Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 28 квітня 1996 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №451. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 квітня 1996 року зареєстрував шлюб з відповідачем, в якому мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що останні п'ять років їх років подружнє життя поступово погіршувалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, між ними виникали постійні суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже більше року вони не ведуть спільний побут та господарство, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги. Стверджує, що на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, а тому примирення та подальше збереження формально існуючого шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, категорично заперечивши можливість примирення. В судове засідання призначене на 10 серпня 2016 року не з'явився, подав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та настоює на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що бажає зберегти сім'ю. В подальшому, після строку наданого судом для примирення тривалістю в шість місяців, в судове засідання призначене на 20 липня 2016 року та 10 серпня 2016 року відповідач не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд вважає можливим розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28 квітня 1996 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №451. В шлюбі в них народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1996 року, міцної сім'ї вони не утворили. Так, останні п'ять років відносини між сторонами поступово погіршувались, вже більше року вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, проживають окремо та їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 С К України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 21 грудня 2015 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них двох неповнолітніх дітей, судом задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 6 (шість) місяців. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач категорично стверджує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (25.06.2015 року) станом на час розгляду справи пройшло вже більше року, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243,60грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 56, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved