Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 35385,20 грн., грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 2001,99 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10402,32 грн. В судовому засіданні 23 лютого 2016 року представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по заробітній платі за вересень 2012 року - жовтень 2014 року в сумі 33749 грн. 34 коп., решту вимог залишив без змін. Під час судового розгляду позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задоволити мотивуючи тим, що позивач працював у відповідача трактористом з 17 липня 2012 року по 01 листопада 2014 року, коли звернувся до відповідача із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням. Проте керівництво не провело розрахунок в день звільнення і не видало трудову книжку. Лише 21 липня 2015 року трудову книжку позивач отримав по пошті. Позивач пояснив суду, що заробітну плату за виконання роботи трактористом йому взагалі не платили. Працював він кожний день по 12 годин, крім основної роботи, виконував інші трудові обов»язки, зокрема працював охоронцем, завідуючим свинофермою, виконував інші роботи за усними вказівками директора. Додаткову роботу охоронця йому оплачували. За це він отримував по 2000-3000 грн. на місяць. Охорону він здійснював кожен рік за період роботи по 2-3 місяці з серпня по жовтень. Оплату йому із рук в руки давав директор, через бухгалтерію підприємства гроші він не отримував. Робочий час на період охорони в нього був не регламентований, гроші він отримував за результатами охорони. Представник відповідача позов визнав частково. Пояснив, що до цього часу борг підприємства складає 3443 грн.38 копійок по заробітній платі та 2276 грн.10 коп. за невикористану відпустку, які були донараховані за наслідками перевірки Державної інспекції праці. Пояснив, що позивач працював на підприємстві трактористом з 17.07.2012 року до 01.11.2014 року. Йому вчасно виплачувалась заробітна плата, що підтверджують відомості по виплаті заробітної плати. Практично на всіх відомостях є його підпис. На окремих відомостях його підпису немає, так як ці виплати проводились пізніше. Трудову книжку йому направили в липні 2015 року, оскільки він відмовлявся прийти на підприємство і її забрати, хоч і бухгалтер і директор його про це повідомляли. Крім того, директор особисто привозив йому трудову книжку додому, проте він її не захотів брати і викликав міліцію. Чому наказ про звільнення позивача був виданий лише 23.06.2015 року, тобто більш як через 6 місяців після дати звільнення (01.11.2014 року), не пояснив. Вважає, що в позові слід відмовити, так як позивач хоче шахрайським способом заволодіти грошима підприємства, враховуючи, що жодна людина не буде працювати такий період без заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був прийнятий на роботу трактористом Приватного підприємства «Олімп» з 17.07.2012 року згідно Наказу № 7 від 17.07.2012 року, що підтверджується даними його трудової книжки. 01.11.2014 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (Наказ № 7 від 23.06.2015 року). Відповідачем не надано доказів вручення позивачу копії наказу від 23.06.2015 року. Суд враховує, що Наказ про звільнення був виданий через сім місяців після фактичного припинення роботи позивачем і доказів, які б підтверджували повідомлення його про необхідність отримання трудової книжки, суду не надано. Відтак, позивачем доведено, що трудову книжку він отримав поштою 21.07.2015 року. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається із даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Управління Пенсійного фонду України, ПП «Олімп» було нараховано [PERSON] заробітну плату, з якої виплачені страхові внески в сумі 15386,35 грн. за 2012 рік, в сумі 15600 грн. за 2013 рік, 13185,20 грн. за 2014 рік (по 31 жовтня 2014 року включно). Проте відповідачем не доведено факт виплати (видачі) позивачу нарахованої заробітної плати. Як встановлено із висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 05.02.2016 року № 8/16-23, № 60/16-23, 43 підписи від імені [PERSON] в оригіналах відомостей на видачу заробітної плати ПП «Олімп» за 1 та 2 половину вересня 2012 року, за 1 та 2 половину жовтня 2012 року, за 1 та 2 половину листопада 2012 року, за 1 та 2 половину січня 2013 року, за 1 та 2 половину лютого 2013 року, за 1 та 2 половину березня 2013 року, за 1 та 2 половину квітня 2013 року, за 1 та 2 половину травня 2013 року, за 2 половину червня 2013 року, за 1 та 2 половину липня 2013 року, за 1 та 2 половину вересня 2013 року, за 1 та 2 половину жовтня 2013 року, за 1 та 2 половину листопада 2013 року, за 1 та 2 половину грудня 2013 року, за 1 та 2 половину січня 2014 року, за 1 та 2 половину лютого 2014 року, за 1 та 2 половину березня 2014 року, за 1 та 2 половину квітня 2014 року, за 1 та 2 половину травня 2014 року, за червень 2014 року, за липень 2014 року, за 1 та 2 половину вересня 2014 року, за 1 та 2 половину жовтня 2014 року (у відомості за 2 половину грудня 2012 року підпис від імені [PERSON] відсутній) виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. У вказаних відомостях підписи від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином судом встановлено, що відповідач вимог законодавства та умов трудового договору в частині обов»язку оплати праці та розрахунку при звільненні не дотримався. Відповідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно наданої суду довідки ПФУ (форма ОК-5) з відомостями про застраховану особу, позивачу за час роботи було нараховано за 2012 рік -6600 грн., за 2013 рік -15600 грн., за 2014 рік до дня звільнення -13185,2 грн., а всього 35385,2 грн. Судом встановлено, що нарахована заробітна плата позивачу за період з 1 вересня 2012 року по 31 жовтня 2014 року не виплачена, а відтак її слід стягнути з відповідача. Тому суд задовольняє позов в частині стягнення боргу по заробітній платі в межах змінених позовних вимог на суму 33749 грн.34 коп. Заробітна плата позивача за два останні місяці роботи склала у вересні 2014 року 1310 грн. та у жовтні 2014 року 1320 грн. Фактично відпрацьовано за вересень та жовтень 45 робочих дні. Середньоденна заробітна плата дорівнює: 2630 : 45 = 58,44 грн. Середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді дорівнює: 45 : 2 = 22,5. Середньомісячний заробіток дорівнює 58,44 Х 22,5 = 1314,9 грн. Тому середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу за період, який просить позивач з 1 листопада 2014 року по 21 липня 2015 року становить (1314,9 х8)+(20х58,44)= 10519,2 + 1168,8= 11688 грн. Проте, в межах заявлених позовних вимог з відповідача підлягає до стягнення заявлена сума 10402 грн.32 коп. Підлягає до задоволення і вимога про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку. Відповідно ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв»язку з навчанням, творчої відпустки або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки, яка в 2012 році становить 204,51 грн. (11Х(6600:365-10)= 204,51), в 2013 році 1054,65 грн. (24Х(15600:365-10)=1054,65), в 2014 році 742,83 грн.(20Х(13185,2:365-10)=752,83), а всього 2001 грн.99 коп. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача документально підтверджено понесені витрати, пов»язані із проведенням судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, із урахуванням витрат на оплату банківських послуг, які складають 6732 грн. 63 коп., тому їх слід стягнути з відповідача. На думку суду, клопотання представника позивача про допущення негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved