Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до СВК Вісяницький про визнання недійсним [PERSON] № 4 про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) - земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області площею 3,7833 га, кадастровий номер 0521485600:03:003:0136, укладений 31 березня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він являється власником земельної ділянки площею 3,7833 га, кадастровий номер -0521485600:03:003:0136, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради. 20 грудня 2013 року між ним та СВК «Вівсяницький» в особі [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого він передав належну йому земельну ділянку площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду строком на 5 років. Право оренди за вищевказаним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2014 року, номер запису 7739008. Відповідно до умов [PERSON] оренди орендна плата складає 4 160,11 грн., 4% від грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 104002,70 грн. Під час дії вищевказаного договору оренди землі 31 березня 2015 року між ним та СВК «Вівсяницький» було укладено Договір №4 про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Відповідно до умов [PERSON] емфітевзису він передав належну йому земельну ділянку площею 3,7833 га, кадастровий номер 0521485600:03:003:0136, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради в користування СВК «Вівсянецький» строком на 49 років, що є відмінним від договору оренди земельної ділянки.. П. 16. [PERSON] емфітевзису було розірвано Договір оренди землі від 20 грудня 2013 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7739008. Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, він дізнався, що Договір оренди землі від 20.12.2013 року не розірваний і його дію продовжено на підставі додаткової угоди за №3 від 31.03.2016 року Відповідач під час діючого договору оренди землі уклав новий договір, чим порушив вимоги ст. 93 ЗК України та Закону України «Про оренду землі», чим допустив те, що відносно одного і того ж об'єкта нерухомості діяло одночасно два договори договір оренди земельної ділянки та договір емфітевзису. Крім того, до Державного реєстру речових прав було внесено запис про продовження строку дії [PERSON] оренди землі від 20.12.2013 до 31.03.2065 років, хоча згода на продовження строку дії [PERSON] оренди він не надавав, оскільки ним було підписано Договір емфітевзису. Вважає, що факт укладення між ним та відповідачем [PERSON] емфітевзису суперечить чинному законодавству, оскільки укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі. Відповідач відзив до суду не подав, а тому суд приймає рішення на підставі доказів наданих позивачем. З'ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, позивач являється власником земельної ділянки площею 3,7833 га, кадастровий номер -0521485600:03:003:0136, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради. 20 грудня 2013 року між [PERSON] та СВК «Вівсяницький» в особі [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав належну йому земельну ділянку площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду строком на 5 років, що підтверджується договором оренди землі від 20.12.2013 , актом прийому-передачі орендованої земельної ділянки (а.с.4-5,6) Право оренди за вищевказаним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2014 року, номер запису 7739008, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 29676791 від 18.11.2014 (а.с.9) . 31 березня 2015 року позивач та СВК «Вівсяницький» підписали Договір №4 про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Відповідно до умов [PERSON] емфітевзису [PERSON] передав належну йому земельну ділянку площею 3,7833 га, кадастровий номер 0521485600:03:003:0136, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради в користування СВК «Вівсянецький» строком на 49 років. П.16. [PERSON] емфітевзису було розірвано Договір оренди землі від 20 грудня 2013 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7739008. Статтями 11 та 509 ЦК визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк, є договір. [PERSON] визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Право користування чужою земельною ділянкою (емфітевзис) установлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ст. 407 ЦК). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). У контексті недійсності правочинів актуальним є питання щодо моменту виникнення цивільних прав та обовязків на підставі правочинів. На це звертається увага в п. 8 ППВСУ № 9, в абзаці першому якого зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнано недійсним правочин, що не вчинено. Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до статей 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації прав підлягає право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Як видно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 13,14) Договір №4 про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) підписаний 31 березня 2015 року позивачем та СВК «Вівсяницький» в державному реєстрі не зареєстрований і на час подання позову до суду являється неукладеним. Встановивши дані обставини і спів ставляючи їх з нормами права суд приходить до висновку, що не може бути визнаний недійсним неукладений договір і наслідки недійсності договору в такому випадку не застосовуються, а тому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed