Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що з 2011 року він з відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 30 листопада 2012 року у них народився син [PERSON], відомості про батька якого в актовому записі про народження записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Також позивач вказував, що невдовзі після народження дитини відносини з відповідачем погіршилися, влітку 2016 року вони розійшлися і почали жити окремо. Спочатку відповідач безперешкодно давала йому бачитися з сином, але через декілька місяців почала перешкоджати йому в побаченнях з дитиною, участі у вихованні сина. Зазначаючи, що він повністю визнає своє батьківство, не має жодного сумніву, що [PERSON] є його біологічним сином, позивач просив суд визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO], зобовязати Київський районний у м.Полтава відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області внести відповідні відомості про нього як про батька дитини до актового запису та видати нове свідоцтво про народження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, подала до суду заяву, в якій просила повторно відкласти розгляд справи у звязку з укладенням договору з адвокатом 06 грудня 2017 року. Суд враховує, що 14 липня 2017 року відповідач також подавала заяву про відкладення розгляду справи, який було призначено на 15 листопада 2017 року, у звязку з тим, що вона потребує правової допомоги. В засідання ні 15 листопада, ні 07 грудня 2017 року відповідач не зявилась. Намір одержати правову допомогу не підставою для неявки сторони в судове засідання. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повторно не зявилась в судове засідання без поважних причин. Крім того, добросовісно користуючись своїм правом, відповідач мала можливість укласти договір з адвокатом раніше, ніж за один день до другого судового засідання, призначеного у справі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання також не зявилась, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. У клопотанні зазначила що 06 грудня 2017 року нею укладено угоду про надання правової допомоги з [PERSON] Перенести розгляд справи просила у звязку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Будь-які інші підстави для відкладення розгляду справи представник у своїй заяві не зазначила. Необхідність ознайомитися з матеріалами справи не є підставою для неявки представника в судове засідання, про інші причини неявки представник суду не повідомила. Тому суд прийшов до висновку про те, що представник відповідача в судове засідання також не зявилась без поважних причин. Треті особи просили суд розглядати справу за відсутності їх представників, про що надали письмові клопотання. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, повторну неявку в судове засідання без поважних причин відповідача та неявку без поважних причин в судове засідання представника відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] в період з 2011 по 2016 рік перебували в фактичних шлюбних відносинах. 30 листопада 2012 року народився [PERSON], матірю якого є відповідач [PERSON]. Відомості про батька малолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з вимогами ч. ч. 1 і 2 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2 ст. 128 ЦПК України). Сторони по справі станом на час народження дитини [PERSON], [INFO], в шлюбі не перебували. Але судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що сторони по справі підтримували стосунки, в період 2011 2016 р.р. спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Дослідженими в справі доказами встановлено, що з дня народження малолітнього [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] визнавала факт батьківства позивача [PERSON], його батьківство сумніву не піддавала. Окрім того, з дня народження дитини позивачу [PERSON] з достовірністю було відомо про своє батьківство щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина сприймає позивача як батька. [PERSON] піклувався про малолітнього [PERSON] як батько. При цьому для сторонніх осіб як на час народження дитини [PERSON], [INFO], так і в подальшому, саме [PERSON] сприймався батьком малолітнього. В силу норм ЦПК України питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про необхідність встановлення факту походження малолітнього [PERSON], [INFO], від [PERSON] Наведений висновок суду крім пояснень позивача підтверджується наступними доказами: показаннями свідка [PERSON], яка пояснила, що є сестрою позивача. [PERSON] та [PERSON] проживали разом близько двох років до народження дитини. Коли [PERSON] завагітніла, батьком майбутньої дитини вона визнавала [PERSON] За проханням [PERSON] свідок була присутня на її пологах. Після народження [PERSON] відповідач також визнавала [PERSON] батьком своєї дитини, дитині також вона пояснювала, що позивач є його батьком. Жодного разу [PERSON] не ставила під сумнів батьківство [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON]; показаннями свідка [PERSON], яка суду також пояснила, що її син позивач у справі [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання [PERSON] завагітніла. Ні під час вагітності, ні після народження дитини [PERSON] не ставила під сумнів батьківство [PERSON] по відношенню до свого сина [PERSON], завжди визнавала його батьком своєї дитини. [PERSON] завжди виконував батьківські обовязки по відношенню до [PERSON], утримував його виховував, піклувався, водив у садочок, тощо; показаннями свідка [PERSON], який суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали разом, всього близько восьми років. В цей час у них народився син [PERSON]. В присутності свідка [PERSON] завжди визнавала [PERSON] батьком [PERSON], казала дитині, що він - батько, жодного разу не ставила під сумнів його батьківство; даними письмових пояснень завідувача ДНЗ №21 [PERSON] від 09 листопада 2017 року вих.№01-22-100, згідно яких ПДНЗ №21 «Метелик» підтверджує участь [PERSON] у вихованні [PERSON]. Зі слів вихователя [PERSON] [PERSON] до конфлікту у родині регулярно приводив та забирав з дитячого садочка [PERSON]. Він проявляв турботу та приділяв увагу хлопчику. Завжди уважно до нього ставився. Реагував на зауваження вихователя, допомагав в облаштуванні групи, ремонті туалетної кімнати. В дошкільному закладі всі вважали [PERSON] батьком [PERSON] (а.с.24-25); даними карток виклику бригад екстреної медичної допомоги №39392 від 19 травня 2014 року, №10126 від 31 січня 2016 року, №47352 від 31 травня 2016 року, згідно яких лікарі швидкої допомоги викликалися до [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де за поясненням позивача він проживав разом з [PERSON] Допомогу дитині викликали тітка, бабуся, мама (а.с.45-47); даними актового запису про народження № 1286 від 11 грудня 2012 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, згідно якого відомості про батька дитини [PERSON], [INFO], внесені на підставі заяви матері №135/05-25 від 11 грудня 2012 року відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.50, 51-52). Крім того, як вбачається з даних деталізованого рахунку за телефонним номером [PERSON] за період з 21 травня 2017 року по 17 листопада 2017 року між абонентами з телефонними номерами +380669565810 (номер позивача) та +380505787101 (номер відповідача) відбувалося активне спілкування через телефонні дзвінки та направлення текстових повідомлень. Зазначена обставина свідчить на користь пояснень позивача про те, що таким чином він намагався поспілкуватися з сином, вирішував з відповідачем питання щодо утримання дитини, оформлення його батьківських прав. У суду є всі підстави вважати, що телефонний номер +380505787101 належав відповідачу [PERSON], оскільки саме такий номер зазначений у картці виклику бригади швидкої медичної допомоги за 31 травня 2016 року як телефон мами, яка викликала лікарів до дитини [PERSON] (а.с.47). З числа наданих позивачем до матеріалів справи фотокарток дитини є такі, що надані позивачу відповідачем, в тому числі направлені йому через мережу Viber. Ця обставина на час розгляду справи відповідачем не спростована. Зазначене суд також розцінює як обставину, що свідчить про визнання відповідачем факту походження дитини саме від позивача Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] визнати його батьком малолітнього [PERSON] Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання позивача [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження. Таким чином позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У звязку з задоволенням позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved