Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідачів, в якій просить суд стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 986580 гривень, спричинену йому внаслідок застосування до нього насильства з боку начальника та військовослужбовців судової варти військової частини №3052 м. Полтави 25 січня 2011 року у приміщенні Апеляційного суду Полтавської області.\~ Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що він в якості підсудного у кримінальній справі 25 січня 2011 року був доставлений військовослужбовцями військової частини № [NUMBER] до приміщення Апеляційного суду Полтавської області, де розглядалася апеляційна скарга його захисника на постанову суду першої інстанції про продовження строку його утримання під вартою. У конвойному приміщенні начальник судової варти [PERSON] упереджено до нього ставився, нецензурно лаявся, ображав його людську гідність, наніс йому не менш трьох ударів кулаком у потилицю. Після цього у нього були болі в області живота, тому, що він був після операції, йому була викликана бригада швидкої допомоги, яка здійснила його медичний огляд та надала допомогу. Про вказані незаконні дії він повідомив прокурора у судовому засіданні, його адвокат та він звернулися письмово до прокуратури Полтавської області для прийняття заходів реагування. Факт його побиття підтверджується висновком експерта №19 (експертиза за матеріалами справи) по визначенню стану здоров`я [PERSON] , 1945 року народження від 26.01-28.02.2011 року.\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, пояснив що моральна шкода, спричинена йому, полягає у протиправних діях співвідповідача, виразилось у тривалих та глибоких душевних та фізичних стражданнях, приниженні його гідності та достоїнства, що підтверджується розрахунком моральної шкоди. Компенсацію у розмірі 986580 грн. позивач просив суд стягнути з співвідповідача Державної казначейської служби України як державного органу, на який покладено завдання здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду. Представник Військової частини № 3052 м. Полтави заперечував проти позову, вказуючи на те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, військовослужбовцями судової варти військової частини № [NUMBER] ніяких порушень прав [PERSON] не допущено, просив у позові відмовити. Представники співвідповідача Державної казначейської служби України проти задоволення позову заперечували, вказуючи на відсутність правових підстав на списання вказаної у позові суми з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] .\~ Представник Харківської місцевої прокуратури №1, який повідомив суд про вступ у справу відповідно до ст. 45 ЦПК України проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, вказуючи про те, що останнім не надано доказів підтвердження факту протиправності дій відповідачів, наявності шкоди, причинного зв`язку між ними. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали витребуваного судом відмовного матеріалу №53-6-11 військової прокуратури Полтавського гарнізону, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. 26.01.2011 року [PERSON] звернувся до прокурора Полтавської області із заявою на протизаконне застосування до нього насильства з боку начальника та військовослужбовців судової варти військової частини № [NUMBER] . 10.02.2011 року вказана заява була направлена до військової прокуратури Полтавського гарнізону.\~\~ Відповідно вказаної заяви, [PERSON] в якості підсудного у кримінальній справі 25 січня 2011 року було доставлено військовослужбовцями військової частини № [NUMBER] до приміщення Апеляційного суду Полтавської області, де розглядалася апеляційна скарга його захисника на постанову суду першої інстанції про продовження строку його утримання під вартою. Вивченням матеріалів відмовного матеріалу №53-6-11 військової прокуратури Полтавського гарнізону встановлено наступне. Відповідно пояснень [PERSON] , він був підсудним по кримінальній справі та його 25.01.2011 року було доставлено до Апеляційного суду Полтавської області представниками військової частини [NUMBER] .\~ Під час його конвоювання до Апеляційного суду Полтавської області, начальник та військовослужбовці судової варти упереджено до нього ставились, начальник варти нецензурно лаявся, ображав його людську гідність, а в подальшому у вартовому приміщенні Апеляційного суду Полтавської області наніс йому не менше З ударів кулаком у потилицю. Після чого старшим лейтенантом [PERSON] було викликано швидку допомогу, лікарі якої ввели препарати від болі в області живота, внаслідок чого самопочуття [PERSON] покращилось. Опитаний заступник командира стрілецької роти з виховної роботи військової частини [NUMBER] старший лейтенант [PERSON] пояснив, що 25.01.2011 року він призначений в наряд начальником судової варти по конвоюванню засуджених з слідчого ізолятора до Апеляційного суду Полтавської області.О 10-00 годині він, старший лейтенант [PERSON] , солдати [PERSON] та [PERSON] супроводили [PERSON] до вартового приміщення Апеляційного суду Полтавської області.Проте [PERSON] до камери вартового приміщення заходити не захотів, сказав що йому потрібно до зали судових засідань, а почувши у відповідь від [PERSON] про те, що судового засідання необхідно зачекати у камері, впав на підлогу та почав кричати що його вбивають та скаржитися на різке погіршення стану здоров`я, після чого [PERSON] викликав швидку допомогу.Ніяких заходів фізичного чи психічного впливу, а ні він, а ні представники конвою до взятого під варту [PERSON] ніколи не застосовували, лікарі швидкої допомоги тілесних ушкоджень не виявили, стан здоров`я [PERSON] був задовільний. Аналогічні пояснення дали і старший лейтенант [PERSON] , солдати [PERSON] та [PERSON] . Лікарі, викликаної [PERSON] швидкої допомоги [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 25 січня 2011 року, 10 год.53 хв. вони у вартовому приміщенні проводили медичний огляд заарештованого [PERSON] , який скаржився на болі у животі після операції. У ході медичного огляду тілесних ушкоджень, синців у [PERSON] не виявлено, в тому числі на потилиці. У останнього були скарги на дихання та болі у животі після операції. У нього була виведена на зовні функціонуюча колоностона. Жодних скарг від [PERSON] щодо застосування до нього фізичного насильства з боку судового конвою не надходило. Відповідно до повідомлення Апеляційного суду Полтавської області скарги від [PERSON] та його адвоката Петренка В.В. на незаконні дії конвою військової частини [NUMBER] не надходило. Враховуючи те, що під час перевірки вжито всіх можливих заходів для здобуття доказів твердженням [PERSON] однак фактів застосування\~ 25 січня 2011 року насильства до нього з боку посадових осіб конвою військової частини [NUMBER] не встановлено, під час огляду лікарями швидкої допомоги [PERSON] на травми внаслідок застосування до нього насильства не скаржився, а також, у подальшому до медичних працівників Полтавського слідчого ізолятора з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень не звертався, скарги на дії судового конвою в Апеляційному суду Полтавської області не заявляв, помічник військового прокурора Полтавського гарнізону прийшов до висновку, що в порушенні кримінальної справи стосовно військовослужбовців військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] , старшого лейтенанта [PERSON] , солдата [PERSON] та солдата [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 424 ч.1 КК України слід відмовити на підставі ст. 6 п.2 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу злочину, про що 15.06.2011 року виніс відповідну постанову. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановления виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 3) закриття справи про адміністративне правопорушення. [PERSON] в обгрунтування позовних вимог приводить відомості про те, що посадові особи відповідача, на думку позивача нанесли йому тілесні ушкодження 25.01.2011 під час доставки останнього до приміщення суду. При цьому будь-яких доказів вчинення таких дій позивачем не надано. Як зазначено позивачем, факт його побиття підтверджується висновком експерта №19 (експертиза за матеріалами справи) по визначенню стану здоров`я [PERSON] , 1945 року народження від 26.01-28.02.2011 року. Однак, висновки експерта про цей факт відомостей не містять та об`єктивно не підтверджені. Більш того, рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.11.2013 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно, та стягнуто з Державної казначейської служби України компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 45000 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 250000 грн., рішенням апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінено, та з Державної казначейської служби України стягнуто 50 тис. моральної шкоди. Таким чином, позивачем реалізовано право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з цим, відповідальність відповідачів у випадку, зазначеному позивачем у позовній заяві, регулюється ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, для задоволення позову про відшкодування шкоди завданої окремими органами державної влади та посадовими особами під час досудового слідства обов`язково має бути доведений повний склад цивільного правопорушення, як того вимагає загальний порядок відшкодування шкоди, встановлений ст.ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України. Позиція щодо доказування складу цивільного правопорушення викладена у ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у якому, зокрема зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивачем не надано доказів підтвердження факту протиправності дій відповідачів, наявності шкоди, причинного зв`язку між ними. При таких обставинах суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed