Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено в процесі судового розгляду, з вимогою про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 405 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 вересня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким передано відповідачу у власність кошти в сумі 405 000 грн., які відповідач зобов'язаний був повернути до 16 вересня 2011 року. Всупереч узятим на себе зобов'язанням відповідач не повернув вказану суму позики. Посилаючись на ст. ст. 526-530, 1046 - 1047 ЦК України щодо укладення саме договору позики та зобов'язання повернення позичальником коштів, просить стягнути з відповідача суму боргу. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 405 000 грн., що підтверджується також написаною заявою про визнання позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2011 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, згідно з яким позивач передав відповідачу у власність кошти в сумі 405 000 грн. (а.с.8) Між сторонами виникли цивільні правовідносини, у контексті яких відповідач добровільно взяв на себе зобов'язання за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнята судом. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 405 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору.

Outcome: approved