Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки майна в натурі, посилаючись на те, що він з 18 березня 1986 року по 13 грудня 2013 року перебував в зареєстрованому в органах державної реєстрації шлюбі з відповідачкою. У 2005 році було набуте ними як фізичними особами, право власності по ? частки за кожним на вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу його колишня дружина користується приміщенням магазину, отримує від нього дохід, а йому нічого не сплачує, тому він забажав поділити майно, але відповідачка категорично заперечує проти цього. Ним проведена будівельна-технічна експертиза, яка надала можливий варіант поділу в натурі, а саме йому може бути виділено приміщення №9 площею 11,30 кв.м., частину торгового залу, площею 64,10 кв.м., приміщення №8 площею 2,40 кв.м., частину приміщення коридору №2 площею 9,5 кв.м., приміщення №3 площею 5,20 кв.м., а всього 80,90 кв.м., що на 8,95 кв.м. менше розміру ? ідеальної частки, за ним залишається вхід з бокової сторони будинку і в подвальному приміщенні може бути виділено - приміщення І площею 33,40 кв.м., приміщення ХІІ площею 18,20 кв.м., приміщення ХІ площею 10,00 кв.м., а всього 63,4 кв.м., що на 1,8 кв.м. менше розміру ? ідеальної частки. Загальна вартість зазначеного майна дорівнює 182 360 гривень, що на 20 175 гривень менше ? належній йому частки. Відповідачці може бути виділено - частина приміщення торгового залу площею 70,0 кв.м., приміщення №7 площею 12,8 кв.м., частина приміщення коридору №2 площею 3,8 кв.м.+3,0 кв.м. (частина приміщення коридору 2 площею 3,0 кв.м. для в ходу в подвальне приміщення з тильної сторони), приміщення №6 площею 2,4 кв.м., приміщення №4 площею 1,40 кв.м., приміщення №5 площею 1,10 кв.м., лестнічна площадка №1 площею 4,3 кв.м., а всього 98,8 кв.м., що на 8,95 кв.м. більше розміру ? ідеальної частки, в подвальному приміщенні може бути виділено - приміщення Х площею 11,00 кв.м., приміщення ІІІ площею 4,40 кв.м., приміщення ІV площею 18,20 кв.м., приміщення V площею 11,40 кв.м., приміщення VІ площею 7,50 кв.м., приміщення VІІ площею 3,70 кв.м., приміщення VІІІ площею 1,20 кв.м., приміщення ІХ площею 8,20 кв.м., а всього 65,20 кв.м., що на 1,8 кв.м. більше розміру ? ідеальної частки. Загальна вартість зазначеного майна дорівнює 222 710 гривень, що на 20 175 гривень більше розміру ? ідеальній частки. Він просить на підставі ст.ст.355,356,357,361,364 ЦК України, ст.60 СК України, виділити йому в натурі ? частку приміщення саме так, як зазначив експерт та стягнути з відповідачки на його користь різницю між отриманими в натурі частками, що в грошовому виразі дорівнює 20 175,00 гривень, витрати на судовий збір у розмірі 2025,35 гривень, витрати на проведення судово-будівельно-технічної експертизи 2500,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень. В судовому засіданні, позивач і його представник, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні, проти позову заперечувала та пояснили, що вона не згодна з позовом, оскільки позивач нічого не робив в магазині, не докладав матеріальних витрат на утримання майна, після розірвання з ним шлюбу, вона ніяких ремонтів не робила. В судовому засіданні представник відповідачки проти позову заперечувала, посилаючись на те, що подружжя Солоних набули право власності на вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як підприємці, а ні як фізичні особи, тому воно є об'єктом підприємницької діяльності і не підлягає поділу. Позивач не має права на звернення до суду, оскільки не надав доказів того, що майно є спільним майном подружжя, він не вказав джерело і час придбання майна. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, майно, яке є предметом позову не належить до спільного майна подружжя, тому що воно не є в цивільному обороті подружжя. Зазначене майно перебувало у складі статутного фонду ТОВ «Нола», яке було передане [PERSON] і [PERSON], але 12 червня 2004 року позивач відмовився від своєї частки корпоративного права і передав всі права відповідачки, але майно використовувалось і використовується у підприємницькій діяльності. У березні 2005 року, [PERSON] звернулася з заявою про використання цього майна у підприємницькій діяльності і реєстрації майнових прав до органів місцевого самоврядування на підставі акту-прийому і передачі майна ТОВ «Нола» від 21.07.2004 року, яке є предметом позову. На той час, позивач не займався і не був зареєстрований як підприємець, тому нерухоме майно було зареєстроване на фізичних осіб. Станом на 01.01.2014 року і по теперішній час - це майно пов'язане з оподаткуванням, через яке проводиться підприємницька діяльність. Відповідно до положень статей 57,61 СК України, ст.52 ЦК України, майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, майно використовується в інтересах сім'ї відповідачки, а також [PERSON] брала кредит для облаштування побуту і покращення умов для життя мами позивача, відповідач ніде не працює. Тому, на підставі ст.12 Закону України «Про господарські товариства», ч.ч.2.3 ст.61 СК України, ст.ст.52,119, 368,372 ЦК України, вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні сторони визнали і не оспорювали, що з 18 березня 1986 року по 13 грудня 2013 року перебували в зареєстрованому в органах державної реєстрації шлюбі. Що на момент набуття вбудованого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не займався підприємницькою діяльністю і не був зареєстрований як підприємець. Це нерухоме майно було набуте у спільну часткову власність, з визначенням за кожним по ? частки. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №127535 від 18.05.2005 року (а.с.11), Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №7294686 виданого Перевальським державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації (а.с.10), та заявою написаною [PERSON] та підписаною [PERSON] та [PERSON] (а.с.155), підтверджується, що право власності на вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], набуто та зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] як за фізичними особами. Що також підтверджується Рішенням виконавчого комітету Перевальської міської ради №84 від 12 травня 2005 року, наданим відповідачкою (а.с.114). Тобто суд вважає, що [PERSON] та [PERSON], як фізичними особами було набуте право власності на нерухоме майно, та визначенні його частки. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Суд вважає, що позивач мав право на звернення до суду, оскільки відповідачка заперечує проти порядку володіння та користування спільним частковим майном, що було підтверджено нею в судовому засіданні. В ст.364 ЦК України закріплено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №170/11022014 від 28 лютого 2014 року (а.с.19-60), викладеного судовим експертом, нерухоме майно - вбудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], може бути поділене в натурі, визначена вартість всього майна в цілому і окремо по кожній частці власників. Досліджуючи позовні вимоги і висновки судової будівельно-технічної експертизи №170/11022014 від 28 лютого 2014 року, суд дійшов висновку, що позивач просить виділити йому в натурі частку, як запропонував судовий експерт. Враховуючі зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню, тому необхідно виділити позивачу приміщення №9 площею 11,30 кв.м., частину торгового залу, площею 64,10 кв.м., приміщення №8 площею 2,40 кв.м., частину приміщення коридору №2 площею 9,5 кв.м., приміщення №3 площею 5,20 кв.м., а всього 80,90 кв.м., що на 8,95 кв.м. менше розміру ? ідеальної частки, та за позивачем залишається вхід з бокової сторони будинку і в подвальному приміщенні виділити - приміщення І площею 33,40 кв.м., приміщення ХІІ площею 18,20 кв.м., приміщення ХІ площею 10,00 кв.м., а всього 63,4 кв.м., що на 1,8 кв.м. менше розміру ? ідеальної частки. Загальна вартість зазначеного майна дорівнює 182 360 гривень, що на 20 175 гривень менше ? належній йому частки. При такому розподілі за відповідачкою залишається - частина приміщення торгового залу площею 70,0 кв.м., приміщення №7 площею 12,8 кв.м., частина приміщення коридору №2 площею 3,8 кв.м.+3,0 кв.м. (частина приміщення коридору 2 площею 3,0 кв.м. для в ходу в подвальне приміщення з тильної сторони), приміщення №6 площею 2,4 кв.м., приміщення №4 площею 1,40 кв.м., приміщення №5 площею 1,10 кв.м., лестнічна площадка №1 площею 4,3 кв.м., а всього 98,8 кв.м., що на 8,95 кв.м. більше розміру ? ідеальної частки, в подвальному приміщенні - приміщення Х площею 11,00 кв.м., приміщення ІІІ площею 4,40 кв.м., приміщення ІV площею 18,20 кв.м., приміщення V площею 11,40 кв.м., приміщення VІ площею 7,50 кв.м., приміщення VІІ площею 3,70 кв.м., приміщення VІІІ площею 1,20 кв.м., приміщення ІХ площею 8,20 кв.м., а всього 65,20 кв.м., що на 1,8 кв.м. більше розміру ? ідеальної частки. Загальна вартість зазначеного майна дорівнює 222 710 гривень, що на 20 175 гривень більше розміру ? ідеальній частки. Оскільки позивач бажає отримати компенсацію за свою частку, що залишається відповідачці у зв'язку з неможливістю поділу на ідеально рівні частки, суд вважає, що і в цій частині позов підлягає задоволенню, тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації у розмірі 20 175,00 гривень. Представником відповідача були надані матеріали - Статут товариства, Накази, протоколи зборів ТОВ «Нолла», Договір оренди та його припинення, Акт прийому-передачі частини площі вбудованого приміщення магазину, Договір суборенди, схеми будівлі, журнали підрахунку площі, прибуткові касові ордери та квитанції, відомості, талон -повідомлення (а.с.65-82), Установчий Договір, Статут, Протоколи загальних зборів учасників ТОВ «Нолла» (а.с.105-113), а також повідомлення форми №20-ОПП, трудовий договір, довідки про місце проживання, акт передачі майна (а.с.115-119, 127,130), суд вважає, що зазначені документі є неналежними доказами, так як судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] набуте право спільної часткової власності як фізичними особами, а не підприємцями. Крім того, надані відповідачем - кредитний договір та договір займу (а.с.120-126, 128-129), не стосуються предмету розгляду, тому не можуть бути доказами по визначеному позивачем позову. Представником відповідача наданий Акт об'єктивної фіксації факту по висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23.05.2014 року, підписаний членами комісії в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.131). Суд не бере його до уваги, оскільки він складений лише заінтересованими особами - відповідачкою, її сином та представником відповідачки, крім того, він містить лише припущення про неврахування стану і вартості окремих приміщень. А посилання на те, що будівельно-технічна експертиза проведена не ПП «Істим», як в своєї заяві про забезпечення доказів просив заявник [PERSON], а експертом, який не мав права на її проведення, оскільки в законі чітко визначений перелік установ і зон стосовно проведення судової експертизи і їх повноважень, суд вважає надуманим і необґрунтованим, так як суд призначає експертизу експертній установі чи експерту на власний розсуд, і має права самостійно визначити куди саме призначити експертизу, крім того, експертиза проведена судовим експертом, яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 10.6, 10.7, 10.10, тобто має право на проведення призначеній ній експертизі. Суд вважає, що судова будівельно-технічна експертиза №170/11022014 від 28 лютого 2014 року, проведена відповідно до вимог діючого законодавства, на підставі Ухвали Перевальського районного суду від 21.01.2014 року і є належним та допустимим доказом. Крім того, посилання представника відповідача на те, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, майно, яке є предметом позову не належить до спільного майна подружжя, тому що воно не є в цивільному обороті подружжя, суд вважає безпідставним, оскільки юриспруденція України не містять поняття «цивільний оборот подружжя», крім того, предметом позову є спільна часткова власність, а не спільне майно подружжя. А також суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на норми ст.12 Закону України «Про господарські товариства», ч.ч.2.3 ст.61 СК України, ст.ст.52,119,368,372 ЦК України, оскільки сторони набули майно як фізичні особи, а ні підприємці, на об'єкт спільної часткової власності, ані на об'єкт права спільної сумісної власності, тим більше подружжя, тому зазначені норми закону не можуть застосовуватись до виниклих правовідносин. Також, в судовому засіданні, представник відповідачки заперечував проти позову, зазначивши, що майно не придбане оплатне, а перейшло як статутний фонд ТОВ «Нолла» до сторін, і було набуте за рішенням виконавчого комітету Перевальської міської ради №84 від 12 травня 2005 року, тому не може бути поділене між фізичним особами [PERSON] і [PERSON], всупереч зазначеного, позивачем надана розписка (а.с.156) про оплатне отримання всіх фондів підприємства «Нолла», але суд вважає, що це не стосується предмету розгляду, тому розписка не може бути доказом по справі. Ствердження представника відповідачки на неможливість розподілу нерухомого майна, оскільки воно в дійсності перебуває у фізичної особі - підприємця, хоча і зареєстровано за фізичними особами, з посиланням на Роз'яснення Міністерства Юстиції України від 14.01.2011 року, де повідомляється, що «Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, нерухоме майно має реєструватися за фізичною особою», суд вважає безпідставним, оскільки нерухоме майно набуте в період часу коли позивач не був підприємцем, про що сторона відповідачки наполягала в судовому засідання і це не оспорювалось позивачем. На підставі ст.41 Конституції України, де закріплено, що право приватної власності є непорушним, дослідивши в судовому засіданні докази надані сторонами, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про виділ частки майна в натурі, є способом захисту цивільних прав та інтересів і підлягає захисту, оскільки не визнається відповідачкою. Він обґрунтований позивачем, тому підлягає повному задоволенню. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат, відповідно до ст.79,84,86 ЦПК України, відносяться витрати на судовий збір, витрати на правову допомогу та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на судовий збір у розмірі 2025,35 гривень (а.с.2), витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень (а.с.13) та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2500,00 гривень (а.с.1). На підставі ст.364 ЦК України,

Outcome: approved