Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення суми боргу у розмірі 200000 грн., обґрунтувавши свій позов тим, що 22 жовтня 2013 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 200000 грн., про що була складена та підписана сторонами відповідна розписка, зі змісту якою вбачається, що [PERSON] повинна була повернути грошові кошти не пізніше 01.03.2014 року. Зазначав, що в добровільному порядку [PERSON] умови розписки не виконала, а тому просив суд стягнути з останньої вищезазначену суму та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином, а саме шляхом публікування в газеті «Слобідський край» оголошення про її виклик в судове засідання, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення не надавала, у зв'язку з чим ухвалою суду від 02 квітня 2015 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 грн. 00 коп., а остання зобов'язувалась повернути їх у строк до 01 березня 2014 року (а.с.5). До матеріалів справи було долучено оригінал розписки. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на наведене договір та розписка визнається судом борговими документами, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником. За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. [PERSON] не використала наданого законом права та не зверталася до суду із позовом про оспорювання договору позики. Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню позики. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У зв'язку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000 грн. 00 коп., сплата яких підтверджується квитанцією №0.0.320130204.1 від 24.11.2014 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved