Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 18.08.2001 року . Від шлюбу маємо трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 08.05.2019 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області шлюб розірвано. У період перебування у шлюбі ними була придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення вона з чоловіком не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимушена просити суд відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи наступне. З 05 лютого 2019 року вони з відповідачем проживають окремо. Позивач з дітьми проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS] , а колишній чоловік- відповідач проживає у спірній квартирі зі співмешканкою. Діти знаходяться повністю на утриманні позивача. За весь час окремого проживання [PERSON] належної матеріальної допомоги не надавав і не надає, бажання утримувати дітей не демонструє, ані моральним, ані матеріальним їх станом не цікавиться. У зв`язку з цим позивач змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей. 23.04.2019 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. На даний час розмір коштів, що присуджений за аліменти недостатній для нормального фізичного та духовного розвитку наших спільних дітей. Наразі позивач з дітьми знаходиться у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим задля захисту своїх та їхніх інтересів просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя та здійснити поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ., що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно не з`явився по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзиву не надав. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 18 серпня 2001 року укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №4 від 18.08.2001. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Згідно з Договором купівлі-продажу від 12 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Монич М.Ю., [PERSON] була придбана квартира загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 36.2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Солоненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22,23,24 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідност.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивача, суд вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved