Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерної компанії «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго»), який потім уточнив, та просить суд зобов'язати АК «Харківобленерго» скасувати акт про порушення ПКЕЕН №202885 від 04 вересня 2014 року як недостовірний, стягнути з АК «Харківобленерго» на його користь в подвійному розмірі заподіяні збитки в сумі 2099,56 грн. за обман з боку працівників Холодногірського РВЕ, стягнути з АК «Харківобленерго» моральну шкоду за порушення конституційних прав щодо гідності та честі в розмірі 5000,00 грн. за обман з боку працівників Холодногірського РВЕ та поширення недостовірної інформації щодо нього серед деяких співробітників відповідача та сторонній особі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 лютого 2015 року він отримав від АК «Харківобленерго» рекомендований лист з платіжною вимогою щодо сплати 109,48 грн. на підставі актів №202885 від 04.09.2014 року, №0540326677 від 27.09.2014 року за спожиту електроенергію. В зв'язку з тим, що 28 липня 2009 року відповідач припинив постачання електроенергії шляхом відрізання проводів на вході до помешкання та тим, що в його присутності жодних актів у 2014 році не складалося, між ним та відповідачем відбулася переписка, на підставі якої достовірність акту про порушення опинилася під його сумнівом. Вважає акт недостовірним, оскільки такий суперечить вимогам складання актів, такий в його присутності не складався, відсутній підпис споживача. Також зазначив, що складанням недостовірного акту про порушення з боку відповідача був застосований обман, який спричинив йому матеріальну та моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні 04 листопада 2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що ніякого порушення за його адресою не було, зафіксоване порушення в акті, що складений працівниками Холодногірського РВЕ АК Харківобленерго, не стосується його помешкання. На фото, що є додатками до акту, зображений фасад квартири сусідки, крім того на них відсутня дата такого фотографування. З 28.07.2009 за його адресою було припинено енергопостачання, через що йому довелося придбати бензогенератор, бензин для його функціонування, антивірусник та інші матеріальні витрати. Платіжну вимогу про сплату донарахування у розмірі 109,48 грн. вважає недостовірною, бо вказаній в ній акт №0540326677 не існував. Потім, позивач у судові засідання, призначені на 03.12.2015 року, 12.01.2016 року, 22.02.2016 року, 29.03.2016 року та 25.04 2016 року не зявився, повідомлявся належним чином, але рекомендовані повідомлення повернулися до суду за закінченням строку зберігання ( а. с. 119-120,123-124,128-129,132-133), тому, приймая до уваги, що справа тривалий час знаходиться у провадженні суду, той факт, що позивач дав суду свої пояснення, суд прийшов до висновку про можливість закінчити розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами, проти чого не заперечував представник відповідача. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні та в наданих до суду письмових запереченнях проти позову заперечувала, та зазначила, що пред'явлення вимоги щодо зобов'язання скасувати акт про порушення [PERSON] користування електричною енергією у відповідності до статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів. Фактом складання такого акту права [PERSON] порушені не були. Порядок складання акта про порушення визначений п. 53 [PERSON], що був дотриманий компанією. Так, зазначеним актом № 02-202885 від 04.09.2014 року працівниками АК «Харківобленерго» встановлено порушення споживачем [PERSON] [PERSON], а саме: самовільне підключення до електромереж поза приладом обліку шляхом монтажу відкритої електропроводки. Оспорюваний акт про порушення [PERSON] складений працівниками АК «Харківобленерго», які діяли як посадові особи, на підставі відповідних положень вказаних вище [PERSON]. Доводи Позивача на те, що матеріали фотофіксації порушення [PERSON] не є достовірними доказами, є необґрунтованими, оскільки наразі в даному провадженні компанією вимоги до Позивача про стягнення донарахування за актом не пред'явлено, а тому вони не можуть бути прийняті та оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Крім того, проведення фотофіксацї, згідно [PERSON], не є обов'язком енергопостачальника, саме складений акт є доказом такого порушення. Пунктами 43-47 [PERSON] встановлені підстави для відповідальності енергопостачальника. Жодних із вказаних порушень компанією вчинено не було, а тому відсутні підстави для понесення відповідальності АК Харківобленерго перед Позивачем. Внаслідок здійснених витрат позивачем були набуті у власність матеріальні цінності для задоволення власних потреб, які з моменту придбання залишаються в його власності. Вказані витрати не можна віднести до витрат, здійснених для відновлення порушеного права на отримання енергопостачання від відповідача, а тому вони не є збитками. Позивачем доказів, того, що недостовірна інформація щодо нього взагалі була поширена та не відповідає дійсності, порочить гідність, честь чи ділову репутацію, не подано. Також [PERSON] до суду не надано доказів, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, при яких обставинах вони заподіяні, ступінь провини, з яких розрахунків він виходять, визначаючи розмір заподіяної шкоди. Відсутня розшифровка суми позову, не ясно чим керується позивач, предявляючи моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Допитані в судовому засіданні у якості свідків представники АК Харківобленерго, що складали спірний акт [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зазначили, що в вересні 2014 року за адресою позивача був складений акт про порушення [PERSON] користування електричною енергією, в якому зафіксований факт самовільного підключення [PERSON] до електромереж поза приладом обліку шляхом монтажу відкритої електропроводки. Детальні обставини складання акту не пояснили, посилаючись на те, що складання такого було проведено більш ніж рік тому, а ними майже кожен день постійно складаються аналогічні акти. Проте зазначили, що факти, зафіксовані в акті мали місце, оскільки у разі відсутності підстав, акт про порушення ними би не складався. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - [PERSON]), та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика). Статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» встановлено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику, та визначено, що правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією. Згідно із підпунктами 15 та 16 пункту 8.1 [PERSON] постачальник електричної енергії має право контролювати додержання споживачами та субспоживачами вимог цих [PERSON] відповідно до умов укладених договорів, а також складати акти про невідповідність дій (бездіяльності) споживача умовам договору про постачання електричної енергії та порушення вимог законодавства України в електроенергетиці. Згідно з вимогами п.42. [PERSON] споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих [PERSON]; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку; надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильност оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку; забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки; не перешкоджати обрізуванню гілок дерев, які ростуть на території, що належить споживачу, для забезпечення відстані не менше 1 метра від проводів повітряної лінії електромережі напругою 0,4 кВ та на відстані 2 м для електричних ліній напругою 10 кВ; не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об'єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Відповідно до п.п. 48, 53 [PERSON] споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії безприладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки. У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем [PERSON], у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. У разі причетності споживача до порушення цих [PERSON] у протоколі зазначаються: Розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих [PERSON] та Методики. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Судом встановлено та сторонами не оспорювалось, що за адресою: [ADDRESS], де проживає позивач, у липні 2009 року проведено відключення енергопостачання квартири у зв'язку з існуючої заборгованістю за спожиту електроенергію. Актом про порушення № 202885 від 04.09.2014 року співробітниками АК «Харківобленерго» встановлено та зафіксовано порушення [PERSON] вимог [PERSON] - самовільне підключення до електромереж поза приладом обліку шляхом монтажу відкритої електропроводки. Зазначений акт підписаний трьома представниками енергопостачальника. В ньому мається відмітка про відмову від підпису та ознайомлення з актом [PERSON] Позовна вимога про зобов'язання скасувати акт про порушення [PERSON] користування електричною енергією у відповідності до статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів. Зазначений акт є лише фіксацією порушення, що було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання зазначених вище [PERSON]. Згідно зі ст. 57 ЦПК України такий акт є лише доказом, який у разі виникнення спору повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Зазначений акт може бути використаний як докази у разі звернення постачальника електричної енергії з позовом до суду і підлягають оцінці останнім згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України. Таким чином, Позивач в разі незгоди з актом не позбавлений права та можливості доводити в суді ті обставини, на які він (споживач) посилається як на підставу своїх заперечень проти такого рішення. Оскарження дій лише щодо факту складання акту про порушення, яке не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12.06.2007 зі справи № 3/576н та від 06.07.2011 зі справи № 6-4цс11. Крім того, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте лише самим фактом складання акту, що є правом енергопостачальника визначене п. 53 [PERSON], права [PERSON] порушені не були. Позивачем не зазначено та не доведено, що його права були порушені якимись іншими діями відповідача. Так, зазначеним актом № 02-202885 від 04.09.2014 року працівниками АК «Харківобленерго» встановлено порушення споживачем [PERSON] [PERSON], а саме: самовільне підключення до електромереж поза приладом обліку шляхом монтажу відкритої електропроводки. Оспорюваний акт про порушення [PERSON] складений працівниками АК «Харківобленерго», які діяли як посадові особи, на підставі відповідних положень вказаних вище [PERSON]. Крім того, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, Відповідачем винних дій вчинено не було, оскільки складання акту у випадку виявлення порушення є правом енергопостачальника, що прямо передбачене п. 53 [PERSON]. Перевірку дотримання позивачем [PERSON] було проведено повноважними особами з дотриманням встановленої вказаною нормою процедури. Згідно чинного законодавства, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Таких обґрунтувань та доказів позивачем суду не надано. Посилання Позивача про те, що зазначена вимога ґрунтується на нормі права за аналогією ст. 230 ЦК України суперечить законодавству. Так, ч. 1 ст. 8 ЦК України встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Відносини між споживачем та енергопостачальною організацією повністю врегульовані Правилами, а тому у разі спору до них неможливо застосувати аналогію закону. Так, п.п. 43-47 [PERSON] встановлені підстави для відповідальності енергопостачальника. Жодних із вказаних порушень компанією вчинено не було, а тому відсутні підстави для понесення відповідальності АК Харківобленерго перед Позивачем. Окрім того, ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено поняття збитків. До них законодавець відносить: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, за своєю правовою природою майновою шкодою є збитки (псування, погіршення або знищення цінності), завдані майну фізичної або юридичної особи в наслідок його пошкодження, необхідність провести затрати на відновлення майна чи інших цінностей, необхідність здійснення зайвих витрат з метою відновлення порушеного права. Враховуючи зазначене, витрати здійсненні позивачем з метою придбання бензогенератора, продовження ліцензії на антивирусник та інше не є майновою шкодою. Внаслідок здійснених витрат позивачем були набуті у власність матеріальні цінності для задоволення власних потреб, які з моменту придбання залишаються в його власності. Вказані витрати не можна віднести до витрат, здійснених для відновлення порушеного права на отримання енергопостачання від відповідача, а тому вони не є збитками. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 18 Постанови визначено, що саме Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем таких доказів не надано, крім того, не доведено, що інформація щодо нього взагалі була поширена та не відповідає дійсності, порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи позивачем допустимими доказами відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не був підтверджений факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань витрат немайнового характеру. Крім того, Постановою від 27 лютого 2009 року N 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи (далі Постанова), п. 15, встановлено, що при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, у тому числі і про відшкодування моральної шкоди, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК Україниі статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається із матеріалів справи позивач не надав до суду доказів в обгрунтування пошереної недостовірної інформації відповідачем у позасудовий спосіб, яка призвела до порушення особистих немайнових прав позивача, а також не повідомлено про підстави звільення від доказування. Крім того, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Доказів поширення недостовірної інформації відповідачем щодо [PERSON], позивачем не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed