Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, окрім нього, зареєстровані, але не проживають з 2012 року його сестра [PERSON] , племінник [PERSON] , чоловік сестри [PERSON] . Відповідачі житло залишили добровільно, їх речей у квартирі немає. Для проживання в квартирі перешкоди їм не створювалися, однак намірів проживання в ній відповідачі не виявили. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. Судом в порядку ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні повідомили, що позивача знають багато років і неодноразово бували в нього вдома, але жодного разу там не бачили відповідачів. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2018 року [PERSON] належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №136838455 від 06 вересня 2018 року вказана квартира зареєстрована в цілому за [PERSON] за номером запису про право власності 27801258 (а.с.8). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Пирятинської міської ради № П23423 від 24.12.2019 у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , його сестра [PERSON] , [PERSON] та племінник [PERSON] (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до показів свідків встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, оскільки відповідачі, які є колишніми членами сім`ї власника будинку, понад один рік не проживають у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, жодних домовленостей про збереження за ними права на проживання понад встановлені законом строки сторони не мали, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80грн.на користь держави, тобто по 280, 30грн. з кожного.

Outcome: approved