Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №5, який знаходиться по вул.Василя Вишиваного у місті Токмаку Запорізької області. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником житлового будинку №5, який знаходиться по вул.Василя Вишиваного у місті Токмаку Запорізької області на підставі договору дарування. У належному йому житловому будинку зареєстрована дочка колишньої власниці будинку [PERSON], яка не проживає за адресою житлового будинку У звязку з тим, що відповідач не знялася з реєстрації, позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, а також не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі. Відповідно до вище викладеного вважає, що відповідач є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №5, який знаходиться по вул.Василя Вишиваного у місті Токмаку Запорізької області. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач в судові засідання, призначені на 23.08.2017, на 22.09.2017 не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України; заперечень проти позову не надала, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Василя Вишиваного, 5, на підставі договору дарування від 21 грудня 2005 року, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №235 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9607334 від 18.01.2006. У належному позивачу житловому будинку зареєстрована дочка колишньої власниці будинку [PERSON] Відповідно до довідки квартального комітету №2 від 11.07.2017, відповідач зареєстрована, але не проживає в будинку за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.В.Вишиваного, 5, з 18.01.2005. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради 14.08.2017 за №10-06/3044, відповідач зареєстрована за адресою [INFO], з 01.09.2005 по теперішній час. З даної довідки вбачається, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за зазначеною адресою до набуття права власності на будинок позивачем [PERSON] За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Суд встановив, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.В.Вишиваного, 5. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд встановив, що відповідач зареєструвала своє місце проживання за адресою будинку 01.09.2005, але не проживає в ньому з січня 2016 року. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved