Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Г0олосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: -розірвати договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських прав на твір та використання твору від 29 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; -зобов'язати відповідача [PERSON] повернути позивачу полотно 50х70 см дрібне зерно, для написання на ньому твору (картини), а у разі неможливості повернути в натурі, стягнути з відповідача на користь позивача вартість полотна у розмірі 1 000 грн.; -стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] штраф у розмірі 100 000 грн. Мотивуючи позовні вимоги, зазначив про те, що 29.10.2015 року між сторонами спору укладено договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських прав та інших прав на твір та використання твору, за умовами якого відповідач, як автор, взяв на себе зобов'язання в результаті власної творчої діяльності створити та передати позивачу (замовнику), за адресою замовника, створений за замовленням останнього твір образотворчого мистецтва - картину, та передати (відчужити)майнові права на цей твір на користь замовника, а саме - здійснити повну передачу усіх прав, що можуть відчужуватись чи передаватись на всій території України та поза її межами. За умовами договору, авто взяв на себе зобов'язання створити та передати твір не пізніше 30 днів з дня укладення договору. Позивачем затверджено ескіз твору (короткий опис ескізу - п'ятеро коней) та передано відповідачу полотно, розміром 50х70 см дрібне зерно, для написання на ньому твору, вартість якого за домовленістю сторін складала 1000 грн. Позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору від 29.10.2015 року, оскільки відповідач в обумовлений договором термін до 29 листопада 2015 року до виконання твору не приступив, ані 29.11.2015 року, ані в подальшому замовнику твір не передав, внаслідок чого відповідач вважається таким, який прострочив виконання зобов'язання. За вказаних обставин, позивач просить на підставі ст. 651 ЦК України розірвати договір від 29.10.2015 року, на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України зобов'язати відповідача повернути полотно, надане для написання твору, а у разі неможливості відшкодувати його вартість, а також на підставі ст. 551 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача передбачений умовами договору штраф у розмірі 100 000 грн. У судове засідання представник представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився На підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між [PERSON], який за текстом договору іменувався як «Автор», та [PERSON], який за текстом договору іменувався як «Замовник» укладено договір про створення за замовленням і повну передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на твір та використання твору (далі - «Договір») (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, автор зобов'язується в результаті власної творчої діяльності без залучення третіх осіб створити та передати замовнику, за адресою замовника, створений за замовленням останнього, твір образотворчого мистецтва - картину (за текстом договору іменується «Твір»), та передати (відчужити) майнові права на цей твір на користь замовника, а саме - здійснює повну передачу усіх прав, що можуть відчужуватись чи передаватись на всій території України та поза її межами. Згідно п. 2.2. Договору, автор зобов'язується створити твір та передати його замовнику з усіма майновими правами на твір не пізніше 30 днів з дня укладення Договору, передача твору замовнику із запізненням більше ніж на три дні вважається порушенням зобов'язань по Договору і тягне за собою санкції, передбачені п. 5.3 Договору. Сума винагороди автора та порядку її виплати замовником сторонами Договору обумовлено у п.п. 2.6-2.8 Договору, згідно положень яких загальна сума винагороди становить 125 грн. та виплачується замовником у момент передачі твору від автора до замовника. За змістом п. 2.9 Договору, передача твору автором замовнику оформлюється актом прийому-передачі твору. Зі змісту п.п. 3.1, 3.2 Договору вбачається, що замовником затверджено ескіз № 2 (короткий опис ескізу - «п'ятеро коней»), а також передано автору полотно розміром 50х70 см. дрібне зерно, для написання на ньому твору (картини) до підписання цього Договору, вартість полотна за домовленістю сторін встановить 1 000 грн. Таким чином, за умовами вказаного вище Договору, автор взяв на себе зобов'язання в термін до 29 листопада 2015 року створити та передати замовнику твір образотворчого мистецтва (картину), а замовник прийняти твір та сплатити автору відповідно до п.п. 2.7, 2.8 Договору винагороду (гонорар) в сумі 125 грн. Між тим, як зазначив позивач, у визначений договором строк відповідач до написання твору (картини) не приступив і замовлений позивачем твір протягом 30 днів з дня підписання договору не передав. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що після настання строку, визначеного умовами договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та у подальшому виконувати їх відмовляється, а тому позивачу завдана шкода в зв'язку з неможливістю одержання замовленого твору та використання його для власних потреб, що є істотним порушенням договору зі сторони автора і наслідком цього має бути розірвання договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові підстави розірвання договору за рішенням суду регламентовані положеннями частини 2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13, істотним порушенням договору є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору. Судовим розглядом встановлено, що у порушення п.2.1. укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав зобов'язання щодо створення твору на замовлення позивача у строки встановлені договором, внаслідок чого замовник не отримав результату договору та позбавлений можливості використовувати його для власних потреб. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення штрафу в сумі 100 000 грн., позивач посилається на умову пункту 5.3 укладеного між сторонами, згідно якого сторони домовились, що сторона, яка допустила порушення зобов'язань та умов Договору або неналежним чином виконала зобов'язання за цим Договором сплачує іншій стороні штраф в сумі 100 000 грн. за кожне порушення зобов'язань та умов цього Договору або за кожне неналежним чином виконане зобов'язання за цим Договором, а в разі порушення строків, передбачених п.2.3, за кожний день запізнення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 3 цієї статті установлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Оскільки відповідачем не доведено обставин, які давали б підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, підстав для застосування ст.617 ЦК України не убачається. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що на підставі п. 5.3 Договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 100 000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними в ході розгляду справи, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved