Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього рішенням суду від 24 квітня 2018 року в розмірі 1/4 частини всих видів заробітку на утримання доньки [PERSON] . Позовні вимог, мотивовані тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 24 квітня 2018 року, яке змінене Постановою апеляційного суду Черкаської області від 8 жовтня 2018 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всих видів заробітку, починаючи з 12 березня 2018 року і до повноліття доньки. Однак, після винесення рішення його син [PERSON] почав навчатись та рішенням Смілянського міськрайонного суду від 20 січня 2020 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на навчання сина [PERSON] в сумі 1/6 частини всих видів його заробітку, починаючи з 5 серпня 2019 року і до закінчення навчання. Оскільки він на даний час повинен сплачувати аліменти за двома рішеннями суду, а його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у вазаних розмірах то змушений звернутись до суду із даним позов для зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини на 1/8 частину. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, просила провести розгляд справи у її відсутність. Надала до суду відзив на позовну заяву в якому вказала, що позов не визнає та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила у відзиві про те, що на її думку матеріальний стан жодним чинм не змінився після винесення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] та в зв`язку з тим, що він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на навчання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини, вважає, що він погодився на вказані розміри часток аліментів та немає підстав для зменшення розміру стягуваних на разі аліментів на утримання доньки.\~ Дослідивши наявні в справі матеріали, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 грудня 2013 року (а.с.5). Рішенням Смілянського міськрайонного суду № 572/18 від 24 квітня 2018 року, зміненого Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 08 жовтня 2018 року позов [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь\~\~\~\~\~\~ [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття (а.с.10-11,12-13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 червня 2001 року позивач є батьком сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкасьокї області № 703/3110/19 від 20 січня 2020 року позов [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на навчання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05 серпня 2019 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23- х річного віку (а.с.20-21). За ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, однією з підстав для зменшення розміру аліментів є зміна матеріального, сімейного стану, погіршення здоров`я платника аліментів. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в позовній заяві зазначає, що його матеріальний стан на даний час погіршився, та став гіршим ніж був станом на момент винесення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , оскільки він на даний час повинен сплачувати аліменти не лише на її утримання а й на навчання сина [PERSON] . А тому просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] до 1/8 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) 24 квітня 2018 року, оскільки після цього рішенням суду від 20 січня 2020 року з позивача стягнуто аліменти ще й на навчання сина у розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку (доходу), що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182 СК України). Враховуючи, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів, матеріальний стан позивача, як платника аліментів, змінився та він утримує сина який начається, який нарівні з донькою [PERSON] потребує належного матеріального забезпечення, а також враховуючи, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом зменшення розміру стягнення аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) позивача до 1/6 частини щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання малолітньої дитини, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав малолітньої дитини в даному випадку. Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву про те, що оскільки [PERSON] визнав позов [PERSON] та погодився платити аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається у розмірі 1/6 частини його заробітку підтверджує його можливість сплачувати аліменти у раніше визначеному позову на утримання доньки [PERSON] , а його матеріальний стан жодним чином не зменшився, суд не приймає як доводи для відмови у позові. Суд зазначає, що визнання позову є правом відповідача, передбаченим ЦПК України та жодним чином не може підтверджувати того факту, що [PERSON] має змогу після винесення рішення 20 січня 2020 року сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі на утримання доньки [PERSON] . Так, суд приймає до уваги, заперечення відповідача щодо розміру, який просить суд зменшити позивач до 1/8 частини. Та вважає, що задля рівності прав як неповнолітньої доньки [PERSON] так і повнолітнього сина [PERSON] , справедливим та розумним буде стягнення аліментів на утримання дітей в однакових розмірах 1/6 частини. З огляду на вище наведене, позов підлягає частковому задоволенню. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial