Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] наступним чином: 1/3 частку у спільній сумісній власності на квартиру за [PERSON], 1/3 частку у спільній сумісній власності на квартиру за [PERSON], 1/3 частку у спільній сумісній власності на квартиру за [PERSON] Також просив визначити порядок користування зазначеною квартирою між співвласниками наступним чином: кімнату (5), площею 12,6 кв.м залишити у володінні та користуванні [PERSON]; кімнату (6), площею 18,5 кв.м залишити у володінні та користуванні [PERSON], кімнату (7), площею 12,5 кв. м залишити у володінні та користуванні [PERSON] Підсобні приміщення кухня (3), площею 7,3 кв.м, вбиральня сполучена (2), площею 3,0 кв.м, коридор (1), площею 6,3 кв.м, вбудована шафа (4), площею 0,7 кв.м, залишити в загальному користуванні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на ті обставини, що йому та відповідачам матері [PERSON] та брату [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Він володіє та користується в зазначеній квартирі кімнатою (6), площею 18,5 кв.м, з 1995 року по теперішній час мешкає з цивільною дружиною [PERSON] За весь час володіння та користування квартирою позивач брав участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також зазнав суттєвих матеріальних витрат на поліпшення місць загального користування та кімнати (6) 18,5 кв.м, зокрема за рахунок позивача були встановлені пластикові вікна та килимове покриття. Двома другими кімнатами у квартирі володіють та користуються його рідний брат та мати, зокрема, кімнатою (5) 12,6 кв.м користується рідний брат позивача [PERSON], а кімнатою (7) 12,5 кв.м користується мати [PERSON] Такий порядок володіння та користування квартирою сторонами добровільно було визначено первинно у 1995 році, потім у 2002 році, після того, як їх мати [PERSON] виїхала з квартири до свого чоловіка, та у 2010 році після приватизації квартири. Нотаріально посвідчити добровільно встановлений порядок володіння та користування квартирою інші співвласники відмовляються. 13.01.2015 р. відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому у здійсненні права власності користуванні квартирою 8 по пров. Адигейському, 13 м. Харкова в цілому. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 2010 року за № 5-10-314463-ц, виданого ХМЦПДЖФ. Квартира складається з трьох житлових кімнат площею 12,6 кв.м., 18,5 кв.м., 12,5 кв.м., загальною площею 43,6 кв.м. Відповідач [PERSON] в порушення його прав займає і просить визначити порядок користування з наданням йому кімнати площею 18,5 кв.м. В користування позивача за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] виділити кімнати 12,6 кв.м та 12,5 кв.м. Вважає, що такий порядок користування є неможливим і таким, що порушує права інших власників. Згода про визначення порядку користування квартирою між сторонами не досягнута, а запропонований [PERSON] варіант порядку користування квартирою не відповідає його частці у праві спільної часткової власності, оскільки на 1/3 частину приходиться 14,5 кв.м. Такий відступ від частки [PERSON] є великим, що значно порушує права інших співвласників. Кімната 18,5 кв.м. завжди знаходилася у спільному користуванні. Відповідачі за зустрічним позовом самостійно визначили інший порядок, заселилися у більшу кімнату. [PERSON] в їх квартирі не зареєстрована, має власне житло, права власності в спірній квартирі вона не має, відсутні будь-які домовленості між співвласниками стосовно її проживання в квартирі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі виданої довіреності, позовні вимоги позивача за первісним позовом підтримали у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили суд первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Крім того, зазначили, що [PERSON] займає кімнату, площею 18,5 кв.м, з 1995 року після смерті бабусі та дідуся. З 2004 року вони мешкають в цій кімнаті з [PERSON]. Їх мати [PERSON] виїхала з квартири у 2002 році. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], зустрічний позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили зустрічний позов задовольнити. В задоволенні первісного позову просили відмовити, оскільки позивач [PERSON] вважає, що найбільша в квартирі кімната 18,5 кв.м повинна залишитися у спільному користуванні. [PERSON] у вересні 2013 року вселив до квартири, без його згоди, [PERSON], а частину меблів виставив у кімнату, площею 12,5 кв.м. За рік він шість разів звертався до правоохоронних органів з приводу поведінки [PERSON] та його дружини [PERSON]. Він мешкає з дружиною та дитиною у кімнаті, площею 12,6 кв.м, та саме він за власні кошти встановив кондиціонери в кімнатах, площею 12,6 кв.м та 18,5 кв.м, замінював змішувач. На кімнату, площею 18,5 кв.м, [PERSON] встановив замок. Відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, за зустрічним позовом не підтримала позовні вимоги в частині виселення [PERSON] Також пояснила, що [PERSON] займав кімнату, площею 18,5 кв.м, в спірній квартирі, [PERSON] кімнату, площею 12,6 кв.