Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області в якому просить визнати за ним право в порядку спадкування на земельну частку (пай), розташовану на території Розжалівської сільської ради, Радехівського району, Львівської області, поза межами населеного пункту в розмірі 2,67 умовних кадастрових гектарах. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] року в с.Розжалові, Радехівського р-ну, Львівської області померла його мати - [PERSON], яка була членом колгоспу в с.Розжалів, Радехівського р-ну, Львівської обл., працювала там протягом 1950-1970 років, а в 1970 році вийшла на пенсію, як колгоспниця. Його мати мала законне право на отримання земельної частки (паю) із земель, розташованих на території Розжалівської сільської ради. Розжалівська сільська рада повинна була видати власникам землі Державні акти на право приватної власності на землю до кінця 1994 року. Його мати померла в 1995 році в зв'язку з чим не отримала за життя правовстановлюючого документу про право на земельну частку (пай), оскільки приватизацію відповідач провів у 1998 році. Вважає, що відповідач - Розжалівська сільська рада Радехівського району Львівської області безпідставно відмовляє йому в отриманні паю, на який мала право його померла мати [PERSON]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області Бойко Г.Ю. позовні вимоги заперечила, дала пояснення аналогічні, викладеним у письмовій формі та додатково пояснила, що в 1998 році було створено комісію по розпаюванню ВАТ «Розжалів», тоді складалися списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Мати позивача [PERSON], яка померла, ще в 1995 році ніколи не працювала у ВАТ «Розжалів», а тому і не була включена в списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Крім того, [PERSON], ще перед смертю склала заповіт за яким все своє майно заповіла брату позивача - [PERSON], який після смерті [PERSON] успадкував по заповіту майно померлої, а саме будинок і земельні ділянки в розмірі 0,12га. В зв»язку з наведеним просить у позові відмовити. Представник відповідача - відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області Парій Ю.С. позовні вимоги заперечила, дала пояснення аналогічні, викладеним у письмовій формі. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи перевіривши їх належними та допустимими доказами, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 03.05.1995 року в с.Розжалові, Радехівського району, Львівської області померла мати позивача [PERSON], яка протягом 1950-1970 років працювала в колгоспі «Україна», і в 1970 році вийшла на пенсію, як колгоспниця. 23 лютого 1995 року [PERSON], склала заповіт посвідчений секретарем Розжалівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 31, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.76,85). Із ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2009 року вбачається, що спадкоємцем майна померлої [PERSON], є її син [PERSON] (а.с.75). Із довідки виданої Розжалівською сільською радою Радехівського району за № 05 від 26.01.2015 року вбачається, що мати позивача [PERSON] працювала в колективному сільському господарстві «Україна», яке в 1975 році було ліквідовано і перейшло до радгоспу ім.Б.Хмельницького. З 01.01.1993 року на території Розжалівської сільської ради було утворено держгосп «Розжалівський», а з травня 1997 року - ВАТ «Розжалів». В 1995 році померла [PERSON], а розпаювання земель по Розжалівській сільській раді (ВАТ Розжалів) відбулося в 1998 році. Відповідно до ч.1 ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (п земельних ділянок у натурі (на місцевості) визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно ст.1 даного Закону, право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Крім того, спадкоємцем всього майна померлої [PERSON], згідно заповіту від 23.02.1995 року є брат позивача [PERSON], який прийняв спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.75). Позивач в свою чергу не надав суду жодних підтверджуючих документів, що він є спадкоємцем [PERSON], а також не довів що він має право на обов»язкову частку у спадщині померлої. Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З урахуванням зазначеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність жодних правових підстав для задоволення позову,

Outcome: dismissed