Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , який уточнював, виключивши з кола відповідачів [PERSON] . В резолютивній частині позову просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики відповідно до договору позики від 27.10.2012 року в розмірі 45 000 доларів США, три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1835 доларів США в національній валюті за офіційним курсом НБУ к долару США на день проведення платежу. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у виді боргової розписки на загальну суму 45 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути указану суму в строк до 01.03.2018 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, на прохання добровільно повернути борг останній не реагує. Оскільки відповідач своєчасно борг не повернув, тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми, розмір яких складає 1835 доларів США. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Також, в обґрунтування позову надав суду висновок експерта № 1053/1054-19 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, в якому зазначено, що почерк, яким виконано текст розписки, підпис, виконаний від імені [PERSON] , виконаний самим [PERSON] , ознаки зміни первинного змісту рукописного тексту розписки не виявлені. Просив суд стягнути на його користь судові витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 7536 гривень. Відповідач [PERSON] та його представники адвокат Яровий А.В., позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що розписка дійсно була написана [PERSON] , проте не на такий строк. На такий строк розписка не писалась. Дата повернення боргу виправлена. Відповідач [PERSON] підтвердив, що він дійсно брав гроші в борг та писав розписку. Вважають, що наданий позивачем висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експертиза була проведена за документами, які знаходилися у позивача, у нього не було цих документів, тому у нього не було можливості провести експертизу за оригіналом розписки. Просили суд відмовити у задоволені позову. Протягом розгляду справи, на стадії надання сторонам можливості дати додаткові пояснення, які можуть доповнити матеріали справи, відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що адвокат Яровий А.В. не надає йому правничої допомоги. 12.05.2021 року до суду надійшла заява адвоката Науменко Д.Г., як представника [PERSON] , про ознайомлення з матеріалами справи. У судовому засіданні, яке було призначено на 13.05.2021 року, суд задовольнив клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Науменко Д.Г. надав час останньому для ознайомлення з матеріалами справи. У судове засідання, яке було призначено на 17.05.2021 року, відповідач [PERSON] , який належним чином був повідомлений про день та час слухання справи та його представник адвокат Науменко Д.Г., який був належним чином повідомлений про день та час слухання справи в судове за сідання не з`явились. Від адвоката Науменко Д.Г. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його хворобою. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищевикладені норми права, наявність неодноразового відкладання та неодноразового оголошення перерви по даній цивільній справі за клопотаннями відповідача [PERSON] , його представників, які неодноразово були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, в тому числі про день та час слухання справи 17.05.2021 року, суд, дотримуючись розумних строків розгляду даної цивільної справи, вирішив справу за відсутності відповідача та його представника, які надавали по справі пояснення щодо суті спору, на підставі наявних у справі даних та доказів. Експерт [PERSON] , який проводив судово почеркознавчу та судово технічну експертизи документів за розпискою від 27 жовтня 2012 року суду пояснив, що він проводив експертизу за замовленням позивача [PERSON] . На дослідження були надані останнім оригінал розписки, документи з вільним почерком [PERSON] , всього 11 документів. Він досліджував усі документи. Дослідження проводилося порівняльним способом всіх документів, та не виникло сумнівів щодо виконання написів, підписів одним чоловіком [PERSON] . Внесення яких-небудь змін не виявлено. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження по даній цивільній, справі, визначено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.08.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження нежитлових будівель по [ADDRESS] загальною площею 432,7 кв.м., номер об`єкта в РПВН 20806594, яке складається з: основна будівля, П-1; основна будівля, Т-1; основна будівля, С-1; основна будівля, Р-1; основна будівля, Б-1; ворота,№ 1; змощення,І, які на праві приватної власності належать [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.08.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики за заявою позивача залишено без розгляду. Ухвалою суду від 25.11.2019 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито, призначено судовий розгляд, справу призначено до відкритого судового розгляду. Ухвалою суду від 8 грудня 2019 року частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Ярового А.В., призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики почеркознавчу та судово технічну експертизу документів, зупинено провадження по справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.02.2020 року відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Костромітіної О.О. по даній цивільній справі. Постановою Донецького апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2020 року, у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Ярового Андрія Вікторовича про призначення повторної комплексної почеркознавчої експертизи та судово технічної експертизи документів відмовлено, справу направлено для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області. Ухвалою суду від 1 березня 2021 року поновлено провадження по даній цивільній справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03.03.2021 року в задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Костромітіної О.О. по даній цивільній справі відмовлено. Ухвалою суду від 24 березня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Ярового А.В. про призначення повторної комплексної почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи, відмовлено. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у виді боргової розписки на загальну суму 45 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути указану суму в строк до 01.03.2018 року. У зазначений строк [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти у повному обсязі не повернув. За висновком експерта № 1053/1054-19 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів почерк, яким виконано рукописний текст оригіналу розписки від імені [PERSON] , що починається та закінчується словами : « Я [PERSON] проживаючий по ….» та «…обязуюсь отдать до 01.03.2018 г. всю сумму. 27.10.2012 /підпис/», виконаний самим [PERSON] . Підпис, виконаний від імені [PERSON] та розміщений в нижній частині наданої на експертизу розписки від 27.10.2012, виконаний самим [PERSON] . Ознаки зміни первинного змісту рукописного тексту розписки від 27.10.2012, виконання шляхом (підчистки,дописки,змивання,травлення, виправлення,тощо) не виявлені. Вартість проведення даної експертизи складає 7536 гривень, яка була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією про оплату. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з цього приводу, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тому суд при вирішені спору по суті не зазначає в рішенні суду еквівалент суми боргу та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, як то зазначив в своєму позові [PERSON] . Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така позиція суду ґрунтується на позиції Великої Палати Верховного суду, яка викладена у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу в сумі 45 000 доларів США та трьох процентів річних від прострочення суми заборгованості у розмірі 1835 доларів США підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, що є підставою для застосування до останнього нарахування 3 % річних, що є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При цьому суд відхиляє позицію відповідача та його представника адвоката Ярового А.В., який при завершенні розгляду даної цивільної справи не приймав участі, як представник позивача, щодо недопустимості доказу вищевказаного висновку експерту, оскільки цей доказ одержаний в установленому законом порядку, який визначений в ст. 106 ЦПК України, а тому підстави для визнання висновку експерта недопустимим доказом відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з проведенням почеркознавчої та технічної експертизи документів в розмірі 7 536 гривень, та на користь держави судовий збір у розмірі 9605 гривень.

Outcome: approved