Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 20.01.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №03. Позов обґрунтовано тим, що 20.01.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З березня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають, оскільки між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Подальше збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20.01.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №03. Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З березня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають, оскільки між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Подальше збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 16.03.2020 року провадження у справі зупинено у зв`язку із наданням подружжю строку для примирення строком на 3 (три) місяці. Після спливу строку на примирення сторони по справі не примирились та сім`ю не зберегли. Позивач [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає, вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки сторони припинили подружні відносини, шлюб розпався і носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112,113,ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved