Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №101. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач не здатна підтримувати моральну атмосферу в сім'ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім'ї. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 жовтня 2007 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №101. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №026794 від 19 жовтня 2007 року (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-11). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Беручи до уваги те, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved