його дружина [PERSON], тому що позивач [PERSON], як син померлого не претендував на спадщину після померлого батька. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. На підставі п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 4 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадщину» передбачений ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи або доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про призначення права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. Судом встановлено, що [PERSON] не звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте вона після смерті свого чоловіка, фактично вступила в управління спадковим майном, а саме після смерті чоловіка вона продовжувала мешкати у будинку [ADDRESS], використовувала будинок за його призначенням та підтримувала його у належному стані. [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 12 частини будинку [ADDRESS]. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої, що вбачається з запиту до КП БТІ м. Донецька від 10.06.2013 року № 765/02-14. З копії відповіді за запит КП БТІ м. Донецька від 14.06.2013 року вбачається, що 12 частина нерухомого майна з надвірними побудовами, розташованого за адресою [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] на підставі договору міни від 05.02.1969 року. Документи надані до реєстрації та занесені до книги №1 д-к, стр. 110, реєстр № 109 від 10.02.1969 року. Позивач є спадкоємцем першої черги на майно після смерті своєї матері. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З постанови державного нотаріуса Восьмої донецької державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину на 12 частину спірного будинку. Вказана відмова вмотивована тим, що позивач не зміг надати оригінал договору міни від 05.02.1969 року, а у нього була тільки його копія. Після смерті матері, позивач не зміг знайти саме оригінал вищевказаного договору. Тому, позивачем був отриманий дублікат вказаного договору міни. Проте після отримання дублікату договору міни від 05.02.1969 року, вказаний договір зареєструвати через Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку неможливо, оскільки за померлим право власності не реєструється. Тому суд вважає що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться й у частині 3 статті 1268 ЦК України, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач мешкає у будинку [ADDRESS], він має реєстрацію за вказаною адресою, він підтримує його у нормальному стані, користується житловою площею на свій розсуд відкрито і безперервно. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 12 частини будинку [ADDRESS], і після її смерті право на спадкування за законом належить її сину [PERSON] - позивачу по справі, тому що він не відмовлявся від спадщини, а навпаки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але не зміг оформити це право на спадщину, тому що було втрачено оригінал правоустановчого документу на житловий будинок. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved