Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, в обґрунтування якого вказав, що 26.01.2006 року, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30.07.2015 року. 03.10.2015 року відповідач народила дочку [PERSON], а 21.10.2015 року зареєструвала її у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 445. Батьком народженої дитини відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України було записано його. Проте спільне життя та статеві стосунки з відповідачем були припинені з початку 2012 року. З цього часу відповідач постійно виїжджала на різні періоди за межі України, з її слів, на заробітки. Простий розрахунок можливого строку зачаття дитини вказує на неможливість його батьківства. Він був записаний батьком лише тому, що перебував у шлюбі з відповідачем. Тому просить суд визнати, що він не є батьком [PERSON] та виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що після 2012 року він та відповідач намагалися поновити стосунки, але з червня 2014 року шлюбно-сімейні відносини з [PERSON] остаточно припинені. У шлюбі з відповідачем він має сина [PERSON], [INFO]. Про вагітність відповдіача він дізнався влітку 2015 року, коли та приїхала з Туреччини, де перебувала цілий рік. У проведенні біологічної експертизи немає ніякого сенсу, так як і він, і відповідач достовірно знають, що дитина не є його донькою. Закардонного паспорту у нього немає, тому за межі України він не виїжджав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, вкзавши, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком її доньки Зейнепнас, [INFO]. Будь-які стосунки з позивачем були припинені остаточно у червні 2014 року. 16.07.2014 року вона виїхала до Туреччини, звідки повернулася до України 08.06.2015 року, будучи на шостому місяці вагітності. До України вона повернулася, щоб розірвати з позивачем шлюб і народити дитину. У момент зачаття вона перебувала у Туреччині, де мешкає справжній батько народженої дитини. Донька була зареєстрована на позивача, оскільки не пройшло 300 днів з моменту розірвання шлюбу до її народження. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2006 року, у якому 16.04.2006 року народився син [PERSON] та який було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.07.2015 року (а.с.10-11). Відповідно до вказаного судового рішення відповідач, починаючи з 2012 року, постійно виїжджала за межі України, мотивуючи тим, що їде на заробітки. З липня 2014 року сторони припинили шлюбні стосунки (а.с.10). 03.10.2015 року відповідач народила доньку [PERSON], у свідоцтві про народження якої у графі батько записаний позивач [PERSON]. Дана обставина окрім свідоцтва про народження дитини також підтверджується актовим записом № 445 від 21.10.2015 року про народження [PERSON] (а.с.7). Згідно записам з закордонного паспорту, виданого 17.09.2010 року на імя [PERSON], остання у період з 16.07.2014 року до 08.06.2015 року перебувала за межами України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані стронами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За приписами ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно за ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач, знаходячись у зареєстрованому шлюбі з позивачем, під час зачаття доньки перебувала за межами України, тобто не проживала однією сімєю і не підтримувала статевих стосунків з позиваем, що виключає кровне споріднення позивача з дитиною [PERSON]. На підставі ст.ст.122, 136 СК України,

Outcome: approved