Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 26 жовтня 1999 року Ленінським відділом РАГС м. Харкова, актовий запис № 467. В позові [PERSON] вказував, що шлюбні відносини з відповідачкою припинилися в 2007 році, сім'я розпалася з його вини, з дружиною у нього виявилися різні погляди на життя та взаємовідносини в сім'ї. Збереження сім'ї, на думку позивача, в жодному разі не можливе. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, та наполягав на розірванні шлюбу. Також [PERSON] наголошував на тому, що примирятися не має наміру, оскільки не бажає жити з ним у шлюбі з відповідачкою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечувала, пояснила, що спільно проживає з позивачем з 1988 року і у них є двоє спільних дітей. Сім'я розпалась через поведінку позивача, який знайшов собі іншу жінку, хоча вони продовжують проживати в одному будинку. Збереження шлюбу, на думку відповідача, необхідно для того, щоб позивач не залишився самотньою людиною. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 26 жовтня 1999 року і мають двох повнолітніх дітей. Сторонами підтверджується те, що вони з 2007 року припинили сімейні та шлюбні відносини, але продовжують проживати в одному будинку. Позивач наголошує та тому, що спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї. Він втратив почуття кохання та поваги до відповідача, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, його намір є остаточним та відповідає його інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для нього істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved