Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 1 553 200 гривень 00 копійок та 8 810 гривень 00 копійок судового збору, який було сплачено при поданні цього позову. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 листопада 2006 року ним було продано належну йому квартиру [ADDRESS]. 30 листопада 2012 року частину коштів, отриманих від продажу зазначеної квартири у сумі 55 000 доларів США ним було передано в борг відповідачу. Грошові кошти надавалися ним відповідачу з метою інвестування останнім будівництва (отримання майновий прав) квартири відповідно до договору продажу майнових прав № 3477/РН-К від 30 листопада 2012 року. Факт отримання відповідачем у борг грошових коштів у зазначеній валюті та сумі підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачем. Відповідно до розписки відповідач зобов'язувався повернути борг у повному обсязі до 30 листопада 2015 року. За отримані в борг кошти відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS]. Проте, відповідач борг ні в повному обсязі, ні частково не повернув. В телефонному режимі відповідач повідомив про відмову повернути борг. Станом на 30 січня 2018 року (день подання позовної заяви) Національним банком України встановлено такий офіційний курс гривні до долара США - 28,24 гривень. Таким чином, розмір заборгованості, з урахуванням положень ст. 533 ЦК України, становить 1 553 200 гривень 00 копійок (55 000 * 28,24). Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково. Пояснив суду, що дійсно взяв в борг у позивача 55 000 доларів США на купівлю квартири з наступним її продажем для того, щоб заробити кошти в якості різниці, що залишилася, але здійснити вказане не вийшло і наразі грошей та можливостей для повернення боргу він не має. Зазначив, що його дружина знала про отримання позики. Він спочатку отримав кошти у борг від позивача, а потім уклав договір щодо придбання квартири. Напередодні цього вони поїхали до Київміськбуд, визначилися з купівлею квартири, у зв'язку з чим позивач під час написання розписки про отримання коштів попросив зазначити на що він отримує кошти у борг. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, позицію відповідача, висловлену у судовому засіданні, підтримав. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що [PERSON] є дружиною відповідача, проте не знала про факт отримання відповідачем позики та не надавала згоди на отримання позики, про наявність розписки вона дізналася 02 лютого 2018 року з матеріалів справи щодо розподілу майна подружжя. Зазначив, що квартира позивача була продана за шість років до нібито отримання відповідачем позики, що ставить під сумнів наявність у позивача коштів. На момент купівлі-продажу квартири вони з відповідачем проживали у шлюбі, накопичили певну частину коштів на придбання квартири, а іншу частину грошових коштів було надано матір'ю [PERSON], що підтверджено рішенням суду про розподіл майна подружжя. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, боргова розписка по своїй правовій природі має підтверджувати обставини отримання позичальником у позикодавця певної суми коштів та обов`язок позичальника повернути таку позику позикодавцеві. Як роз'яснено в правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.» При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Вказана позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові суду від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14. Таким чином, з вищевикладених обставин вбачається, що розписка має підтверджувати як факт отримання боргу із зобов'язанням повернення, так і дату отримання коштів та повернення суми позичених коштів. Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2012 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 55 000 доларів США для інвестування будівництва (отримання майнових прав) квартири [ADDRESS], отримані кошти зобов'язувався повернути у повному обсязі до 30 листопада 2015 року, що підтверджується розпискою від 30 листопада 2012 року складеною [PERSON] (а.с.8). Також, 30 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К, за умов якого компанія продає, а покупець [PERSON] придбає майнові права на квартиру [ADDRESS], на умовах та в порядку, що визначені у цьому договорі (а.с.5-7). 13 травня 2015 року ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К від 30 листопада 2012 року (а.с.9). 20 травня 2015 року ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі квартири покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К від 30 листопада 2012 року (а.с.10). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отримані від позивача кошти у загальному розмірі 55 000,00 доларів США в обумовлений строк, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості, яка згідно облікової ставки НБУ (1 долар США - 28,24 гривень) станом на 30 січня 2018 року (день подання позовної заяви) становить 1 553 200,00 гривень. Посилання представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, проте, що дружина відповідача не надавала згоди на отримання відповідачем коштів у позику та не знала про дану обставину, а також на те, що частина коштів для укладання договору купівлі-продажу майнових прав № 3477/РН-К, були накопичені подружжям, а інша надана матір'ю третьої особи, не мають правового значення в межах розгляду справи, оскільки сторонами договору позики є позикодавець та позичальник, які в свою чергу підтвердили в судовому засіданні укладання договору позики та реальне настання наслідків його укладання. Доказів які б спростовували факт укладання договору позики та передачу грошових коштів на його виконання, суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 8 810,00 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved