Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» (далі ДП «ВПП МО України «Армія України») на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 8\~806 грн. 93 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 76\~074 грн. 68 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.04.2001 року прийнятий на посаду електромонтера шостого розряду з погодинною оплатою праці на ДП «ВПП МО України «Армія України». 31.08.2013 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак, при звільненні відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. На неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Розмір заборгованості по заробітній платі станом на 01.02.2017 року складає 8\~806, 93 грн., що підтверджується довідкою №0112-01 від 01.02.2017 року, виданою відповідачем. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 76 0 74, 68 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просять такий задовольнити та не заперечують проти заочного розгляду справи. Окрім цього, додатково повідомив, що в розрахунку загальної кількості робочих днів за час затримки остаточного розрахунку недораховано один робочий день у липні 2016 року. Незважаючи на те, що загальний розмір середнього заробітку становить більшу суму, наполягав на стягненні саме суми, зазначеної у поданому ними розрахунку. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, причин своєї неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 4 ст.\~169, ч. 1 ст.\~224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «ВПП МО України «Армія України», з 02.04.2001 р. працював на посаді електромонтера шостого розряду підприємства, а 31.08.2013 р. був звільнений згідно із п.1 ст. 36 КЗпП України за власним бажанням, що стверджується витягом з наказу №2 від 02.04.2001 р. та копією трудової книжки позивача. Також встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним остаточного розрахунку. Згідно з довідкою №2607-01 від 26.07.2017 року, виданою ДП «ВПП МО України «Армія України», заробітна плата позивача за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року складала 6\~526, 56 грн. Так, 05.03.2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості за цей період. Як вбачається з довідки №0112-01, виданої ДП «ВПП МО України «Армія України» 01.02.2017 року, заборгованість [PERSON] по заробітній платі за період з квітня 2013 року по серпень 2013 року станом на 01.02.2017 року складає 8\~806 грн. 93 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні\~працівника\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки відповідачем вказаних вимог закону не дотримано, заробітна плата у встановлені строки не виплачена та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується довідкою №0112-01 від 01.02.2017 року, наданою відповідачем, відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із змісту наведеної норми, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч.3 п.2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8\~Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як видно з наданого позивачем розрахунку сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.09.2013 року по 01.04.2017 року складає 76\~074, 68 грн. Вказаний розрахунок проводився за наступною формулою (3\~795, 46 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 45 (кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи) = 84, 34 грн. (розмір заробітної плати) * 902 (кількість робочих днів затримки остаточного розрахунку) = 76\~074, 68 грн. Разом з тим, як вбачається з поданої представником позивача заяви, у розрахунку загальної кількості робочих днів за час затримки остаточного розрахунку недораховано один робочий день у липні 2016 року, тобто замість 903 робочих днів пораховано 902 роб. дні. Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить більшу суму за ту, що розрахована позивачем. Однак, представник позивача [PERSON] наполягав на ухваленні рішення про стягнення саме розрахованої стороною позивача суми середнього заробітку. Нормами статей 10,\~11, 60 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на наведені вище принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01.09.2013 року по 01.04.2017 року саме в розмірі, що становить 76\~074 грн. 68 коп., а також на те, що довідкою, поданою відповідачем, підтверджено невиплату заборгованості перед позивачем, доказів щодо неправильного нарахування даної суми відповідачем не подано, відтак, вказану позовну вимогу необхідно задовольнити в межах, заявлених стороною позивача. Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст. 116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Зважаючи на вищевикладені обставини, а також те, що відповідач не навів будь-яких даних щодо спростування заявлених позивачем вимог, не представив суду жодних доказів та не довів відсутності своєї вини у затримці виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з цим, п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У відповідності до положень п. 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача в дохід держави слід стягнути 848, 82 грн. судового збору.

Outcome: approved