Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником 2/5+7/100 садибного житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] - колишня дружина позивача, зареєстрована за адресою [ADDRESS], однак фактично не проживає у вказаному будинку з 2017 року. Факт реєстрації останньої за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 2/5+7/100 садибного житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.02.1991 року, що записаний в реєстрову книгу за №16 та зареєстрований в реєстрі за №1540, договором купівлі-продажу від 15.02.1991 року, що записаний в реєстрову книгу за №16 та зареєстрований за №1540. 11.10.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-3260/2011 від 11.10.2011 року. Як вбачається із долучених до позовної заяви документів, з 2017 року по даний час відповідачка [PERSON] не проживає в даному житловому приміщенні, однак зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується довідкою № 7501 від 30.10.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. Крім того, позивачем надано висновок Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області по зверненню [PERSON] від 29.09.2018 року, в якому містяться пояснення сусідів [PERSON] та [PERSON], які стверджують, що відповідачка за вищевказаною адресою не проживає з 2017 року, її місце проживання їм невідоме. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням [ADDRESS], оскільки не проживає у вказаному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved