Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], з участю третьої особи органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації в якій просить зобов»язати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] [INFO]. та визначити спосіб у його спілкуванні та вихованні шляхом надання побачень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 05.10.2010 року. Після розірвання шлюбу у них з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні сина та його відвідуванні. Зазначає, що мирним способом врегулювати даний спір не вдається, тому просив суд зобов»язати відповідачку, [PERSON] усунути всі перешкоди у спілкуванні з сином та надавати йому можливість кожного тижня в дні субота та неділя забирати сина і перебувати з ним по місцю його проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в обґрунтування вимог надав пояснення аналогічні викладені у позовній заяві. При тому вказав, що погоджується з розпорядження органу опіки і піклування Сокальської РДА, яким визначено графік побачень з сином. В судовому засіданні відповідачка, [PERSON], позовні вимоги не визнала. Зазначила, що у вихідні дні займається із дитиною навчанням так як син вчиться у школі, а тому надавати дитину позивачу немає змоги. Не заперечує щодо побачень позивача із сином у інші дні. В свою чергу погоджується із розпорядження органу опіки і піклування Сокальської РДА, яким визначено графік побачень позивача із сином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сокальської РДА [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву, де просила розгляд справи проводити без її участі. У поданій заяві підтримала розпорядження №460 від 09.11.2016 року. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [PERSON] серії І-СГ № 496264 встановлено, що батьками малолітньої дитини є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СГ №085993 встановлено, що таким 05.10.2010 шлюб між сторонами розірвано. Розпорядженням Сокальської районної державної адміністрації від 09.11.2016 року № 460 визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], [INFO], а саме: щосереди з 14год. 00хв. до 17год. 00 хв. у присутності матері на нейтральній території; I, III субота місяця II, IV неділя місяця з 11.00 години до 17.00 години без присутності матері на нейтральній території; У відповідності до ст.141 ч.2,3 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядкуст.. 158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно зі ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до положень ч.3 ст.9 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, дитина, яка не проживає з одним з батьків, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком, тому мати не повинна перешкоджати його особистим контактам з дитиною. Основною формою особистого спілкування з дитиною є побачення з нею. Праву того батька, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування дитини з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Враховуючи те, що законом батьку у рівній мірі з матір'ю гарантоване право на особисте спілкування з сином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та визначає позивачу спосіб участі у вихованні та спілкуванні його з дитиною відповідно до розпорядження органу опіки і піклування № 460 від 09.11.2016р., який на думку суду враховує інтереси обох батьків та їх сина, відповідає порядку, який фактично склався після розірвання шлюбу, негативно не впливає на нормальний розвиток дитини, тому суд вважає, що даний порядок відповідає інтересам дитини та надасть обом батькам рівні можливості брати участь у вихованні сина та забезпечить спілкування з ним.

Outcome: partial