Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом. в якому зазначив. що 19.07.1994 року на підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради йому було видано державний акт на право приватної власності на землю. Площею 0,0374 г, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування будинку і господарських будівель. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 280. В квітні 2017 року за наслідком звернення до фізичної особи-підприємця [PERSON] з питання виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачем з`ясовано факт накладення земельної ділянки із кадастровим номером 1810136300 :10: 063 : 0012 , право власності на яку належить третім особам - [PERSON] та [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку ЯГ № 763290 та ЯГ № 763291 відповідно, на земельну ділянку позивача. Особа вказує на допущені порушення регулюючих порядок складення, видачі і реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку нормативних актів. Що виявилось. Зокрема у не встановленні меж земельної ділянки на місцевості із закріпленням довгостроковими знаками по контурах, не складенні акту про встановлення меж на місцевості, порушенні порядку виконання робіт із певною послідовністю, а саме: підготовчі роботи; встановлення меж земельної ділянки на місцевості; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. На думку позивача, Житомирською міською радою без належної перевірки дотримання вищевказаного порядку складення технічної документації та їх аналізу видано державні акти на право власності третіх осіб на земельну ділянку, у зв`язку з чим державні акти ЯГ № 763290, що виданий на ім`я [PERSON] , та [NUMBER] - виданий на ім`я [PERSON] , підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Крім того, позивач посилається на положення Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», які визначають поняття державної реєстрації земельної ділянки, повноваження кадастрового реєстратора, та, з огляду на невідповідність вимогам законодавства технічної документації із землеустрою, що виготовлена КП «Житомирський міський центр земельних відносин», просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 1810136300 :10:063:0012. Відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, подав он відзив на позовну заяву, в якому зверну тол увагу, що Головне управління не є належним відповідачем у спорі. Так, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, відповідним Положенням, затвердженим Наказом державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, який набув чинності 01.01.2013 року, перерозподілено повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування. Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності уповноважено Головне управління. Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до приватної форми власності, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не є розпорядником такої ділянки. Відповідач також зауважує про відсутність доказів, які би підтверджували порушення прав позивача саме діями Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. У зв`язку з наведеним сторона просить відмовити у задоволення позову. Ухвалою суду від 23.10.2019 року за заявою позивача до участі в справі співвідповідачем залучено Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру». Вказаним відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність доступу до реєстраційної справи та відповідних повноважень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, а рішення суду, в разі задоволення позову, не зможе бути виконаним. Особа зауважує, що центр ДЗК є адміністратором Державного земельного кадастру, який здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру. З 01.01.2011 року у зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди» повноваження щодо здійснення державної реєстрації земельних ділянок та правовстановлюючих документів передані від центру ДЗК до Держкомзему. З метою реалізації вимог даної постанови книги записів про право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі усіх форм власності передані до територіальних органів Держкомзему у районах (містах) (нині - Держгеокадастру). Підкреслюючи необхідність застосування ефективного способу судового захисту, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, Відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зауважив, що при складенні технічної документації за заявами третіх осіб будь-якого погодження меж із ним як суміжних користувачем не відбулось, внаслідок чого порушено його права накладенням земельних ділянок. На уточнююче запитання суджу повідомив, що при видачі державного акту позивачу в 1994 році межі відповідної земельної ділянки в натурі не встановлювались. Судом встановлено наступні обставини. Співвласниками житлового будинку [ADDRESS] станом на 2005 рік були [PERSON] (71/800 ід. частини), [PERSON] (355/800 ід. частини), [PERSON] (71/800 ід. частини), [PERSON] (71/800 ід. частини), [PERSON] (29/100 ід. частини). [PERSON] є дружиною позивача. Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10.03.1994 року № 141 на ім`я позивача [PERSON] видано державний акт від 18.07.1994 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0374 га за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд ухвалив визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , а також розділити іншу 1/2 частину цього майна між сторонами, виділивши у власність позивача [PERSON] право власності на 5/8 частин належної спадкодавцю частини домоволодіння та службових споруд під літерами «Б», «В», «Д», «З» на плані, туалету «У» та огорожі №1 по [ADDRESS] , що складає 355/800 ід. частин спірного домоволодіння, а також права власності на 2/3 частин земельної ділянки, що залишилась після спадкодавця, а саме у розмірі 453,3 кв.м.; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/8 частину належної спадкодавцю частини домоволодіння та службових споруд під літерами «Б», «В», «Д», «З» на плані, туалету «У» та огорожі №1 по [ADDRESS] , що складає 71/800 ід. частин спірного домоволодіння, а також права власності на 1/3 частин земельної ділянки, що залишилась після спадкодавця, а саме у розмірі 113,3 кв.м.; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/8 частину належної спадкодавцю частини домоволодіння та службових споруд під літерами «Б», «В», «Д», «З» на плані, туалету «У» та огорожі №1 по [ADDRESS] , що складає 71/800 ід. частин спірного домоволодіння, а також права власності на 1/3 частин земельної ділянки, що залишилась після спадкодавця, а саме у розмірі 113,3 кв.м.; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/8 частину належної спадкодавцю частини домоволодіння та службових споруд під літерами «Б», «В», «Д», «З» на плані, туалету «У» та огорожі № 1 по [ADDRESS] , що складає 71/800 ід. частин спірного домоволодіння. На підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22.09.2003 року [PERSON] передано державний акт ЯГ № 763290 від 20.03.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0454 га за адресою: [ADDRESS] в межах земельної ділянки загальною площею 0,0567 із кадастровим номером 1810136300:10:063:0012. Вказаною же датою згідно рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22.09.2003 року на ім`я [PERSON] виготовлено державний акт ЯГ № 763291 на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0113 га. в межах земельної ділянки загальною площею 0,0567 із кадастровим номером 1810136300:10:063:0012. Згідно договору № 39 від 28.04.2017 року за зверненням замовника [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлялась технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) загальною площею 0,0374 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Фізичною особою-підприємцем [PERSON] повідомлено, що межі земельної ділянки, які були встановлені в результаті проведення геодезичної зйомки, перетинаються з суміжними земельними ділянками (кадастровий номер 1810136300:10:063:0012 та 1810136300:10:063:0007) згідно даних публічної кадастрової картки України. Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 4 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України в редакції, чинній на час видачі державного акту на ім`я позивача, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно зі ст. 22 ЗК (1991 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. З огляду на вищевказане нормативне врегулювання передбачене право позивача на власність відносно земельної ділянки площею 0,0374 га за адресою: [ADDRESS] , потребує реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимоги якого реалізуються через оформлення технічної документації із землеустрою та подальшого формування ділянки та її реєстрації в порядку Державного земельного кадастру. За таких обставин, при розгляді виниклого спору суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обгрунтування заявлених вимог про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки позивач покладає фактичне накладення контурів таких ділянок на земельну ділянку площею 0.0374 га за адресою: [ADDRESS] , яка надана йому згідно державного акту від 19.07.1994 року. На думку суду, вказана обставина не є належно доведеною в тій мірі, що виключає припущення та сумніви. Як встановлено судом, складення технічної документації та винесення меж земельної ділянки площею 0.0374 га за адресою: [ADDRESS] не здійснювалось, прив`язка до координат не виконувалась. Виданий на ім`я позивача державний акт містить інформацію лише про розмір ділянки, її місцезнаходження за поштовою адресою, зовнішню конфігурацію. Доказів на підтвердження проведення вимірювання розмірів земельної ділянки суду не надано. Так, згідно протоколу погодження меж земельної ділянки від 06.06.2017 року, складеного за участі позивача [PERSON] та ФОП [PERSON] , границі земельної ділянки площею 0.0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, обстежені та погоджені; межові знаки не встановлювались, оскільки межі земельної ділянки в натурі збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (будівля, капітальний паркан), кути повороту зовнішньої межі землекористування в натурі прийнято по фактичному їх положенню. Судом не отримано достатньо відомостей про порушення інтересів позивача та не можливість підтвердження права власності в порядку їх реєстрації на земельну ділянку відповідного розміру. З приводу зауважень позивача про відсутність погодження меж ділянок при виготовленні технічної документації третіми особами на земельні ділянки, необхідно зазначити, що погодження меж є виключною допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Підписання акту (протоколу) погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Суд також вважає необхідним звернути увагу на наступному. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. За положеннями частини першої-другої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Скасування державних актів на право власності на земельну ділянку безпосередньо зачіпає майнові інтереси осіб, які наділені відповідним правом, а позовні вимоги повинні скеровуватись саме до них як відповідачів. Позивачем не використане право на залучення учасників як співвідповідачів. Надаючи оцінку всім доказам як окремо, так і в їх сукупності,

Outcome: dismissed