Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] в цілому, що складається з 2/3 часток як на спадкове майно за законом і з 1/3 частки у зв`язку із набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла його прабаба [PERSON] . Після смерті прабаби залишилося спадкове майно. Жодних заповітів при житті вона не складала. В склад спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (колгоспний двір). З приводу оформлення спадщини позивач звернувся в Бродівську нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , однак йому було відмовлено і винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною такої відмови стало те, що даний житловий будинок відноситься до колгоспного двору і в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок не визначено часток членів колгоспного двору. Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок було видано на підставі рішення виконкому Бродівської районної ради народних депутатів № 135 від 22 червня 1989 року голові колгоспного двору [PERSON] . В даному житловому будинку на час видачі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок були зареєстровані і постійно проживали прабаба [PERSON] , яка померла [INFO] , мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] і батько [PERSON] , який помер [INFO] , які були членами колгоспного двору, що підтверджується відповідною довідкою виданою Пониковицькою сільською радою Бродівського району. Із посиланням на вимоги ст.ст. 112,113,120,121,123 Цивільного Кодексу 1963 року вважає, що власниками часток в колгоспному дворі були наступні особи : [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , частки їх були рівними і становили по 1/3 кожного. Крім цього, зазначає, що в даному житловому будинку він проживав в період з 30 листопада 1970 року по 1 квітня 1987 року та з 26 грудня 1991 року по даний час, тобто на день смерті своїх матері і батька позивач проживав разом з ними та був зареєстрований, фактично прийняв після їх смерті спадщину, а саме 2/3 частки житлового будинку, які їм належали як членам колгоспного двору. Частка колгоспного двору, яка належала покійній [PERSON] , а саме 1/3 частка в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , фактично перейшла у володіння позивача у зв`язку із набувальною давністю, оскільки в даному житловому будинку позивач проживає з 26 грудня 1991 року і по даний час безперервно і добросовісно володіє часткою, яка належала покійній [PERSON] як члену колгоспного двору. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задоволити. 26.05.2020 року відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~ В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Микитюк С.М. подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просять його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача представник Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області подав суду заяву в якій позов визнав не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.12). За життя\~ [PERSON] \~на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 08.08.1989року, що було видано на підставі рішення виконкому Бродівської районної ради народних депутатів № 135 від 22 червня 1989 року, як голові колгоспного двору (а.с.11). Хоча свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок було видано на [PERSON] в даному житловому будинку на час видачі свідоцтва були зареєстровані та постійно проживали батьки позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10) та [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9), які були членами колгоспного двору, що підтверджується довідками Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області (а.с.13,18). Так як спірні правовідносини мали місце до 2004 року, тому слід застосовувати положення чинного на той час закону, а саме правові норми Цивільного кодексу (в редакції 1963 року). У відповідності до ст.ст. 112,120 ЦК (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ст. 123 ч.2 цього Кодексу розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до ст.ст. 113, 121 ЦК (в редакції 1963 року) володіння, користування, розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядженням майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг 16 років. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6 підпунктів «а» і «б» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарського двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороби). Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином матеріалами справи встановлено, що власниками часток в колгоспному дворі були наступні особи - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Частки їх були рівними і становили по 1/3 кожного, однак право власності в цілому було зареєстровано лише на голову колгоспного двору [PERSON] . \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] являється спадкоємцем спадкового майна за законом, так як є сином спадкодавців (а.с.8). На день смерті своїх батьків - матері [PERSON] батька [PERSON] позивач проживав та був зареєстрований разом з ними, тобто фактично прийняв після їх смерті спадщину, а саме на 2/3 частки житлового будинку, які їм належали як членам колгоспного двору. Однак, приватним нотаріусом Бродівського нотаріального округу Матіяш Г.П. [PERSON] було відмовлено у оформленні спадкових прав і винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що даний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двірі, а у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок не визначено часток членів колгоспного двору(а.с.26). \~ \~ \~ \~ Оцінивши зібрані докази, які є належними та допустимими, суд вважає доведеним той факт, що батькам позивача належали 2/3 частки житлового будинку, тому є всі правові підстави для визнання за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами як на спадкове майно за законом. \~ \~ \~ \~ Крім цього у житловому будинку позивач [PERSON] проживав в період з 30 листопада 1970 року по 1 квітня 1987 року та з 26 грудня 1991 року по даний час, що підтверджується довідкою Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області №180 від 11.02.2020року (а.с.15). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] стверджується також копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданому Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 18.12.1996 року (а.с.5-6). У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. Отже, частка колгоспного двору, яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: 1/3 частка в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , фактично перейшла у володіння [PERSON] у зв`язку із набувальною давністю, оскільки в даному житловому будинку [PERSON] проживає з 26 грудня 1991 року і по даний час безперервно і відкрито та добросовісно понад десять років володіє нерухомим майном, тобто часткою у житловому будинку, яка належала [PERSON] , як члену колгоспного двору. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 3283,00 грн. підтверджується квитанцією від 31 січня 2020 року № 0.0.1601556325.1 (а.с.1). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 1\~641,50 грн., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі\~ст.ст.\~328, 344, 1218, 1219, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 112,113, 120, 121, 123, ЦК УРСР (в редакції 1963 року )

Outcome: approved