Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, крім нього також зареєстровані: його донька [PERSON], син [PERSON], та племінниця [PERSON], яка з 02.06.2015 року в спірній квартирі не проживає. В квартирі по місцю реєстрації, відповідач не проживає більше одного року, її речей не має, участі в утриманні квартири не бере, будь-яких перешкод він не чинив відповідачу у користуванні квартирою. Оскільки послуги по утриманню квартири ним сплачуються з кількості зареєстрованих осіб, він несе зайві витрати за особу, яка не проживає в квартирі. Через відсутність відповідача він не може оформити житлову субсидію, розпорядитися власністю. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить поданий ним позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, у наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві, Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача, в заочному порядку із ухваленням заочного рішення в справі. Згідно ст.77 ч.1\~ ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши і розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 50,40 кв.м., житловою площею 27,80 кв.м., яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20.10.1998 року № 497/14 (а.с.7), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.6). У відповідності до довідки ЖБК №54 від 09.06.2016 року зареєстрованими в [INFO] є власник - позивач [PERSON] з 08.09.2015 року, донька [PERSON] з 12.06.2015 року, син [PERSON] з 02.06.2015 року та племінниця [PERSON] з 02.06.2015 року (а.с.9). Згідно актів ЖБК №54 від 24.09.2015 року, 28.01.2016 року та 09.06.2016 року за підписами мешканців кв.13 [PERSON], кв.№14 [PERSON], кв.№16 [PERSON] кв.№18 [PERSON], затвердженого головою правління ЖБК №54, відповідач [PERSON], зареєстрована за адресою в [INFO] з 02.06.2015 року, за вказаною адресою не проживає з 02.06.2015 року по даний час (а.с.10- 12). Допитані в судовому засіданні свідки під присягою - [PERSON] [PERSON] пояснили, що на протязі тривалого часу декількох років вони не бачили за місцем проживання Калинки А.К. м. Чернівці вул.. героїв Майдану, 11 кв. 15 [PERSON]. Де її місце проживання на даний час їм не відомо, не заперечували і того, що вказані обставини підтверджували при обстеженні комісією ЖБК 54 наявність чи відсутність за місцем реєстрації [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідача [PERSON], в квартирі належних їй речей не має, жодних обовязків наймача не виконує. Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Законодавцем визначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст.16 ч.1 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням викладеного, аналізу досліджених по справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, залишаючись зареєстрованою в [INFO], що перешкоджає позивачу здійсненню його законних прав користування, розпорядження вказаною квартирою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача щодо позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved