Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Покликався на те, що 07.07.2006 померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами в с. Твердині по вул. Набережній, 5 Локачинського району та земельний і майновий паї, які перебувають у колективній власності ім. Лесі Українки в с. Кисилин Локачинського району. Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, оскільки за життя [PERSON] заповіт на спадкове майно не склала. Рішенням Локачинського районного суду від 27.08.2009 за позивачем було визнано право власності на спадкове будинковолодіння. Однак, вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на земельний та майновий пай, за заявою [PERSON] були залишені судом без розгляду. Після судового рішення вважав, що прийняв спадщину в повному обсязі у встановленому законом порядку. В листопаді 2016 року повторно звернувся із заявою до нотаріуса для оформлення решти спадкових прав. У вчиненні нотаріальних дій [PERSON] було відмовлено у звязку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що строк для подачі заяви в нотаріальну контору пропущений з поважних причин, оскільки вважав, що прийняв спадщину до складу якої входило усе спадкове майно. А тому, просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених в заяві. Просив визначити додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері. Відповідач [PERSON] міська рада не забезпечила явку представника в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача подано не було. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] померла 07 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 026563 (а.с. 4). Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 6). За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не складала. Спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця є її син [PERSON] Після смерті матері, [PERSON] маючи намір оформити право власності на спадкове майно, звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок, земельний та майновий пай. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 27.08.2009 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Твердині по вул. Набережна, 5 Локачинського району Волинської області (а.с. 5). Зі змісту рішення вбачається, що в судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] відмовилась від визнання права власності на земельний та майновий пай, в звязку з чим позов в частині визнання права власності на земельний та майновий паї було залишено без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В листопаді 2016 року [PERSON] виявив намір оформити право власності на іншу частину спадково майна, що включає земельний та майновий паї, про що 25.11.2016 подав відповідну заяву до нотаріальної контори. 30.11.2016 нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON] встановивши не доведеність факту прийняття спадщини [PERSON] (не предявлено документів, які встановлюють факт постійного проживання із спадкодавцем) відмовила у вчиненні нотаріальної дії, про що винесла відповідну постанову (а.с. 9). Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач [PERSON] вважає, що ним було пропущено строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і саме тому нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, що позбавляє його можливості належним чином оформити спадкові права. Поважність причин пропуску строку позивач мотивує тим, що тривалий час працював в Росії, в шестимісячний строк не мав змоги звернутися із відповідною заявою до нотаріуса. Разом з тим, в судовому засіданні позивач пояснив, що працював вахтовим методом, був на похоронах матері, пізніше періодично приїжджав додому, однак, до нотаріуса не звертався. Позов до суду від його імені подавала дружина. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що причини пропуску позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено поважності причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, відмова в поновленні строку для прийняття спадщини не перешкоджає зверненню до суду з позовною вимогою про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: dismissed