Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.12.2006 року відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 3320 від 27.12.2006 року на ім`я позивача [PERSON] був виданий ордер № 1425, серії ПР на службове приміщення з сім`єю із трьох осіб на зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Із позивачем також зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] та син - [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 11.06.2019 року №120. Як зазначив позивач у своєму позові, з жовтня 2019 року та по сьогоднішній день Відповідач не проживає та не з`являється за даною адресою. Особистих речей Відповідача в квартирі також не має. На даний час, Відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Факт не проживання Відповідача, підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 08.10.2019 року № 212 (по стройовій частині) про здачу посади та вибуття до нового місця служи, до військової частини [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і копії актів про перевірку житлових умов від 29.10.2019 і 01.06.2020 років. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, від 12.03.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад шість місяців, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 24,25). 13 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , що поданий її представником-адвокатом Криворучко В. О. Відповідач не погодилась із позовними вимогами позивача та зазначила, що вона дійсно проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наказу Начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України №468 від 19 вересня 2019 року. З наведеного вбачається, що у [PERSON] змінилися умови та характер роботи. Окрім того у відзиві зазначено, що декілька разів позивачем їй створювались перешкоди у проживанні в спірній квартирі, що свідчить про те, що позивач фактично виселив [PERSON] зі спірної квартири та конфлікту ситуацію між ними. Позивачем 05 листопада 2020 року надано відповідь на відзив в котрому [PERSON] зазначив, що [PERSON] перевелась з військової частини [NUMBER] до військової частини [NUMBER] з її особистої ініціативи, а основою підставою був її рапорт. Статтею 12 Закону України №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належним їм для отримання жилих приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами в порядку, визначеним КМУ. Для військовослужбовців офіцерського складу, у разі відсутності жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача-адвокат Криворучко Вікторія Олегівна в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу, з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовну заяву. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, виходячи за наступного. Судом встановлено, що 26.12.2006 року відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 3320 від 27.12.2006 року на ім`я позивача [PERSON] був виданий ордер № 1425, серії ПР на службове приміщення з сім`єю із трьох осіб на зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, від 12.03.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. (а.юс. 11,12). Із позивачем також зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] та син - [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 11.06.2019 року №120. (а.с. 6). На даний час, [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наказу Начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України №468 від 19 вересня 2019 року. З наведеного вбачається, що у [PERSON] змінилися умови та характер роботи. Початок проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] м. Київ розпочато з 11 жовтня 2019 року. (а.с. 38,39). Факт не проживання Відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 08.10.2019 року № 212 (по стройовій частині) про здачу посади та вибуття до нового місця служи, до військової частини [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і копії актів про перевірку житлових умов від 29.10.2019 і 01.06.2020 років. (а.с. 8-10). При розгляді даної справи застосуванню підлягають ст.ст.71, 72\~ЖК України та ст. 29 ЖК України. Так, відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ч.ч.2,3 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , ІПН № [NUMBER] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволення, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнявся від його сплати при поданні позовної заяви.

Outcome: approved