Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконних дій колегії суддів Апеляційного суду м. Києва, який рішенням від 28.10.2015р. апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2015р. скасував та постановив нове, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначає, що такими діями йому спричинено приниження честі, гідності та ділової репутації. Вказане рішення вважає незаконним. Ухвалою від 25.07.2016р. відмовлено у відкритті провадження у даній справі в частині вимог до Апеляційного суду м. Києва. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності, а також щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.10.2017р. повторно не прибув, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015р. апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2015р. скасовано та постановив нове, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2015р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач вважає, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015р. є незаконною, винесена з порушенням норм Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», не ґрунтується на законності. В Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії колегії суддів Апеляційного суду м. Києва при постановленні рішення від 28.10.2015р. не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, зокрема як і Державною казначейською службою України, а суд в судовому засіданні їх не здобув. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed