Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за зазначеною вище адресою. У будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , але не проживає в ньому, не бере участі у його утриманні та не оплачує комунальні послуги, його особистих речей у будинку немає. Через реєстрацію відповідача у будинку тривалий час на його адресу постійно надходять листи на ім`я відповідача з вимогами щодо погашення кредиту, запрошення на вибори. Вважає, що його права як власника нерухомого майна є порушеними відповідачем, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій зазначив, що на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило, відзив на позов не подано, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно від 06.10.2011 року (а.с. 11-12) та витягу про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 31579832 від 07.10.2011 року (а.с. 13). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 842130 від 02.08.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14-15). Згідно акту про не проживання від 14.02.2020 року, складеними депутатом Біляївської міської ради Івановим В.І. та громадянами [PERSON] , [PERSON] , громадянин [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2011 року (а.с. 5). Згідно ст. 167 ЖК України, наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Помилкове посилання позивача у позові на положення на ст. 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, не має правового значення, оскільки підстави позову, які згідно зі ст. 49 ЦПК України може змінити лише позивач, це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Саме по собі посилання на певні норми закону, які суд може змінити, якщо вони не поширюються на спірні правовідносини, не є виходом за межі позову, а тому суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 167 ЖК України. Відповідно ст. 319 ЦК України власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а ст. 391 вказаного Кодексу встановлено, що власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак, відповідач [PERSON] до теперішнього часу не вчинив будь-яких дій щодо зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем його проживання за адресою позивача. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. У постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у будинку, він має бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved