Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати недійсним рішення [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 20 травня 2010 року № 544 в частині рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням\~для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, та на земельну ділянку площею 0,1641 га з цільовим призначенням\~для ведення особистого підсобного господарства; - визнати недійсним рішення [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 07 жовтня 2010 року № 615 в частині рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням\~для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та на земельну ділянку площею 0,1641 га з цільовим призначенням\~для ведення особистого підсобного господарства; - визнати недійсними два державні акти: державний акт серія ЯК №021806, виданий на імя [PERSON], про право власності на земельну ділянку площею 0,15га з цільовим призначенням\~для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 3221281201:01:012:0048, і державний акт серія ЯК № 021807, виданий на імя [PERSON], про право власності на земельну ділянку площею 0,1541га з цільовим призначенням\~для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221281201:01:012:0049. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він постійно і здавна проживає у [INFO] (жив разом з матірю у її старому будинку, після чого на земельній ділянці , яка знаходилась у користуванні його матері, збудував в 1958 році новий будинок, в якому живе до даного часу); і дві земельні ділянки, які були передані у власність відповідачу [PERSON] на підставі оскаржуваних рішень селищної ради, фактично знаходились у його постійному користуванні з 1958 року, оскільки були передані йому матірю, і тому саме він мав право набути вказані ділянки у власність; натомість вказані земельні ділянки були передані відповідачу у власність незаконно, оскільки [PERSON] ніколи не набував право користування вказаними земельними ділянками. Оспорюваними рішеннями порушено його право на користування і отримання даних земельних ділянок у власність. Дана обставина була виявлена при виготовленні державних актів, коли він отримав відповідь про відмову у видачі державних актів на передані йому у власність земельні ділянки у звязку з їх частковим накладенням на земельні ділянки, які вже передані у приватну власність [PERSON] Відповідач [PERSON] 26.11.2014р. подав зустрічний позов, в якому просить: - визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 20 травня 2010 року № 544 в частині рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1500га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,1310га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2810га, по вулиці Дімітрова,20 в селищі Велика Димерка Броварського району Київської області; - визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 20 квітня 2011 року № 70 в частині рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності [PERSON] на земельні ділянки та про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок площею 0,1500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1310га для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2810га по вулиці Дімітрова, 20 в смт. Велика Димерка Броварського району Київської області. Позовні вимоги вмотивовані тим, що в оскаржуваних ним рішеннях\~органу місцевого самоврядування від 20 травня 2010 року №544 та від 20 квітня 2011 року №70 щодо передачі земельних ділянок у власність позивачу [PERSON] неправильно вказано адресу розташування одної з двох земельних ділянок, переданих [PERSON]: земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування будинку і надвірних споруд знаходиться дійсно по вулиці Дімітрова, 20, (на ній розташований будинок [PERSON]О.), а друга земельна ділянка - з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - межує із присадибною земельною ділянкою [PERSON], яка розташована по вулиці Дімітрова, 22, і тому не відноситься до адреси вул.Дімітрова, 20. На думку відповідача саме дана неточність у рішенні селищної ради внесла плутанину при виготовленні проекту відводу [PERSON], що потягло виготовлення проекту відводу на земельну ділянку, яка частково наклалась на вже відведені [PERSON] земельні ділянки. Тому наступним рішенням селищна рада незаконно затвердила такий проект, порушуючи право власності [PERSON] Вважає, що таке порушення може бути усунуте шляхом скасування вказаних рішень селищної ради. З приводу обставин справи позивач пояснив, що у користуванні його матері [PERSON] знаходилась земельна ділянка загальною площею 0,61га, з яких мати передала 0,15га своєму старшому сину [PERSON] (старшому брату позивача), а 0,25га передала йому, позивачу, саме на вказаній ділянці він збудував будинок; пізніше мати з землі, що залишилась у неї в користуванні, передала 0,06га своїй дочці (сестрі позивача) [PERSON] (дружина відповідача [PERSON]О.); інша частина, яка залишалась у користуванні матері, нею не передавалась ні дочці [PERSON], ні доччиному чоловікові (відповідачу), залишалась у користуванні матері до її смерті; а оскільки мати проживала з ним (позивачем) одним господарством, тому земельна ділянка, яка залишалась у користуванні матері та обліковувалась за нею станом на день її смерті, також знаходилася у його, позивача; перед смертю мати передала йому вказану земельну ділянку 0,28га, що залишалась у неї, тому вважає, що він мав законні права на вказану ділянку і мав право її приватизувати; натомість ні сестра [PERSON], ні її чоловік (відповідач) ніяких прав на вказані 0,28га не набули, а мали право на приватизацію лише 0,06га, які мати в 70-х роках передала дочці під забудову. Рішенням [PERSON] селищної ради від\~20 травня 2010 року № 544 йому ([PERSON]О.) було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на дві земельні ділянки: площею 0,1500 га (цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель) та площею 0,1310 га (цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства) за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул.Дімітрова, 20, загальною площею 0,2810 га, які знаходились у його постійному користуванні із 1958 року, і у подальшому Рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від\~\~20 квітня 2011 року № 70 було затверджено виготовлену ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно йому у власність дві вказані земельні ділянки: площею 0,1500 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) і площею 0,131 га (для ведення особистого селянського господарства), загальна площа двох ділянок 0,2810 га за адресою вул. Дімітрова, 20. В 2012 році йому стало відомо, що передані йому земельні ділянки частково накладаються на земельні ділянки, які були передані у власність відповідачу [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. З приводу виникнення прав на оспорювані земельні ділянки представник позивача пояснила, що в користуванні матері позивача [PERSON], яка працювала в радгоспі, знаходилось 0,60га, з яких вона в 1962 році передала старшому сину [PERSON] 0,15га (дана земельна ділянка є сусідньою і зараз знаходиться під номером 22 по вулиці Дімітрова); в 1967 році мати передала позивачу 0,15га, після чого до 1983 року мати передала дочці [PERSON] (дружині відповідача) 0,06га; за погосподарською книгою за позивачем з 1974 року рахувалось 0,25га, тобто земля, яка залишалась у користуванні матері після передачі наділів трьом дітям; будинок позивача знаходиться саме на вказаних 0,25га; вважає, що при зверненні позивача до селищної ради за передачею земельної ділянки у власність, йому була виділена земельна ділянка неправильно, у меншому, ніж він мав право, розмірі; натомість [PERSON] було передано земельну ділянку у розмірі більшому, ніж він мав право, враховуючи, що [PERSON] передала [PERSON] (дружині відповідача) у користування лише 0,06га, до того ж не відбулось обєднання ділянки, що залишалась у користуванні матері, з вказаними 0,06га. Вважає, що [PERSON] не мав права звертатись до селищної ради за отриманням вказаної земельної ділянки площею понад 0,06га, і селищна рада, отримавши таку заяву від [PERSON], повинна була не приймати таку заяву та/або відмовити йому у наданні дозволу на розроблення проекту відводу і у передачі вказаних земельних ділянок (у розмірі більшому ніж 0,06га) йому у власність, а передати вказану земельну ділянку у власність позивачу у складі ділянки площею 0,25га, що знаходилась у його користуванні після смерті матері. Як на докази наявного у нього права користування на оспорювані земельні ділянки позивач послався на відомості з погосподарських книг, схеми розподілу земельних ділянок та на довідку селищної ради, згідно якої за позивачем рахувалось 0,45га. Вважає, що будинок [PERSON] в результаті приватизації землі [PERSON], опинився на обох земельних ділянках, переданих [PERSON] у власність. Відповідач [PERSON] позов не визнав, оскаржувані рішення та державні акти, видані йому, вважає законними. З даного приводу представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач отримав у власність земельні ділянки в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України, і що він отримав саме ті земельні ділянки, які були у користуванні його сім,ї, зокрема за записами у погосподарській книзі на 1990 рік за його господарством рахувалось землі 0,34га, дана площа виникла в результаті обєднання двох господарств земельних ділянок, що знаходились у користуванні його дружини [PERSON] - 0,06га, і у користуванні [PERSON] (його тещі і відповідно матері позивача) 0,28га, і у подальшому в погосподарському обліку головою господарства рахувався саме він - [PERSON] Відповідач пояснив, що земельні ділянки, передані йому у власність, були сформовані саме за рахунок наведених вище, а наряду з цим у позивача в користуванні знаходилась інша земельна ділянка, на якій знаходиться будинок позивача, і земельна ділянка, яка відмежована земельною ділянкою [PERSON] (спадкоємець [PERSON]) за адресою вул. Дімітрова, 22., всього 0,25-0,28га; і саме ці дві земельні ділянки передані у власність позивачу рішеннями сільської ради. Вважає, що при виготовленні проекту відводу позивачу допущено похибку, в порушення закону не враховано вже наявну приватизацію земельних ділянок [PERSON] і видані йому державні акти, внаслідок чого дійсно відбулось часткове накладення новостворених земельних ділянок, які передаються [PERSON], на вже сформовані і передані у власність [PERSON] дві земельні ділянки. Відповідач не погоджується з позивачем у тому. що таке накладення відбулось в частині землі, на якій розташований його будинок, і що будинок [PERSON] опинився розташованим на земельній ділянці [PERSON]. Вважає, що таке накладення мало місце в частині городу, тобто в частині, вільній від будівель, належних позивачу. Відповідач вважає, що селищна рада надала згоду [PERSON] на виготовлення проекту відводу на наявну у нього у користуванні земельну ділянку, тобто на іншу, ніж та, на яку він зараз претендує, і ніж та, яка знаходилась у користуванні [PERSON] у розмірі 0,28га, тобто з іншої сторони його земельної ділянки, і що саме ця земельна ділянка знаходилась і знаходиться у позивача [PERSON] та значиться під площею 0,11га. Тому права позивача оскаржуваними рішеннями і передачею [PERSON] вказаних двох земельних ділянок ніяким чином не порушуються. Щодо земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні [PERSON] і рахувалась у обєднаному господарстві її з дочкою, то представник відповідача послалась на те, що за законодавством, що регулювало спадкові правовідносини станом на час їх виникнення, право користування земельною ділянкою не могло перейти в порядку спадкування, станом на день смерті [PERSON] у неї не було будинку чи іншого майна, яке б могло бути успадковане, тому спадщину після неї ніхто не приймав; крім того, мати тривалий час до смерті проживала з дочкою [PERSON], а не з позивачем; і до того ж станом на день відкриття спадщини після матері не передбачалось спадкування земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні спадкодавця. Оспорює той факт, що [PERSON] перед смертю передала наявну у неї в користуванні земельну ділянку 0,28га позивачу, і стверджує, що такої передачі землі не відбувалось, навпаки, декілька років до смерті [PERSON] обробляла дану землю разом з сімєю [PERSON], тобто фактично передала їм вказані 0,28га у користування, що і підтверджено в по господарських книгах за вказаний період. Відповідач послався на те, що не виявилось можливим через крадіжку в селищній раді (згідно наданої на запит адвоката відповіді) розшукати наказ по радгоспу і відповідне рішення органу місцевого самоврядування щодо обєднання двох господарств ([PERSON] і [PERSON]Т.), але саме наслідки вказаних актів зафіксовані в погосподарських книгах за 1990рік. також відповідач послався на те. що при житті [PERSON] і при житті [PERSON] (яка пережила мати на 12 років) позивач [PERSON] не претендував на вказану землю, яку постійно обробляли саме [PERSON] на протязі багатьох років. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] за оспорюваними позивачем рішеннями селищної ради були отримані дві земельні ділянки, які уявляють собою один масив і які були утворені з земельної ділянки площею 0,34га, що знаходились у користуванні його сімї внаслідок об,єднання його господарства (0,06га, які теща [PERSON] передала його дружині [PERSON] і на якій він з дружиною\~побудував в 1983 році житловий будинок, якому присвоєний №18), і земельної ділянки, що перебувала у користуванні тещі [PERSON] (0,28га, що залишились у неї після того, як вона передала своїм дітям земельні наділи), і що в погосподарських книгах [PERSON] селищної ради, зокрема, з 1990 року площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні [PERSON], становить 0,34га. і дане право користування протягом багатьох років позивачем чи іншими особами не оспорювалось; крім того, останні роки свого життя [PERSON] проживала в сімї [PERSON] (дочки [PERSON] і зятя [PERSON]), їхні господарства були обєднані в одне ще при житті [PERSON], користування земельними ділянками 0,28га і 0,06га було спільним, і [PERSON] користувались земельною ділянкою [PERSON] за її згодою; тому вказані дві земельні ділянки уявляли собою одне господарство і складали один масив, а площа земельної ділянки по вулиці Дімітрова,18 з 1990 року обліковується у погосподарських книгах разом і становить 0,34 га. обєднання двох господарств ([PERSON] і [PERSON] Г.Т.0 відбулось саме у вказаний період, і існував наказ по радгоспу про таке обєднання господарств та відповідне рішення сільської ради, але знайти такі документи не виявилось можливим, оскільки згідно відповіді селищної ради вони не збереглись у звязку з викраденням архівних документів, але наслідком таких актів є запис у по господарській книзі з 1990року, який безумовно вносився на підставі відповідних відомостей і документів. Щодо земельної ділянки, на яку мав право позивач [PERSON], - то представник послався на те, що свого часу [PERSON] віддала частину земельної ділянки сину [PERSON] (позивачу), і після такого виділу у подальшому вже рахувалось два господарства: окремо господарство [PERSON] і окремо господарство [PERSON] - що просліджується по погосподарським книгам за вказаний період, і що видно з рішення Виконкому [PERSON] сільської ради від 08 вересня 1975 року № 15 «Про затвердження списків норм присадибного землекористування робітників, службовців та інших громадян с.Велика Димерка та проекту впорядкування присадибних земель села», тому позивач [PERSON] після смерті матері не набув права користування на земельну ділянку, яка була у користуванні його матері і вже обліковувалась у складі господарства [PERSON]. Відповідач [PERSON] селищна рада Броварського району Київської області позов [PERSON] не визнав, зустрічний позов [PERSON] визнав частково, обґрунтовуючи свою позиції тим, що спірні земельні ділянки виникли з одної земельної ділянки, яка первісно була передана у користування [PERSON], з даної ділянки [PERSON] при житті передала своїм дітям наділи: старшому сину [PERSON] (зараз господарство за адресою вул. Дімітрова, 22), позивачу і дочці [PERSON] ([PERSON]), а частина залишалась у її користуванні до смерті; за записами у погосподарських книгах обліковувались окремо господарство [PERSON] і господарство [PERSON] (позивача), а у подальшому ділянка, яка була у користуванні [PERSON], стала рахуватись у складі господарства [PERSON] (голова [PERSON]О.) разом з ділянкою, яку мати передала раніше дочці [PERSON] Вважає, що рішення селищної ради, які оспорює позивач [PERSON], є законними, за ними відповідачу [PERSON] передано у власність дві земельні ділянки за рахунок землі, яка рахувалась за його господарством і була у користуванні його сімї, і на отримання якої його сімя мала право, і на яку не мав права користування позивач. Вважає, що даними рішеннями і виданими на їх підставі державними актами не порушено права позивача. Позивач також скористався своїм правом на отримання у власність земельних ділянок, які були у його користуванні, і йому у власність були передані дві земельні ділянки (для будівництва та обслуговування будинку та споруд і для ведення особистого селянського господарства), але в рішенні було неправильно (неточно) вказано адресу в частині земельної ділянки з призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки дана земельна ділянка знаходилась з іншої сторони - суміжно з земельною ділянкою [PERSON] (адреса: Дімітрова,22). Питання щодо скасування оскаржуваних у зустрічному позові рішень залишив на розсуд суду, пославшись на те, що сама селищна рада не має права скасовувати прийняті рішення, за якими особа набула право власності, і не має права вносити у свої рішення певні зміни, і що такі питання мають вирішуватись у суді. Третя особа подала письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника, письмових пояснень щодо позову, зустрічного позову та щодо відзивів на позови не надала. У даній справі судом було ухвалено рішення від 12.08.2015р., яким у позові [PERSON] було відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.09.2015р. апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.06.2017р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення судів першої та другої інстанції скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, подані сторонами при первісному розгляді справи і додатково після скасування рішення в касаційній інстанції, суд встановив такі обставини, відповідні ним правовідносини, і дійшов таких висновків: Оскаржуваним Рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 20 травня 2010 року № 544 надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для індивідуального житлового будівництва та на земельну ділянку площею 0,1310 га для особистого селянського господарства, загальною площею 0,2810га, які знаходяться у постійному користуванні з 1958р., за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні, в адмінмежах [PERSON] селищної ради за адресою вулиця Дімітрова, 20. Тим самим Рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від\~\~20 травня 2010 року № 544 надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для індивідуального житлового будівництва та на земельну ділянку площею 0,1541 га для особистого селянського господарства, загальною площею 0,3041 га, які знаходяться у постійному користуванні з 1980 року за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні, в адмінмежах [PERSON] селищної ради за адресою вулиця Дімітрова, 18. Оскаржуваним рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від\~7 жовтня 2010 року № 615 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та особистого селянського господарства, та передано [PERSON] безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та особистого селянського господарства, загальною площею 0,3041 га, в смт. Велика Димерка, по вулиці Дімітрова, 18. Оскаржуваним (за зустрічним позовом) рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від\~\~20 квітня 2011 року № 70 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та передано безкоштовно у власність [PERSON] земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15га, та для особистого селянського господарства площею\~0,1310га, загальною площею 0,2810га в смт. Велика Димерка по вулиці Дімітрова, 20. Технічна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання державних актів [PERSON] була виготовлена ТОВ «Інститут інвестиційної стратегії регіонального розвитку» в 2010 році, у подальшому затверджена рішенням селищної ради №615 від 7.10.2010р. На підставі рішення [PERSON] селищної ради №615 від 7.10.2010р. [PERSON] отримав два державні акти (оскаржувані позивачем) : державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221281201:01:012:0048, за адресою: Київська область, Броварський район, селище [PERSON], вулиця Дімітрова,\~18 (серія ЯК № 021806); і державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1541 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221281201:01:012:0049, за адресою: Київська область, Броварський район, селище [PERSON], вулиця Дімітрова, 18 (серія ЯК № 021807). З планів меж земельних ділянок за даними державними актами, виданими [PERSON]. видно, що передані йому у власність дві земельні ділянки уявляють собою один масив, тобто є суміжними між собою, розташовані одна за одною: ділянка для будівництва житлового будинку від вулиці, за нею - ділянка для ОСГ, суміжним землекористувачем з правої сторони по лінії В-Г є [PERSON] (позивач). Земельна ділянка для житлового будівництва уявляє собою неправильної ущербної форми прямокутник з ущербом з сторони суміжної ділянки [PERSON] (позивача) в частині, що примикає до вулиці. Зі слів сторін - саме в цій частині розташований будинок [PERSON] і будинок [PERSON] розташований на суміжній ділянці за вказаною викривленою межею. Далі від вулиці по городу межа, що розділяє ділянки [PERSON] і [PERSON], - лінія В-Г - має вигляд прямої лінії. Позивач [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки, які були йому передані у власність за оскаржуваним відповідачем рішенням селищної ради №70 від 20.04.2011р., не отримав. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON], була виготовлена ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» в 2011 році. Вона виготовлена за заявою-завданням на виконання робіт від замовника [PERSON] щодо земельних ділянок для будівництва житлового будинку 0,15га і для ведення ОСГ- 0,1310га, загальний розмір 0,2810га, місце розташування смт. Велика Димерка, вул. Дімітрова, 20. Як видно з акту встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки [PERSON] (який складався для надання для розроблення технічної документації) - даний акт складений і підписаний землевласником [PERSON] і представником сільради; але суміжним землекористувачем [PERSON] даний акт не підписувався, його підпис відсутній. Як вбачається із повідомлення ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» від 28 жовтня 2012 року №441, - товариством виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2810 га, [PERSON] в смт.Велика Димерка на підставі рішення [PERSON] селищної ради від 20 травня 2010 року № 544. Із зазначеною технічною документацією ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» звернулося до управління Держкомзему у Броварському районі Київської області щодо присвоєння кадастрових номерів на земельні ділянки. Разом із тим, управління Держкомзему у Броварському районі Київської області відмовило товариству у присвоєнні кадастрових номерів на земельні ділянки у звязку із тим, що згідно із електронною базою даних на земельні ділянки [PERSON] частково накладаються земельні ділянки [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2012р., - житловий будинок за адресою смт. В.[PERSON], вул Дімітрова, 20 належить на праві власності [PERSON], рік забудови - 1957, А-1, загальна площа 116,6кв.м, житлова 38,5кв.м, сарай, погріб, вбиральня, сарай, гараж, колодязь, огорожа, підстава: рішення №101 від 26.06.2012р., видано і підписано селищним головою [PERSON]. Право власності зареєстроване 20.07.2012р. З технічного паспорту на житловий будинок в смт. В.Димерка по вул. Дімітрова, 20, власник [PERSON], виготовленого 18.04.2012р., видно, що житловий будинок А-1 1957 року побудови, під будинком і будівлями 224кв.м, з них під будинком 129кв.м, під нежилими 75кв.м. З пояснень сторін, погосподарських книг, будинкової книги видно, що адреса змінювалась: так, домогосподарство [PERSON], і у подальшому домогосподарство [PERSON] обліковувалось спочатку за адресою вул. Б.Хмельницького,1; в 70-х роках адреса змінена на вул. Дімітрова, 8, в 80-х роках - на вул.Дімітрова, 6, а в 90-х роках на вул. Дімітрова, 20. З витягу земельно-шнурової книги , який наданий позивачем, за ним , [PERSON], вул.