Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у сумі 5000 доларів США, що у еквіваленті до української гривні станом на 03.03.2021 року складає 140050 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.02.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки. Розпискою відповідач підтвердила, що нею 05.02.2019 року від позивача отримано позику в сумі 5000 доларів США із строком повернення до 05.02.2021 року без нарахування відсотків. Повернення грошових коштів здійснюється шляхом щомісячних сплат у сумі 200 доларів США. Відповідач узяті на себе зобов`язання щодо повернення позики не виконала та станом на дату звернення з позовом до суду борг не сплатила. Ухвалою судді від 14 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] , у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно писала розписку про отримання у позивача коштів у сумі 5000 доларів США, однак дана розписка була написана під тиском та ці гроші вона не отримувала. Також вказала, що вона віддала позивачеві гроші у сумі 2000 доларів США, але підтверджень цьому у неї нема, та залишилася ще винна 2000 доларів США, а не 5000 доларів США, як вказує позивач. Суд, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.\~2,\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Згідно зі ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 05.02.2019 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США з терміном повернення позики до 05.02.2021 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 05.02.2019 року (а.с.4,6). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний у розписці, відповідачемдо суду не надано. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йом упозикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені\~статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю,\~законом\~або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду Українивід 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так, судом встановлено, що 05.02.2019 року [PERSON] особисто підписана розписка про отримання нею від позивача боргу у сумі 5000 доларів США, яку вона зобов`язується повернути до 05.02.2021 року. Разом з цим, як слідує зі змісту наявної у матеріалах справи розписки, що предметом позики є грошові кошти в іноземній валюті доларах США та зміст розписки містить перерахунок суми боргу в еквівалент грошової одиниці України ? гривні. У позовній заяві [PERSON] просить стягнути з боржника суму боргу в іноземній валюті ? доларах США, що станом на 30.03.2021 року за офіційним курсом Національного банку України становить 140050,00 грн. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України ? гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти ? фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасовоокупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, ураховуючи, що кошти у борг відповідно до боргової розписки від 05.02.2019 року надавались відповідачу\~ [PERSON] в іноземній валюті ? доларах США, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у валюті, визначеній договором, що становить 5000,00 доларів США,щоу еквіваленті до української гривні станом на 30.03.2021 року становить 140050,00 грн. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 05.02.2019 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконала свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 5000 доларів США. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved