Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2003 року між його матір`ю [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2016 року було розірвано, після розірвання шлюбу його мати відновила дошлюбне прізвище [PERSON] . 28 жовтня 2016 року його мати зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . Позивач народився у шлюбі його матері з відповідачем. До досягнення ним повноліття з відповідача були стягнуті на користь його матері аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, зазначений розмір аліментів було встановлено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки цим рішенням суд задовольнив позовні вимоги відповідача і зменшив розмір аліментів, який він сплачував з 1/4 до 1/6 частини, в обґрунтування зменшення розміру аліментів суд врахував ту обставину, що на момент подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів у відповідача на утриманні знаходилась маленька дитина і дружина, яка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. [INFO] йому виповнилось 18 років, отже у відповідача не існує обов`язку сплачувати на його утримання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісяця до досягнення ним повноліття. Він мешкає разом зі своєю матір`ю і перебуває у неї на утриманні, не має можливості працевлаштуватись, оскільки він навчається на денній формі навчання в Коледжі радіоелектроніки за спеціальністю «Монтаж, технічне обслуговування і ремонт обладнання радіозв`язку, радіомовлення та телебачення», на теперішній час він переведений на третій курс бюджетної форми навчання, термін закінчення якого 30 червня 2023 року, у разі припинення отримання аліментів від відповідача, з огляду на той факт, що його мати має невеликий та мінливий щомісячний заробіток, в нього може скластися ситуація, коли він буде позбавлений можливості отримувати елементарні побутові потреби, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача з 30.07.2021 року і до закінчення навчання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 жовтня 2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку Укрпошта направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 11 жовтня 2021 року, в обґрунтування якого зазначив, що ознайомившись із позовною заявою [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, він визнає частково пред`явлені позовні вимоги, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, бо на його утриманні знаходиться дитина, яка має статус дитини з інвалідністю та непрацездатна дружина, яка доглядає за дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим він і його дружина не мають можливості повноцінно працювати, також на лікування сина він витрачає значну суму коштів. Крім того, позивачем не зазначено у позові та не надано жодного доказу, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, також не надано підтвердження понесених ним витрат та розрахунку щомісячних витрат на його утримання і не підтверджено факту того, що за станом здоров`я позивач не має можливості працювати, а тому він погоджується на сплату аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до закінчення навчання сина. 11 жовтня 2021 року позивач [PERSON] надав до суду заперечення на відзив, в якому він зазначив, що заперечує проти посилань відповідача про тяжке матеріальне становище, оскільки це не підтверджено належними доказами, у зв`язку із чим просить задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючи на відзив та просив стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., у зв`язку із тяжким матеріальним становищем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис № 1014 (а. с. 10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2016 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем у справі. Відповідно до довідки № 306 від 14 липня 2019 року [PERSON] зарахований до контингенту студентів 01.09.2019 р. наказом № 136-С від 29.07.2019р. на І курс Коледжу радіоелектроніки, база 9 класів, денне відділення, група № 53 за спеціальністю: «Монтаж, технічне обслуговування і ремонт обладнання радіозв`язку, радіомовлення та телебачення», та на теперішній час переведений на третій курс, з терміном закінчення коледжу 30 червня 2023 року (а. с. 18). Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, чинним законодавством України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. В заперечення позовних вимог у стягненні з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частики його заробітку судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 438. Від подружнього життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1012. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має захворювання з діагнозом: «помірна розумова відсталість» та потребує постійного нагляду, амбулаторного медикаментозного лікування та лабораторного обстеження, а матері дитини [PERSON] призначено державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] . Матеріалами справи встановлено, що на утриманні відповідача [PERSON] перебуває дитина-інвалід [PERSON] , яка потребує постійного нагляду, амбулаторного медикаментозного лікування та лабораторного обстеження, що потребує значних витрат. Також відповідачем надані докази на оплату лікування дитини [PERSON] , здачу аналізів, призначеного лікування. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та є студентом денної форми навчання за спеціальністю: «Монтаж, технічне обслуговування і ремонт обладнання радіозв`язку, радіомовлення та телебачення» у Коледжі радіоелектроніки Міністерства освіти і науки України, надав суду підтвердження про здійснені ним необхідні витрати на навчання та його розвиток, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу, а також виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, враховуючи сімейний стан відповідача, знаходження на його утриманні дитини-інваліда, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання повнолітнім сином [PERSON] , тобто до [INFO] . Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з дня подання позову до суду, тобто з 30 липня 2021 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial