Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Виконавчим комітетом Залузької сільської ради Дубровицького району Рівненської області 12 вересня 2016 року, актовий запис №6; - стягнути з відповідача на його користь 768,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дитина син [PERSON], [INFO]. Сімейного життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги у них не склалося. Під час їхнього спільного проживання на ґрунті несумісності характерів та поглядів на сімейне життя у них стали виникати сварки. У квітні 2017 року відповідач самовільно залишила будинок у якому вони спільно проживали та перейшла жити до її батьків, де проживає і досі. На даний час шлюб носить суто формальний характер. Сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі. У заяві зазначає, що позов визнає частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу, однак має заперечення відносно сплати судового збору на користь позивача, так як вона не взмозі сплатити вказану суму через скрутне матеріальне становище. Просить задоволити позовні вимоги частково. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2016 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №6, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно (а.с.4). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.01.2019 року, виданого повторно (а.с.6) сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їхньої дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задоволити. Щодо заперечення відповідача проти стягнення з неї на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору, слід зазначити наступне. Згідно ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається, в тому числі і розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зі змісту ст. 134 ЦПК України вбачається, обов'язком кожної сторони є подання до суду попереднього розрахунку суми судових витрат і в разі неподання якого, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, з аналізу вищевказаної норми права, судові витрати по сплаті судового збору відшкодовуються в обов'язковому порядку. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на той факт, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем, слід покласти на відповідача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved