Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, що незаявляє самостійних вимог [PERSON] .. Позов обґрунтовують тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 26.12.2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 4632. Проте, на даний час у вказаному будинку зареєстрований відповідач, який не є членами його сім`ї, оскільки він є колишнього власника цього будинку. Відповідач не знімається з реєстрації добровільно, у зв`язку із чим, створює позивачу перешкоди у здійсненні його права власності будинком, а тому він був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року провадження у даній справі відкрито та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Колодницький В.Е. в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи, через канцелярію суду, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в позовному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. проти ухвалення зального рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно адресної довідки Відділу реєстрації місця проживання Черкаської міської ради від 11 лютого 2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з [INFO] липня 2013 [INFO] . (а.с. 17). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 4632, належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] . (а.с. 7) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2020 року за № 198036627 вище вказаний житловий будинок належить позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, в розмірі Ѕ частки. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2020 року за № 198036627 вище вказаний житловий будинок належить третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності, в розмірі Ѕ частки. Згідно довідки виданою відділом реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 17.12.2019 №27757-01-10, за вищезазначеною адресою зареєстровані три особи (а.с.11). Згідно з адресною карткою особи за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.12) Крім того, відповідно до п.3.5. Договору купівлі-продажу встановлено обов`язок продавців (відповідача) знятися з реєстраційного обліку місяця проживання у будинку [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. При цьому, поняття члена сім`ї врегульовано положеннями ст.64 ЖК України, відповідно до якого до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що в особи, яка не являється подружжям, і не має ступеня родинного споріднення із власником житла може виникнути статус члена сім`ї цього власника за умови спільного проживання із ним та ведення спільного господарства. При цьому, з наведених норм убачається, що статус члена сім`ї власника житла у такої особи припиняється з моменту припинення спільного проживання та ведення спільного господарства. З матеріалів справи вбачається, що право власності [PERSON] (попередній власник), який проживав у спірному будинку, припинилося 26.12.2019 року, внаслідок відчуження будинкуволодіння на користь позивача. Отже на теперішній час саме позивач є одноособовим власником спірного житла (будинку) і має виключне право щодо визначення порядку користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доводи позивача про те, що наявність зареєстрованого місця проживання відповідача в його будинку порушує його права та інтереси як власника, є обґрунтованими, оскільки в такому випадку позивач змушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, позбавлений в повній мірі реалізувати свої права щодо можливості використання належного йому майна іншими особами т.і.. Отже реєстрація відповідача порушує і законні інтереси позивача. Таким чином, право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391, 406 ЦК позивач має право вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні його будинком в тому числі і у спосіб шляхом позбавлення їх права користування таким житловим приміщення.

Outcome: approved