Дімітрова, рахується земельна ділянка 0,25га для житлового будівництва, 0,031га для особистого підсобного господарства, разом 0,281га; [PERSON] з даного витягу не видно рік, на який зазначені такі відомості. Згідно наказу №171 від 24.06.1974р. по радгоспу «Великодимерський» присадибну ділянку [PERSON] в розмірі 0,34га зменшено до 0,28га, та закріплено присадибну ділянку 0,06га за [PERSON] за рахунок присадибної ділянки [PERSON], дозволено забудову будинку. Із рішення [PERSON] сільської Ради від 08 вересня\~1975 року №15 видно, що цим рішенням затверджено списки норм присадибного землекористування робітників, службовців та інших громадян с.Велика Димерка та проекту впорядкування присадибних земель села. У списку у кварталі 57 є запис «Семеног Ганна Трохимівна» , де в графі 4 «площа по ЗШК» значиться 0,34га, в графі 5 «фактичне користування» значиться 0,34га, в графі 6 «встановити і залишити в користування» значиться 0,28га, в графі 7 «в тому числі постійне» значиться 0,28га; наступний запис: «Васюк Катерина Панасівна» в графі 4 «площа по ЗШК» та графі 5 «фактичне користування» значиться 0 га, в графі 6 «встановити і залишити в користування» значиться 0,06га, в графі 7 «в тому числі постійне» значиться 0,06га. (т.1 а.с.95, та т.2 а.с.5); у тому ж списку, затвердженому даним рішенням ради, у кварталі №57 наступним у списку значиться запис: « Семеног Володимир Панасович», де в графі 4 «площа по ЗШК» значиться 0,25га, в графі 5 «фактичне користування» значиться 0,28га, в графі 6 «встановити і залишити в користування» значиться 0,17га, в графі 7 «в тому числі постійне» значиться 0,15га, в графі 8 «в тому числі тимчасове» значиться 0,02га. Згідно рішення виконкому В-Димерської сільської ради від 31.03.1978р. затверджено наказ №171 від 24.06.1978р. про виділення гр. [PERSON] земельної ділянки 0,06 га по вулиці Дімітрова. Згідно акту про відведення присадибної земельної ділянки в натурі для будівництва житлового будинку [PERSON] відведено вказану земельну ділянку площею 0,06га з описом суміжних меж і суміжних землекористувачів. З плану відведеної земельної ділянки видно, що вона є шириною по межі з вулицею Дімітрова 18 метрів, межа в тилу з городом [PERSON] шириною 21,3м. З рішення виконкому Броварської районної ради від 20.06.1983р. №282 дозволено виробничо-технічній групі при районному архітекторі виготовлення та оформлення технічної документації на самовільно збудований житловий будинок: [PERSON]- по вул. Дімітрова, будинок збудований в 1976році на земельні ділянці площею 0,06га, виділеній наказом №175 від 24.06.1978р. по радгоспу «В-Димерський» згідно рішення сільвиконкому від 31.03.1978р. Актом держприймання від 15.07.1983р. будинок [PERSON] введено в експлуатацію. Згідно свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, зареєстрованого за №192 від 15.07.1983р. забудовник [PERSON]. Адреса садиби: с. Велика Димерка, вул. Дімітрова, з півночі садиба [PERSON], зі сходу- вул. Дімітрова, з півдня - садиба [PERSON], з заходу город [PERSON]; присадибна ділянка шістсот, відведена [PERSON] для будівництва житлового будинку з фонду радгоспу «В-Димерський» на підставі рішення виконавчого комітету В_Димерської сільської ради від 31.03.1978р. відповідно до наказу по радгоспу «В-Димерський» від 24.09.1974р. №171. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Броварської районної ради від 20.06.1983р. №283. Згідно довідки виконавчого комітету Великодимерьскої сільської ради [PERSON] померла 25.03.1989р., місце смерті [PERSON], запис №20. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 29.11.2001р. Згідно із довідкою [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 05 січня 2012 року № 3 на підставі рішення ради від\~08 вересня 1975 року №15 за [PERSON] затверджено норму присадибного землекористування у розмірі 0,06 га по вулиці Дімітрова,18. Із 1990 року площа земельної ділянки по вулиці Дімітрова, 18 становить 0,34 га у звязку із обєднанням площ земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]. Із 1990 року згідно із погосподарськими книгами за цим домоволодінням значиться земельна ділянка, площею 0,34га. Інструментальним обміром, проведеним землевпорядною організацією під час виготовлення технічної документації для послідуючої приватизації, встановлено, що фактична площа земельної ділянки по вулиці Дімітрова, 18 становить 0,3041 га. Згідно відповіді Виконкому Велкодимерської селищної ради №404 від 04.04.2018р. на запит адвоката [PERSON] в матеріалах селищної ради відсутні дані про рішення щодо обєднання земель [PERSON] та [PERSON] Згідно відповіді Виконкому Велкодимерської селищної ради №405 від 04.04.2018р. на запит адвоката [PERSON] [PERSON] не надавався дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на земельну ділянку площею 0,06га. Згідно відповіді архівного сектору Броварської РДА №31 від 16.03.2018р. на запит адвоката [PERSON] надати копію наказу директора радгоспу «Великодимерський» за 1989-1991роки про виділення земельної ділянки на імя [PERSON] чи [PERSON], а також архівний витяг з рішення виконкому [PERSON] селищної ради за 1990-1991 роки про виділення земельної ділянки [PERSON] чи [PERSON] не має можливості, тому що документи радгоспу за період 1959-1996 роки, а також документи [PERSON] ради за період 1968-2000 роки були частково викрадені 9.01.2008р. з приміщення архіву (акт про нестачу справ №1 від 14.01.08р.). Судом досліджені Погосподарські книги, з яких встановлено таі обставини: З погосподарської книги за 1961-63роки, особовий рахунок №2096, господарство [PERSON] (склад сім,ї голова [PERSON], діти [PERSON]. [PERSON], невістка [PERSON]І, онука [PERSON], рахується 0,46га. З погосподарської книги за 1967-1969 роки, особовий рахунок №2393, господарство [PERSON], (склад сімї: дружина, діти), рахується 0,15га. З погосподарської книги за 1971-73 роки, особовий рахунок №2986, господарство [PERSON], склад сімї вона одна, рахується 0,34га. З погосподарської книги за 1971-73 роки, особовий рахунок №2987, господарство [PERSON], склад сімї дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1974-76 роки, особовий рахунок №2503, господарство [PERSON], рахується в 1974р.- 1 квартал 0,34 га, 1975, 1976 роки- 0,28га. З погосподарської книги за 1974-76роки, особовий рахунок №2504, господарство [PERSON], склад сімї: дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1977-79роки, особовий рахунок №2518, господарство [PERSON], рахується - 0,28га. З погосподарської книги за 1977-79роки , особовий рахунок №2519, господарство [PERSON], склад сімї: дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1980-82роки, особовий рахунок №2508, господарство [PERSON], рахується - 0,28га. З погосподарської книги за 1980-82роки , особовий рахунок №2609, господарство [PERSON], склад сімї: дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1983-85роки, особовий рахунок №2867, господарство [PERSON], склад сімї- вона одна, рахується 0,28га. З погосподарської книги за 1983-85роки , особовий рахунок №2868, господарство [PERSON], склад сімї: дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1986-90роки, особовий рахунок №2894, господарство [PERSON], склад сімї вона одна, рахується - 0,28га, в книзі є відмітка про смерть 24.03.1989р. З погосподарської книги за 1986-90роки, особовий рахунок №2896, господарство [PERSON], склад сімї: дружина, діти, рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1991-1995 роки, особовий рахунок №3386, господарство [PERSON], рахується 0,25га, з 1994 року і в 1995році- рахується 0,25 і додатково 0,10га. , в тому числі під будівлею 0,07. З погосподарської книги за 1986-90роки, особовий рахунок №2895, господарство [PERSON], склад сімї дружина і діти, за господарством рахується: в 1986 - 1990р.- 0,06га. З погосподарської книги за 1991-1995 роки, особовий рахунок №3385, господарство [PERSON], рахується з 1991 року 0,34га. З погосподарської книги за 1995-2000 роки, особовий рахунок №3654, господарство [PERSON], рахується 0,25га. З погосподарської книги за 1995-2000роки, особовий рахунок №3653, господарство [PERSON], рахується 0,35га. З погосподарської книги за 2001-2005 роки, особовий рахунок №3654, перекреслено на №3708, господарство [PERSON], рахується 0,25га. З погосподарської книги за 2001-2005 роки, особовий рахунок №3653, перекреслено на №3707, господарство [PERSON], рахується 0,35га. З погосподарської книги за 2006-2010 роки, особовий рахунок №3763, господарство [PERSON], рахується 0,35га. З погосподарської книги за 2006-2010 роки, особовий рахунок №3764, господарство [PERSON], рахується 0,25га. З погосподарської книги за 2011-2015 роки, особовий рахунок №4159, господарство [PERSON], вул. Дімітрова,20, за 2011рік рахується 0,17га., подальших записів нема. З погосподарської книги за 2011-2015 роки, особовий рахунок №4158, господарство [PERSON], рахується 0,35га. Згідно Інструкції з ведення погосподарських книг: Домоволодіння - це житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці. Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному жилому приміщенні або його частині. Згідно наданої позивачем фотокопії довідки [PERSON] селищної ради від 01 вересня 2010 року за [PERSON] значиться земельна ділянка, площею 0,281 га, по вулиці Дімітрова,20 із 1958 року (0,15 га для індивідуального житлового будівництва, 0,131 га для особистого селянського господарства). Згідно наданої позивачем фотокопії довідки [PERSON] селищної ради від 11 вересня 2013 року № 374 видно, що згідно із земельно-кадастрових даних за [PERSON] значиться земельна ділянка, площею 0,55 га по вулиці Дімітрова, 20 (т.1, а.с.16, 163). Згідно довідки [PERSON] селищної ради від 28 листопада 2014 року №808 за [PERSON] згідно із земельно-кадастровими даними значиться земельна ділянка, площею 0,45 га, по вулиці Дімітрова, 20 із 1992 року . Згідно повідомлення [PERSON] селищної ради від 24.04.2015р. №332 на запит суду - довідка від 11.09.2013р. № 347 видана згідно записів з земельнокадастрової книги. Довідка від\~\~28.11.2014 року № 808 видана згідно земельнокадастрової книги без урахування 0,10 га земель тимчасового користування. Довідка від 01.09.2010 року видана згідно технічної документації на земельну ділянку [PERSON], розробленої ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг».\~\~\~ Згідно акту обстеження 17.04.2014р. (1/164) [PERSON] самовільно захопив шляхом заорювання частину земельної ділянки [PERSON], площею 0,09га, по вул. Дімітрова, 18, такі дії незаконні, без згоди [PERSON], [PERSON] повідомлений під час засідання узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів 21.03.2014р. та в розмові з селищним головою та землевпорядником. Акт складено і підписано землевпорядником [PERSON], свідками [PERSON], [PERSON]., посвідчено депутатом селищної ради [PERSON] Згідно акту, складеного депутатом селищної ради [PERSON] 2.03.2015р., - депутат відвідав за місцем проживання [PERSON] [INFO], було опитано сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що на час смерті [PERSON] вона проживала зі своєю дочкою [PERSON] за адресою вул. Дімітрова, 18, яку вона і поховала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], мешканець будинку №25 по вулиці Дімітрова в смт. Велика Димерка, пояснив, що з 1980 року знає [PERSON], вона жила в сім,ї її дочки [PERSON] у будинку [PERSON], незадовго до смерті була у лікарні, там померла, звідти привезли у будинок [PERSON], звіди ховали. Стосунки між [PERSON] і [PERSON] були такі, що свідок навіть певний час не знав, що позивач доводиться їй сином. Під час проживання [PERSON] в сім,ї дочки вони разом обробляли город, який в довжину за будинком, разом вели спільне господарство. У [PERSON] був свій город, і спорів між ними з приводу землі не було, поки жива була мати і поки жива була [PERSON]. Раніше між городами [PERSON] і [PERSON] була межа - неорана стежка шириною близько 60см, яку [PERSON] переорав 5 років тому. Весною 2016 року [PERSON] повикидав межові кілки і не пускав [PERSON] трактора орати город. Свідок був присутнім, як на даний конфлікт приїжджав голова ради. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (спадкоємець [PERSON] старшого брата позивача) дав показання про те, що свого часу\~\~[PERSON] здійснила розподіл належної їй земельної ділянки між її дітьми: старшому сину і його батьку [PERSON], другому сину [PERSON] (позивачу) і дочці\~ [PERSON], частину лишалась у [PERSON]. У старості [PERSON] проживала разом із [PERSON] у будинку дочки, вела з дочкою і зятем спільне господарство, вони разом обробляли землю. При житті матері і при житті сестри позивач не претендував на вказану частину ділянки [PERSON] і матері, але після смерті матері і сестри позивач став влаштовувати конфлікти з приводу землі. Також свідок пояснив, що йому належить на праві власності земельна ділянка, що посвідчується державним актом серії ЯК № 891988, його ділянка дислокована таким чином, що розриває ділянку позивача, тобто суміжним землекористувачем з двох сторін є\~позивач [PERSON] Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК№891988 [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1000га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3221281201:01:012:0018, адреса: Київська область, Броварський район, смт.Велика Димерка. Опис меж: по лінії А-Б суміжний землекористувач [PERSON], Б-В - [PERSON], В-Г - [PERSON], Г-Д - [PERSON], Д Е - [PERSON], Е А - [PERSON] Згідно ст.ст.78,\~116,\~118\~Земельного кодексу\~України право\~власності на\~землю набувається\~та реалізується\~на підставі\~Конституції України,\~цього Кодексу,\~а також\~інших законів,\~що видаються\~відповідно до\~них.\~Громадяни та\~юридичні особи\~набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок і процедура передачі особі у власність земельної ділянки врегульовано статтею 118 ЗК України. Повноваження у даній сфері щодо вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність визначені Земельним кодексом. Зокрема, прийняття рішень щодо надання дозволу на розроблення відповідної документації щодо відведення земельних ділянок у власність і щодо передачі вказаних земельних ділянок у власність, - у даному випадку віднесено до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування - [PERSON] селищної ради, на території якої і в межах населеного пункту якої знаходяться спірні земельні ділянки. З цього приводу всі оспорювані рішення прийняті уповноваженим органом місцевого самоврядування (відповідач 1), в межах його компетенції. І дана обставина сторонами не оспорюється. З наданих доказів і дана обставина сторонами також не оспорюється, - було дотримано процедуру у вирішенні даного питання, а саме обидві сторони звертались до селищної ради з відповідними заявами-клопотаннями, в яких просили передати кожному з них у власність по дві земельні ділянки (для будівництва і обслуговування будинку та для ведення особистого селянського господарства). Спірним питанням є те, які саме земельні ділянки (їх розмір і дислокація) знаходились у користуванні сторін, і чи має право позивач претендувати на земельну ділянку, яка була у користуванні його матері [PERSON] перед її смертю. Надаючи аналіз доказам, що подали сторони, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини: Згідно статей 73, 77 ЗК УРСР 1970 року право надання громадянам, які проживають у сільській місцевості, присадибних земельних ділянок у користування віднесено до компетенції сільськогосподарських підприємств. Згідно п.6ст.12-1 ЗК УРСР до компетенції сільських рад було віднесено право затверджувати рішення адміністрації радгоспів про наділення присадибних ділянок громадянам. Згідно ст. 20 ЗК УРСР право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості, посвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та в погосподарських книгах сільських Рад. Постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990р. №69 затверджено Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, згідно яких, п.39, в розділі ІV «земля, що перебуває в особистому користуванні господарства» по кожному господарству записується вся земельна площа, надана господарству у встановленому порядку під присадибну ділянку. Дані про землі для ведення особистого підсобного господарства виписуються з відповідного розділу земельно-кадастрових книг; при заповненні особового рахунку на 1 січня поточного року беруться дані з земельно-кадастрових книг станом на 1 листопада минулого року, а для заповнення наступних граф цього розділу із земельно-кадастрових книг на 1 червня відповідного року. Згідно ст. 106-1 ЗК УРСР (1970р.) - перехід права власності на жилий будинок, розташований у сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. Аналізуючи довідки [PERSON] селищної ради від 1.09.2010р., від 11.09.2013р., від 28.11.2014р., від 24.04.2015р., на які посилається позивач, суд не приймає їх до уваги як докази на підтвердження розміру земельної ділянки, що була у користуванні [PERSON], враховуючи суперечливість наведеної в них інформації і оскільки дані довідки є вторинними документами; суд при вставленні конкретних обставин надає перевагу первинним офіційним документам, призначення яких і полягало у фіксуванні стану землекористування, а саме - поземельній і погосподарській документації, а також рішенням органу місцевого самоврядування, якими вирішувались дані питання на протязі розглядуваного періоду. Зокрема, Рішення [PERSON] сільської Ради від 08 вересня\~1975 року №15, яким було затверджено списки норм присадибного землекористування робітників, службовців та інших громадян с.Велика Димерка, є чинним, воно не оскаржувалось позивачем і не оскаржується в межах даної цивільної справи. Тому суд його приймає до розгляду як таке, що свідчить про дійсний стан присадибного землекористування на 1975рік. І за таким затвердженим землекористуванням [PERSON] станом на 1975 рік на праві користування належало 0,17га (які виділені з первісної земельної ділянки, що належала його матері [PERSON]Т.) Також суд приймає до уваги, що станом на 1975рік і надалі у погосподарських книгах обліковуються окремо земельні ділянки [PERSON] і [PERSON],, що спростовує ствердження позивача, що станом на той час він і мати вели спільне господарство і що він як член такого домогосподарства мав право користування материною земельною ділянкою 0.28га, і що його теперішнє право на вказану земельну ділянку є похідним від права матері. Наведеним рішенням [PERSON] сільської Ради від 08 вересня\~1975 року №15 та затвердженими даним рішенням списками норм землекористування, яке є чинним і ніким не оспорювалось на протязі багатьох років, дійсно підтверджується факт наділу землі [PERSON] за рахунок землі [PERSON]: 0,34-0,06=0,28га; а також підтверджується окреме існування та облік трьох господарств: [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Дані обставини підтверджуються і записами в погосподарських книгах, де господарства позивача і його матері обліковувались окремо. Також вказаним рішенням та списками підтверджується твердження відповідача в тій частині, що у вказаний час позивач відділився від матері, і саме тому надалі господарства позивача і його матері обліковувались окремо і тому право землекористування позивача не є прямо і автоматично похідним від права його матері. Сам той факт, що мати і позивач на той час проживали в одному будинку, не є достатнім і однозначним доказом проживання одною сім.єю і не є доказом ведення одного домогосподарства; тим більше що з записів у погосподарських книгах і виходячи з наведеного раніше рішення сільської ради вбачається інше. При цьому суд також враховує, що [PERSON] жила в окремому відведеному їй жилому приміщенні (кімнаті), і цю обставину не заперечував позивач і підтвердили допитані свідки, і крім того, в останній період життя мати проживала у дочки. Тому посилання позивача на користування землею разом з матір,ю і на наявне у нього право користування землею, яка була у користуванні матері, з причини проживання за одною адресою, - спростовуються. За результатом затвердження норм землекористування у вказаному рішенні право користування вказаних осіб є роздільним. З послідовності записів у погосподарських книгах просліджується, що 0,28 га, які залишились у користуванні [PERSON] після передачі земельних наділів дітям, обліковувались за нею у складі її господарства (окремого від [PERSON]О.), при цьому з 1971 року за позивачем вже обліковувалась земельна ділянка 0,25га; тобто дані земельні ділянки (0,28га [PERSON] і 0,25га [PERSON]О.) є відмінні між собою і є різного походження. Коли після смерті [PERSON] в 1989 році земельна ділянка, що обліковувалась за нею, стала обліковуватись вже у складі господарства [PERSON] (перший запис від 1990року), то у користуванні позивача [PERSON] продовжувала обліковуватись земельна ділянка 0,25га, останній запис у книзі за 2010рік. Таким чином, збільшення земельної ділянки у складі господарства [PERSON] дійсно відбулось за рахунок землі, що була у користуванні [PERSON] (0,06га+0,28га), але разом з тим воно не відбулось за рахунок зменшення земельної ділянки [PERSON]; зміни у розмірах ділянок, що перебували у користуванні вказаних осіб і господарств, відбувались не за рахунок одна одної. Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] збільшив свою земельну ділянку за рахунок зменшення земельної ділянки позивача. Тому наданими доказами у їх сукупності не підтверджуються ствердження позивача, що відповідач з порушенням його земельних прав та за рахунок звуження їх змісту набув спочатку у користування, а потім і у власність земельну ділянку більшого, ніж мав право, розміру. З наданих доказів не просліджується, за рахунок якої землі відбулось збільшення земельної ділянки позивача (з 0,15га у 1969році до 0,25га у 1971році), натомість є докази (рішення органу місцевого самоврядування) зменшення розміру ділянки, що була у користуванні позивача, зокрема це рішення [PERSON] сільської Ради від 08 вересня\~1975 року №15, згідно якого за позивачем з 1975 року земельна ділянка , яка закріплена за ним, була зменшена з 0,25га до 0,17га. І як видно з хронології подій- таке зменшення не відбулось за рахунок збільшення землі, що була у користуванні відповідача чи його дружини. Дане рішення сільської ради позивач протягом часу з 1975 року не оскаржував, воно є чинним і приймається судом до уваги. Також з наданих доказів встановлено, що 0,34 га, які були приватизовані відповідачем, складались з 0,06га (переданих матір,ю дочці) і 0,28га (які залишались у користуванні [PERSON] після розділення домогосподарств [PERSON] і [PERSON], і які були у неї в користуванні до смерті). При з,ясуванні питання, якій з двох сторін перейшло право на користування земельною ділянкою [PERSON] (яке було самостійним і окремим) після розділу господарств і після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного: Як пояснив позивач, на земельній ділянці №20 був старий будинок (материн), і мати жила у цьому будинку до 1965року. Цей будинок позивач зруйнував в 1965 році, і іншого будинку у матері не було. В 1958 році позивач збудував новий будинок, і власником нового будинку рахувався позивач, а не мати [PERSON] Новий будинок на ділянці №20 був оформлений і зареєстрований за позивачем лише у 2012 році. [PERSON] ([PERSON]) пішла з будинку, коли вийшла заміж, в 1983 році на відведеній ділянці 0,06га збудувала з чоловіком будинок і перейшла жити до цього будинку (№18). Свідки підтвердили, що [PERSON] проживала в одному будинку з [PERSON], мала окрему кімнату, скаржилась на ставлення сина до неї, і з того часу, як дочка [PERSON] збудувала собі новий будинок, [PERSON] перейшла жити в сім,ю [PERSON] (до дочки [PERSON] і зятя [PERSON]О.), там і жила до смерті, ховала її дочка. Виходячи з показань свідків , і це співвідноситься з записами у погосподарських книгах за розглядуваний період, а також з документами, що стосуються будинку [PERSON], в тих межах як це необхідно для розгляду даної справи, суд вважає встановленим, що дійсно мати [PERSON] з того часу, як був збудований дочкою будинок №18 по вул. Дімітрова, (1983рік), перейшла жити до дочки і з середини 80-х років жила у дочки, вела з нею спільне господарство; зокрема [PERSON] користувались і земельною ділянкою, що перебувала у користуванні [PERSON] (0,28га). Таке користування було відкрите, за згодою користувача [PERSON] (оскільки позивач іншого не довів і дана обставина підтверджена свідками). Тому логічним і послідовним є об,єднання двох господарств ([PERSON] і [PERSON]О.) в одне в період 1989-1990рр. Всі докази з даного приводу узгоджуються між собою і спростовують твердження позивача про ведення ним одного господарства з матір,ю до її смерті, а також спростовують ствердження позивача, що перед смертю мати переписала йому належні їй 028га землі. Сам по собі той факт, що відповідач не спростував твердження позивача і не надав суду доказів (рішення, наказу, тощо) на підтвердження законності об,єднання його господарства з господарством [PERSON], не спростовує того, що таке об,єднання господарств в дійсності відбулось (про що свідчать подальші за хронологією походження документи); дана обставина не означає незаконності набуття відповідачем вказаних ділянок у власність і крім того , дана обставина не доводить наявності у позивача права на вказану земельну ділянку. Крім того, суд враховує, що протягом тривалого строку такого користування [PERSON] земельною ділянкою [PERSON] (як протягом останніх років життя [PERSON], так і після її смерті, з 1989 року до самої приватизації, що тривало понад 15 років) позивач не оспорював такого користування і не доказував своїх прав на вказану земельну ділянку. Також позивач протягом тривалого часу не оспорював об,єднання господарств [PERSON] і [PERSON] , що мало місце за документами з 1990року. Позивач стверджує, що мати перед смертю переписала свою землю йому, зокрема 0,17га, але дане ствердження є голослівним, не підтверджене доказами і навпаки суперечить дослідженим доказам у їх сукупності, з яких слідує протилежне. Наступне ствердження позивача, що станом на день смерті матері у неї вже не було у користуванні земельної ділянки, оскільки всю землю вона передала йому, також не відповідає наявним доказам і дійсно встановленим фактам. Посилання позивача на те, що вказана земля йому залишилась у спадщину від матері, не ґрунтується на доказах та не відповідає законодавству, чинному станом на час смерті матері. Законом не було передбачено спадкування земельної ділянки, що перебувала у користуванні спадкодавця. Крім того, відсутні підстави вважати, що позивач успадкував від матері будинок, оскільки за наданими документами станом на день смерті [PERSON] у неї не було у власності будинку чи його частини, а житловий будинок за адресою Дімітрова, 20, який був збудований в 1958 році, належав на той час (1989р.) на праві власності за позивачем як за забудовником цього будинку, а не в порядку спадкування після матері. Сторонами не заявлено спору з приводу спадщини після матері. А як пояснили і погодились обидві сторони при розгляді даної справи суд має виходити з того, що спадщину після [PERSON] ніхто не приймав, оскільки ніякого майна у матері не було. Разом з тим, з наданих документів (по господарських книг, а також показань свідків) видно, що [PERSON] станом на день її смерті не проживала постійно в будинку позивача і не була членом його сімї, і після смерті матері він не вступав у керування чи володіння майном спадкодавця. Позивач стверджує, що внаслідок приватизації земельних ділянок [PERSON] будинок позивача опинився на земельній ділянці [PERSON] Разом з тим ніяких доказів на підтвердження даної обставини позивач суду не надав. Він посилається на наявні у справі кадастрові карти, картографічні зйомки, плани забудови села, схеми розміщення земельних ділянок в плані населеного пункту, схематичні матеріали з технічних документацій. Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши подані документи, суд не встановив, що дійсно хоча б на жодному з них явно засвідчувалося б і відображалось те, що будинок позивача чи інші господарські споруди знаходяться на земельних ділянках відповідача, або на одній з них. Навпаки з наданих доказів цього не слідує. У кадастровому плані земельної ділянки з призначенням для будівництва і обслуговування будинку та споруд (державні акти [PERSON]О.) межа з суміжним сусідом [PERSON] виглядає ламаною деталізованою до сантиметрів лінією, логічно повязаною з її прокладенням поміж будівлями сусідів. У плані земельної ділянки з призначенням для будівництва і обслуговування будинку і споруд, який наявний у технічній документації [PERSON], межа з сусідом [PERSON] навпаки в частині розміщення будівель виглядає схематично двома прямими лініями під тупим кутом у такий спосіб, що земельна ділянка є ширшою у частині від лінії вулиці і стає вужчою далі. Якщо ж співставити між собою вказані плани земельних ділянок [PERSON] і [PERSON], то вони не доводять того, що будинок чи інші споруди позивача розташовані на ділянці відповідача, а суд не може будувати висновки на припущеннях. Якщо проаналізувати план забудови садиби [PERSON] (додатку до акту відведення [PERSON] в натурі присадибної земельної ділянки 0,06га під будівництво будинку, то в ньому ширина ділянки по лінії вулиці (фасад) зазначена в 18 метрів. Якщо дивитись його технічну документацію (проект відводу) то ширина земельної ділянки з призначенням для будівництва і обслуговування будинку і споруд становить дещо менше 18 метрів. Враховуючи, що межа з суміжним сусідом з протилежної сторони не оспорюється ніким і є константою, то можна зробити висновок, що відповідач приватизував земельну ділянку даного призначення (зокрема, у місці розташування будинків і споруд) - у відповідності до ширини ділянки за актом відведення [PERSON] в натурі присадибної земельної ділянки), тобто не розширивши її в цьому місці за рахунок захоплення сусідньої ділянки позивача. Таким чином, ні вказані документи, ні інші у справі не доказують того, що відповідачем приватизовано земельну ділянку у такий спосіб, що будинок і споруди позивача опинились на сусідній ділянці. Тому, відмовляючи позивачу у позові, суд виходить і з того, що ним не доведено порушення його права власності внаслідок передачі відповідачу вказаних земельних ділянок. Посилання позивача на те, що при зверненні позивача до селищної ради за передачею земельної ділянки у власність, йому була виділена земельна ділянка менша, ніж він мав право, судом не приймається до уваги, оскільки сам позивач з даного приводу не оспорював прийняте відносно нього рішення селищної ради. Посилання позивача на те, що [PERSON] взагалі не мав права звертатись до селищної ради за отриманням земельної ділянки площею, більшою ніж 0,06га, і що селищна рада, отримавши таку заяву від [PERSON], повинна була не приймати її до розгляду або відмовити в такій заяві, суперечать чинному земельному законодавству, згідно якого законом не обмежене право громадянина на звернення до місцевої ради з відповідною заявою, і не передбачено право органу місцевого самоврядування відмовляти у прийнятті такої заяви. Відповідно до статей 12, 13, 81 та 82 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, з підстав, зазначених позивачем, і на підставі поданих доказів. Обовязок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на позивача. В межах наданих доказів, позивач не довів того факту, що [PERSON] набув земельні ділянки у власність з порушенням вимог закону та/або того, що він набув земельні ділянки у власність з порушенням прав позивача (або як користувача вказаних ділянок, або як власника будівель, розташованих на суміжній земельній ділянці). Не доведено, що [PERSON] була передана у власність земельна ділянка (або її частина), яка знаходилась у користуванні позивача. Не доведено також, що передана [PERSON] земельна ділянка хоча б частково накладалась на ту ділянку, яка знаходилась у користуванні позивача. Не доведено, що [PERSON] приватизував земельні ділянки у такий спосіб, що будинок позивача (або його частина, або інші споруди чи будівлі, йому належні), опинились на земельних ділянках, переданих у власність [PERSON] Підстав вважати, що передача відповідачу вказаних двох земельних ділянок відбулось з порушенням вимог закону щодо попереднього вилучення ділянок від їх законного користувача, також нема. Сам той факт, що у власність відповідачу були передані ділянки за рахунок земель, які раніше були у користуванні [PERSON], не означає порушення прав позивача, оскільки підстав для висновку, що вказана земельна ділянка перейшла у законне користування позивача від [PERSON] нема. В даному випадку позивач не надав суду безперечних і достатніх доказів, що мав право користування тою ділянкою (частиною ділянки), яка передана у власність відповідачу. І не довів, що оспорюваними рішеннями і державними актами порушено його права. А при розгляді справи суд керується тим, що обовязок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається, покладається саме на позивача. Сам той факт, що у подальшому, при виготовленні державних актів позивачу було виявлено накладення сформованих на його замовлення земельних ділянок (частково) на раніше вже сформовані земельні ділянки, які передані відповідачу, не є підставою для скасування законних по суті рішень відносно відповідача. Частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Оскільки суд не вбачає підстав для визнання незаконним, протиправним рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі відповідачу у власність двох земельних ділянок, і виходячи з презумпції правочину та презумпції законності рішення, і враховуючи, що в межах розгляду даної справи не встановлено порушень закону при виготовленні та видачі держаних актів відповідачу, то суд робить висновок, що державні акти, виготовлені [PERSON] на передані йому у власність дві земельні ділянки, є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними. Таким чином, у позові [PERSON] слід відмовити. Щодо зустрічного позову, то суд робить такі висновки: При розгляді даної справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі аналізу поданих сторонами доказів судом не встановлено порушень закону і прав позивача при отриманні відповідачем [PERSON] права власності на дві земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, за адресою смт. Велика Димерка, вул. Дімітрова, 18. Тому при розгляді зустрічного позову суд виходить з того, що право власності на вказані дві земельні ділянки відповідач [PERSON] набув з законних підстав, і його право власності є непорушним та підлягає захисту, і відповідач має право як власник майна на захист своєї власності від порушень як з боку органу місцевого самоврядування, так і від порушень з боку інших осіб. З наданих доказів встановлено, що рішенням [PERSON] селищної ради № 70 від 20.04.2011р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, і було передано позивачу у власність дві земельні ділянки, які частково накладаються на вже передані у власність відповідачу дві земельні ділянки. Позивач [PERSON] визнав дану обставину, а також визнав (і це було підставою для подання первісного позову, що виготовлена на його, [PERSON], замовлення технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні, була виготовлена на земельні ділянки, на які відбулось таке накладення земельних ділянок, переданих у власність [PERSON] Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Встановлено, що при виготовленні державних актів позивачу [PERSON], як це вбачається з відповіді виконавця технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» № 441 від 28.10.2013р. - при зверненні виконавця до Держкомзему з питання присвоєння кадастрових номерів новосформованим земельним ділянкам, у цьому було відмовлено у звязку з тим, що згідно електронної бази даних на земельні ділянки [PERSON] частково накладаються земельні ділянки [PERSON] З додатку до даного листа видно також , що таке накладання (заштриховане решіткою) міститься частково впродовж межі між сусідніми ділянками як цільового призначення для будівництва та обслуговування будинку та споруд, так і цільового призначення для ведення селянського господарства. Тобто накладання має місце по земельній ділянці з призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і по земельній ділянці з призначенням для ведення особистого селянського господарства. При виготовленні технічної документації [PERSON] не враховано наявність вже сформованих і переданих у власність іншій особі земельних ділянок. При цьому суд враховує, що технічна документація [PERSON] була виготовлена та затверджена раніше, і що станом на час виготовлення технічної документації позивачу [PERSON] та її затвердження селищною радою вже були присвоєні кадастрові номери земельним ділянкам, переданим у власність [PERSON], відомості про земельні ділянки були внесені в кадастр, і відповідач вже отримав державні акти на право власності на земельні ділянки по вул. Дімітрова,18, які були зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Тому дані обставини мали враховуватись при виготовленні технічної документації позивачу і при узгодженні меж новостворюваних земельних ділянок з суміжними землекористувачами. З наведених вище обставин, суд вважає встановленим, що оспорюваним відповідачем рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 20 квітня 2011 року № 70 було затверджено виготовлену на замовлення [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності, - на вказану земельну ділянку площею 0,1500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та на земельну ділянку площею 0,1310га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які частково накладаються на вже раніше передані у власність відповідачу [PERSON] дві земельні ділянки за адресою смт.Велика Димерка, по вул. Дімітрова, 18, та вказані дві земельні ділянки (у складі яких була передана частина земельних ділянок, належних відповідачу) були передані позивачу у власність. Таким чином, даним рішенням органу місцевого самоврядування суттєво порушені права відповідача, як власника земельних ділянок. Згідно приписів ст. 116 та ст.118 ЗК України у власність може бути передано земельну ділянку за рахунок земель державної чи комунальної власності, які знаходились у користуванні особи з законних підстав, або ті, які є вільними. Надання у користування або у власність земельної ділянки, яка перебуває у власності або користуванні іншої особи, може мати місце лише після її вилучення в порядку, передбаченому законом. Вилучення земельних ділянок у [PERSON] перед затвердженням селищною радою технічної документації та передачею земельних ділянок у власність [PERSON] не відбулось, дані земельні ділянки (в частині накладення ділянок) перебували у власності відповідача, тобто в цій частині не були вільними, і тому не могли бути передані у власність іншій особі, в тому числі і позивачу [PERSON] Відповідно до ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.2 та ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на землю здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обовязки чи обмеження.\~ Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Оскільки [PERSON] селищна рада при ухвалені оскаржуваного рішення №70 від 20.04.2011р. порушила вимоги Земельного кодексу України, порушила законні права [PERSON], то є підстави для визнання даного рішення незаконним та для його скасування. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області № 544 від 20.05.2010р. в частині надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, - то суд не вбачає підстав для визнання його незаконним та для його скасування. Відповідно до ст.118 ЗК України позивач мав право звернутись з заявою до органу місцевого самоврядування за наданням йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для подальшого передання у власність земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (за місцем знаходження житлового будинку і споруд), тобто за адресою смт. Велика Димерка, вул. Дімітрова,20, і на земельну ділянку з цільовим призначенням\~для ведення особистого підсобного (селянського) господарства в смт. Велика Димерка. Позивач мав право на отримання земельних ділянок даного призначення у відповідності до встановлених законом норм (розміру). Його звернення відповідало даним вимогам закону, і тому відповідач [PERSON] селищна рада не мала підстав для відмови у прийняття такої заяви і для її розгляду на пленарному засіданні, та не мала підстав для відмови у наданні такого дозволу на розробку технічної документації. Самим рішенням про надання дозволу (згоди) на розроблення технічної документації не порушено права та законні інтереси відповідача [PERSON] Порушення прав відповідача відбулось після цього, на стадії виготовлення технічної документації та її подальшого затвердження органом місцевого самоврядування. Крім того, даним рішенням не встановлювалось, не змінювались і не припинялось право користування чи право власності на земельні ділянки, тому відсутнє порушення такого права. Інших порушень прав відповідача даним рішенням органу місцевого самоврядування відповідач не довів. Дане рішення прийняте відповідачем в межах повноважень. В межах заявлених позовних вимог не встановлено інших порушень закону чи процедури, які б тягли визнання незаконним даного рішення та його скасування. Суд не вбачає підстав для визнання незаконним оскаржуваного рішення № 544 від 20 травня 2010 року та для його скасування. В цій частині у зустрічному позові слід відмовити. Сторони не ставили питання про відшкодування судових витрат і не зробили відповідних заяв згідно положень ЦПК України в редакції , чинній з 15.12.2017р. тому питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: partial