Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - [PERSON], про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності та про визнання договору іпотеки припиненим. В судовому засіданні було долучено до участі у справі в якості співвідповідачів Державну реєстраційну службу України та Державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON]. В ході судового розгляду позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про здійснення реєстрації права власності іпотекодержателя [PERSON] на нерухоме майно двокімнатну квартиру, яка є предметом іпотеки, та визнати таким, що припинив свою дію договір іпотеки від 28.09.2012р., укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування свого позову, позивач посилався на те, що 28.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала кошти в розмірі 345576,00 (триста сорок пять тисяч пятсот сімдесят шість) гривень 00 коп., на умовах безоплатного користування та повернення відповідно до графіку передбаченого договором. Строк дії договору було встановлено до 29.03.2013 року. Виконання позичальником його грошових зобов'язань було забезпечено договором іпотеки від 28.09.2012 року. Предметом іпотеки виступило належне позивачу нерухоме майно - двокімнатна квартира номер 51, що знаходиться за адресою: місто Харків, бульвар Юрєва, будинок 3, житлова площа 28,3 кв.м., загальна площа 46,4 кв.м. В березні 2015 року позивачу стало відомо, що відповідачем [PERSON] на підставі вказаного договору іпотеки та наявного в його положеннях застереження здійснено за собою державну реєстрацію права власності зазначеного вище предмету іпотеки. Посилаючись на те, що державна реєстрація права власності відбулась із порушенням вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представником даного відповідача були подані суду письмові заперечення, в яких представник вказав на дотримання порядку, передбаченого законом та укладеним між сторонами договором іпотеки, а також про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно відбулося, оскільки [PERSON] власноруч та повторно за допомогою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] надсилалось позивачу та третій особі поштовим зв'язком письмова вимога про усунення порушень грошового зобов'язання. В першому випадку письмова вимога була отримана і позивачем, і третьою особою, а кореспонденція приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] не була отримана, ані позивачем, ані третьою особою. Крім того, представник відповідача зазначив, що застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідачі [PERSON] служба Харківського міського управління юстиції, Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON], Державна реєстраційна служба України, а також третя особа по справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала кошти в розмірі 345576,00 (триста сорок пять тисяч пятсот сімдесят шість) гривень 00 коп., на умовах безоплатного користування та повернення відповідно до графіку передбаченого договором. Строк дії договору було встановлено до 29.03.2013 року. В той же день - 28.09.2012 року, в забезпечення договору позики між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого в іпотеку було передано двокімнатну квартиру номер 51, що знаходиться за адресою: місто Харків, бульвар Юрєва, будинок 3, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. Згідно пункту 11 договору іпотеки від 28 вересня 2012 року, в разі порушення основного зобовязання і/або вимог договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Пунктом 12.1 договору іпотеки від 28 вересня 2012 року встановлено, що звернення стягнення Іпотекодержателем на предмет іпотеки та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб на вибір Іпотекодержателя, у тому числі шляхом набуття у власність та реєстрації за собою предмету іпотеки або шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, зазначених Законом України «Про іпотеку». 30 вересня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно ([PERSON] служби Харківського міського управління юстиції) на підставі згаданого вище пункту 12.1 договору іпотеки від 28 вересня 2012 року для здійснення реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення в позасудовому порядку. За наслідками такого звернення державним реєстратором 24 жовтня 2014 року було прийнято рішення №16714360 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким вирішено провести державну реєстрацію прав власності (форма власності приватна) за [PERSON] на двокімнатну квартиру номер 51, що знаходиться за адресою: місто Харків, бульвар Юрєва, будинок 3, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м., що і було здійснено. При цьому, серед поданого державному реєстратору пакету документів була копія заяви від [PERSON] до [PERSON] на нотаріальному бланку приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 28.07.2014 р., про вимогу до останнього погасити протягом 30 днів прострочену суму боргу за договором позики від 28 вересня 2012 року із попередженням про можливе застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно; свідоцтво на нотаріальному бланку приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.09.2014 р. про неотримання заяви [PERSON]. Крім цього, в матеріалах справи є копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу та опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля «30.07.2014 Харків-23». Позивач через свого представника не визнавав факт отримання позивачем від відповідача [PERSON] згаданої вище заяви від 28.07.2014 р. про вимогу до останнього погасити протягом 30 днів прострочену суму боргу за договором позики від 28 вересня 2012 року. В своїх запереченнях представник позивача наполягав на тому, що копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу та опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля «30.07.2014 Харків-23» зроблені штучно та не мають відношення до реального рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до статті 13 Закону України «Про поштовий зв'язок» послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договор про надання послуг звязку якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якшо договір укдадається в усній формі, обов'язково зазначаються найменування оператора та об'єкта поштового зв'язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Договір про надання послуги поштового зв'язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами. Крім того, відповідно до п.61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. №270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. В документах, що знаходяться в матеріалах справи відсутні копії квитанцій відділу поштового звязку, який надавав послуги поштового звязку [PERSON]. Також на примірнику опису вкладення до цінного листа відсутній номер поштового відправлення. Відбиток календарного штемпеля «30.07.2014 Харків-23» співпадає з датою вручення корреспонденції на рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, місце подання рекомендованого листа Харків-57 не співпадає з відбитком календарного штемпеля на описі вкладення до цінного листа Харків-23. Правовідносини, що виникли між сторонами, окрім вказаних вище договорів, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703, чинним на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.ст.546, 573, 575 ЦК України, ст.ст.1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку» виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Різновидом застави є іпотека, яка виникає на підставі нотаріально посвідченого договору. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Пунктом 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, який діяв на час здійснення оспорюваної позивачем реєстрації права власності за відповідачем [PERSON], визначено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, зокрема подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі. Аналогічні вимоги містить і чинний на час розгляду справи відповідний порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктами 16, 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у випадку відсутності підстав для відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав. Згідно ст.24 Закону України «Про іпотеку» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм чинного законодавства та вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, а від так і про необхідність їх задоволення. Правова позиція суду з цього питання ґрунтується на тому, що законом, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено певний порядок для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у виді передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Такий порядок полягає в обов'язковості вчинення іпотекодержателем певних дій, спрямованих на врегулювання питання виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, надання боржнику можливості виконати своє зобов'язання (погасити грошовий борг тощо) або ж надати докази щодо такого виконання чи відсутності порушень зобов'язання з боку боржника, врегулювання спору щодо розміру нарахованої кредитором/іпотекодержателем суми боргу. До таких дій належить передбачений Законом України «Про іпотеку» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно обов'язок іпотекодержателя направити боржнику (іпотекодавцю) письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання не менш ніж у 30-ти денний строк задля отримання можливості звернути стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку та зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно, а також надати державному реєстратору докази направлення такої вимоги та її невиконання боржником (іпотекодавцем) у встановлений строк. При цьому початок перебігу строку слід відраховувати з дати отримання адресатом письмової вимоги іпотекодержателя, або зафіксованої відмовити в її отриманні. Свій висновок щодо такого відрахування строку суд мотивує фактичним призначенням, метою надіслання боржнику (іпотекодавцю) зазначеної вимоги, яка в жодному разі не може бути досягнута лише за формального направлення вимоги, без підтвердження факту її отримання адресатом. Однак, як встановлено під час розгляду даної справи, всупереч цій вимозі державний реєстратор здійснив реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на предмет іпотеки за фактичної відсутності в матеріалах реєстраційної справи належних доказів отримання позивачем листа-попередження з вимогою про необхідність усунення порушення основного зобов'язання в 30-ти денний строк, а відтак і за відсутності доказу спливу такого строку, тобто в порушення вимог п.34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно. Натомість відповідачем [PERSON], як іпотекодержателем, було надано державному реєстратору лише докази, які підтверджують направлення поштового відправлення та його неотримання адресатом - позивачем, що за переконанням суду не може вважатись належним виконанням наведених вище вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку», п.34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відтак і не могло бути достатньою підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваного позивачем позитивного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16714360 від 24 жовтня 2014 року. Документи, які були додані до заперечення представника [PERSON] служби Харківського міського управління юстиції, що суд вважає таким, що не відповідають формі допустимих доказів, тому не можуть бути прийняті до уваги. Приймаючи рішення щодо задоволення позову в частині визнання недійсним рішення державного реєстратора, суд виходив також і з того, що спірні правовідносини фактично виникли із цивільних правовідносин, спрямованих на захист цивільних прав позивача, а повноваження відповідача Державної реєстраційної служби України, в особі Державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] щодо здійснення реєстрації прав власності в даному випадку спрямовані на виникнення/припинення цивільних прав фізичної особи. Відтак, даний спір з відповідачами є спором про цивільне право, розгляд якого має здійснюватись в порядку цивільного судочинства. Викладена позиція узгоджується також із висновками Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п.21 постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3. Вирішуючи позовну вимогу про визнання договору іпотеки від 28 вересня 2012 року припиненим, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Договори іпотеки та договори поруки мають самостійну (окрему) правову природу. Іпотека не є різновидом договору поруки, оскільки може існувати між боржником та кредитором без наявності відносин з третьою особою - майновим поручителем, так само й договір поруки не є різновидом іпотечного договору, оскільки відповідні правовідносини поруки можуть існувати без використання такого об'єкту цивільного права як нерухоме майно. Цивільне законодавство України (частина 2 статті 628 ЦК України) надає визначення поняттю змішаних договорів (тобто договорів, в яких містяться елементи різних договорів). Укладений 28.09.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] договір іпотеки є змішаним цивільно-правовим договором, оскільки, виходячи з його правового змісту, він фактично поєднує у собі елементи двох різних договорів - договору поруки та договору іпотеки. Відповідно до ч.2. ст.628 до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі. Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-ІУ визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Тобто, відмінність поручителя від майнового поручителя в цивільному обороті полягає в тому, що майновий поручитель поручається конкретно визначеним майном, у той час, як поручитель поручається усім належним йому майном. В решті, ці поняття тотожні за своєю правовою природою та змістом. Відповідно до приписів частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Приписи статті 559 ЦК підлягають застосуванню до спірних взаємовідносин відповідно до ч.2. ст.628, оскільки у відповідній частині регулюють спірні відносини, що виникли на підставі змішаного цивільно-правового договору. Відповідно до договору позики, укладеному між позивачем та [PERSON] (п.3.1.) строк, на який надається позика, складає 6 (шість) місяців, та починається з моменту підписання сторонами договору, а саме з 28.09.2012 року і, відповідно, закінчується 29.03.2013 року. Отже, починаючи з 29.03.2013 року відповідач [PERSON] протягом 6 місяців мав право звернути стягнення на предмет іпотеки, але не зробив цього. В матеріалах справи докази відповідного звернення з його боку до боржника або позивача (як майнового поручителя) відсутні, що свідчить про те, що встановлений законом шестимісячний термін звернення кредитора з вимогою до поручителя сплинув 29.09.2013 року. Враховуючи наведені норми законодавства в контексті встановлених в судовому засіданні та наведених вище особливостей, зазначених у документах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved