Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 липня 2011 року ним у фізичної особи-підприємця [PERSON] було придбано два баггі (засоби для спортивного пересування компактного відкритого типу, призначені для катання по пересіченій місцевості та/або трасах з штучно створеними перешкодами у рамках активного відпочинку) червоного та синього кольорів. У подальшому, ним було досягнуто згоди з відповідачем про продаж йому вищезгаданих баггі. Ними було обумовлено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема ціну продажу - гривневий еквівалент 3500 доларів США по курсу НБУ на день продажі за один засіб спортивного пересування. Однак, одразу укласти відповідний договір купівлі-продажу [PERSON] відмовився, мотивуючи такі дії відсутністю інформаційних даних, необхідних для належного оформлення угоди, а саме даних власного ідентифікаційного номера та паспорту. Ними було обумовлено, що договір та акт-прийому передачі він підпише за своїм місцем проживання під час фактичної передачі засобів спортивного пересування. У вересні місяці 2012 року за дорученням відповідача його знайомий [PERSON] за два рази перевіз обидва баггі відповідачеві, які той прийняв без жодних зауважень до їх технічного стану. Але всупереч досягнутим домовленостям [PERSON] не підписав та не повернув наданий йому проект договору купівлі-продажу, акт-прийому передачі ні водієві [PERSON], ні йому. У подальшому відповідач просив відстрочити йому строк платежу, неодноразово обіцяв у самі стислі терміни виплатити борг. У документальному оформленні факту купівлі-продажу постійно відмовляв. За певний період часу [PERSON] почав повністю ухилятися від будь-яких контактів з ним. Кілька разів йому з приводу оплати боргу телефонувала його дружина [PERSON], однак результату не було. Тоді, він доручив своєму брату [PERSON], який також мешкає в селищі Дубове, забрати у відповідача обидва баггі. Однак [PERSON] кілька раз категорично відмовився повертати засоби спортивного пересування. До цього часу жодних дій з повернення боргу відповідач не вчинив. Просить визнати дійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу засобів для спортивного пересування (баггі) та стягнути з [PERSON] на його користь 147882 грн. боргу за фактично продані засоби для спортивного пересування (баггі), 1478,82 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що в 2012 році позивач передав відповідачу два транспортні засоби баггі для організації спільного спортивного бізнесу. Оскільки з організацією бізнесу нічого не вийшло, в 2014 році дані баггі на прохання позивача були повернуті відповідачу через третіх осіб, які по них приїхали. Зазначив, що жодного договору чи в письмовій чи в усній формі про купівлю баггі між [PERSON] та [PERSON] не укладалося, а відповідно і не узгоджувалася їх ціна. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із накладної № 79 від 07 липня 2011 року вбачається та договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року вбачається, що [PERSON] придбав у приватного підприємця [PERSON] два засоби для спортивного пересування (баггі) по ціні 31 482 грн. кожний, на загальну суму 62 963 грн. (а.с. 5). Із прослуханого в судовому засіданні звукозапису двох телефонних розмов відомо, що невідома жінка просить чоловіка на ім'я [PERSON] повернути баггі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього звертався його брат [PERSON] з проханням піти до відповідача та забрати його два баггі. Зі слів [PERSON] йому відомо, що дані баггі він продав відповідачеві, однак останній не повертає ні кошти за них, ані баггі. Зазначив, що особисто він не був присутній при домовленостях [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу баггі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік продав [PERSON] два баггі, які той погрузив у автобус та повіз до себе додому. Вона була присутньою, як у них вдома її чоловік в усній формі домовлявся з відповідачем про продаж баггі. Про письмові договори з приводу даних баггі, які її чоловік надсилав відповідачу, їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що одного дня, точної дати не пам'ятає, він разом із [PERSON] та з невідомим йому чоловіком сидів за столиком в кафе та чув як останні домовлялися про продаж двох баггі по ціні 3 500 доларів США за кожний. Зазначив, що [PERSON] не була присутня при даній розмові. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 19, 20, 22, 311, 316- 321, 325, 328, 346-348, 386, 391, 392, 657, 659 ЦК України. Статтею 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона передає майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити нього певну суму. За загальним правилом відповідно до вимог ст.ст. 657, 658 ЦК України договір купівлі продажу укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Право продажу належить власнику майна. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що були присутні при укладенні усної домовленості позивача та відповідача щодо продажу баггі, оскільки вони суперечливі, а саме, свідок [PERSON] зазначила, що сторони домовлялися у них вдома, а свідок [PERSON] ствердив, що сторони домовлялися в кафе, і [PERSON] не була присутня при цьому. Таким чином, оцінюючи подані докази, суд дійшов висновку про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірних засобів для спортивного пересування (баггі) їх власником [PERSON] та [PERSON] не укладався, а отже вимога позивача про визнання дійсним договору про купівлю-продаж засобів для спортивного пересування (баггі), укладеного між [PERSON] та [PERSON] є безпідставною, оскільки суперечить вищезазначеним вимогам закону. З огляду на викладене також слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 147 882 грн. боргу за фактично продані засоби для спортивного пересування (баггі), оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено, що між ним та відповідачем були досягнуті усі істотні умови договору (ціна) та що такий договір взагалі був укладений. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed