Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Альфа-Банк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за виконавчим написом №4972 від 02.11.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір №600/02.2-09/064 від 15.05.2008. 30.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М було відкрито виконавче провадження №63757724 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 02.11.2020 року зареєстрований в реєстрі за номером 4972. Позивач зазначає, що 04.02.2021 року третьою особою прийнято постанову про арешт наявних рахунків заявника у АТ «Приватбанк», а 08.02.2021 року із рахунку [PERSON] було списано в користь на рахунок АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 3 068,40 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року справа № 752/25155/20, яке набрало законної сили 27.05.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4972 від 02.11.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 3 068,40 грн., що були стягнуті приватним виконавцем на підставі виконавчого напису №4972 від 02.11.2020, що визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а також пеню, 3% річних та інфляційних втрат за користування безпідставно набутими грошовими коштами. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів, які досліджені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір №600/02.2-09/064 від 15.05.2008. 30.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М було відкрито виконавче провадження №63757724 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 02.11.2020 року зареєстрований в реєстрі за номером 4972. З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. прийнято постанову про арешт наявних рахунків заявника у АТ «Приватбанк». Відповідно до виписки з рахунків позивача 08.02.2021 року із рахунку [PERSON] було списано в користь на рахунок АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 3 068,40 грн. При цьому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року справа № 752/25155/20, яке набрало законної сили 27.05.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4972 від 02.11.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.. Судом встановлено, що представник позивача звертався до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М., в рамках виконавчого провадження №63757724, із заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення грошових коштів у розмірі 3 068,40. У відповідь на вказану заяву, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Н.М. повідомила представнику позивача про те, що 16.06.2021 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, однак зазначила про відсутність можливості для повернення грошових коштів у розмірі 3 068,40 грн. Також, представник позивача звернувся до АТ «Альфа-Банк» з вимогою про повернення вищевказаних грошових коштів, однак відповіді не отримав. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тому суд вважає, що стягнена за виконавчим написом на користь АТ «Альфа-Банк» з [PERSON] сума у розмірі 3 068,40 грн., який визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягає стягненню на користь позивача. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 10.04.2018 р. № 910/10156/17. Однак, обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти виник після набрання рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 17.03.2021 р. законної сили. Тобто, є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України за період з 28.05.2021 р. по 05.07.2021 р. (момент звернення до суду. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 3% річних за період з 28.05.2021 р. по 05.07.2021 р. (38 днів) в розмірі 10 гривень, та інфляційні втрати в сумі 6 гривень 14 копійок. Вимоги позивача про стягнення пені не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю при зверненні до суду. Право позивача, в даному випадку, в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно отриманих коштів підлягає захисту шляхом застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню судові витрати, в розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial