Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та відповідно до позовних вимог просить суд визнати угоду між ним ( [PERSON].) та віповідачем про звільнення на підставі ст.36 КЗпП України від 02.04.2018 р. недійсною з моменту її укладення; Скасувати наказ №937 від 02.04.2018 р. про звільнення з 04.04.3028 р. за угодою сторін ; Поновити [PERSON] на посаді з 06.04.2018 р., стягнувши середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги, позивач [PERSON] мотивує тим, що він працював на посаді водія у ПАТ «Київенерго», його трудовий стаж на підприємстві розпочався з 1997 року. Також в період час з 14.09.2016 р. по 26.09.2017 р. проходив службу в зоні АТО . Після повернення з зони АТО знову повернувся на підприємство та внаслідок проходження військової служби втратив 25 % працездатності. Розуміючи, що продовжувати трудову діяльність він не має змогу, позивач подав заяву від 28 березня 2018 року про звільнення його з займаної посади за згодою сторін при умові виплати йому 10 окладів матеріальної допомоги при звільненні. Але його заява не була прийнята та задоволена саме в частині виплати йому в розмірі 10 посадових окладів, тоді працівник відділу кадрів вмовила написати заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін але вже без виплати компенсації в розмірі 10 посадових окладів при звільненні. Вказана заява була написана позивачем 02 квітня2018 року по розгляду якої його було звільнено з займаної посади 4 квітня 2018 р. на підставі ст.36 КЗпП України . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працівник відділу кадрів діяла за вказівкою директора ПАТ «Київенерго», з яким у нього були неприязні стосунки та таким чином ввела його в оману. Вважає, що при звільнені відповідач упереджено поставився до нього, так як в той період на підприємстві відповідача йшло скорочення штату і всі хто звільнявся за згодою сторін отримували відповідну матеріальну вихідну допомогу в розмірі від 3 -х до 10 посадових окладів. Вважає дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству, а також що таким чином його ввели в оману та звільнили з займаної посади незаконно в зв»язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що позивача було введено в оману працедавцем щодо наслідків його звільнення, а саме було позбавлено позивача вихідної матеріальної допомоги Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, надавши до суду свій відзив, вказуючи на те, що позовна заява не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір. Відповідно до наказу №397-п від 2 квітня 2018 р. трудовий договір між позивачем та відповідачем було припинено від 4 квітня 2018 р. на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України та виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку. Статтею 10 КЗпП України визначено , що Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Також статтею 21 цього Кодексу визначено, що Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як убачається з матеріалів справи, що на підприємстві було зареєстровано колективний договір, що був укладений між адміністрацією ПАТ «Київенерго» та Радою профкомів ПАТ «Київенерго» , який діє в період часу на 2016- 2018 р.р. Вказаний колективний договір з додатками регулює всі правовідносини, що можуть виникнути між працівником та роботодавцем. П.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є: угода сторін. П.2 положення «Про інші виплати в ПАТ «Київенерго» ( додаток 8 до Колективного договору) визначені виплати, що належать до складу валових витрат та виплачуються працівникам, які перебувають у трудових відносинах, в тому числі п.п2.3 вказаного положення передбачено, що одноразова допомога виплачується працівникам, які виходять на пенсію: - у зв»язку здосягненням пенсійного віку; - у зв»язку з виходом на пенсію за списками №1, №2 за наявності пільгового стажу в електроенергетиці; - при виході на пенсію за інвалідністю при загальному захворюванні. Як убачається з додатку до трудового договору «Про інші виплати в ПАТ «Київенерго» ( додаток 8 до Колективного договору) одноразова допомога не передбачена при звільнені на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Також статтею 141 даного Кодексу передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. В ході судового засідання позивач та його представник не довів того факту, що звільнення відбулося позивача внаслідок введення в його в оману, але як було встановлено, що позивач вважає звільнення його відбулося з порушенням, так як йому не була виплачена одноразова компенсація при звільненні, як іншим працівникам. Дана обставина не є підставою щодо визнання наказу про звільнення недійсною. Намір звільнитися позивача саме на підставі п.1 ст.36 КЗпП України є його власноручно написані заяви від 28 березня 2018 р. та від 2 квітня 2018 р. Існування будь яких неприязних стосунків позивача з керівництвом ПАТ «Київенерго» також не є підставою для скасування наказу про звільнення. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача та відповідач, суд прийшов висновку про необґрунтованість позову. На підставі

Outcome: dismissed