Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10.11.1990. У них є донька, яка на цей час є повнолітньою. Спільне життя з відповідачкою у нього не склалося. У них різні погляди на життя та сімейні відносини, через що між ними постійно виникали непорозуміння і сварки, стали напруженими стосунки, що призвело до остаточного охолодження їхніх почуттів, втрати одним до одного поваги і любові. Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, стали чужими людьми, не поєднаними ніякими інтересами. Їхня сім'я розпалася, шлюб існує формально, а подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Примирення між ними не можливе. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10.11.1990 у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Борислава Львівської області, актовий запис № 335, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим повторно 18.04.2000. Згідно свідоцтва прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Суд встановив, що сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків. Шлюбні відносини між ними припинені оскільки у них різні погляди на життя та сімейні відносини, через що між ними постійно виникали непорозуміння і сварки, стали напруженими стосунки, що призвело до втрати одним до одного поваги і любові. Сторони стали чужими людьми, не поєднаними ніякими інтересами. Примирення між ними не можливе. Подальше збереження шлюбу не можливе. Перебування сторін у шлюбі є формальним, їхня сім'я розпалася остаточно, примирення не можливе. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені у справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, суд доходить висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з визнанням позову відповідачем позивачеві необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції №148В36015 від 13.06.2018, а з відповідача на корить позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved