Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дітей з ? частини на 1/6 частину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Лисичанського міського суду від 20 червня 2013 року по справі № 415/3923/13-ц, провадження № 2/415/1287/13 з позивача стягуються аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх доходів позивача на кожну дитину. В даний час сімейне та матеріальне становище позивача змінилось. У позивача народився син [PERSON], 03 березня 2015 року. Крім того, його мати [PERSON], знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років та теж знаходиться на утриманні позивача. На даний час позивач мешкає однією сімєю з [PERSON] та спільним сином [PERSON], виконує свої батьківські обовязки, повністю утримує сина та його мати (дружину), до досягнення дитиною 3 років. На що витрачає переважну частину своїх доходів. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов визнала. Дослідивши поданні сторонами докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, суд доходить висновку, що позов, підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 51 Констиції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.\~ Згідно ч. 3 ст. 51 Констиції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 липня 2013 року з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] стягнено аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19 червня 2013 року і до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.7/. 03 березня 2015 року народився [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження вказано [PERSON], матірю [PERSON] /а.с.5/. [PERSON] перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку /а.с.8/. Як встановлено та не заперечувалось сторонами, [PERSON] та дитина [PERSON] перебувають на утриманні [PERSON]. [PERSON] працює в ПАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» та отримує заробітну плату /а.с.4/. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням положень зазначених норм закону, встановлених фактичних обставин справи, а також того, що відповідач визнав позов, і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved