Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначивши [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що на теперішній час належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом братові [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2016 року між позивачем та його братом [PERSON] був укладений договір застави. За умовами даного договору, у разі неповернення позивачу вчасно грошей, відповідач повинен передати позивачу належну йому частку у їх спільному домоволодінні. Оскільки на момент укладання угоди брат перебував у шлюбі, 01.09.2016 року його дружина [PERSON] також погодилась на укладання зазначеного договору застави.На виконання побажання відповідача, зазначений договір було укладено у вигляді договору позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі, еквівалентному п`яти тисячам доларів США, що за курсом НБУ на той час складало сто тридцять тисяч гривень, які відповідач зобов`язався повернути позивачу протягом 1 року.Позивачу та брату належить кожному по 1/4 частині будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач, відповідач та його дружина разом мешкають та зареєстровані у будинку, розташованому за даною адресою. Жодних неповнолітніх осіб за даною адресою не зареєстровано, що підтверджується довідкою про склад родини. Оціночна ринкова вартість1/4 частини будинку складає 108037 грн. Передача позивачем грошових коштів відповідачеві підтверджується відповідною розпискою, складеною та наданою позивачу [PERSON] та [PERSON] 01.09.2016 року. Зважаючи на викладене, наявні підстави для визнання за позивачем - [PERSON] права власності на 1/4 частину будинку, що належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом його братові [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 328, 1046, 1049, 1052 ЦК України, а також на законодавчі положення, які регулюють відносини з приводу застави: ст.ст. 546, 572 ЦК України У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.10.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності за законом. Призначено підготовче засідання. 19.02.2019\~року ухвалою\~Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова підготовче\~провадження у\~цивільній справіза\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа:\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності за\~законом закрито.Призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини. Від імені відповідача під час підготовчого провадження поштою надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову, однак встановити особу автора цієї заяви суд позбавлений можливості. Отже, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України у с удове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2018 року, занесеної до протоколу судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти задоволення вказаного позову. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2017 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,належить по 1/4 частці житлового будинку [ADDRESS] (а.с.8). Зазначені дані також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2019 року (а.с.45). З копії інформаційно-консультаційної довідки ТБ «Євромаркет» від 29.03.2018 року за №45 вбачається, що вірогідна вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 29.03.2018 року складає 432\~148,00 грн. у тому числі 1/4 частка складає 108\~037,00 грн. (а.с.5-7). 06.04.2013 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Ленінському у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис №121 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.04.2013 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 18). Як вбачається з копії довідки наданої майстром приватного сектору ділянки № [ADDRESS] Новобаварського району м. [ADDRESS] , [PERSON] , 1981 року народження, мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї - брат [PERSON] , 1979 року народження (а.с.19). Відповідно до розписки від 01.09.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі п`ять тисяч доларів США у гривневому еквіваленті та зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі до 01.09.2017 року. У разі відсутності у нього необхідної суми, зобов`язався передати належну йому 1/4 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Крім того, відповідно до розписки від 01.09.2016 року [PERSON] , дружина [PERSON] , підтверджує факт того, що її чоловік [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі п`ять тисяч доларів США під заставу належної йому 1/4 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно\~ст. 22 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною 3\~Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку від імені відповідача [PERSON] надіслано до суду заяву про визнання позову, однак суд оцінює дану заяву критично через неможливість встановити особу її автора, та вважає за необхідне відмовити в прийнятті визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону. Згідно зі ст.ст.526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду\~\~та такої ж якості.\~\~ Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~\~ Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в даному випадку позивач не звертається до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, а просить визнати право власності на нерухоме майно, посилаючись на текст розписки. При цьому з тексту розписки про отримання грошової суми від [PERSON] , яку [PERSON] склав розписку одноособово, вбачається, що останній зобов`язався передати у разі відсутності необхідної грошової суми належну йому 1/4 частину житлового будинку, навіть без зазначення якій особі. Так, статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість виникнення права власності за рішенням суду прямо передбачена законодавством. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності за позовом власника, не породжує, а підтверджує наявне у такого позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Таким чином, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Позивач зазначає про наявність з відповідачем правовідносин щодо забезпечення зобов`язання позики заставою нерухомого майна. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частинами 1, 2 ст. 577 ЦК України визначено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу приписів ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищенаведене, умову, викладену в розписці про те, що [PERSON] зобов`язався передати у разі відсутності необхідної грошової суми належну йому 1/4 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] суд вважає нікчемною. За таких умов суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.

Outcome: dismissed