Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить усунути позивачу перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та інших осіб, що проживають там з вселенням до квартири позивача. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] Однак відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі та безпідставно користується квартирою та накопичує борги за комунальні послуги. Позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою належним чином. Тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з*явилась, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до наступного. Як вбачається з договору про задоволення вимоги іпотекодержателя від 24.03.2010 року, сторони домовились про позасудове звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] в разі невиконання [PERSON] зобов'язань за Договором позики (а.с.4-5). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя, р. №961, виданий 24.03.2010 року ПН ХМНО Малаховою Г.І., та договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором (а.с.7). Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» від 24.02.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] з 05.08.1988 року (а.с.12). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Частиною першої статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Законом України «Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок. Із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Отже відповідач, як колишній власник, втративши право власності на квартиру втратила і право користування нею. Позивач, в свою чергу, набувши право власності на спірну квартиру набув право користування нею. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, втративши право власності на житло продовжує проживати в квартирі порушуючи права позивача на право володіння, користування, розпорядження вищевказаною квартирою, яка належить йому на праві власності, тому власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України і відповідач підлягає виселенню з квартири без надання іншого житла. Що стосується вимоги про вселення позивача, суд приходить до висновку, що вони є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати суд стягує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial