Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.05.2012 року позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. строком на один місяць, у звязку з чим між сторонами виникли відносини позики, що підтверджується розпискою про отримання відповідачем вказаної суми грошей, яка була складена в присутності двох свідків. В установлений домовленістю між сторонами строк відповідач суму боргу не повернув, варіантів врегулювання ситуації не запропонував, від контактів з позивачем ухиляється. У звязку з цим позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав повністю, пояснивши, що у розписці про отримання грошей, а також у позовній заяві була допущена помилка у вказівці на строк повернення позики (26.05.2012 року), тоді як насправді строк повернення позики був визначений сторонами як один місяць, тобто до 26.06.2012 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав повністю, про що надав суду письмову заяву, та пояснив, що дійсно в порядку позики отримав від позивача вказану у позові суму, що підтвердив власноруч написаною розпискою, однак своєчасно гроші повернути не зміг через відсутність вільних коштів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2012 року відповідач [PERSON] склав розписку про те, що він отримав у борг від позивача [PERSON] гроші в сумі 15000,00 грн. строком на один місяць. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд вважає доведеним, що 26.05.2012 року між сторонами був укладений договір позики на суму 15000,00 грн. із строком повернення через один місяць, тобто не пізніше 26.06.2012 року. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач позов визнав, доказів повернення суми боргу не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, факт невиконання відповідачем зобовязань за договором позики підтверджується матеріалами справи, ніким не оспорюється, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 610, 612, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved