Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого зазначив наступне. 04.06.2020, о 16.20 год. у м. Запоріжжі, по вул. Лермонтова 10, [PERSON] , керуючи автомобілем марки „Renault Kangoo, д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] , порушивши п. 10.9 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «ЗАЗ Daewoo Т 13110», д.н. [NUMBER] , під керуванням якого знаходилась [PERSON] (донька позивача) на законних підставах. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2020 по справі № 335/5121/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. Зазначена постанова суду набрала законної сили 03.08.2020. Автомобіль відповідача було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР №114798350, строк дії якого з 28.01.2020 по 28.01.2021, розмір франшизи встановлений - 2600,00 грн. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», письмовим повідомленням від 04 червня 2020 року. Транспортні засоби були оглянуті представником третьої особи [PERSON] та встановлено перелік пошкоджень отриманих автомобілем «ЗАЗ Daewoo Т 13110», д.н. [NUMBER] , отримані у результаті ДТП. На підставі даного огляду було складено страховий акт та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 15882,21 грн., з яких 13282,21 грн. - розмір страхового відшкодування та франшиза в розмірі 2600,00 грн. 25 вересня 2020 року позивач отримав від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», страхове відшкодування, за вирахуванням франшизи у розмірі 13282,21 грн. за страховим актом №109.02128520-1 від 24.09.2020. Франшизу у розмірі 2600,00 грн. відповідач сплачувати добровільно відмовився. Позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування має право вимагати від відповідача сплатити різницю між вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля і сумою страхового відшкодування, що становить 10 817,79 грн. Також зазначено, що позивач дуже хвилювався з цього приводу, пив заспокійливе, дуже нервував. Його автомобіль було відправлено на ремонт, і близько двох місяців він перебував без транспортного засобу. Оскільки позивач є особою похилого віку, має хронічні захворювання та йому необхідне спостереження у лікарів, тому він вимушений був відвідувати лікарню на громадському транспорті, тому відсутність автомобілю на період його ремонту, завдало [PERSON] значних незручностей, втрати часу на проїзд громадським транспортом. Позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, яке сталося внаслідок ДТП з вини Відповідача. Зазначені страждання пов`язані з розладом нормального способу життя, нервовій напрузі та переживаннях з приводу пошкодження майна, необхідністю вчиняти дії у свій вільний час, які пов`язані зі стягненням шкоди, неможливістю вільно пересуватися в процесі життєдіяльності. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює у 10 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду заподіяну у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 817,79 грн., франшизу у розмірі 2600,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.,витрати на правову допомогу та судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.01.2021 витребувано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» копії документів, зазначених в ухвалі суду. 23.03.2021 на адресу суду від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на виконання ухвали суду від 21.01.2021 надійшли витребувані копії документів. 01.04.2021 на адресу суду від представника позивача - адвоката Силкіної Н.І. надійшло клопотання в порядку ст.141 ЦПК України, в якому просить включити до судових витрат та стягнути з відповідача загальну суму судових витрат у розмірі 3940,80 грн. (840,80 грн. - судовий збір; 3100,00 грн. - витрати на правову допомогу). У судове засідання представник позивача - адвокат Силкіна Н.І. надала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 04.06.2020, о 16.20 год. в м. Запоріжжі, по вул. Лермонтова 10, [PERSON] , керуючи автомобілем марки „Renault Kangoo, д.н. [NUMBER] , порушивши п. 10.9 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «ЗАЗ Daewoo Т 13110», д.н. [NUMBER] , під керуванням якого знаходилась, [PERSON] , на законних підставах. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2020 по справі № 335/5121/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. Зазначена постанова суду набрала законної сили 03.08.2020. Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР №114798350, автомобіль, на якому відповідач скоїв правопорушення, було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», на страхову суму за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000 тисяч гривень, розмір франшизи встановлений - 2 600,00 грн. 11.08.2020 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку звіту №647 про проведення оцінки колісного транспортного засобу ЗАЗ-Daewoo Т 13110, д.н. [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ-Daewoo Т 13110, д.н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження становить 15 882,21 грн. Відповідно до страхового акту №109.02128520-1 за договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів №114798350 від 28.01.2020, встановлено суму страхового відшкодування у розмірі 13 282,21 грн. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 24.09.2020, сума страхового відшкодування дорівнює розміру збитку (15 882,21 грн.) за вирахуванням франшизи за договором (2 600,00 грн.) та становить 13 282,21 грн., яку було сплачено позивачу, що підтверджується копією платіжного доручення №51572341 від 25.09.2020. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхованої суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У свою чергу ст. 37 п. 37.5 зазначеного вище Закону, покладає обов`язок щодо компенсації потерпілому суми франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком суми страхового відшкодування покладено на страхувальника або особу, відповідальність якої застрахована. Так, судом встановлено, що позивач отримав від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування, за вирахуванням франшизи у розмірі 13 282,21 грн. Відповідач добровільно не відшкодував франшизу у розмірі 2 600,00 грн. Відтак відшкодування франшизи у розмірі 2 600,00 грн. покладається на відповідача [PERSON] . Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Судом досліджені надані позивачем документи щодо виконання ремонту автомобіля, а саме: заказ-наряд № 7 від 30.09.2020 (відкритий 17.09.20), з переліком робот, відповідно до якого вартість заказу складає 21 150,00 грн.; акт № ОУ-0000007 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2020; копії товарних чеків від 31.08.2020 (передні двері) на суму у розмірі 1 950,00 грн. та від 09.09.2020 (переднє праве крило, дзеркало) на суму у розмірі 1 000,00 грн., що складає загальний розмір 2 950,00 грн. Оцінивши вказані докази, суд вважає їх належними, достовірним та достатніми, у зв`язку з чим приймає їх до уваги при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним. Так, за загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, враховуючи викладене, не відшкодована матеріальна шкода позивачу складає 10 817,79 грн. (21 150,00+2950,00 грн.) - 13 282,21 грн. (сума сплаченого страхового відшкодування), яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що «... моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, ... у порушенні інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану...». Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП, в результаті якого було завдано позивачу матеріальну шкоду, установлена постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5121/20 від 24.07.2020, тому наявні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню завданої моральної шкоди. Враховуючи те, що позивачу крім матеріальної шкоди також було завдано і моральної шкоди, що проявлялася в його емоційних та моральних стражданнях, які довелося перенести йому, зокрема яка проявлялася в моральних стражданнях та фінансових обмеженнях у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, позивач є особою похилого віку, має хронічні захворювання, суд вважає позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди такою, що підлягає частковому задоволенню, в розмірі 2 000,0 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представництво у суді адвокат Силкіна Н.І. здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 01.10.2020. В актах виконаних робіт від 06.11.2020 та від 01.04.2021 за договором про надання правової допомоги укладеного 01.10.2020 між [PERSON] та адвокатом Силкіною Н.І., зазначені та розписані вид правової послуги, що надавалася позивачу, кількість витраченого часу, загальна вартість послуги, що складає 3 100,00 грн., також надано копії квитанцій про прийняття адвокатом суми коштів за вказаним договором у вказаному розмірі. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 100,00 грн. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 100,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача, відповідає ступеню складності справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та обсягу наданих послуг. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial