Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою з позовною вимогою про: - розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 04 березня 2011 року, посвідченого секретарем Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області, реєстр № 5, в якому вона заповіла [PERSON] належні їй державні акти на право власності на земельні ділянки серії ІІ-ОД № 061873, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А в розмірі 2,13 га та серії ІІ-ОД № 061932, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А в розмірі 2,20 га як такі, що дає [PERSON] право на спадкування: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,13 га, з них ріллі - 1,68 га та 0,45 - багаторічний насаджень, розташованої на території Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 061873, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,20 га, з них 1,66 га - ріллі та 0,54 га - багаторічних насаджень, розташованої на території Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 061932, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу у його відсутності. Представник Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області Височанський сільській голова [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та надав заяву про згоду з позовними вимогами позивача та просив розглянути справу у його відсутності. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів наданих в матеріалах справи. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ІІ-ОД № 061873, виданого 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А в розмірі 2,13 га та серії ІІ-ОД № 061932, виданого 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А належали земельні ділянки площею 2,13 га та площею 2,20 га, розміщені на території Височанської сільської ради Тарутинського району (а.с. 15, 16). 04.03.2011 року секретарем Височанської сільської ради за реєстраційним номером 5 посвідчено заповіт [PERSON], відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповіла належні їй державні акти на право власності на земельні ділянки серії ІІ-ОД № 061873, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А в розмірі 2,13 га та серії ІІ-ОД № 061932, виданий 30.07.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 23.06.2004 року № 239/А га [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Зміни в цей заповіт, який не визнавався недійсним, заповідачем внесені не були. 19.04.2013 року [PERSON] померла (а.с. 13). Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відповідно до заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] не державні акти, тобто документ, а саме земельні ділянки, право на які він посвідчує. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Однак, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину, при тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Аналізуючи зміст заповіту суд дійшов висновку, що неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо спадщини було зумовлене неправильним використанням термінів, які є загальноприйнятими у сфері спадкових відносин, зокрема заповідаючи державний акт на право приватної власності на землю малося на увазі не державний акт, як папірець чи документ, а саме земельні ділянки, право на які цей державний акт посвідчує. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved