Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна № НАDOGК01270020 від 03.11.2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, яким було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування даної позовної заяви позивач вказав, що з 1982 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 24.06.2005 року рішенням Київського районного суду м. Харкова було розірвано шлюб між ним та [PERSON] Він не знав про розірвання шлюбу, вони з дружиною продовжували проживати однією сім»єю. Оскільки рішення суду було винесено без його участі, вперше про нього він дізнався у 2013 році, оскаржив дане рішення в апеляційному порядку. Ухвалою судової колегії, судової палати з цивільних справ Харківського апеляційного суду від 23.07.2013 року наведене рішення районного суду про розірвання шлюбу було скасовано, провадження по справі було закрито, актовий запис про розірвання шлюбу анульовано. У 2006 році, в період шлюбу, його дружина на своє ім»я придбала квартиру [ADDRESS]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2013 року між подружжям було розподілене спільне майно, у тому числі спірна квартира, за кожним з подружжя визнано право власності на 1/ 2 її частину, дане рішення набрало законної сили. Випадково у 2013 році, від державного виконавця при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, йому стало відомо, що без його згоди дружина уклала з банком, відповідачем по справі, договір іпотеки, відповідно до якого передала в іпотеку наведену квартиру, яка є їх спільним майном. Позивач просить суд визнати недійсним вищенаведений договір іпотеки, оскільки він укладений з порушенням вимог чинного законодавства, порушує його право власника. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Крім того, представник позивача пояснив суду, що до 2013 року позивачеві нічого не було відомо про розірвання їх з дружиною шлюбу оскільки вони, як і раніше продовжували проживати однією сім»єю, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, їх відносини залишались такими як й завжди. Позивач не знав, що квартира куплена на кредитні кошти, зі слів дружини розумів, що гроші на придбання квартири отримані з інших джерел. Він не заперечує проти повернення заборгованості за кредитним договором, але вважає договір іпотеки незаконним. Представник позивача просив суд обчислювати строки позовної давності з часу, коли позивач фактично дізнався про договір іпотеки, вважати, що він пропущений позивачем з поважних причин та обчислювати його з 2013 року. Представник відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] отримала у відповідача кредит саме на купівлю спірної квартири. У той же день вона уклала з відповідачем договір іпотеки, передавши у іпотеку придбану нею за кредитні кошти квартиру [ADDRESS]. Під час нотаріального посвідчення договору іпотеки, [PERSON] у шлюбі не перебувала, про що свідчила печатка у її паспорті, письмово підтвердила, що не проживає однією сім»єю з будь-ким. Відповідач вказав, що при укладанні договору іпотеки відсутні порушення вимог діючого законодавства, тому підстав для визнання його недійсним немає. Крім того, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності для звернення з позовом до суду, три роки, з моменту укладання договору іпотеки. Відповідачка [PERSON] та третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], до судового засідання не з»явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю ( а.с.103,181). У письмових поясненнях наданих суду, приватний нотаріус [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, на дотримання вимог ст.. 203 ЦК України (а.с. 103). Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенні, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20.02.1982 року у Песочинській селещній раді Харківської області, актовий запис № 14. Рішенням Київського районного суду м. Харкова № 2-5830/04-2005 від 24.06.2005 року за позовом [PERSON] шлюб між нею та [PERSON] було розірвано ( а.с. 11). З копії даного рішення суду вбачається, що воно було ухвалено без присутності [PERSON] Представник позивача пояснив суду, що [PERSON] до липня 2013 року нічого не було відомо про рішення суду про розірвання шлюбу, вони з дружиною [PERSON] продовжували проживати однією сім»єю, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, тощо. 03.11.2006 року, за договором кредиту № НАDOGК01270020, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала кредит в сумі 56016, 80 доларів США на придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] ( а.с. 59-62). Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.11.2006 року між [PERSON] та Гур»євим Д.В. будо укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купила кв. [ADDRESS] та зареєструвала її у встановленому порядку на своє ім»я (а.с. 72, 74). У той же день, 03.11.2006 року, в забезпечення повернення кредиту, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № НАDOGК01270020, за яким в іпотеку було передано вищенаведену квартиру ( а.с. 65-68). Під час нотаріального посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] подала відомості, що квартира не перебуває у спільній сумісній власності, на момент її придбання в зареєстрованому шлюбі не перебувала та не проживала однією сім»єю з будь-якою особою ( а.с. 71). Але вказані відомості фактично не відповідали дійсності. В наступному, ухвалою судової колегії, судової палати з цивільних справ Харківського апеляційного суду від 23.07.2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2005 року про розірвання шлюбу зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON], скасовано, провадження по справі було закрито, свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис за № 26, виданий РАГС Київського РУЮ м. Харкова шлюбу анульовано ( а.с. 12). Викладене підтверджується й рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2013 року, яким розподілене спільне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Поряд з іншим майном, було розділено й квартиру [ADDRESS]. За кожним з подружжя судом визнано право власності на ? частину даної квартири. З рішення суду вбчається, що дану квартиру сторони придбали в період шлюбу за власні кошти, наведене рішення суду набрало законної сили ( а.с. 15-16). Згідно статті 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу, частки дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, спірна квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Частиною 2 статті 65 Сімейного Кодексу України передбачено, що для укладання одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення або державної реєстраціє має бути посвідчена нотаріально. З огляду на наведене, суд дійшов висновку по те, що договір іпотеки нерухомого майна, квартири [ADDRESS], укладено з порушенням вимог сімейного Кодексу України, без згоди другого з подружжя, як це визначено Законом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що укладання договору іпотеки, за яким у іпотеку передана к спірна квартира в цілому, порушує права позивача, як власника половини квартири. Поряд з цим, суд вважає, що [PERSON] , як власник ? частини спірної квартири не була позбавлена права укладання договору іпотеки на свою частку квартири, тому договір іпотеки в цій частині є законним. Відповідно до 578 ЦК України, майно що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Законом України, «про іпотеку» ( ст.. 6) передбачено: майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку частку у спільному майні без згоди інших власників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї, як на окремий об»єкт нерухомості. Оскільки на час розгляду справи частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі визначені рішенням суду, суд вважає за можливе суд частково визнати недійсним договір іпотеки НАDOGК01270020 від 03.11.2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, в частині приналежної [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. Підстав для задоволення решти позовних вимог, а саме, про визнання недійсним договору іпотеки в частині приналежної [PERSON] частини квартири, суд не вбачає. Щодо строків позовної давності звернення [PERSON] до суду з даним позовом, суд вважає правильним обчислювати їх з часу, коли позивачеві стало відомо про існування договору, який оскаржується. Судом встановлено, що [PERSON] до 2013 року не було відомо про укладені його дружиною договір кредиту та іпотеки, тому, на думку суду, строки позовної давності ним пропущені з поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: partial