Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Електротермометрія» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві. Свій позов обґрунтовує тим, що з 06 квітня 1983 року по 29 лютого 1996 року він працював на різних посадах на Луцькому приладобудівному заводі імені 60-річчя СРСР, НВО «Електротермометрія», правонаступником якого є ПАТ «Електротермометрія». 07 травня 1991 року, перебуваючи на посаді слюсаря механоскладальних робіт, він отримав травму пальця лівої кисті. За результатами розслідування вказаного нещасного випадку на виробництві роботодавцем було складено відповідний акт за формою Н-1, затверджений керівником підприємства 16 травня 1991 року. Причиною нещасного випадку, який з ним трапився, як зазначено в п.11.2 акта про нещасний випадок на виробництві, є: конструктивні недоліки захисної решітки на гільйотинних ножицях та порушення трудової та виробничої дисципліни. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді травматичної ампутації нігтьової фаланги 4-го пальця лівої кисті. 25 серпня 2011 року висновком Луцької МСЕК йому вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5 відсотків довічно. Постановою Відділення ВД ФССНВ у м.Луцьку від 29 вересня 2011 року № 0310/1144/1144/1 його взято на облік у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Вказує, що на даний час він не може повноцінно користуватись кистю лівої руки, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, веденні господарства, тому, вже досить тривалий час змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних, душевних стражданнях, які постійно переживає. Отримане ним ушкодження здоровя є незворотним. Пережиті страждання та завдану йому моральну шкоду він оцінює в 50\~000 грн. З огляду на наведене, просить стягнути з ПАТ «Електротермометрія» моральну шкоду, завдану внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 50\~000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у відзиві та представник в судовому засіданні позов визнає частково в сумі 2\~000 грн. Вважає, що нещасний випадок на виробництві стався внаслідок грубого порушення позивачем вимог технологічної дисципліни та виробничого завдання. Вини товариства немає. Прес механічний, на якому здійснювалась порізка металу, був у справному стані, що підтверджується актом обстеження від 15.04.1991 року. Травма, згідно заключення міської лікарні від 08.05.1991 року, не належить до тяжких виробничих травм. Заподіяння моральної шкоди і розмір відшкодування не обґрунтовані і позовній заяві. Після одержання травми позивач ще 5 років працював на підприємстві на попередній роботі, набув іншу спеціальність токаря, отже, він не втратив трудової функції кінцівки. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 28 січня 1991 року [PERSON] був прийнятий на роботу слюсарем механоскладальних робіт в механоскладальний цех Луцького приладобудівного заводу, правонаступником якого є ПАТ «Електротермометрія», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.5-6). Приписами Кодексу\~законів про\~працю України\~закріплено право особи на безпечні умови праці. 07 травня 1991 року, перебуваючи на посаді слюсаря механоскладальних робіт, він отримав травматичну ампутацію нігтевої фаланги IV пальця лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено відповідний акт за формою Н-1, затверджений керівником підприємства 16 травня 1991 року, зі змісту якого (п.11.2) вбачається, що причинами нещасного випадку були: 1. Конструктивні недоліки захисної решітки на гільйотинних ножицях; 2. Порушення трудової та виробничої дисципліни (а.с. 3-4). Крім того встановлено, що 25 серпня 2011 року Луцькою міською МСЕК [PERSON], у зв'язку з отриманою ним 07 травня 1991 року травмою, було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 5 % довічно (а.с.8). Постановою начальника відділення ВД ФССНВ у м. Луцьк від 29 вересня 2011 року № 0310/1144/1144/1 [PERSON] було взято на облік у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та призначено страхові виплати (а.с.10). Таким чином, встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з 25 серпня 2011 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Як розяснив Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року в п.п. 1, 11 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV ( 1105-14 ) «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон N 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону від 21 листопада 2002 р. N 229-IV ( 229-15 ), Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. У разі настання страхового випадку Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені ст. 28 Закону N 1105-XIV. Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) стійкої втрати професійної працездатності. На підставі статей 1, 5 та ч. 3 ст. 28 Закону N 1105-XIV страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому незалежно від втрати ним професійної працездатності. Порядок і розміри виплат, передбачені ч. 3 ст. 34 цього Закону, застосовуються лише при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, які не спричинили втрати потерпілим професійної працездатності. Наведене дає підстави для висновку, що спори про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоровя повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відтак, суд дійшов висновку, що право позивача на виплату компенсації за моральну шкоду виникло з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності згідно висновку МСЕК. Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. (п. 4.1) зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Досліджені судом докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, повязане з виконанням позивачем трудових обовязків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує можливості вести повноцінний спосіб життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд бере до уваги роз'яснення викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Беручи до уваги наведене, суд враховує ступінь вини працівника, а також підприємства у настанні нещасного випадку, зокрема, така вина підтверджена актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1; ступінь втрати позивачем професійної працездатності (5%), а також те, що отримане ним ушкодження здоров'я є незворотнім, що призводить до моральних, фізичних страждань та незручностей в організації його життя. Водночас, враховує те, що після одержання травми позивач ще 5 років працював на даному підприємстві за спеціальністю токаря та 29.02.1996 року був звільнений з роботи у звязку з переводом на роботу в Луцьке міське УМВС України у Волинській області за згодою керівників, що підтверджено записами трудової книжки. Отже, одержана травма не спричинила вимушених істотних змін у його життєвих і виробничих стосунках та тяжких наслідків. З врахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої позивачу у звязку нещасним випадком на виробництві в розмірі 5\~000,00 грн. Оскільки позивач на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial