Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 2174 від 27 березня 2019 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що помилився у правовій природі оспорюваного правочину, правах та обов`язках сторін за ним, оскільки на момент його вчинення вважав, що внаслідок укладення такого правочину його син [PERSON] буде доглядати та утримувати його довічно, а також, що за ним буде збережено право проживання у квартирі та користування нею. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року забезпечено докази шляхом допиту як свідка відповідача [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року у судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чернюк С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кашпрук О.В. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 25.02.2020 року (а.с. 44-52), а саме у зв`язку з тим, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не довічного утримання, що відповідало дійсній волі позивача-дарувальника [PERSON] . Крім того, відповідача [PERSON] за його згодою було допитано як свідка, та він показав, що батько - позивач [PERSON] давно хотів подарувати спірну квартиру своєму онукові - сину відповідача [PERSON] - [PERSON] , однак не хотів, щоб до повноліття онука квартирою володіла та користувалася його матір, а тому було прийнято рішення подарувати квартиру синові, який у подальшому розпорядиться нею на користь онука, а тим часом батько буде продовжувати проживати у подарованій квартирі, оскільки син постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України; це повністю відповідало волі батька, навіть відбулося святкування тієї події у кафе кінотеатру «Мир» у м. Вінниці; до та після укладення договору дарування відносини з батьком були добрі, мови про розірвання договору дарування не було, 25 червня 2019 року, батько був присутній на святкуванні одруження сина, однак після ампутації 29.08.2019 року ноги та під впливом [PERSON] , яка доглядає за батьком, він почав вимагати повернути квартиру; батькові пропонувалося переїхати жити у Польщу до сина або до дочки в Україні, які б його доглядали, однак він відмовився; також батько відмовився і від допомоги інших осіб, що пропонувалися сином, висловлюється, що хоче, щоб його доглядала [PERSON] , і квартиру залишить тому, хто його буде доглядати; заперечував проти задоволення позову, оскільки квартиру батько подарував з власної волі, а зараз під впливом [PERSON] може залишитися без квартири, чого син не може допустити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра відповідача та падчерка позивача) показала, що після того, як [PERSON] подарував квартиру [PERSON] відбулося святкування цієї події у кафе кінотеатру « [INFO] » у м. Вінниці, де вона також була присутня; йшлося саме про дарування квартири, а не про довічне утримання, щодо цього сумнівів взагалі не виникало; на той час стан здоров`я [PERSON] був задовільний з урахуванням його віку, стороннього догляду він тоді не потребував. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра відповідача та дочка позивача) показала, що їй відомо про укладення саме договору дарування, про укладення договору довічного утримання не йшлося; у березні 2019 року стан здоров`я батька був задовільний, стороннього догляду він не потребував (навіть сам варив смачний борщ), матеріально також був забезпечений, ситуація змінилася після ампутації ноги; на батька має негативний вплив [PERSON] , яка перешкоджає контактам з батьком, коли вона є вдома, то батько каже: «таможня закрита», саме вона, а не батько є ініціатором цієї судової справи, оскільки тепер батько почав казати, що квартира буде тому, хто його догляне. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра позивача) показала, що брат казав, що квартира буде тому, хто його догляне; брата доглядає [PERSON] вже 12 років. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що доглядає за позивачем [PERSON] ; про те, що квартира подарована дізналася у травні-червні 2019 року; коли позивачу [PERSON] ампутували ногу, то він став просити сина - відповідача [PERSON] повернути йому квартиру або укласти договір довічного утримання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що влітку 2019 року відповідач [PERSON] запропонував їй допомагати його батькові [PERSON] у прибиранні квартири, але потім батько відмовився, не зателефонував. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, сторони відмовилися від допиту вказаних свідків. Вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаного як свідка відповідача [PERSON] , показання допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] є інвалідом І «Б» групи, потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 373249 від 01.11.2019 року (а.с. 7); раніше позивач [PERSON] також переносив кардіологічні операційні втручання, що визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи довічно - загальне захворювання по зору, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 11.06.2018 року (а.с. 53). Відповідач [PERSON] постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.02.2020 року № 0.184-5858/0/15-20-вих (а.с. 76). Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). 27.03.2019 року між позивачем [PERSON] (« [PERSON] ») та відповідачем [PERSON] («Обдаровуваним») був укладений Договір дарування квартири [ADDRESS] , що належала «Дарувальнику» на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів 31.03.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 31.03.1994 року № 234, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 04.05.1994 року за реєстровим № 1594/14890 у реєстровій книзі № 205; даний Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. за реєстровим № 2174 (а.с.6, 10). Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] 27.03.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2019 року № 161194006 (а.с. 58). Як вбачається з п. 11 спірного договору дарування, сторони підтверджують, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах; сторони стверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає реальній домовленості сторін, а також, що цей правочин ніяким чином не порушує публічний порядок, його вчинення не є впливом помилки, обману, насильства або важких обставин, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що спочатку подарував квартиру синові - відповідачеві [PERSON] , а тепер передумав і хоче, щоб квартиру йому повернули, оскільки бажає розпорядитися нею по-іншому (на користь того, хто його буде доглядати), що не відповідає його правовій позиції, викладеній у позовній заяві, згідно якої він помилився у правовій природі правочину на момент його укладення, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування. Допитаний за його згодою як свідок відповідач [PERSON] показав, що батько - позивач [PERSON] давно хотів подарувати спірну квартиру своєму онукові - сину відповідача [PERSON] - [PERSON] (повторне Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.07.2013 року, а.с. 67), однак не хотів, щоб до повноліття онука квартирою володіла та користувалася його матір - колишня дружина сина, а тому було прийнято рішення подарувати квартиру синові, який у подальшому розпорядиться нею на користь онука, а тим часом батько буде продовжувати проживати у подарованій квартирі, оскільки син постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України (підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.02.2020 року № 0.184-5858/0/15-20-вих, а.с. 76); це повністю відповідало волі батька, навіть відбулося святкування тієї події у кафе кінотеатру «Мир» у м. Вінниці (підтверджується фотоматеріалами, зображення яких не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, а.с. 79); до та після укладення договору дарування відносини з батьком були добрі, мови про розірвання договору дарування не було, 25 червня 2019 року, батько був присутній на святкуванні одруження сина (підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.06.2020 року, а.с. 68 та фотоматеріали, а.с. 80), однак після ампутації ноги 29.08.2019 року та під впливом [PERSON] , яка доглядає за батьком, він почав вимагати повернути квартиру; батькові пропонувалося переїхати у Польщу до сина або до дочки в Україні, які б його доглядали, однак він відмовився; також батько відмовився і від допомоги інших осіб, що пропонувалися сином, висловлюється, що хоче, щоб його доглядала [PERSON] , і квартиру залишить тому, хто його буде доглядати; відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки квартиру батько подарував з власної волі, а зараз під впливом [PERSON] може залишитися без квартири, чого син не може допустити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра відповідача та падчерка позивача) показала, що після того, як [PERSON] подарував квартиру [PERSON] відбулося святкування цієї події у кафе кінотеатру « [INFO] » у м. Вінниці, де вона також була присутня; йшлося саме про дарування квартири, а не про довічне утримання, щодо цього сумнівів взагалі не виникало; на той час стан здоров`я [PERSON] був задовільний з урахуванням його віку, стороннього догляду він тоді не потребував. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра відповідача та дочка позивача) показала, що їй відомо про укладення саме договору дарування, про укладення договору довічного утримання не йшлося; у березні 2019 року стан здоров`я батька був задовільний, стороннього догляду він не потребував (навіть сам варив смачний борщ), матеріально також був забезпечений, ситуація змінилася після ампутації ноги; на батька має негативний вплив [PERSON] , яка перешкоджає контактам з батьком, коли вона є вдома, то батько каже: «таможня закрита», саме вона, а не батько є ініціатором цієї судової справи, оскільки тепер батько почав казати, що квартира буде тому, хто його догляне. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра позивача) показала, що брат казав, що квартира буде тому, хто його догляне; брата доглядає [PERSON] вже 12 років. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що доглядає за позивачем [PERSON] ; про те, що квартира подарована дізналася у травні-червні 2019 року; коли позивачу [PERSON] ампутували ногу, то він став просити сина - відповідача [PERSON] повернути йому квартиру або укласти договір довічного утримання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що влітку 2019 року відповідач [PERSON] запропонував їй допомагати його батькові [PERSON] у прибиранні квартири, але потім батько відмовився, не зателефонував. Що стосується правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-202цс15), на яку позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, то згідно її змісту особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Однак, досліджена у судовому засіданні сукупність доказів та встановлені судом обставини справи (зокрема, стан здоров`я позивача [PERSON] на момент укладення оспорюваного правочину та його значне погіршення вже після його укладення; стан здоров`я відповідача [PERSON] на момент укладення договору дарування та його постійне проживання за межами України, що виключало виконання умови забезпечення постійного догляду за батьком у випадку укладення саме договору довічного утримання; суперечливість позиції позивача [PERSON] , викладеної ним у позовній заяві, та висловленої ним у судовому засіданні, тощо) не свідчать про те, що у спірних правовідносинах відбулося та мало істотне значення неправильне сприйняття позивачем [PERSON] фактичних обставин правочину (договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 2174 від 27 березня 2019 року), що вплинуло на його волевиявлення, тобто посилання позивача [PERSON] на те, що спірний договір дарування був укладений з [PERSON] всупереч волі дарувальника, оскільки на момент його вчинення він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а тому договір дарування має бути визнаний недійсним, є необґрунтованими. Такий висновок суду відповідає і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed