Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач самочинно забрала дитину з постійного її місця проживання у зв'язку з чим позивачу не відомо де перебуває дитина та які вона має умови проживання і харчування. Також малолітня дитина з вересня 2016 року не відвідує дитячий садочок, отже позивач приходить до висновку, що відповідач фактично самоусунулася від виховання дитини і не надає можливості навчатися та розвиватися у логопедичному дошкільному навчальному закладі. Просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з позивачем [PERSON]. Під час розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що у нього більш комфортні умови для проживання дитини, має повну вищу освіту, отримує заробітну плату більшу ніж у відповідача. Просив взяти до уваги висновок психолога про особисту прихильність дитини до нього. Відповідач позовні вимоги не визнала. Пояснила, що з позивачем виникли сварки через виховання дитини, яка народилася із нестійкою психікою, у теперішній час має неврологічні проблеми та потребує лікування. Однак позивач проти проведення лікування дитини заперечує. Тому вважає, що дитина, яка після розлучення за взаємною згодою сторін залишилася проживати з нею, повинна залишитися проживати з матір»ю. Підписала надруковану заяву про надання згоди на проживання дитини з батьком, перебуваючи у напруженому психологічному стані, оскільки відчувала тиск з боку позивача та була впевнена, що у подальшому буде надана відповідна оцінка обставинам підписання цієї заяви. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. пояснила, що позивач звернувся із заявою про надання висновку щодо визначення місця проживання дитини. Було проведено обстеження умов проживання батька та встановлено, що умови проживання сім'ї добрі, в квартирі чисто, охайно, зроблено ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Також звернулися до міського центру дитини із запитом на проведення психологічного обстеження малолітньої дитини. Відповідно до висновку будь-яких ризиків чи елементів тривожності під час спілкування з батьком не виявлено та рекомендовано батькам малолітньої дитини скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з визначенням місця проживання дитини, а також усвідомити власну відповідальність за фізичних та психічний розвиток дитини, створити безпечну та доброзичливу атмосферу проживання та розвитку дитини. Під час засідання органу опіки відповідачем надано заяву про згоду на проживання дитини з батьком. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї позивача за адресою: [ADDRESS], умови проживання сім'ї добрі, в квартирі чисто, охайно, зроблено ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка (а.с. 55). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Підставою задоволення вимог позивачем зазначено наявність більш комфортних умов для проживання дитини, повної вищої освіти, отримання більшої заробітної плати ніж у відповідача та особисту прихильність дитини до нього. На підтвердження вимог позивачем надано диплом молодшого спеціаліста за кваліфікацією «Вчитель початкових класів» (а.с. 27), диплом магістра за кваліфікацією «Викладач математики, вчитель економіки» (а.с. 28), диплом кандидата економічних наук (а.с.29), атестат доцента (а.с. 30), довідку Національного педагогічного університету ім.. М.П.Драгоманова про отримання позивачем за період з 01 січня 2015 року по 31 рудня 2015 року доходів у розмірі 81 296,09 грн. (а.с.19), довідку Фінансового ліцею Подільського району м. Києва про доходи позивача за період з січня 2015 року по грудень 2015 року за винятком аліментів у розмірі 10 976,50 грн. (а.с.20), довідку Управління освіти та національного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про заробітну плату та інші доходи позивача за період з січня по червень 2015 року у розмірі 7 769,77 грн. (а.с.21), свідоцтво про право власності на житло (а.с.22-23, 24-25), довідку Дошкільного начального закладу № 576 від 17 жовтня 2016 року, про те, що з 01 вересня 2016 року [PERSON] не відвідує дошкільний навчальний заклад, відповідно до заяви матері у зв'язку з лікуванням (а.с.56). Відповідач заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано довідку Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 234 м. Києва з поглибленим вивченням економіки і права про прийняття [PERSON] до 1 класу при наявності особової справи та медичної картки (а.с.141), довідку Приватної Лінгвістичної гімназії м. Києва від 14 вересня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] працює на посаді вчителя інформатики та математики (а.с.142), а також виписку з особового рахунку, відкритого в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» по залишок коштів на рахунку у розмірі 82 243,65 грн. (а.с. 50-53). Відповідач також заперечувала проти надання нею згоди на проживання дитини з батьком, яка міститься у заяві до служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.129), оскільки під час вирішення цього питання підписала надруковану заяву, перебуваючи у напруженому психологічному стані та була впевнена, що у подальшому буде надана відповідна оцінка обставинам підписання цієї заяви. Позивач наполягав на висновку № 074 від 29 травня 2017 року психологічного обстеження малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], як підтвердження особистої прихильності дитини до нього. Так, у висновку психологічного обстеження Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації обстеження неповнолітньої дитини від 12 вересня 2016 року за запитом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з метою визначення психоемоційного стану дитини, його особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та емоційної прихильності до батька, у зв'язку з визначенням місця проживання, встановлено, що будь-яких ризиків чи елементів тривожності під час спілкування з батьком не виявлено та рекомендовано батькам малолітньої дитини скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з визначенням місця проживання дитини, а також усвідомити власну відповідальність за фізичних та психічний розвиток дитини, створити безпечну та доброзичливу атмосферу проживання та розвитку дитини(а.с.130-132). Однак суд не погоджується з цим висновком через відсутність відомостей щодо обраних методів та методик психологічного дослідження, опису процедури проведення зазначених методик психологічного дослідження, отриманих даних та їх аналізу. Крім того, в результаті проведеного психологічного обстеження з»ясовано, що у дитини високий рівень емоційної прихильності до мами та батька. Згідно висновку № 5360/41/3/103 від 21 червня 2017 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] (а.с. 128). Частина 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що позивач має стабільний доход, за місцем проживання батька створено кращий комфорт для проживання, виховання та розвитку сина. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який вважав доцільним визначити місце проживання дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з батьком за адресою:[ADDRESS]. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Outcome: dismissed