Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившою право на користування жилим приміщенням. Мотивує позов тим, що він є власником будинку по [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстрована відповідач, яка з вересня 2016 року за місцем реєстрації не проживає, будинком не користується, витрати на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача на даний час створює перешкоди в користуванні належним йому будинком, оскільки він позбавлений можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, так як при обчисленні субсидії враховуються доходи всіх зареєстрованих осіб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задоволити. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Поштове відправлення з копією ухвали суду та позовною заявою і доданими до неї документами, що надсилалося на адресу її реєстрації, повернулося без вручення з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не проживає. За таких обставин відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак до суду не прибула. Представник Чорнобаївської селищної ради Черкаської області в судове засідання не з`явився. 10 грудня 2019 року до суду надійшла заява, в якій селищний голова просить розглядати справу без участі їх представника, позов визнають. Виходячи з приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] являється власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2019 року № 184564947 (а.с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підтвердження зазначеного позивачем надано акт про встановлення факту не проживання відповідача по місцю реєстрації від 14 листопада 2019 року № 5381 (а.с. 9), складений депутатом Чорнобаївської селищної ради Черкаської області Мовчан М. В . та сусідами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що [PERSON] це дочка дружини [PERSON] По [ADDRESS] не проживає більше десяти років. Після розлучення її мати виїхала, а [PERSON] ще певний час проживала за вказаною адресою, потім виїхала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив ті обставини, що [PERSON] не проживає у будинку позивача більше десяти років. Таким чином суд вважає встановленим, що більше трьох років відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважної причини, не несе тягар по утриманню майна, не веде спільного господарства, домовленості між сторонами з приводу відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлено. За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домоволеністю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п. 34, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Outcome: approved