Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві зазначив, що 10 жовтня 2014 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в місті Кривому Розі, Дніпропетровської області по вулиці Ногіна, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], який рухався під його [PERSON], керуванням попереду в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року по справі 212/10812/14-п [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили 15 листопада 2014 року. В результаті порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України його автомобіль [NUMBER] отримав значні механічні ушкодження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д21/10/14 від 13 жовтня 2014 року, сума матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 4627 гривень 21 копійка. Вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження становить 500 гривень. Автомобілем «ВАЗ 2101» р.н. [NUMBER], що належить його сестрі [PERSON] він керував у зв'язку з тим, що сестра передала йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. До свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 25 лютого 2009 року він внесений як особа, що має право керувати вказаним транспортним засобом. Крім того автомобілем він керував на підставі посвідчення водія [NUMBER] виданого Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11 червня 2008 року. Тому [PERSON] просив суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] [INFO], на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4627 гривень 21 копійка та 500 гривень 00 копійок у відшкодування витрати з визначення вартості матеріального збитку, та покласти на відповідача судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на вище зазначені обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши що розмір матеріального збитку зазначений позивачем [PERSON] не відповідає дійсним витратам необхідним для усунення пошкоджень. Керуючи автомобілем, позивач [PERSON] різко обігнав його автомобіль і зробив зупинку. Він прийняв всі міри в тому числі і гальмування, щоб уникнути зіткнення, але допустив незначне зіткнення з його автомобілем, ударивши його у задню частину. Удар прийшовся у бампер автомобіля, що підтверджується фотознімками автомобіля позивача. Пошкодженими був лише бампер, та заднє крило справа, на якому пошкоджена краска. Більше ніяких ушкоджень автомобілю позивача не було завдано. Тому він згоден відшкодувати позивачу вартість бампера та вартість краски для окраски тріщини заднього крила справа. На місці дорожньо-транспортної пригоди він запропонував позивачу разом під'їхати на СТО, усунути пошкодження за його рахунок, або сплатити позивачу їх вартість у розмірі 1000 гривень. Але він від запропонованого категорично відмовився. Незважаючи на зазначене, позивач на наступний день після ДТП звернувся до експерта-товарознавця СПД [PERSON] який у своєму висновку від 11 жовтня 2014 року не об'єктивно зазначив ушкодження автомобіля, яких не було, та вартість ремонтних робіт, яка не відповідає дійсності. Експерт нічого не читаючи його у поспішності змусив на капоті автомобіля підписати висновок. Що там було написано він не знав. Він людина поважного віку, без окуляр не читаючи тексту висновку підписав його, тому він просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, у судовому засіданні встановив, що доводи позивача в справі підтверджені письмовими доказами, які перелічені вище у позові, а саме, - постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року по справі 212/10812/14-п згідно до якої відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили 15 листопада 2014 року, висновком експертного автотоварознавчого дослідження № Д21/10/14 від 13 жовтня 2014 року, згідно якого сума матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 4627 гривень 21 копійка. Квитанції № 013084 згідно якої вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження становить 500 гривень, та іншими документами долученими до справи. Статтею ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування а саме якщо вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Зідно пункту 13 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до пункту 6 зазначеної постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, та вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі

Outcome: approved