Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що 09.09.1999 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Під час шлюбу ними за спільні кошти подружжя, на підставі договору купівлі-продажу №4572 від 07.12.2009 року, була придбана у власність однокімнатна квартира [ADDRESS] . Також вказує, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2016 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Шлюбний договір між ними не укладався, а на добровільний поділ майна відповідачка [PERSON] не погодилась. Згідно консультації №1775 від 08.07.2020 року ймовірна ринкова вартість спірної квартири становить 390 500 грн. Відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 61, 1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. А тому, просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності його - [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 390 500 грн.; визнати за ним - [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. 07.09.2020 року відповідачкою [PERSON] подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких остання просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також вказує, що доводи позивача про те, що 07.12.2009 року ними за спільні кошти була придбана спірна квартира [ADDRESS] є безпідставними, оскільки на той час ні вона, ні позивач не мали достатніх доходів і спільних коштів на придбання такого житла. Вказана квартира була придбана виключно за кошти матері відповідачки [PERSON] , які вона отримала від продажу своєї квартири. Також в наданих запереченнях відповідачка вказує, що новопридбана квартира була оформлена саме на неї (відповідачку), а не на її матір, через тяжкий стан здоров`я останньої та з метою уникнення в майбутньому лишніх витрат на переоформлення житла. Просить врахувати, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кучер Ю.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, просила врахувати, що спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу та саме за спільні кошти подружжя, оскільки позивач [PERSON] в той час таксував та відповідно мав заробіток. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , з підстав викладених в письмових запереченнях проти позову. Також просили врахувати, що спірна квартира хоча і була придбана в період шлюбу, однак за кошти матері відповідачки - [PERSON] та саме для її проживання в цій квартирі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Кучер Ю.В., пояснення відповідачки [PERSON] та її представника - [PERSON]., пояснення свідків: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стеттею 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78, 80 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.1999 року по 12.10.2016 року, який був розірваний заочним рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2016 року (справа № 711/6667/16-ц). Також в судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу, а саме 07.12.2009 року була придбана квартира [ADDRESS] , що стверджується Договором купівлі-продажу квартири від 07.12.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., зареєстрованим у реєстрі за №4572. Договір був укладений між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець), в особі представника [PERSON] . Квартира була придбана за 26000 грн., що стверджується відповідним Договором (а.с. 98). При цьому чоловік [PERSON] - [PERSON] надав письмову згоду на укладення Договору купівлі його дружиною - [PERSON] квартири [ADDRESS] та підтверджував, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу. Також останній визнавав, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї, та погоджувався з тим, щоб умови Договору купівлі-продажу (у тому числі і сума договору) визначалися його дружиною. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. (а.с. 104). Вищевказана квартира [ADDRESS] на праві приватної власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу від 07.12.2009 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.07.2020 року № 216411897 (а.с. 11). Факт проживання сторонами однією сім`єю під час придбання квартири не заперечувався відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні, тому вказана обставина не підлягає доказуванню. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що спірна квартира хоча і була придбана подружжям в період шлюбу, однак за кошти її матері - [PERSON] , виручені від продажу її квартири [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року на праві власності належала самій відповідачці [PERSON] , яка також була придбана в період шлюбу із позивачем [PERSON] , та була продана відповідачкою 03.08.2009 року і на її відчуження також надавав згоду її чоловік - [PERSON] , що стверджується відповідним Договором купівлі-продажу (а.с. 87-88, 89-90). Доказів того, що вказана квартира належала матері відповідачки - [PERSON] та що кошти виручені від її продажу були передані відповідачці і саме за них була придбана спірна квартира [ADDRESS] суду не надано. Також суд враховує і те, що в судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заявляла, що квартира [ADDRESS] належала саме їй на праві власності, а не [PERSON] , та що за кошти виручені від її продажу вона придбала спірну квартиру [ADDRESS] . При цьому, вказана квартира [ADDRESS] також була придбана в період шлюбу із позивачем [PERSON] і він надав свою згоду на її відчуження (а.с. 89-90). Пояснення свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки про те, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти виручені від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала матері відповідачки, а також про те, що позивач на момент придбання квартири ніде не працював, даному свідку відомо лише зі слів самої відповідачки. Пояснення свідка [PERSON] суд також оцінює критично, оскільки вказаний свідок перебуває в родинних відносинах із відповідачкою [PERSON] - є її батьком. До того ж, останній пояснив, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за кошти матері відповідачки - [PERSON] (його колишньої дружини), виручені від продажі її квартири, в розмірі 18000 дол. США, що спростовується наявними у справі доказами, а саме Договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 19.03.2009 року, з якого вбачається що вказана квартира була придбана саме відповідачкою [PERSON] та ніколи не належала [PERSON] . Крім того, відчуження вказаної квартири відбулося за 30000 грн., а не за 18000 дол. США, що стверджується Договором купівлі-продажу від 03.08.2009 року. Таким чином, доводи відповідачки [PERSON] про те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана саме за кошти її матері - [PERSON] , а не за кошти подружжя, є такими, що не знайшли свого підтвердження належними доказами. За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] , в силу ст. ст. 60, 70 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і відповідно кожен з них має право на Ѕ частку вказаної квартири та відповідно приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також про визнання за [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, суд приходить до висновку про стягнення відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, виходячи із наступного. Частиною першою ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом за вимогу майнового характеру було сплачено судовий збір в сумі 3300 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією від 11.12.2019 року (а.с. 1). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому відповідно, позивачу [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом, необхідно було сплатити судовий збір лише у розмірі 1952 грн. 50 коп. Оскільки позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було задоволено в повному обсязі, відповідно судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача складає 1952 грн. 50 коп. Разом з тим, згідно зі статтею 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, враховуючи, що представником позивача [PERSON] - адвокатом Кучер Ю.В. були надані суду докази, підтверджуючі оплату за надану позивачу правничу допомогу по даній справі, а саме: Договір про надання правової допомоги №149 від 02.07.2020 року, укладений між гр. [PERSON] та адвокатом Кучер Ю.В. (а.с. 21), акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15.03.2021 року по цивільній справі № 711/4994/20 (а.с. 122), а також квитанції до прибутковий касових ордерів про отримання адвокатом Кучер Ю.В. від гр. [PERSON] коштів на підставі Договору №149 від 02.07.2020 року про надання правової допомоги, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера від 02.07.2020 року на суму 5000 грн. (а.с. 23) та квитанція до прибуткового касового ордера від 15.03.2021 року на суму 7000 грн. (а.с. 121) і такі витрати є обґрунтованими, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved