Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини на періоди з 20 березня 2014 року по 30 березня 2014 року до Об'єднаних Арабських Еміратів, з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року до Грузії, Туреччини та Греції, надання дозволу на багаторазовий виїзд за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку, посилаючись на наступні обставини. 29 листопада 2003 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1864. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. 28 жовтня 2013 року рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набуло законної сили 11.11.2013 року. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з батьком, який його утримує. Неодноразово позивач звертався до відповідачки з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки мав наміри виїхати з сином за межі країни для його оздоровлення, розширення кругозору та розвитку. Однак, відповідачка категорично відмовляється від надання такого дозволу, хоча під час шлюбу дитина відпочивала та оздоровлювалась за кордоном регулярно та систематично, добре та без лікарських застережень переносить подорожі усіма транспортними засобами. Позивач вважає, що така відмова суперечить інтересам дитини, не сприяє її гармонійному духовному та моральному розвитку та оздоровленню. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері - [PERSON], та в супроводі батька - [PERSON], у період з 20 березня 2014 року по 30 березня 2014 року до Об'єднаних Арабських Еміратів; надати дозвіл на дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері - [PERSON], та в супроводі батька - [PERSON], у період з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року до Грузії, Туреччини та Греції за умови кожної подорожі та перебування у кожній країні тривалістю не більше двох тижнів при відсутності застережень щодо відвідувань зазначених країн з боку компетентних органів України; надати дозвіл на багаторазовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері - [PERSON], та в супроводі батька - [PERSON], до країн-учасниць Шенгенської Угоди, в тому числі до Греції, Французської Республіки, Данії, Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії, Туреччини, Об'єднаних Арабських Еміратів до досягнення дитиною 16-річного віку (а.с. 58-59). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Позивач, зокрема, пояснив, що дитина перебуває на глютеновій дієті практично з народження, але це не перешкоджало поїздкам закордон під час перебування сторін у шлюбі. Дитина харчується з урахуванням дієти та буде так харчуватись під час відпочинку. Просили позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка, зокрема, пояснила, що дитина проживає по два тижні з кожним із батьків. Вона відпочивала з сином до Туреччини, коли йому було 4 роки. Дитина стоїть на обліку в лікарні «Добробут». Щодо літніх поїздок заперечувати не буде, але з урахуванням рекомендацій лікарів. У задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що з метою підготування до розгляду даної цивільної справи, була вдома у позивача 24 січня 2014 року. Дитина виглядала здоровою, життєрадісною та добре розвинутою. З розповідей дитини вбачалось, що поїздки закордон є для нього звичними. Охарактеризувала позивача як відповідального батька. Зазначила, що навіть у період навчання поїздка не зашкодить дитині, з урахуванням того, що вона навчається лише в першому класі. Просила в інтересах малолітньої дитини позов задовольнити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 29 листопада 2003 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1864. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 28 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 45-46). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 січня 2007 року (а.с. 44). Судом встановлено, що позивач має намір виїхати з сином на відпочинок закордон, однак, відповідачка не дає згоду на виїзд дитини за межі України. У той же час, відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Питання оформлення проїзного документа дитини регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Так. У п. 18 вказаних Правил передбачено оформлення документу на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, оскільки виїзди дитини за кордон на відпочинок у супроводі батька мають тимчасовий характер, відповідають інтересам та бажанням дитини, за своєю метою мають сприяти загальному розвитку та оздоровленню дитини, в той же час відповідачка безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів, що з огляду на дані правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Суд також враховує те, що у дитини з батьком склалися близькі взаємовідносини, вони проживають разом, що підтверджується довідкою ОСББ «Шкільний-24», в якій зазначено, що до складу проживаючи за адресою: [ADDRESS], входять: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 48). Батько приймає активну участь у вихованні дитини та забезпечує її матеріально, що не оспорювалось відповідачкою у судовому засіданні. Крім того, відповідно до довідки Донецької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №22 Донецької міської ради Донецької області №55 від 23.01.2014 року, період проведення весняних канікул в 2014 році визначено Листом Ворошиловського відділу освіти №264 від 24.03.2013 року. Згідно вказаного листа, період весняних канікул: з 24.03.2013 року по 30.03.2013 року. Строк закінчення учбового 2013-2014 року - 05.06.2013 року (а.с. 67). Таким чином, період поїздок співпадає з періодом канікул [PERSON]. Отже, виїзд дитини закордон на відпочинок не перешкоджатиме навчальному процесу в школі та загальноосвітньому розвитку дитини. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини на періоди з 20 березня 2014 року по 30 березня 2014 року до Об'єднаних Арабських Еміратів, з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року до Грузії, Туреччини та Греції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (за умови кожної подорожі та перебування у кожній країні тривалістю не більше двох тижнів при відсутності застережень щодо відвідування зазначених країн з боку компетентних органів України). Щодо позовних вимог про надання дозволу на багаторазовий виїзд за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку, то суд вважає такі вимоги передчасними. Законодавством України не передбачено такий спосіб захист права як надання багаторазового дозволу на виїзд дитини за межі України. Такі позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, необхідно частково задовольнити та надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній особі - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері [PERSON] та в супроводі батька [PERSON], [INFO], у період з 20 березня 2014 року по 30 березня 2014 року до Об'єднаних Арабських Еміратів; надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній особі - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері [PERSON] та в супроводі батька [PERSON], [INFO], у період з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року до Грузії, Туреччини та Греції за умови кожної подорожі та перебування у кожній країні тривалістю не більше двох тижнів при відсутності застережень щодо відвідування зазначених країн з боку компетентних органів України. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог з урахуванням обраного ним способу захисту права. Відповідно до ст.ст. 141, 153, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ст. ст. 3, 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та виїзду в України громадян України», Правилами оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial