Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куренного О.В. про тлумачення договору доручення від 22 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], а саме, що предметом вказаного договору є об'єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS]. В позові позивач зазначив, 11.02.2016 року на електронному торговельному майданчику ТОВ «Електронні торги України» розміщено оголошення про проведення електронних торгів з продажу лоту №204509 - об'єкта нерухомості, розташованого в [ADDRESS]. Після чого, до нього усно звернувся відповідач за допомогою усунення перешкод в оформленні договору купівлі-продажу лоту №204509 об'єкта нерухомості, розташованого в [ADDRESS], оскільки вказаний об'єкт перебував у заставі НБУ, у зв'язку із забезпеченням кредиту рефінансування, отриманого ПАТ «Брокбізнесбанк» та даний факт унеможливлював укладання договору. На виконання досягнутих домовленостей та виконання Договору доручення, він телефонував, відвідував офіс та звертався до працівників ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо усунення підстав за наявності яких неможливо було укласти договір купівлі-продажу. Після проведених перемовин між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк» в подальшому між останнім та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, розташованого в [ADDRESS]. Отже, ним було вжито усіх необхідних і достатніх заходів, у тому числі покладених Договором доручення, необхідних для укладення договору купівлі-продажу вищевказаного об'єкту нерухомості. Проте, після фактичного укладення договору купівлі-продажу та усної відмови відповідача оплатити його послуги, йому стало відомо про наявність помилки в договорі доручення, а саме зазначено об'єкта продажу, нерухоме майно, яке розташоване за адресою [ADDRESS] (який не був виставлений на продаж через ФГВФО шляхом проведення аукціону) замість вірного обєкту розташованого в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини та просили про задоволення вимог. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити у зв'язку з їх надуманістю та безпідставністю, які не підкріплені жодними доказами посилаючись на відсутність спору взагалі, оскільки зі змісту ст. 213 ЦК України тлумаченню підлягають значення слів або термінів, а не правильне зазначення адреси. При цьому, тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або воле явлення іншої сторони та тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Проте, спору щодо нумерації вулиць за договором доручення від 22.01.2016 року між сторонами не існує. При цьому, зазначив, що договір доручення взагалі є неукладеним, оскільки не досягнуто згоди з усіх істотних питань щодо предмету договору, не здійснення позивачем жодної юридичної дії за договором, оскільки він є неукладеним. Так, відповідач самостійно приймав участь в електронних торгах, всі питання щодо супроводження укладення договору вирішувались відповідачем за допомогою фахівців в галузі права на підставі окремих домовленостей В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.15 ,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів юридичної особи. Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач просить суд розтлумачити договір доручення від 22 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] При цьому, позивач просить розтлумачити, що предметом вказаного договору є об'єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS], а не об'єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS], як вказано в договорі доручення. Так, згідно ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст. 213 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Проте, зміст договору доручення від 22.02.2016 року не викликає сумнівів щодо різного уявлення волевиявлення кожної із сторін договору, кожен з його пунктів відповідає буквальному значенню слів і понять, а також загальноприйнятим у відповідній сфері відносинам, значення термінів в повній мірі дає змогу з'ясувати зміст окремих частин правочину. Отже, враховуючи зміст договору доручення від 22.02.2016 року, наявні у матеріалах справи докази, приписи ст.213 ЦК України, а також зміст позовних вимог [PERSON], суд приходить до переконання, що позивач у позовній заяві намагається змінити предмет договору, без згоди на це іншої сторони, тобто через відповідне рішення суду про тлумачення договору на користь однієї зі сторін. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Таким чином, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і такими, що не підлягютьє задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed