Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 23.08.2003 року по 25.11.2013 року перебував у шлюбі з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Йому та відповідачці по справі на праві власності належить квартира № 76 будинку № 58 мкр-на Лазурний в м. Красноармійськ Донецької області, кожному - по ? частині. Вказана квартира складається з 3 кімнат житловою площею 37,6 кв.м. : 1-я кімната: 12,4 кв.м., 2- кімната : 8,2 кв.м., 3-я кімната площею 17 кв.м., передпокою площею 11,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбудованої шафи площею 1,6 кв.м., лоджією площею 2,1 кв.м. На даний час у квартирі значаться зареєстрованими , він, відповідачка по справі та двоє неповнолітніх дітей, але він фактично проживає за іншою адресою. З часу розірвання шлюбу у нього з відповідачкою по справі виникають конфлікти по користуванню кімнатами та оплаті за комунальні послуги. У зв»язку з тим, що вирішити це питання миром йому не вдається, просить визначити порядок користування квартирою № 76 будинку № 58 мкр-на Лазурний в м. Красноармійськ Донецької області наступним чином: виділити в користування йому [PERSON] житлову кімнату площею 17,0 кв.м., виділити в користування [PERSON], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] житлову кімнату площею 12,4 кв.м. і житлову кімнату площею 8,2 кв.м. У спільному користуванні залишити кухню площею 7,2 кв.м., передпокій площею 11,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., вбудовану шафу площею 1,6 кв.м., лоджію площею 2,1 кв.м. Зобов»язати Комунальне підприємство « Красноармійський центр єдиного замовника укласти із власниками квартири № 76 будинку № 58 мкр-на Лазурний у м. Красноармійськ Донецької області : [PERSON] та [PERSON] окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з нею проживають чоловік та двоє неповнолітніх дітей, яким необхідно особисті місця для навчання, особисте ліжко для відпочинку. Вважає, що їй необхідно виділити в користування житлову кімнату площею 8,2 кв. м., позивачу площею 12,4 кв. м., двом неповнолітнім дітям площею 17,0 кв. м. Представник відповідача [PERSON] підприємства « Красноармійський центр єдиного замовника» в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без їх участі. Представник третьої особи в судовому засіданні вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки запропонований позивачем порядок користування квартирою, буде , за їх думкою, порушувати інтереси неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено , що з сторони перебували у шлюбі з 23.08.2003 року по 25.11.2013 року ( а. с. 4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] ( а. с. 7) і [PERSON] ( а.с. 8). Згідно договору дарування від 19.09.2006 року,( а.с. 11-12), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а. с. 13) [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 76 будинку № 58 на мкр-ні Лазурний в м. Красноармійськ Донецької області , кожному належить по ? частини зазначеного об»єкта нерухомості. Квартира складається з 3 кімнат житловою площею 37,6 кв.м. : 1-я кімната: 12,4 кв.м., 2- кімната : 8,2 кв.м., 3-я кімната площею 17 кв.м., передпокою площею 11,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбудованої шафи площею 1,6 кв.м., лоджією площею 2,1 кв.м.( а.с. 18-19). В квартирі значаться зареєстрованими позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх неповнолітні діти : [PERSON], [PERSON] ( а.с. 16). Згідно з ч. .ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 355, ч.1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За роз»ясненнями викладених у п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року вбачається, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями ( квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Суд зазначає, що визначення порядку користування квартирою, якщо її неможливо поділити в натурі, є правом співвласника. При цьому не має правового значення те, чи чиняться такому співвласнику перешкоди у користуванні спільним майном. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22.12.1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділенні у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об»єкт самостійної власності кожного з них. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-12 цс 13 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Доводи відповідачки та представника третьої особи органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про те, що запропонований позивачем порядок користування квартирою порушить права співвласників та неповнолітніх дітей, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ст. 358 ЦК України порядок користування майном встановлюється між його співвласниками, інтереси інших осіб, які не є власниками квартири , значення не мають та не повинні враховуватись, оскільки їх право на користування житлом похідне від права власника. Таким чином, враховуючи належні сторонам частки у праві власності на квартиру № 76 будинку № 58 мкр-на Лазурний в м. Красноармійськ Донецької області,, пояснення сторін по справі, а також те, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, суд приходить до висновку, що позивачу слід виділити у користування житлову кімнату площею 17,0 кв. м. , відповідачці - виділити у користування житлові кімнати площею 12,4 кв. м. та площею 8,2 кв. м. У спільному користуванні залишити кухню площею 7,2 кв.м., передпокій площею 11,6 кв.м., вбиральну площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., вбудовану шафу площею 1,6 кв.м., лоджію площею 2,1 кв.м. При виділенні позивачу у користування кімнати площею 17,0 кв.м. права будь-кого з відповідачів ніяким чином порушені не будуть, оскільки ця кімната є меншою ніж ? частка загальної житлової площі, а відповідачці суд виділяє у користування дві інших кімнати квартири, а саме кімнати жилою площею 12,4 кв. м. та 8,2 кв. м. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] до КП КЦЕЗ про зобов»язання укласти окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. У зв»язку з тим, що позивачем не надано жодного доказу з приводу порушення його права з боку КП «КЦЕЗ» про відмову останнього укласти з позивачем окремий договір про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, суд приходить до висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги, в задоволенні якої слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial