Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.1993 року Новопразькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємопорозуміння між ними та різних поглядів на життя, у сім`ї переважали сварки, відповідач зловживала спиртними напоями, що й призвело до розпаду сім`ї. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 1998 року, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлялася належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подала. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.05.1993 року Новопразькою сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 09, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 28.05.1993 року, серії [NUMBER] . Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Примирення між ними не досягнуто. Тривалий час\~вони проживають\~окремо. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved