Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, з тих підстав, що у 2007 році він збудував котеджний будинок за адресою: с. Вишка, 288 «г», Великоберезнянського району Закарпатської області, без отримання відповідної архітектурно-будівельної документації. Однак, як стверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 322963 від 23.08.2012 року, ним було отримано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4055 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування», межі якої включають в себе вищевказаний збудований котедж. З моменту будівництва даного обєкту нерухомості і по сьогоднішній день не було ніяких зауважень чи вимог щодо цього майна. Він сплачує комунальні платежі, робить поточні ремонти та повністю опікується котеджом. Згідно технічного паспорту № 2416 від 29.10.2007 року з поточною інвентаризацією від 21.08.2017 року вартість котеджу становить 104\~146 грн. Тож за наведеного, просив визнати за ним право власності на цей обєкт самочинного будівництва. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Сільський голова Вишківської сільської ради також у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій проти задоволення позову не заперечила. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, в тому числі з підстав, передбачених ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що у 2007 році позивач без відповідних дозвільних документів за адресою: с. Вишка, 288 «г», Великоберезнянського району Закарпатської області, самочинно збудував котеджний будинок, загальною площею 134,2 м.кв., житловою площею 76,8 м.кв. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 322963 від 23.08.2012 року за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,4055 га, за кадастровим номером 2120881601:02:001:0062, яка - 2 - розташована за адресою: с. Вишка, 288, Великоберезнянського району Закарпатської області, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування». 29.10.2007 року КП «Великоберезнянське РБТІ» на імя позивача виготовлено технічний паспорт на котедж (вищевказаний обєкт нерухомості), загальною площею 134,2 м.кв., житловою площею 76,8 м.кв. за адресою: с. Вишка, 288 «г», Великоберезнянського району Закарпатської області. Ч.1 ст. 41 Конституції України встановлено, що\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач позов визнав. За нормами ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим, положення ч.ч. 3,5 ст. 376 ЦК України передбачають можливі правові способи визначення правового режиму самочинно спорудженого на земельній ділянці будинку, будівлі, споруди та інших об'єктів. Так, відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки котедж споруджений позивачем на земельній ділянці, яка в той час не була йому відведена, а на даний час передана у його приватну власність із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування». Крім того, даний обєкт нерухомого майна не порушує права та законні інтереси інших осіб і в позасудовому порядку вирішити даний спір неможливо. Тож наявні всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно. - 3 - На підставі викладеного,

Outcome: approved