Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання порядку користування квартирою, вселення та зобов'язання не чинити перешкод в її користуванні, відповідно до якого просив встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: відповідачу - [PERSON], виділити житлову кімнату літерою 6 площею 16,7 кв. м., позивачу - [PERSON] виділити у користування кімнату літерою 5 площею 11,4 кв. м. інші приміщення: коридор, кухню, ванну, туалет, комору залишити у спільному користуванні. Вселити у приміщення квартири [ADDRESS] позивача [PERSON]. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні зазначеними приміщеннями [PERSON]. В обґрунтування позову вказав, що він є власником ? частини квартири [ADDRESS], на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.10.2013 року. Відповідач по справі є власником іншої ? частини вищевказаної квартири, з тих же підстав. [PERSON] є його колишньою дружиною, від шлюбу мають дочку [PERSON], 2002 року народження. Шлюб розірвано Крюківським районним судом міста Кременчука 12.03.2012 року. Місце проживання дитини визначено з матір'ю. Фактично, до розірвання шлюбу він змінив місце проживання, і до цих пір частиною квартири , яка належить йому, не користувався. Він з відповідачем не можуть дійти згоди щодо вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не синити перешкод її користуванні, а визначення цього порядку йому потрібно для реалізації його законних прав власника. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник відповідача - адвокат за угодою Биков В. Г. не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати з відповідача на користь позивача не стягувати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги відповідача визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши наявні письмові матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 22.01.2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири. Відповідно до умов договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.10.2013 року визначено право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON], за кожним на 1/2 частку. Рішення вступило в закону силу 15.10.2013 року. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] загальна площа 54,7 кв. м., житлова площа 28,1 кв. м. складається з кімнати площею 11,4 кв. м., кімнати площею 16, 7 кв. м., кухні площею 7,1 кв. м., ванної кімнати 2,5 кв. м., туалет площею 0,9 кв. м., передньої площею 10,1 кв. м., комори площею 2, 5 кв. м., балкона площею 10 кв. м., лоджі площею 2,5 кв. м. Стаття 317 ЦК України визначає зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до вимог статей 16, 386 ЦК Украни власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] у своїй заяві визнала позов в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі. Зважаючи на те, що позивач бажає залишити судові витрати на собою, з відповідача вони не підлягають стягненню.

Outcome: approved