м. Кімнату, площею 12,5 кв.м, перетворили у сховище після її відїзду з речами разом з новим чоловіком у 2004 році. [PERSON] не мешкала в квартирі з 2005 до 2013 року. До вселення у квартиру [PERSON] скандалів у квартирі не було, згоду на її вселення вона не давала, однак, враховуючи, що на цей час [PERSON] є дружиною її сина, вона заперечує проти її виселення. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що мешкала з 1994 року в квартирі [ADDRESS], а саме у кімнаті, площею 18,5 кв.м, перебуваючи у цивільному шлюбі з [PERSON]. У січні 2015 року вони зареєстрували шлюб. На цей час у них з [PERSON] склалися неприязні стосунки, оскільки він провокує сварки та постійно викликає міліцію. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників [PERSON], [PERSON] та третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що спірною є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, виданого 11 лютого 2010 р. Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 5-10-314463-Ц, копія якого знаходиться в матеріалах справи, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності сторонам у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно із ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, кожному із співвласників належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд вважає можливим первісний позов [PERSON] в цій частині задовольнити та визначити частки співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/3 частку зазначеної квартири за кожним. Згідно з довідкою дільниці № 30 КП «Жилкомсервіс» від 23.10.2014 р., у [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON], її сини [PERSON] та [PERSON], онука [PERSON], [INFO]. Особовий рахунок відкритий на імя відповідачки за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] Спірна квартира трикімнатна, кімнати роздільні, житловою площею 43,6 кв.м, а саме: 12,6, 18,5 та 12,5 кв.м. Також в квартирі є коридор, площею 6,3 кв.м, кухня, площею 7,3 кв.м, вбудована шафа - 0,7 кв.м, вбиральня (сполучена) 3,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 60,9 кв.м (а.с.50-51). На кожну особу, яка є співвласником квартири, з урахуванням місць загального користування припадає по 20,3 кв.м. Відповідно до вимог ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Положеннями ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ухвалою суду від 11 березня 2015 р. за клопотанням позивача за первісним позовом [PERSON] по справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза, провадження якої доручалося ХНДІСЕ імені заслуженого професора [PERSON]. 12 червня 2015 р. ХНДІСЕ імені заслуженого професора [PERSON] повернуло цивільну справу без виконання, оскільки в призначений експертом час не було забезпечено обстеження квартири [ADDRESS] та наданих матеріалів недостатньо для повноти дослідження і надання висновку. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявив про відсутність коштів для сплати експертизи та підтримав свої позовні вимоги. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні відмовився спільно з [PERSON] сплатити експертизу, заперечував проти задоволення первісного позову, з своїми позовними вимогами про порядок користування квартирою не звернувся. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що знаходяться у дружніх стосунках з сімєю [PERSON], неодноразово бували у квартирі [ADDRESS]. При цьому [PERSON] займає більшу кімнату, яка на предявленому паспорті БТІ, під № 6, [PERSON] кімнату під № 5, їх мати [PERSON] кімнату під № 7. На підставі викладеного, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] в цій частині задовольнити та визначити порядок користування квартирою № 8 в будинку № 13 по провулку Адигейському в м. Харкові, виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату літ. 5, площею 12,6 кв.м; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату: літ. 6, житловою площею 18,5 кв.м, в квартирі [ADDRESS]; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату літ. 7, житловою площею 12,5 кв.м, в квартирі [ADDRESS]; кухню літ. 3, площею 7,3 кв.м, вбиральню (сполучену) літ. 2, площею 3 кв.м, коридор літ. 1, площею 6,3 кв.м, вбудовану шафу літ. 4, площею 0,7 кв.м, залишити в спільному користуванні. Судом встановлено, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] 24 січня 2015 року уклала шлюб з відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], який є співвласником спірної квартири, їй присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.49). Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи, що суд задовольняє первісні позовні вимоги [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визначає порядок користування квартирою між співвласниками, тому вважає можливим в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобовязання [PERSON] не перешкоджати йому у здійсненні права власності користуванні квартирою 8 по пров. Адигейському, 13 м. Харкова в цілому відмовити.

Outcome: approved