Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визначити позивачу додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] . Так у вищевказаній квартирі на момент приватизації проживав позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , його покійна мама [PERSON] , син та донька позивача [PERSON] та [PERSON] . За весь час проживання в спільній квартирі за життя матері [PERSON] , як єдиний син доглядав за мамою, платив усі необхідні платежі. Про те, що після смерті спадкодавця необхідно в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач не знав і фактично прийняв спадщину, оскільки під час життя його матері він доглядав за мамою та квартирою, а після її смерті за квартирою і до теперішнього часу. Фактично позивач проживав разом з мамою до її смерті, оскільки вона була в досить похилому віці і не могла вести самостійний стиль життя і потребувала сторонньої допомоги. Після смерті матері та під час її життя позивач доглядає за квартирою, проводить поточні ремонти та сплачує всі необхідні по догляду за квартирою в тому числі і комунальні платежі, на даний час ніякої заборгованості за сплату комунальних платежів на квартирі немає. Довідавшись, що пропустив шестимісячний термін позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на що отримав усну відповідь, що його питання поновлення строків прийняття спадщини вирішується виключно в судовому порядку Таким чином на даний момент позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про поновлення строків прийняття спадщини та визнання за ним права власності на спадкове майно. 21 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 03 квітня 2020 року. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 02 квітня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім того, від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суду прийняти рішення на підставі доказів наданих позивачем згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем використано право на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Виконавчим комітетом Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №18 Серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сином померлої[INFO] [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1994 року Державної комунальної будівельно-монтажної фірми «Дарниця» видане згідно розпорядження від 14 грудня № 411, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Крім того, дані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою від 03.09.2019 року № КВ-2019 №33881 Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентиризації». За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивач в обґрунтування позову зазначає, що не скористався своїми спадковими правами з підстави не знання того, що після смерті спадкодавця його матері в шестимісячний строк необхідно було звернутися із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Разом з тим, зазначена підстава не можє свідчити про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приймаючи до уваги не надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації ним права на прийняття спадщини після смерті матері шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed