Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно , відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстровані в зазначеному будинку з 2006 року не проживають, добровільно знятись із реєстрації відмовляються , на даний час проживають в [ADDRESS], а тому вони відповідно до ст. 405 ЦК України втратили право на користування житлом. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги в прохальній частині визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання підтримали повністю, в частині зобов'язати Тетіївський районний сектор управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS] відмовилися. Позивач пояснив суду, що з відповідачкою [PERSON] розірвав шлюб 23 лютого 2006 року, після чого остання зі своєю дочкою [PERSON] переїхали проживати в м. Київ, де і проживають по даний час. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень. Представник третьої особи Тетіївського районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без представника, вирішення справи покладає на розсуд суду. Представник третьої особи виконавчого комітету П'ятигірської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без представника, заперечень проти позову не має. Суд, відповідно до ст.. 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення) , оскільки неявка відповідачів не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого П'ятигірською сільською радою та витягом про державну реєстрацію Тетіївського МБТІ, номер запису - 754 в книзі -3 від 31.03.2011 року позивачу на праві власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.-7-8). Із довідки про склад сім'ї № 1255 від 16.12.2013 року виданої виконавчим комітетом П'ятигірської сільської ради встановлено, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.-10). Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.02.2006 року виданого відділом актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області серія [NUMBER], актовий запис № 19 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний (а.с.-6). Із Акту обстеження домогосподарства від 28.11.2012 року членами комісії встановлено, що відповідачі [PERSON] та її дочка [PERSON] з травня 2006 року по [ADDRESS] не проживають. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2013 року вбачається, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] до спільного майна [PERSON] та [PERSON] не включено (а.с.-38-40). Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в суді докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Враховуючи, що відповідачі у будинку позивача не проживають понад 7 років без поважних причин, але зареєстровані, то відповідно до ст. 405 ЦК України вони втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Натомість ст. 72 ЖК України передбачає визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON], на користь позивач [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 114 ( сто чотирнадцять) гривень 70 коп. з кожного.

Outcome: approved