Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 12.12.2014 року між ним та відповідачем [PERSON], яка зобов'язувалася звільнити відчужувану квартиру, але відповідачі не виконали свого зобов'язання. Відповідачі не проживають в спірній квартирі [ADDRESS] з моменту укладення договору дарування, проте продовжують бути зареєстрованими за даною адресою. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема: квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього до суду поступила через канцелярію заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував у випадку повторної неявки відповідачів справу розглянути в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомили. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 12.12.2014 року між ним та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Заленською М.В. (а.с.12). У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30901667 від 12.12.2014 року, власником 20/40 частки будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с.13). Довідкою КЖРЕП №14 №1606 від 08.08.2016 року за адресою: в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], як колишній власник; [PERSON], як чоловік колишнього власника; [PERSON] - як син колишнього власника; наймачі [PERSON], [PERSON] (а.с.14). Згідно акта №184 КЖРЕП №14 від 27.07.2016 року, складеного в складі комісії, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але з 2006 року не проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved