Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у них з відповідачкою є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що на даний час вони разом з відповідачкою не проживають, у серпні 2021 року відповідачка зібрала речі, її місце перебування наразі невідоме. Вказав, що діти проживають разом з ним, він самостійно їх утримує та виховує. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. Вважає, що відповідачка повинна надавати допомогу дітям, оскільки є працездатною людиною. Просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.10.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем у передбачений законодавством термін відзиву до суду не скеровано. Позивач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила, із заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.08.2019, та відповідно [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2020. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в позовній заяві зазначив, що самостійно утримувати дітей він не в змозі, а відповідачка не забезпечує добровільно синів належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачкою не спростовано те, що її витрати перевищують її заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] та сина Кліма у розмірі 1/3 часини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved