Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб, посилаючись на те, що 01 жовтня 2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу транспортного засобу - автомобілю: [NUMBER], марка ВАЗ; модель 212133НГ, рік випуску 1994, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий (універсал). Право власності на рухоме майно [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ МРВ міста Сєвєродонецьк ДАІ ГУ УМВС 17.03.2007 року. За вищевказаним договором позивач придбав у [PERSON] зазначений транспортний засіб. На підтвердження укладення договору [PERSON] надав розписку про отримання грошей в повному обсязі від 01.10.2015 року. На момент укладення договору сторони домовилися щодо його усіх істотних умов. В момент вчинення договору та передачі грошей [PERSON] надав позивачу копії правовстановлюючих документів на транспортний засіб, згідно яких встановлено, що вищевказане рухоме майно зареєстроване на праві власності за [PERSON] Раніше, 12.05.2011 року, [PERSON] надав позивачу та [PERSON] довіреність на розпорядження вищевказаним транспортним засобом. На початку 2017 року позивач дізнався про смерть [PERSON] Відповідач по справі - дружина [PERSON] - [PERSON], як спадкоємися померлого, яка прийняла спадщину, не заперечує факт продажу [PERSON] автомобіля, але не має ніякого бажання здійснювати будь-які дії, передбачені законодавством України, для оформлення за позивачем всіх необхідних документів про право власності вказаного транспортного засобу. З огляду на це позивач просить визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль: [NUMBER], марка ВАЗ; модель 212133НГ, рік випуску 1994, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий (універсал). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень з приводу позовних вимог не мала. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наявності визнання позову відповідачем суд вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні власником автомобілю [NUMBER], марка ВАЗ; модель 212133НГ, рік випуску 1994, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий (універсал) є [PERSON] (а.с. 10). 12.05.2011 року [PERSON] надав довіреність [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися, - продати зазначений вище автомобіль. Довіреність дійсна до 12.05.2021 року (а.с. 12-13). [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 14). Як вбачається з розписки, [PERSON] отримав від позивача грошові кошти за відчужуваний автомобіль у повному обсязі, у сумі 70000,00 грн. (а.с. 33). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює згідно із законом з власної волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, а саме із правочинів. Право власності виникає на підставі різних юридичних фактів. Підстави набуття права власності розрізняють на первинні та похідні. Первинні підстави визначають набуття права власності на річ незалежно від прав на неї інших осіб. При використанні похідних підстав право власності базується на праві власності колишнього власника. Згідно із ч. 1,2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нормами ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Пунктом 5 Постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 судом роз'яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З вищевикладеного суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] фактично виникли договірні відносини купівлі-продажу належного останньому легкового автомобілю, підтвердженням яких є надана нотаріальна довіреність на право відчуження транспортного засобу. [PERSON] передав [PERSON] в повногмсу робсязі заздалегідь обговорені грошові кошти за автомобіль, про що він зазначив у відповідній розписці, тим самим підтверджено факт відчуження автомобіля останнім. Спадкоємець не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на автомобіль: [NUMBER], марка ВАЗ; модель 212133НГ, рік випуску 1994, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий (універсал). Отже, позов підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного, ст. ст. 15, 16, 204, 316, 328, 334, 655, 656 ЦК України та

Outcome: approved