Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.1996 року по 29.04.2013 рік, за період шлюбу позивачем була придбана квартира [ADDRESS], правовстановлюючі документи на яку були оформлені на ім'я [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 24.04.2001 року. Оскільки спірна квартира була придбана за кошти, які належали [PERSON], останній просить суд визнати квартиру [ADDRESS], його особистою приватною власністю. 24 вересня 2013 року до суду представником відповідача було подано зустрічну позовну заяву про розділ спільно нажитого майна, в якій останній посилається на те, що на придбання спірної квартири були витрачені і кошти з сімейних заощаджень позивача та відповідача, що в сумі склало близько 7000,00 доларів США, тому просить суд визнати спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності, а також визнати спільною сумісною власністю гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ГК «Північ» В судовому засіданні позивач та його представник за основним позовом позовні вимоги підтримали за викладеними в ньому обставинами, просили задовольнити позов в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду судом повідомлялася, причин своєї неявки в судове засідання відповідач не повідомила, за таких обставин суд визнав причини неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2014 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного нажитого майна - залишено без розгляду. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Сторони перебували у шлюбі з 27.04.1996 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8-9). За період перебування сторін у шлюбі, а саме: 24.04.2001 року, було придбано квартиру за 11200,00 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2436 (а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.04.2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продав квартиру за ціною 13500,00 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). А як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 11.09.2000 року та ордеру на житлове приміщення №020147 серія Б від 04.09.2000 року зазначена квартира належала [PERSON] на праві власності (а.с.11,12). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Така позиція у п. п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], була придбана за вилучені кошти за продану квартиру, яка належала на праві власності [PERSON], а тому є особистою приватною власністю позивача. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved