Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказував, що у вказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] ,однак останні не проживають в ньому понад рік без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають та де фактично мешкають відповідачі не відомо. Реєстрація даних осіб в житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своїм нерухомим майном та порушує право позивача на вільне володіння, розпорядження і користування належною власністю. Ураховуючи викладене просив визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Окрім цього відповідачів також викликалися, шляхом розміщення інформації на веб-сайті Полтавського районного суду Полтавської області, веб-портал «Судова влада Ураїни». Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України,вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2020 року на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно до акту про встановлення факту не проживання від 08.07.2020 року, виданої Заворсклянською сільською радою Полтавського району Полтавської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно в період з 2018 року по теперішній час зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до акту про встановлення факту не проживання від 08.07.2020 року, виданої Заворсклянською сільською радою Полтавського району Полтавської області, встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 2005 року по теперішній час зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ст. 41 Конституції України «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.1 ст. 321 ЦК України). У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майномвідсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Outcome: approved