Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 24.08.2003 року. Відповідач [PERSON], [INFO], за вищевказаною адресою не проживає. Відсутність відповідача в квартирі підтверджується актом №1322, затвердженим комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Соборний» від 20.09.2017 року. В акті обстеження житлово-побутових умов зафіксовано, що в квартирі проживає [PERSON] з 28.09.2012 року. особисті речі відповідача в квартирі відсутні, а його реєстрація строює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. На підставі викладеного просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №165, що знаходиться в будинку ;290 по вул.Гоголя у місті Черкаси у звязку з відсутністю його в ньому більше року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. До початку судового засідання 22.11.2017 р. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Судові витрати залишає за собою. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА №120366, серії ВАА №120367, виданого комунальним підприємством «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 24.08.2003 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON]. Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 2 особи: [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved