Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач в квартирі не проживає, особистих її речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, чим створює позивачеві, як власнику, головному наймачеві, перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням та нести додаткові витрати за комунальні послуги. Відповідач є колишньою дружиною позивача, яка з 2007 року не проживає за адресою реєстрації, [ADDRESS] . Реєстрація відповідача значно обмежує позивача у праві власності та створює матеріальні незручності. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву не подала. Згідно вимогстатті 280 ЦПК Українисуд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 179 та згідно рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 21.12.2005 року № 652 є головним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . ( а. с. 12 - копія ордеру на житлове приміщення). У вказаній квартирі зареєстровані позивач, його син та колишня дружина, як члени сім`ї, головного наймача. ( а. с. 12). Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї наймача житла, не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, а саме з 2007 року, згідно даних акту, від 09.10.2020 року (а. с. 20), суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved