Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить внести запис до трудової книги щодо його роботи в ДПА Конотопського району з 01.09.1996 року по 13.01.1997 року, стягнути заборгованість за невикористану відпустку на навчання та внести зміни в архівні дані про період роботи з 01.09.1996 року по 13.01.1997 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він з 01.09.1996 року працював на посаді старшого державного інспектора ДПА по Конотопському району. На цю посаду він був прийнятий за умови навчання по профілю і тому вступив до Слов'янського авіаційно-технічного коледжу за спеціальністю бухгалтерський облік. 26.11.1996 року відбулося об'єднання ДПА по Конотопському району та ДПА м. Конотоп і він був переведений до Об'єднаної ДПІ, але в трудовій книзі відсутні записи, що він працював в ДПА по Конотопському району з 1996 року по 14.01.1997 року. Вказані обставини підтверджуються табелем робочого часу за листопад 1996 року, який був витребуваний правоохоронним органом, а також в судовому засіданні можуть підтвердити свідки. Також він не був згоден з рішенням відповідача від 30.05.2000 року про скорочення штату, проте його заперечення не були розглянуті комісією по трудовим спорам. До цього часу відповідачем не здійснено розрахунку невиплаченої йому заробітної плати з врахуванням періоду роботи в ДПА по Конотопському району. Також він навчався Сум ДУ на 3-му курсі, а йому не виплатили компенсацію за невикористану відпустку на навчання. До того ж в архівні дані не внесені відомості щодо періоду його роботи з 01.09.1996 року по 13.01.1997 року на посаді старшого державного інспектора ДПА по Конотопському району. На підставі вищевикладеного він звернувся з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача: Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції [PERSON] проти позовних вимог заперечує та пояснив, що позивач був прийнятий на роботу з 14.01.1997 року та звільнений 31.05.2000 року за скороченням штату. При вирішенні даного спору просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач при отриманні в 2000 році трудової книжки мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Поважних причин пропуску вказаного строку не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим кодексом. 14.01.1997 року [PERSON] звернувся до голови Конотопської державної податкової адміністрації з заявою, в якій просить прийняти його на роботу на посаду державного податкового інспектора відділу державного реєстру фізичних осіб з 14.01.1997 року ( а.с. 125). З копії трудової книги вбачається, що [PERSON] з 14.01.1997 року був прийнятий на роботу на посаду державного податкового інспектора відділу державного реєстру фізичних осіб Конотопської державної податкової адміністрації Сумської області та 14.01.1997 року прийняв присягу державного службовця. В 1998 році Конотопську державну податкову адміністрацію Сумської області було перейменовано в Конотопську об'єднану державну податкову інспекцію Сумської області. Позивач працював на різних посадах та 31.05.2000 року звільнений у зв'язку з скороченням штату за п. 1 ст. 40 КзпП України ( а.с.11). Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно копії наказу № 18-0 від 31.05.2000 року [PERSON], державного податкового інспектора відділу ДРФО, звільнено 31.05.2000 року за згодою профкому /протокол № 4 від 31.05.2000 р./ в з'язку з скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, наданням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 14.01.2000 року по 31.05.2000 року ( а.с. 127). Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сином. Начальником Конотопської державної податкової адміністрації у м. Конотопі в 1996 році був [PERSON] В червні 1996 року [PERSON] звернувся з приводу працевлаштування, оскільки на той час було 14 вакантних посад, тиждень ходив на роботу. Потім з 01.071996 року звернувся до начальника Конотопської державної податкової адміністрації у Конотопському районі з приводу працевлаштування, його прийняли на роботу і він отримував заробітну плату в розмірі 120 грн. Після реорганізації, син був переведений до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки її пояснення спростовуються іншими зібраними по справі доказами. Зокрема, згідно наказу № 2-Л від 26.11.1996 року в Конотопську державну податкову адміністрацію Сумської області з 26.11.1996 року було призначено в порядку переводу та прийнято в порядку переводу ряд осіб. Однак, в цьому списку відсутнє прізвище позивача ( а.с. 113-123). Згідно відповіді начальника Конотопського МВ УМВС України в Сумській області від 10.08.2000 року, [PERSON] роз'яснено право на оскарження правомірності звільнення її сина в судовому порядку ( а.с. 30). З листа заступника директора Департаменту державної виконавчої служби від. 21.06.2001 року вбачається, що [PERSON] зверталася зі скаргою до Адміністрації Президента України щодо невиконання рішення суду стосовно стягнення коштів, поновлення на роботі її та сина ( а.с. 124). Суд не розглядає, як докази, надані позивачем матеріали щодо стягнення аліментів на користь [PERSON], оскільки вони, не стосуються предмету цього спору. Таким чином, позивачем не надано, і в судовому засіданні не здобуто доказів, що [PERSON] з 01.09.1996 року по 13.01.1997 року працював в ДПА Конотопського району. Відповідно до п. 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 ( в редакції станом на 31.05.2000 року) до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у п.2.16. цієї Інструкції. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві. Згідно довідки Національного технічного університету України Київський політехнічний інститут № 30/66 від 26.03.2009 року [PERSON] наказом № 1230-с від 29.07.1994 року був зарахований студентом першого курсу гірничотехнічного факультету денної форми навчання з 01.09.1994 року та наказом № 42-с від 13.01.1995 року був відрахований з інституту за академнеуспішність з 13.01.1995 року ( а.с. 131). Відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста ЗМ № 030351 [PERSON] закінчив Конотопський електромеханічний технікум, 10.06.1994 року йому присвоєно кваліфікацію технік-електронік. А також відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста ІЗ Е№010584 [PERSON] закінчив Слов'янський авіаційний технічний коледж, 04.02.2000 року йому присвоєно кваліфікацію бухгалтер ( а.с. 128). З відповіді НКП Сумського державного університету при Конотопському Індустріально-педагогічному технікумі № 53, наданої начальнику Конотопської ОДПІ в червні 2000 року вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом ІІІ курсу заочного відділення. Переведений з Конотопського НКП Слов'янського коледжу; зарахований наказом № 411-111 від 02.06.2000 року на ІІІ курс; залікова книжка № 995773; має заборгованість з мікроекономіки та бухгалтерського обліку; заборгованості по оплаті за навчання не має; викликом на навчання не користувався ( а.с. 132). Згідно довідки Конотопського індустріально-педагогічного технікуму № 305 від 25.12.2001 року [PERSON] був переведеницй до Сумського державного університету з Слов'янського авіаційно-технічного коледжу при умові доздачі розходжень у навчальних планах. Студент здав іспит з РПС і на основі успішної доздачі був допущений до виконання контрольних і курсових робіт. Студент [PERSON] був переведений на ІV курс, зараз навчається на V курсі ( а.с. 131, 129-130). Таким чином, судом встановлено, що позивач 02.06.2000 року зарахований на ІІІ курс заочного відділення Сумського державного університету при Конотопському Індустріально-педагогічному технікумі, а звільнений з Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області 31.05.2000 року, тобто до зарахування. Викликом на навчання позивач не користувався. Отже підстав для виплати [PERSON] компенсації за невикористану відпустку на навчання у відповідача не було. Крім того, представник відповідача [PERSON] при вирішенні даного спору просить застосувати строк позовної давності. Позивач [PERSON] пояснив, що не звертався до суду за захистом своїх прав з 2000 року оскільки в Конотопській ОДПІ на його думку панує повний безлад, та в нього були інші проблеми. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відповідно до ст. 257 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 18.04.2017 року, тобто після його спливу. Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed