Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Шаргород» про визнання недійсним договорів оренди землі. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності на підставі державних актів серії ЯА №395931 від 29.09.2004 та серії ВН №123508 від 30.09.2004, належать земельні ділянки площею 1,1380 га та 2,2765 га, що розташовані на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області. У 2009 році представники відповідача запропонували позивачеві укласти договір оренди зазначених вище земельних ділянок, пообіцявши при цьому вигідні умови. Пізніше позивачеві стало відомо, що відповідач, не узгодивши істотних умов договорів оренди та без відома орендодавця, подав на реєстрацію у Вінницьку регіональну філію Центру ДЗК Договори оренди землі №420 та №419 від 02.04.2009, згідно яких земельні ділянки передані в оренду відповідачу строком на 10 років, орендна плата становить 241,66 грн та 483,43 грн на рік. Дані договори зареєстровані у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК за №041003500070 та за №041003500071. Позивач вважає договори оренди недійсними, оскільки вони підписані не ним, тому [PERSON] звернувся до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договори оренди землі №420 та №419 від 02.04.2009, сторонами яких є позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Шаргород», зареєстрованих у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК за №041003500071 та за №041003500070, стягнути з відповідача судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 22.03.2011 (а.с. 112), позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві, та вказала, що відсутність волевиявлення позивача щодо укладення спірного договору підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №123-П від 08.05.2013, відповідно до якого, експерт прийшов висновку, що підписи від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» у договорах оренди землі №419 та №420 від 02.04.2009, акті прийому-передачі земельних ділянок в оренду від 02.04.2009, виконано не [PERSON], а іншою особою. Представник відповідача Цибулько А.М., який діє на підставі довіреності №510 від 14.11.2011, у судовому засіданні позов не визнав та вказав, що договори оренди землі, у тому числі і з позивачем укладалися від імені відповідача довіреними особами, а ТОВ «Агрофірма Шаргород» не перевіривши дії даних довірених осіб, розпочали користуватися оформленими в оренду земельними ділянками, видавали орендодавцям (у тому числі і позивачеві) орендну плату тощо. Вважає, що навіть якщо договір дійсно не підписаний позивачем, то це не повинно бути підставою для визнання його недійсним, оскільки пізніше позивач, який є орендодавцем, вчиняв дії, що свідчать схвалення укладеного договору оренду, а саме, отримував орендну плату тощо. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1380 га, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №395931 від 29.09.2004, та земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2765 га, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №123508 від 30.09.2004. Земельні ділянки розташовані на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області (а.с. 5-6). Згідно з договорами оренди землі №420 та №419 від 02.04.2009, що зареєстровані у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 01.06.2010 за №041003500070 та за №041003500071, орендодавець [PERSON] надає, а орендар ТОВ «Агрофірма Шаргород» приймає у строкове платне користування земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори укладено строком на 10 років (а.с. 7-8, 11-12, 60-62, 66, 69). Згідно з актами прийому-передачі земельних ділянок в оренду, що є додатками до договорів оренди землі №420 та №419 від 02.04.2009, орендодавець [PERSON] передав земельні ділянки у строкове платне користування орендарю (а.с. 10, 13, 65, 70). Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно з законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з даними висновку почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України у Вінницькій області №123-П від 08.05.2013, підписи від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» договорів оренди землі №419 та №420 від 02.04.2009, актах прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 02.04.2009 виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с. 99-105). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не надавав у передбаченому законом порядку згоди на укладення договору оренди належних йому земельних ділянок. Про те, що укладені договори не відповідають волевиявленню [PERSON] додатково свідчать і заяви позивача від 15.02.2010, адресовані до Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», в яких він просив не проводити реєстрацію договорів оренди землі, оскільки вони підписані з порушенням чинного законодавства (а.с. 15-16). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Агрофірма Шаргород» про визнання недійсними договорів оренди підлягає задоволенню, договір оренди землі №420 від 02.04.2009 та договір 3419 від 02.04.2009, укладений між сторонами у справі слід визнати недійсними. Такий висновок повністю кореспондується зі змістом правових позицій Верховного Суду України, що висловлені судовою палатою у цивільних справах №6-127цс13 від 18.12.2013, №6-94цс13 від 25.12.2013, №6-118цс13 від 25.12.2013, у порядку перегляду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та є обов'язковими для застосування всіма судами України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, оскільки судом було встановлено, що волевиявлення на вчинення договору у позивача, тобто орендодавця, було відсутнє на момент укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які документально підтверджені, та складаються з: 17,00 грн витрат на сплату державного мита, 37,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 4), 2000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 109) та 900,48 грн витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 98, 111). На підставі ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved