Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що йому (позивачу) на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НАА № 611942 від 14.07.2014 року належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім нього, в зазначеному будинку зареєстровані його син [PERSON], а також колишня дружина [PERSON], шлюб з якою був розірваний 10.03.1995 року, однак вже тривалий час останні не проживають у даному будинку, не оплачують комунальні послуги та не приймають участі в його утриманні. Окрім того, зазначив, що за проханням відповідача [PERSON] остання була прописана в будинку у 2014 році, але за зазначеною адресою не проживає, договорів та домовленостей він (позивач) з відповідачем щодо користування будинком не має. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст. 317, 319, 383, ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання надав заяву за вх. № 28409 від 22.11.2017 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася судом в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування позивачем в газеті «Народне слово» № 45 від 09.11.2017 року оголошення про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання, яке відбудеться 22.11.2017 року об 11.00 год., причини неявки суду не відомі, клопотань, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА № 611942 від 14.07.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 979, належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку за номером 1а, що знаходиться у місті Кіровоград по провулку Куцівському, яка належала спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою 4 листопада 1963 року за № 2-7889 та Акту готовності від 16.07.1987 року № 385, зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» 28 липня 1987 року за номером в реєстровій книзі 21304/121. Крім того, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10 березня 1995 року Ленінським відділом ДРАЦС Кіровоградського МУЮ, актовий запис № 144, що підтверджується паспортними даними позивача [PERSON], [INFO], зокрема, розділом «Сімейний стан», а також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ОЛ № 034907, актовий запис № 144. Відповідно до інформації УДМС України в Кіровоградській області [PERSON], [INFO], з 08.11.2014 року зареєстрована за адресою [INFO]. Окрім того, відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 02.08.2017 року, складеного мешканцями [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], посвідченого головою квартального комітету № 17 Ленінської районної у м. Кіровограді ради [PERSON], [PERSON], зареєстрована з 08.11.2014 року за адресою [ADDRESS], але за зазначеною адресою не проживає з лютого, 2016 року, участі в утриманні та поліпшенні житла не приймає, особистих речей повсякденного користування, які б їй належали за вказаною адресою не має. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], яка набула права користування житловим приміщенням квартирою № 2 в будинку № 1-а по пров. Куцівський у м. Кропивницькому, не проживає в зазначеній вище квартирі з лютого 2016 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним житлом, або ж намагалася вселитися в квартиру, більш того, наміру повертатися проживати до вказаної квартири відповідач не має, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою № 2 в будинку № 1-а по пров. Куцівський у м. Кропивницькому, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 640 грн. залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved