Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з на його користь матеріальну шкоду в розмірі 18663,41 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., завданої неправомірним рішенням Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні. Позов обґрунтовано тими обставинами, що 04.07.2016 року державним виконавцем Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Ісаєвою Є.А. вилучено належний позивачу автомобіль ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] та передано на зберігання до спеціального майданчику. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 р. скасовано постанову про розшук майна боржника від 11.02.2016 р.; постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2016 р., винесені державним виконавцем Ісаєвою Є.А. у виконавчому провадженні № 49978305. Також прийнято рішення зобов`язати Корабельний районний відділ Державної виконавчої служби у місті Херсоні повернути Позивачу автомобіль ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] . Позивачем було сплачено рахунки за евакуацію автомобіля в сумі 1160 грн., послуги банку в сумі 17,40 грн., зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в сумі 16752 грн., послуги банку в сумі 134,01 грн., послуги авторозвантажувача в сумі 600 грн., на загальну суму 18663,41 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 20.09.2018 року справа призначена у розгляду спрощеного провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 18.10.2018 року здійснено перехід на спрощене провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі співвідповідача Державну казначейську службу України та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~17.12.2018 року державним виконавцем Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсона до суду надано письмові пояснення, якими проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. \~ \~ \~ \~25.01.2019 року від представника Управління Державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонській області до суду надійшли письмові пояснення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник Державної казначейської служби України заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позову. Представник Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази, а також матеріали цивільної справи № 35343/19 за скаргою [PERSON] \~на дії\~державного виконавця,\~ суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 14.06.2013 року (а.с. 6) \~ \~ \~ \~14.07.2016 року державним виконавцем Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Ісаєвою Є.А. вилучено автомобіль ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] та передано на зберігання до спеціального майданчику (а.с. 8). \~ \~ \~ \~З матеріалів справи встановлено, що вилучення належного позивачу автомобіля проводилося під час примусового виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06.10.2015 року. у справі № 667/1737/15-ц про витребування автомобіля ЗАЗ, СЕНС Т131102, д.н. [NUMBER] із чужого незаконного володіння. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року задоволено скаргу [PERSON] на рішення державного Виконавця. Скасовано постанову про розшук майна боржника від 11.02.2016 року; постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2016 року, винесені державним виконавцем Ісаєвою Є.А. у виконавчому провадженні № 49978305; зобов`язано Корабельний районний відділ Державної виконавчої служби у місті Херсоні повернути [PERSON] автомобіль ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 04.05.2018 року постановою державного виконавця ВП № 49978305 на виконання Постанови Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року знято арешт з автомобіля ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що 07.05. 2018 року позивачу повернено належний йому транспортний засіб: автомобіль ЗАЗ, СЕНС Т131102, державний номер [NUMBER] із спеціального майданчику, сплативши рахунки за евакуацію автомобіля в сумі 1160 грн., послуги банку в сумі 17,40 грн., зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в сумі 16752 грн., послуги банку в сумі 134,01 грн., послуги авторозвантажувача в сумі 600 грн., на загальну суму 18663,41 грн. (а.с. 13-14). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) роз`яснено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Судом встановлено, що в результаті прийняття державним виконавцем рішень про накладення арешту, проведення розшуку та вилучення автомобіля позивача, він отримав моральні переживання як власник транспортного засобу, оскільки не мав можливості розпоряджатись та користуватись своїм майном, вимушений витрачати час та кошти для повернення автомобіля. Розмір матеріальної шкоди доведений позивачем та підлягає стягненню у повному обсязі. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження необхідно виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Неправомірність рішень державного виконавця, внаслідок яких було вилучено належний позивачу транспортний засіб та та передано на зберігання до спеціального майданчику, в повній мірі встановлено Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року. Як роз`яснено в п. п. 3, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто , відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Між тим, тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди діями посадових осіб Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні. У суду не виникає сумнівів щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди викликано також необхідністю докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав на справедливу сатисфакцію тощо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує наведені вище обставини, характер та тривалість страждань, ступінь їх доведеності в суді та визначає розмір завданої шкоду у розмірі 10000,00 грн. Вказаний розмір відшкодування буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості. Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.. Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001 року, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial