Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Ігнатпільський карєр», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6785,25 грн., мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 15.12.2014 року по 12.10.2015 року та був звільнений в звязку із затримкою виплати заробітної плати; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі, а зробив це лише 25.01.2016 року; відтак, сума середнього заробітку, виходячи із середньої зарплати за два останні повні місяці роботи перед звільненням в сумі 3800 грн., середньоденної заробітної плати позивача в сумі 90,47 грн. та часу затримки на 75 робочих днів, складає 6785,25 грн.; тому просить на підставі ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. Ухвалою суду від 18.05.2017 року залучено до участі у справі як правонаступника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр» - Товариство з додатковою відповідальністю «Ігнатпільський карєр». В судовому засіданні позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримав, просив її задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити, пояснив, що дійсно повний розрахунок із позивачем при його звільненні 12.10.2015 року відбувся із затримкою, а саме 25.01.2016 року, проте суми заробітної плати виплачувалися в декілька етапів у період з 20.10.2015 року по 25.01.2016 року; така затримка виплати не була умисною та зумовлена припиненням діяльності товариства; середньоденний заробіток позивача, обрахований із сум заробітної плати за останні два повні місяці роботи перед звільненням, становить 89,32 грн., а не 90,47 грн., як помилково у позові вказує позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 15.12.2014 року по 12.10.2015 року перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Ігнатпільський карєр» (12.10.2015 року звільнений в звязку із затримкою виплати заробітної плати), що стверджується копією трудової книжки БТ-І № 3336945. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався. Як підтверджується довідкою ТДВ «Ігнатпільський карєр» без дати і номера щодо заборгованості [PERSON] по заробітній платі та випискою з відділення № 67 АТ «Укрсиббанк» по картковому рахунку позивача, заборгованість по зарплаті на день його звільнення 12.10.2015 року становила 13207,24 грн., виплачувалася у декілька етапів протягом періоду з 20.10.2015 року по 25.01.2016 року, фактичний повний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений 25.01.2016 року. Спору про розмір сум заробітної плати, належних працівникові при звільненні, між сторонами не було і на даний час немає. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що невиплата звільненому працівнику сум заробітку у встановлені законом строки, відбулась не з його вини роботодавця. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає з довідки ТДВ «Ігнатпільський карєр» без дати і номера про доходи [PERSON] за два останні повні місяці роботи, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню, а саме: серпень та вересень 2015 року (1589,39+2162,16)/42 становить 89,32 грн. Відтак, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 13.10.2015 року по 25.01.2016 року, що становить 72 робочих дні, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 89,32 грн., складатиме 6431,04 грн. Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 6785,25 грн., який помилково обраховано виходячи із середньої зарплати за один місяць в сумі 1900 грн., середньоденної заробітної плати позивача в сумі 90,47 грн. та 75 робочих днів. Отже, перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку лише в частині суми 6431,04 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved