Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між ним та відповідачкою [PERSON] з метою будівництва, введення в експлуатацію, реєстрації права власності та подальшого використання центру дозвілля за адресою: [ADDRESS], було укладено договір про спільну діяльність. Будівництво за даним договором здійснювалось на земельній ділянці із кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,0780 га, що знаходилась у користуванні відповідачки на підставі договору оренди, укладеного 26.04.2011 року із Дніпропетровською міською радою. Відповідно до умов договору сторони погодили між собою спільними зусиллями та за спільні кошти виконати будівництво центру дозвілля, а також встановили, що розмір часток у праві власності на збудований об'єкт буде залежати від того, чи внесені в повному обсязі внески сторін у спільну діяльність. Також договором було передбачено, що у разі неповного внесення внеску учасника, його частка у спільній діяльності підлягає перегляду і визначається у відсотковому співвідношенні виходячи із загальної вартості побудованого центру дозвілля з врахуванням розміру внеску іншого учасника. У випадку, коли один із учасників не вносить внесок, визначений цим договором, інший учасник без отримання додаткового погодження має право внести додатковий внесок у фінансування будівельних робіт із подальшим збільшенням його частки у спільній діяльності та у праві власності на центр дозвілля пропорційно суми додаткового внеску. З метою виконання договору про спільну діяльність 21.11.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за №ДП 083163261098 було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт за об'єктом «Будівництво будівлі центру дозвілля по [ADDRESS]» із будівельною адресою: [ADDRESS]. Зазначаючи, що в подальшому відповідачкою будь-яких дій, спрямованих на фінансування виконуваних будівельних робіт, в тому числі оплати будівельних матеріалів, виконуваних робіт, вчинено не було, свій внесок у спільну діяльність у грошовому вигляді не внесено та побудову об'єкту виключно за кошти та зусиллями позивача, останній, посилаючись в обґрунтування правових підстав на положення ст.ст.15,16, 328,331,392 ЦК України, просив визнати за ним право власності на будівлю центру дозвілля літ.А-2, загальною площею 1192,6 кв.м, літ.а - сходи, №1 - підпірна стінка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,0780 га, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідачкою [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності, в обґрунтування якої остання посилалась на те, що 26.04.2011 року між нею та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди землі, предметом якого була передача в строкове платне користування земельної ділянки для проектування та будівництва будівлі центру дозвілля по [ADDRESS]. Будівництво за вказаним договором здійснювалось на земельній ділянці площею 0,0780 га, кадастровий номер [NUMBER]. До вказаного договору оренди 23.12.2014 року було укладено додаткову угоду. 05.07.2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність з будівництва та експлуатації центру дозвілля, згідно якої вони домовились про організацію спільної діяльності та прийняли на себе зобов'язання спільно діяти для досягнення мети договору, визначеної у п.1.2, без створення юридичної особи та із об'єднанням вкладів учасників з урахуванням інших умов договору. Проте, в подальшому будь-яких дій, спрямованих на фінансування виконуваних будівельних робіт, в т.ч. оплати будівельних матеріалів, виконуваних робіт, відповідачем вчинено не було, свій внесок у спільну діяльність у грошовому вигляді не внесено та об'єкт побудовано виключно за її кошти. Окрім надання будівельного майданчика та внесення внеску вона у відповідності до п.3.1.2 договору зобов'язалась надати [PERSON] всі необхідні повноваження для оформлення дозвільних документів на будівництво та введення в експлуатацію об'єкта, а також реєстрацію права власності на завершений будівництвом центр дозвілля. Також нею через відповідача було сплачено пайову участь у розвиток інфраструктури міста, повну вартість орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій здійснено будівництво. Вона за власні кошти замовила проведення технічної інвентаризації збудованого центру дозвілля та 02.11.2017 року отримала на своє ім'я технічний паспорт на будівлю центру дозвілля за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням наведеного та враховуючи невизнання [PERSON] права власності на збудоване майно, позивачка за зустрічним позовом на підставі ст.ст.15,16,328,391,392,627,628 ЦК України та відповідно до умов договору від 05.07.2011 року просила визнати за нею право власності на будівлю центру дозвілля за адресою: [ADDRESS], яка складається з літ.А-2, загальною площею 597,4 кв.м по першому поверху, 595,2 кв.м. по другому поверху, загальною площею 1192,6 кв.м, літ.а - сходи, №1 - підпірна стінка, що розташована на земельній ділянці площею 0,0780 га, кадастровий номер [NUMBER]. В призначене судове засідання сторони учасники справи не з'явились. Позивач за первісним позовом [PERSON] в наданому клопотанні просив провести розгляд справи без його участі, задовольнити заявлений ним позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Від представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] також надійшло клопотання, в якому останній просив розглянути справу за його відсутності, відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов [PERSON] За вказаних вище обставин, враховуючи положення ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи за наявними матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені в обґрунтування первісного та зустрічного позовів, дослідивши надані до них письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способу захисти цивільних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.16 ЦК України, пунктом 1 якої передбачено такий спосіб, як визнання права. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ч.1 ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі, посвідчений 26.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №233. Згідно умов п.1, п.п.1.1 вказаного договору позивачці [PERSON] було передано в строкове платне користування земельну ділянку для проектування та будівництва центру дозвілля по [ADDRESS]. Підставою укладання договору оренди були рішення Дніпропетровської міської ради №84/6 від 27.10.2012 року та №216/8 від 02.02.2011 року. Відповідно до умов п.2, п.п.2.1,2.2,2.4,2.5 договору в оренду передано земельну ділянку площею 0,0780 га, категорія та цільове призначення землі - землі житлової та громадської забудови, функціональне використання - для проектування та будівництва будівлі центру дозвілля, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Пунктом 8 договору оренди встановлено, що останній укладено строком на три роки. Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №278/58 від 26.11.2014 року було вирішено зареєструвати за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради право власності на земельну ділянку площею 0,0780 га по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Також вказаним рішенням було поновлено право користування цією земельною ділянкою та договір оренди землі, посвідчений 26.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №233, строком на три роки. На виконання цього рішення між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] 23.12.2014 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.04.2011 року, посвідчену 23.12.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №1265. Згідно умов п.1 цієї додаткової угоди [PERSON] було поновлено право користування земельною ділянкою по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], та договір оренди землі від 26.04.2011 року строком на три роки з моменту прийняття рішення міської ради від 26.11.2014 року №278/58. 21.11.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради було зареєстровано подану [PERSON] декларацію про початок виконання будівельних робіт - будівництва будівлі центру дозвілля по [ADDRESS]. Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність з будівництва та експлуатації центру дозвілля, згідно умов п.п.1.1,1.2 якого сторони домовились про організацію спільної діяльності та прийняли на себе зобов'язання спільно без створення юридичної особи та із об'єднанням вкладів учасників з метою будівництва, введення в експлуатацію, реєстрації права власності та подальшого використання центру дозвілля за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці із кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,0780 га, що знаходилась у користуванні [PERSON] на підставі договору оренди, укладеного 26.04.2011 року із Дніпропетровською міською радою. Обов'язки учасників визначені в розділах 2,3,4 договору. Пунктами 6.1 ,6.2 договору було встановлено, що внесок учасника 1 ([PERSON].) у спільну діяльність становить 3600050 грн., а внесок учасника 2 ([PERSON].) полягає у купівлі будівельних матеріалів, сплаті будівельних робіт та інших послуг, щодо будівництва центру дозвілля на суму 3600050 грн. Згідно п.6.2.1 договору встановлено, що у разі повного внеску, визначеного п.6.1 договору, частка учасника 2 у спільній діяльності складає 50% та дорівнює його частці у праві власності на центр дозвілля, який буде збудований в рамках даного договору. Відповідно до умов договору сторони погодили між собою спільними зусиллями та за спільні кошти виконати будівництво центру дозвілля, а також встановили, що розмір часток у праві власності на збудований об'єкт буде залежати від того, чи внесені в повному обсязі внески сторін у спільну діяльність. Також договором було передбачено, що у разі неповного внесення внеску учасника, його частка у спільній діяльності підлягає перегляду і визначається у відсотковому співвідношенні виходячи із загальної вартості побудованого центру дозвілля з врахуванням розміру внеску іншого учасника. У випадку, коли один із учасників не вносить внесок, визначений цим договором, інший учасник без отримання додаткового погодження має право внести додатковий внесок у фінансування будівельних робіт із подальшим збільшенням його частки у спільній діяльності та у праві власності на центр дозвілля пропорційно суми додаткового внеску. Пунктами 6.3,6.4 договору сторони визначили, що у разі неповного внесення внеску учасника, його частка у спільній діяльності підлягає перегляду і визначається у відсотковому співвідношенні виходячи із загальної вартості побудованого центру дозвілля, з врахуванням розміру внеску іншого учасника. А у разі невнесення учасником 2 свого внеску він позбавляться права отримання частки у праві власності та має право вимагати сплати вартості виконаних (організованих) робіт з побудови центру дозвілля. У випадку, коли один із учасників не вносить внесок, визначений цим договором, інший учасник без отримання додаткового погодження має право внести додатковий внесок у фінансування будівельних робіт із подальшим збільшенням його частки у спільній діяльності та у праві власності на центр дозвілля пропорційно суми додаткового внеску. Перевіряючи доводи, викладені сторонами в обґрунтування своїх вимог, з огляду на встановлені судом фактичні обставини та надані сторонами докази, а також з урахуванням наведених вище положень законодавства та умов договору від 05.07.2011 року, суд враховує, що позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів щодо виконання ним умов п.6.2 договору та його участі у фінансуванні будівництва, купівлі будівельних матеріалів, сплаті будівельних робіт та інших відповідних послуг. Крім того, з вказаної вище декларації про початок виконання будівельних робіт та наданих [PERSON] до зустрічного позову договору на проектування від 10.08.2016 року, договору авторського нагляду від 11.10.2016 року, договору генерального підряду від 18.10.2016 року, договору про надання послуг з технічного нагляду від 20.10.2016 року, договору про надання послуг транспорту, будівельної техніки та механізмів від 07.08.2017 року, вбачається, що замовником будівництва виступала [PERSON], а генеральним підрядником ТОВ Дніпропетровська будівельна компанія «ДНІПРОБУД»; послуги транспорту, будівельної техніки і механізмів надавались ТОВ «СТИЛЬ-БУД і К»; будівельні роботи розпочинались на підставі розробленої та затвердженої проектної документації ПП Архітектурна майстерня «АЛІПОВ», містобудівних умов виданих Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради. Будівництво здійснювалось в межах земельної ділянки площею 0,0780 га по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], переданої в передбаченому законом порядку [PERSON] для здійснення такого будівництва. Згідно технічного паспорту на громадський будинок - будівлю центру дозвілля по [ADDRESS], виготовленого за замовленням [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 24.11.2017 року, вбачається, що закінчений будівництвом об'єкт за вказаною адресою має наступні технічні характеристики: будівля центру дозвілля літ.А-2, загальною площею 597,4 кв.м по першому поверху, загальною площею 595,2 кв.м по другому поверху, а всього загальною площею 1192,6 кв.м, літ.а-сходи, №1-підпірна стінка. В зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами. Одночасно, враховуючи невизнання останнім права [PERSON] на набуття у власність збудованого об'єкту нерухомості, встановлення факту здійснення будівництва цього об'єкту за замовленням [PERSON], проведення такого будівництва у передбаченому законом порядку за відповідним проектом, з дотриманням містобудівних умов, реєстрації початку будівництва та його проведення на відведеній для цих цілей земельній ділянці, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення зустрічного позову [PERSON] і визнання за нею права власності на будівлю центру дозвілля за адресою: [ADDRESS], літ.А-2, загальною площею 597,4 кв.м по першому поверху, загальною площею 595,2 кв.м по другому поверху, а всього загальною площею 1192,6 кв.м, літ.а-сходи, №1-підпірна стінка; що розташована на земельній ділянці площею 0,0780 га, кадастровий номер [NUMBER]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, понесені позивачем за первісним позовом [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 8000 грн. слід віднести на користь держави, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved