Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача [PERSON] неповернуті кошти за договором позики від 22.09.2020 в сумі 45562,00 грн. Також просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь: неустойку за порушення виконання грошового зобов`язання в загальній сумі 26416,66 грн; інфляційні збитки за увесь період прострочення 1530,98 грн. а також судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. Посилається на те, що 22.09.2020 між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 45562,00 грн, про отримання яких [PERSON] написав розписку. Згідно умов договору позичені кошти відповідач мав повернути частинами за графіком: 22.10.2020 15000,00 грн; 22.11.2020 15000,00 грн; 22.12.2020 решту 15562,00 грн. Своїх зобов`язань відповідач не виконував зовсім, а тому позивач 15.01.2021 на адресу відповідача направив лист-вимогу про повернення усієї суми позики, яка залишилась поза увагою позичальника. А тому позивач окрім основної суми позики просить суд стягнути з відповідача неустойку та інфляційні у відповідності до пунктів 3.2. та 3.3. Договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що відповідач [PERSON] проходив стажування у ТОВ «Олгалогістик», керівником якого він є, та у зв`язку з фінансовими потребами попросив у нього 45562,00 грн. Він надав вказану суму відповідачу, однак борг [PERSON] не повернув, хоча в телефонній розмові постійно обіцяв, що поверне. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, підтвердив той факт, що з серпня 2019 року до кінця грудня 2019 року він проходив стажування без офіційного працевлаштування у ТОВ «Олгалогістик», керівником якого є [PERSON] . Серед його обов`язків було забирати гроші за товар з магазинів та здавати в касу підприємства. Він допустив нестачу коштів і директор підприємства на його пояснення про матеріальну скруту запропонував підписати договір позики та написати боргову розписку, що і було ним зроблено. Не заперечує суму основного боргу, але просив суд розстрочити його, оскільки він є студентом, постійної роботи не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22 вересня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 45562,00 грн з зобов`язанням повернення такої ж суми до 22.12.2020 включно за наступним графіком погашення: 15000,00 грн до 22.10.2020; 15000,00 грн до22.11.2020; 15562,00 грн до 22.12.2020 (а.с.9,10). За змістом пунктів 2.1.1, 2.2. та 2.4. Договору позика надається готівкою на руки позичальника та вважається наданою з моменту отримання позикодавцем від позичальника розписки. Повернення позики підтверджується відповідною розпискою від позикодавця. Згідно боргової розписки від 22.09.2020 [PERSON] взяв у [PERSON] гроші в позику в розмірі 45562,00 грн з зобов`язанням повернути таку ж суму до 22.12.2020 (а.с.11,12). Як встановлено судом з пояснень сторін відповідач не виконав свого грошового зобов`язання за договором позики . Пунктом 3.2 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язання позивальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві неустойку у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3.3. Договору, позивальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (а.с.9). 15.01.2021 позивач на адресу відповідача направив лист-вимогу про сплату боргу, в тому числі неустойки, у семиденний термін з моменту отримання даного листа, яка отримана відповідачем 04.02.2021 та не виконана, про що повідомив суд відповідач особисто (а.с.13-18). Отже, між сторонами склалися договірні відносини притаманні договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набуває чинності з моменту його укладання. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання. За правилами\~ст.\~1046\~ЦК\~України\~за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно\~до абз.1\~ч.1,\~ч.3\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до\~ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу вимог ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до\~вимог\~ст.\~625\~ЦК\~України\~боржник не\~звільняється\~від\~відповідальності за\~неможливість\~виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами\~ст.\~545\~ЦК\~України,\~прийнявши\~виконання зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Вирішуючи спір, суд враховує встановлені вище обставини, зміст підписаного сторонами договору позики та наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки, що підтверджує наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем повернути позику у строки та на умовах, погоджених сторонами. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Встановлені в суді обставини гуртуються на доказах та поясненнях сторін та дають підстави для висновку про наявність\~у відповідача\~простроченого грошового зобов`язання перед позивачем у виді основної суми позики - 45562,00 грн та неустойки (пені) в розмірі 26416,66 грн,\~обрахунок якої позивач здійснив у відповідності до умов договору та вимог закону. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1530,98 грн також відповідає встановленим в суді обставинам та положенням ст. 625 ЦПК України. Розрахунок цієї суми перевірений судом та є правильним. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики підлягають повному задоволенню на суму 73509,64 грн, з яких: 45562,00 грн неповернута позика; 26416,66 грн неустойка у виді пені; 1530,98 грн інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання. Водночас, з урахуванням пояснень відповідача та його усної заяви про встановлення судом розстрочки повернення присудженої суми боргу, на що позивачем не було надано обґрунтованих заперечень, суд вважає, що при ухваленні рішення необхідно визначити порядок його виконання з тим, щоб не поставити відповідача в край невигідне матеріальне становище. Відповідно до положень ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. На підставі вище вказаних положень закону, з врахуванням загального розміру задоволених позовних вимог (73509,64 грн) суд розстрочує цю суму стягнення на дванадцять місяців рівними платежами по 6125,81 грн щомісячно (73509,64 грн : 12 міс.). Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК стягує з відповідача на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved