Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Він, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором дарування квартири , зареєстрованого в реєстрі за 2-282 від 27.01.1998 року. У 2001 році, він почав спільно проживати у своїй квартирі з своєю дружиною, [PERSON] , того ж року у них народилася донька, [PERSON] , місце проживання якої він зареєструвава за вищевказаною адресою. У 2012 році, він зареєстрував місце проживання в своїй квартирі, [PERSON] , яка є донькою [PERSON] від іншого шлюбу. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. З початку 2017 року [PERSON] забрала [PERSON] та [PERSON] та пішла проживати в інше невідоме йому місце. Вказує, що фактично з лютого 2017 року відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , це можуть підтвердити сусіди. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелктуальної творчої діяльності, право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначено , що саме власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 312 ЦК України). Вказує, що відповідачі, які не проживають за адресою [ADDRESS] , втратили право на користування квартирою, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Наполягає, що оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду. Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст.. 391 ЦК України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом , у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.02.2020 року в судовому засіданні було долучене письмове клопотання від представника позивача про відмову від позовних вимог, а саме в частині позовних вимог до [PERSON] . Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.02.2020 року, прийнято відмову представника позивача від позовних вимог до [PERSON] , провадження по даній справі в частині позовних вимог до [PERSON] - закрито. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просить розглянути справу за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. Як вбачається з пояснень відповідачів, даними в судовому засіданні 04.11.2019 року: Відповідачка [PERSON] , заперечувала проти задоволення позову, та пояснила, що в квартирі були замінені замки і її вигнали з квартири, це було в лютому 2016 року. В квартирі залишилися її особисті речі та речі дітей. Відповідачка [PERSON] , позов визнала в повному обсязі, так як вона в даній квартирі не зареєстрована. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, так як в даній квартирі знаходяться її речі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання 3 серпня 2020 року не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Допитана в якості свідка [PERSON] , показала, що позивача знає, він є її сином. Стосунки між сином та невісткою були нормальні. Відповідачі залишили квартиру в 2017 році, при цьому забрали з собою собаку та кота. Після того, як невістка з дітьми пішла з квартири, син ходив до тещі, щоб примиритися з дружиною, потім [PERSON] приїхала з братом до квартири та забрала речі. Зі слів свідка, вона з [PERSON] почала підтримувати хороші стосунки. Перешкод, щоб повернутися в квартиру, ніяких не було. Чи зверталися відповідачі до правоохоронних органів, їй не відомо. Перед тим, як невістка з дітьми залишила квартиру, син повернувся з Польщі. З 2002 року по 2007 рік син з [PERSON] жили у шлюбі, а потім без шлюбу. З ними разом вона не проживала, про те, що відповідачі виїхали з квартири, син сказав їй по телефону. В вересні 2016 року син поїхав до Польщі на заробітки, і звідти висилав їй гроші, щоб вона погашала борги. За час проживання сина з невісткою, вони зробили в квартирі ремонт, придбали пральну машину, диван, холодильник. В квартирі ще є інші речі, які вони придбали разом. [PERSON] з братом приїжджала на мікроавтобусі і виносила речі з квартири, про цей факт син дізнався від сусідів. Про те, що [PERSON] забрала речі з квартири, син не казав, чи змінювали замки в квартирі, про це теж не знає. Син переїхав жити до неї. Той факт, що відповідачів не виганяли з квартири підтримує, в квартирі залишилися меблі, речі, одяг. У судовому засіданні безпосередньо досліджені також наступні письмові докази: договір дарування (а.с. 6), довідка (а.с.7), акт (а.с. 8). Суд,

Outcome: approved