Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на обставини викладені в позовній заяві. Просить визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд, визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з ним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд, визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала. Заява про розгляд справи без її участі до суду не надходила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Коник Т.Г. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне залишити малолітніх дітей на проживання і виховання [PERSON] Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Коник Т.Г., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 28 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції серії [NUMBER] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 10 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Малолітніх сина [PERSON] та [PERSON] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї затвердженого сільським головою Білокриницької сільської ради Гончарук Т.В., позивач [PERSON] з дружиною розлучений, проживає у власному будинку разом із сином [PERSON] , донька проживає з мамою. В будинку для проживання, навчання та розвиту малолітніх дітей створені всі умови. Відповідно до відповіді наданої завідувачем КЗ «ДНЗ № 8», вбачається, що вихованням дитини [PERSON] займається тато [PERSON] , він приводить та забирає дитину з дитячого садка. Батько відвідує батьківські збори та бере участь в різноманітних заходах садка. За слів вихователів [PERSON] та [PERSON] мама жодного разу не приводила та не забирала [PERSON] з дитячого садка. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, згода дитини, яка досягла десяти років, має суттєве значення при вирішенні питання щодо місця її проживання. В судовому засіданні малолітній [PERSON] суду пояснив, що живе з татом, де мама йому невідомо, останній раз бачив її весною минулого року. Бажає проживати з татом, а не з мамою. Частиною першою статті 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 15 серпня 2018 року. Вказана комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради вважає за доцільне залишити на проживання і виховання [PERSON] малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку від 21 серпня 2018 року № 08-1322, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради вважає за доцільне залишити на проживання і виховання [PERSON] малолітніх [PERSON] та [PERSON] . У висновку від 21 серпня 2018 року № 08-1322 зазначено, що відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги »Північний»», діти [PERSON] та [PERSON] , перебувають на обліку у лікаря - педіатра. Діти більше часу проживають з батьком в с. Біла Криниця. До лікаря звертаються за потребою, приходячи з батьком. При оформленні [PERSON] до школи зверталась бабуся [PERSON] Малолітній [PERSON] навчається у загальноосвітній школі № 10 м. Рівне. В характеристиці на дитину, наданої навчальним закладом, вказано, що батько [PERSON] цікавиться успіхами дитини, підтримує зв`язок з класним керівником, забезпечує сина усім необхідним. Мати [PERSON] жодного разу не була присутня на батьківських зборах. [PERSON] надав службі у справах дітей пояснення, в якому вказує, що близько восьми місяців проживає з татом. За весь період проживання дитини разом з татом, мама [PERSON] телефонувала лише раз на місяць, у гості не приїжджала. [PERSON] вказує, що часто не може додзвонитися до мами. Хлопчик відвідував маму приблизно п`ять разів, малолітній не хоче часто їздити до неї, оскільки вона може бути не твереза. Малолітня [PERSON] є вихованкою КЗ «ДНЗ ясла-садок № 8» м. Рівне У характеристиці на дитину вказано, що вихованням дитини займається тато [PERSON] . Він приводить та забирає доньку з дитячого садка. Зі слів вихователів, мама жодного разу не приводила та не забирала доньку з дитячого садка, не брала участі у різноманітних дитячих заходах. Також у садочку дитину відвідувала бабуся, яка забирала дівчинку з ДНЗ. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Позивач не заперечує проти спілкування дітей з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З огляду на рівність прав позивача та відповідача, які вони мають відповідно до національного законодавства України у питанні визначення місця проживання малолітніх дітей, враховуючи, що проживання дітей з батьком є більш сприятливим, позивач не має протипоказань щодо проживання з дітьми, працює, має стабільний дохід, має можливість утримувати малолітнього сина та доньку матеріально. Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач не цікавиться життям сина, не приділяє належної уваги доньці, тому не забезпечить належне піклування та турботу про дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved