Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому стало відомо, що з його пенсії відраховується заборгованість за кредитним зобов`язанням на користь відповідача ТОВ «Платинум Фінанс» на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Баралдіна П.О. З надісланих приватним виконавцем копій документів позивач дізнався, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапова М.Ю. № 125 від 28.01.2019, згідно якого позивач є боржником за кредитним договором № 590041818 від 21.06.2008, укладеним між ним та ПАТ «Альфа-Банк». Та 30.09.2009 згідно договору факторингу право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи», в свою чергу згідно договору факторингу № 2012-2-1/1 від 18.12.2012 укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», право вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «Купе Прайс», згідно договору факторингу № 0111/2018 від 01.11.2018, укладеного між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Платинум Фінанс», право вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «Платінум-Фінанс». Позивач вказує, що згідно наявних документів, основна сума кредиту 14 550 грн погашена, договір кредиту діє до 21.06.2011, водночас за виконавчим написом сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 23 853, 90 грн, а строк, за який провадиться стягнення - з 23.07.2008 по 17.12.2018. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Вказує, що оскільки остаточною датою повернення кредиту є 21.06.2011, то саме з цього моменту в стягувача виникло право вимоги примусового стягнення заборгованості, яке діє протягом трьох років, тобто до 21.06.2014, та після цього строку нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис для примусового стягнення заборгованості. Позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Також вказує, що ні від банку, ні від жодного із факторів позивач не отримував повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Зазначає, що сума заборгованості взагалі не розраховувалася відповідачем, тому в нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. За вказаних обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. № 125 від 28.01.2019. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. До початку розгляду справи по суті, за клопотанням позивача судом було витребувано докази по справі, а саме витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича копії всіх матеріалів, що стали підставою для видачі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі під № 125 від 28.01.2019 (а.с. 30). Ухвала суду належним чином не виконана, приватний нотаріус за вказаним ним місцем провадження діяльності відсутній. Представник відповідача ТОВ «Платинум Фінанс» на підставі ст. 178 ЦПК України надіслав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.У поданому відзиві вказав, що позов може бути пред`явлено за місцем знаходження відповідача, при цьому відповідач ТОВ «Платинум Фінанс» знаходиться по вул. Лариси Руденко, буд. 6А, офіс 525, м. Київ, також позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися також за місцем його виконання, яким, на думку відповідача, є місце знаходження приватного виконавця Баралдіна П.О. - в [ADDRESS] (а.с. 55 - 56). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.04.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 75). В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач попередньо подав заяву, згідно якої зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, просив розглянути справу за його відсутності, в разі неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник відповідача ТОВ «Платинум Фінанс» та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов М.Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Баралдін П.О. в судове засідання також не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та завчасно, що згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Згідно копії виконавчого напису, 28.01.2019 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов Михайло Юрійович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 125, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс», грошових коштів в сумі 23 853, 90 гривень, в тому числі плата за вчинення виконавчого напису. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.07.2008 по 17.12.2018 (а.с. 7). Вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса звернений до примусового виконання та на підставі нього 12.02.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Баралдіним Петром Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9), та розпочато примусове виконання вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса, а саме винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19.02.2019 (а.с. 14), а також винесено постанову про арешт майна боржника від 21.02.2019 та постанову про арешт коштів боржника від 21.02.2019, згідно яких накладено арешт на майно та грошові кошти боржника в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження - 27 209, 29 грн (а.с. 15 - 16). Згідно копії пропозиції (заяви), 21.06.2008 позивач [PERSON] підписав заяву, яка містить пропозицію до ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач) про надання йому кредиту на картковий рахунок в сумі 14 550, 00 грн, процентна ставка - 9, 99% річних, комісійна винагорода за управління кредитом 1, 99 % від суми наданого позичальнику кредиту за кожний місяць користування кредитом, остаточна дата повернення кредиту 21.06.2011, яку просить вважати датою припинення нарахування процентів (а.с. 10). Відповідно до копії Розрахунку сукупної кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком до Кредитного договору № 590041818 від 21.06.2008 та підписаний представником ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , встановлено умови кредиту: дата надання кредиту - 21.06.2008, сума кредиту - 14 550 грн, термін користування кредитом - 36 міс., погашення заборгованості за кредитом - щомісяця, рівними частинами, номінальна процентна ставка - 9, 99%, також згідно даного розрахунку передбачено платежі за період з 21.06.2008 по 21.06.2011 включно (а.с. 11 - 12). При цьому вказаний в ньому період нарахування платежів не відповідає вказаному у виконавчому написі періоду 23.07.2008 по 17.12.2018. Згідно копії заяви про примусове виконання рішення вих. № 2043575 від 04.02.2019, ТОВ «Платинум Фінанс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Баралдіна П.О. із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого напису від 28.01.2019 № 125, згідно якої повідомило, що у боржника [PERSON] наявне майно у м. Києві, а саме грошові кошти на рахунках у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346. (а.с. 13). Згідно копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.12.2019, приватним виконавцем встановлено, що боржник [PERSON] отримує дохід в Управлінні ПФУ у Вінницькому районі Вінницької області та звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 17 - 18). Щодо підсудності даної справи, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Разом з тим, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема, частина 12 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів. Таким чином, позови про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можуть бути пред`явлено як за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи), так і за місцем його виконання. Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, спірний виконавчий напис виконується приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Баралдіним П.О., офіс якого знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. У поданому відзиві відповідач помилково ототожнив місце знаходження офісу приватного виконавця з місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, яким, у розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна. При цьому, місцем проживання позивача, який є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні, є [ADDRESS]. Тому за правилами альтернативної підсудності дана справа підсудна Вінницькому районному суду Вінницької області як суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п. 1.4 пункту 1, 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача,для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів), передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів (пункт 3.5. Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05.12.2018 за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц та від 14 серпня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 569/8884/17 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 червня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 761/24390/15-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 травня 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи № 320/7932/16-ц. Враховуючи викладене, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. В обґрунтування позовних вимог, позивач [PERSON] посилається зокрема, на те, що не погоджується з сумою заборгованості, що вказана у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, крім того вказує, що в порушення ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також що нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення та що сума заборгованості взагалі не розраховувалася відповідачем, у зв`язку з чим, на його думку, відсутніми були підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безпірним. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Будь-якого обгрунтування зазначеного нотаріусом розміру боргу позивача перед відповідачем на момент вчинення виконавчого напису відповідачем суду не надано, сплив позовної давності за договором кредиту, на що також вказує позивач, не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, 10. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Так, вимоги ухвали суду від 25.02.2020 в частині витребування доказів, а саме копій всіх матеріалів, що стали підставою для видачі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі під №125 від 28.01.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. не виконано. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що позивачу надсилалася вимога сплатити заборгованість за кредитом за адресою проживання позивача чи що позивач отримував таку вимогу будь-яким іншим чином до вчинення виконавчого напису нотаріусом, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від відповідача передбачені чинним законодавством документи, в тому числі перевірив відсутність спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині, в зв`язку з чим суду не доведено наявність в нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, що зазначений у виконавчому написі, є безспірними. Так, з копії оскаржуваного виконавчого напису неможливо встановити, коли настав строк платежу за кредитним договором та коли виникла заборгованість, що стягується на підставі вказаного виконавчого напису, також неможливо встановити, з яких саме сум складається заборгованість, розрахунок таких сум відсутній. При цьому, сума заборгованості включає плату за вчинення виконавчого напису, однак не вказано, який саме розмір становить заборгованість за кредитним договором, а який розмір складає плата за вчинення виконавчого напису. На доведення розміру заборгованості відповідачем жодних доказів не надано, у зв`язку з чим неможливо встановити, ані коли саме виникла заборгованість для дійсного встановлення обставин виникнення права вимоги та відсутність спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині, ані безспірності заборгованості перед стягувачем. При цьому позивач заперечує правильність нарахування вказаних до стягнення сум, в тому числі зазначений у виконавчому написі період стягнення заборгованості не відповідає строку дії самого кредитного договору. Відповідачем доказів на спростування доводів позовної заяви не надано. Також, відповідно до копії заяви [PERSON] від 21.06.2008 та Розрахунку сукупної кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутній послуг, який є Додатком до Кредитного договору № 590041818 від 21.06.2008 позивачу розраховано платіжні періоди з 21.06.2008 по 21.06.2011. Таким чином, судом встановлено, що станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса від 28.01.2019, минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги у стягувача за вищевказаним кредитним договором, та таке право вимоги обраховується не з часу набуття прав стягувача за кредитним договором у відповідача, а з часу початку перебігу строку позовної давності саме за кредитним договором, який не переривається набуттям прав на стягнення боргу новим кредитором за договором. Тобто нотаріусом не було дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, якими визначено умови вчинення виконавчих написів. Отже, при вчиненні виконавчого напису було порушено норми Закону України «Про нотаріат», та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів проводиться за умови підтвердження наявності безспірної заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виконавчий напис було вчинено за відсутності підтвердження існування дійсно безспірної заборгованості за укладеним кредитним договором, та відповідачем не спростовано надані позивачем докази, що станом на день вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги за даним кредитним договором, а тому позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840, 80 грн (а.с. 1). Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати на правову допомогу, які були понесені позивачем, на загальну суму 900 грн, що підтверджено квитанцією №122 від 17.02.2020 (а.с. 19) та розрахунком вартості правничої допомоги (а.с. 20). На підставі викладеного та

Outcome: approved