Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 2 червня 2014року [PERSON] взяла у нього в борг 15000 доларів США на строк до 31 січня 2015року включно, про що власноруч написала розписку, однак до теперішнього часу їх не повернула, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу в гривневому еквіваленті у сумі 242204,94грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422грн. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просила визнати правочин від 02.06.2014року, укладений між нею та [PERSON], щодо грошових коштів недійсним через його нікчемність в момент написання без наміру створити будь-які правові наслідки, оскільки розписка була написана як зразок, та потім викрадена [PERSON] з її помешкання. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що 02.06.2014року до нього звернулася [PERSON], яка займається підприємницькою діяльністю, з проханням позичити їй кошти для закупівлі товару. Прибувши за місцем проживання [PERSON], передав їй грошові кошти у сумі 10000доларів США та 5000доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, про що остання власноруч написала розписку та передала йому. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнає через його надуманість та вважає його таким, що не відповідає дійсності. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та на обґрунтування зустрічних позовних вимог пояснила, що дійсно між нею та [PERSON] була розмова щодо можливого укладення договору позики, у звязку з чим вона написала зразок розписки про можливе отримання в борг грошових коштів у сумі 15000доларів США у [PERSON] Зазначений зразок розписки вона зберігала вдома. Оскільки фактично будь-яких коштів у борг від [PERSON] не отримувала, а зазначений зразок розписки був ним викрадений, просить суд визнати договір позики від 02.06.2014року нікчемним. У судовому засіданні представник відповідачки адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримавши зустрічний позов, зазначивши, що [PERSON] ніколи не укладала з [PERSON] договорів позики, а долучена до матеріалів справи розписка, яка була написана [PERSON] як зразок, була викрадена [PERSON] зі столу в належній на праві приватної власності квартири [PERSON] Посилаючись на те, що факту надання [PERSON] у борг [PERSON] не було, дії [PERSON] є кримінальним правопорушенням, просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Крім того, зазначає, що надана до суду боргова розписка не містить роду предмета позики в іноземній валюті, а саме у «доларах США», оскільки у розписці лише зазначено «доларів», натомість як 19 країн світу мають в обігу грошову одиницю з назвою долар. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220370000638 від 18.03.2015року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, приходить до такого. Встановлено, що згідно розписки від 02.06.2014року [PERSON], паспорт серія МК 597564 від 14 серпня 1997р., взяла у борг у [PERSON] до 31 січня 2015року включно 10 тисяч доларів та 5 тисяч доларів (а.с.25). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження позовних вимог позивач надав оригінал боргової розписки [PERSON] (а.с.25). Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання взятого на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів позикодавцю [PERSON] суду не надала. Посилання відповідачки та її представника на безгрошовість розписки є безпідставним. Так, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця (ч.1\~ст. 1051 ЦК України). Проте, відповідно до ч. 1\~ст. 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися\~письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Отже, за змістом закону, безгрошовість договору позики не може ґрунтуватись\~на поясненнях сторін, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст.\~58, ст.\~59 ЦПК України). Не ґрунтується на законі і заперечення відповідачки стосовно протиправних дій позивача [PERSON] щодо викрадення «зразка» боргової розписки, оскільки як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 29.09.2015року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220370000638 від 18.03.2015року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, в ході розслідування обставин, на які посилалася [PERSON], встановлено не було. Крім того, встановлено, що вона не зверталася до правоохоронних органів із заявою на неправомірні дії щодо неї, які полягали б у застосуванні будь-якого тиску при написанні розписки. (а.с.161). Сторони є вільними в укладенні договору, а відтак зазначення у розписці про те, що [PERSON] взяла в борг 5 000 та 10000 доларів США до 31.01.2015року включно із зазначенням особистих даних, а саме паспортних даних, які повністю збігаються з паспортними даними відповідачки (а.с.25, 55), а також дати та особистого підпису позичальника,\~при наявності оригіналу боргової розписки у позикодавця, суд визнає як боргове зобов`язання, яке боржником не виконано. Згідно із ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Чинним законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки, і відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~розписка є підтвердженням укладення договору позики та його умов. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 25.04.2012 року в справі № 6 - 24 цс 12, від 18.09.2013року в справі № 6-63цс 13 , № 6-79цс 14 від 02.07.2014року, які згідно зі\~ст. 360 - 7 ЦПК України\~є обов'язковими для судів України. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року за №6-63цс13 не зазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Оскільки після укладення договору позики всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином не зазначення боржником у борговій розписці виду іноземної валюти, не позбавляє обовязку боржника повернути предмет позики того ж роду. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. У даному випадку датою платежу вважається дата прийняття судового рішення, а не день подання позовної заяви чи день подання останніх доповнень до неї, а відтак сума боргу підлягає перерахунку за офіційним курсом гривні до іноземної валюти - долара США, встановленим Національним банком України на момент прийняття рішення 23.10.2015року. Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленим НБУ, станом на 23.10.2015року 100 доларів США еквівалентно 2228,0585гривень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог зі стягненням з [PERSON] на його користь суми боргу у сумі 242204,94грн., та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання правочину недійсним. Оскільки позов [PERSON] обґрунтований, судові витрати по справі по справі у порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved