Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до виконкому Дружківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. В обґрунтування своїх позовних вимог він зазначає, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 лютого 1985 року йому належить право власності на будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1200,0 кв. м. 19 лютого він був зареєстрований у вказаному будинку, де мешкає і по теперішній час разом зі своєю родиною. За час мешкання позивач зробив капітальний ремонт будинку та надвірних будівель, а саме: в житловому будинку проведене перепланування, кухня перебудована в жилу кімнату з каміном, а коридор перебудований в санвузол, віконні прорізи в прихожій замінені на двірні. Також, він побудував дві прибудови до жилого будинку, два гаражы, лазню, літню кухню, два сараї. Згідно з аналізом комунального архітектурно-планувального підприємства несуча спроможність основних конструкцій будинку не порушена. Усі прибудови і споруди мають задовільний стан, вони не є аварійними та придатні для використання. У теперішній час він немає можливості оформити на себе будинок в такому стані, в якому він є на сьогоднішній день, тому що усі перелічені позивачем перебудови і нові будівлі виконані самочинно без дозволу виконкому. Просить визнати за ним право власності на дві прибудови до жилого будинку (літ. «А-1» та «а-1»), два гаражі (літ. «В» та «Б»), лазню (літ. «Г»), літню кухню (літ. «Д»), два сараї (літ. «З» та «Ж») в будинку [ADDRESS] зобов'язавши відповідача зареєструвати за ним вказані самочинно збудовані будівлі у відповідності з технічним паспортом на житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача виконкому Дружківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, а позовні вимоги задовольнити на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 12 лютого 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 455, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1200,0 кв.м (а.с. 5-6). Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого 12.11.2009 року Дружківським міським бюро технічної інвентаризації (а.с.7-11), житловий будинок розташований по [ADDRESS], складається з наступних об'єктів: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 47,346 кв.м., сарай-літня кухня літ. «Б-1», загальною площею 22,5225 кв.м; погріб літ. «б-1», загальною площею 8,40 кв.м. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК). Принципи здійснення права власності закріплені у статті 319 ЦК, де, зокрема, зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, дотримуючись при цьому моральних засад суспільства, а держава не втручається у здійснення власником своїх правомочностей щодо належного йому майна і забезпечує власникам рівні умови здійснення своїх прав. Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 30 березня 2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Крім того, в п. 27 вказаної вище Постанови роз'яснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 № 304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за № 1132/21444. Оскільки позивачем не реалізовано право на введення в експлуатацію самочинно збудованих житлових будівель шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним. Згідно норм Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 439/211 від 08 квітня 2011 року, Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України№553 від 23 травня 2011 року, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461від 13 квітня 2011 року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об'єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об'єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об'єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1до цього Порядку. Виходячи з наведеного, визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише в тому разі, якщо у прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, та за умови дотримання визначених законом вимог, а саме, будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та інших норм та правил, державних стандартів, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Враховуючи, що позивач не надав суду доказів звернення в установленому порядку до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію спірних будівель, отримання документів, які б відобразили відповідність побудови державним стандартам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed