Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, третя особа державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області, у якому просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видану [PERSON], державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 04 травня 2017 року за №1675/02-31; зобовязати [PERSON], державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 04 січня 2016 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 04 січня 2016 року помер його батько - [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 04 січня 2016 року, а також факт спільного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на день смерті. 14 квітня 2017 року позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на 37/100 частки квартири №32, що знаходиться в будинку №3 по вулиці Карпенка в місті Тернополі та належали на праві особистої власності померлому [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04 травня 2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через різне місце реєстрації спадкоємця із спадкодавцем. Крім того, нотаріус у своїй постанові зазначив, що рішення суду про встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини спадкоємця та спадкодавця, зареєстрованих за різними адресами не може бути прийняте до уваги, як підстава для того, щоб вважати [PERSON] таким, що спадщину прийняв. Також рішення суду не може замінювати документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи, що є необхідним та обовязковим для доведеності факту проживання із спадкодавцем за його місцем проживання на час його смерті. Також, позивачу розяснено, що він вправі звернутися із позовом в суд для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вважає, що вказана постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії є незаконною та підлягає скасуванню. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подавши письмові заперечення, відповідно до яких просить справу розглядати у відсутності їх представника, у задоволенні позову просить відмовити. Вважає поданий позов не обґрунтованим, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року не підтверджує факту прийняття спадщини [PERSON]. після смерті [PERSON] Матеріалами спадкової справи було встановлено факт реєстрації [PERSON], відтак і факт проживання спадкодавця в м.Тернополі по вул. Довженка, 7/25. Вважає, що висновки суду, які зазначені в рішенні від 13.09.2016 року не можуть поширюватися на правовідносини, які виникли в минулому; рішення суду не може замінювати документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи, що є необхідним та обовязковим для доведеності факту проживання із спадкодавцем за його місцем проживання на час його смерті; факт встановлений рішенням суду не має ніякого відношення до поновлення пропущеного строку для прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] Крім цього, вважає, що закон ототожнює поняття реєстрації та постійного місця проживання і тому підтвердженням факту постійного проживання є наявність реєстрації за певною адресою. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає. Представник Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 04 січня 2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на усе належне йому майно. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та факту спільного проживання. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 04 січня 2016 року, а також факт спільного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на день смерті. Як вбачається із зазначеного судового рішення, судом встановлено, що «[PERSON] постійно проживав разом із батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та здійснював за батька усі оплати комунальних послуг, на підтвердження чого долучив до матеріалів позовної заяви копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг. Однак, у паспорті громадянина України серії МС 540250 виданого 06 квітня 1999 року Тернопільськиим МВ УМВС України в Тернопільській області на імя [PERSON], зазначена адреса реєстрації місця проживання: [INFO] м. Тернопіль. Частиною 3 статті 61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач [PERSON] 14 квітня 2017 року звернувся до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04 травня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки через різне місце реєстрації [PERSON] немає підстав для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки не подавав відповідних заяв про прийняття спадщини і також не може вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Крім того, нотаріус у своїй постанові зазначив, що рішення суду про встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини спадкоємця та спадкодавця, зареєстрованих за різними адресами не може бути прийняте до уваги, як підстава для того, щоб вважати [PERSON] таким, що спадщину прийняв. Також рішення суду не може замінювати документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи, що є необхідним та обовязковим для доведеності факту проживання із спадкодавцем за його місцем проживання на час його смерті. Також, позивачу розяснено, що він вправі звернутися із позовом в суд для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобовязаний сприяти громадянам, підприємствам, установам та організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права і обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. В силу вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 зазначеної статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняття спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з час відкриття спадщини. Згідно із правилами статті 1220 ЦК України та статті 249 ЦПК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав. В силу вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до пп. 1.12 п.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пункту 1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій, але не оформили права на спадщину, обгрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для предявлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення, оскільки державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори при відмові позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину не враховано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, яким встановлено факт спільного проживання факт спільного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на день смерті. Відтак, суд вважає, що позивач, який належить до спадкоємців першої черги (ст.1261 ЦК України) в силу вимог ч.1 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] Крім цього, суд вважає, безпідставним та необгрунтованим посилання Першої Тернопільської державної нотаріальної контори на те, що висновки суду, які зазначені у рішенні від 13.09.2016 року не можуть поширюватися на права та обовязки для учасників правовідносин, які виникли в минулому та носити для них відповідні наслідки. Крім цього, суд зазначає, що законодавець у ч.3 ст.1268 ЦК України повязує прийняття спадщини спадкоємцем за двох умов: 1) постійним проживанням разом із спадкодавцем ; 2) не заявлення спадкоємцем відмови від прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає слід визнати протиправною та скасувати постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, видану державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 04 травня 2017 року за №1675/02-31; зобовязати державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємцю першої черги за законом, після смерті його батька [PERSON], який помер 04 січня 2016 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved