Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]\~про стягнення боргу. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 8000 доларів США, про що надала письмову розписку від 05.03.2015 року, та зобов'язувалася повернути позичені кошти за умовами позики до 20 вересня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконала взятого на себе обовязку та не повернула йому позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 205 840 грн., що еквівалентно 8000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.10.2016 року. Крім цього, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, просить стягнути проценти із розрахунку 3% річних за прострочення повернення позики за період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 6175,2 грн., а також суму інфляційних втрат за цей же період в сумі 2245,7 грн., а також понесені судові витрати, що складають суму судового збору та витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши суду, що вона повернула позивачу 700 доларів США, тому її заборгованість складає лише 7300 доларів США, яку вона по можливості має намір повернути. Щодо стягнення з неї на користь позивача інфляційних втрат та витрат на правову допомогу заперечила. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~ між позивачем [PERSON] (до зміни імені [PERSON]О.) та відповідачем [PERSON] (після одруження [PERSON]М.) 05 березня 2015 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 доларів США на 6 місяців, а остання зобовязалася повернути дані позичені кошти до 20.09.2015 року. Дана обставина стверджуються письмовою розпискою [PERSON] від 05 березня 2015 року, наданою суду позивачем. Як вбачається із свідоцтва про зміну імені серії І-БВ № 001766 від 17 січня 2007 року [PERSON], [INFO], змінив імя на [PERSON]. Відповідач [PERSON] у звязку з одруженням 26.07.2016 року змінила прізвище на «Тукало». В узгоджений сторонами строк до 20 вересня 2015 року відповідач позивачу позичені кошти не повернула. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних\~ чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 05 березня 2015 року, яка свідчить про передання [PERSON] у позику грошових коштів в сумі 8000 доларів США. Наявність оригіналу розписки у позикодавця [PERSON] ( до зміни імені [PERSON]О.) свідчить про невиконання боржником зобовязання. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, позивачу не повернуто відповідачем позику в сумі 8000 доларів США, що згідно наданого позивачем розрахунку по курсу НБУ на 21.10.2016 року еквівалентно сумі 205840 грн. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 205840 грн., що еквівалентно боргу 8000 доларів США. Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що сума її боргу перед позивачем складає лише 7300 доларів США, оскільки 700 доларів США вона повернула, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано та і відповідно судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені в ході розгляду справи обставини. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочила виконання зобовязання щодо повернення позивачу суми позики 8000 доларів США, еквівалентно сумі 205 840 грн., а тому зобовязана сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період прострочення, а саме протягом одного року в межах заявлених позивачем позовних вимог з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 6175,20 грн., виходячи із наступного розрахунку: 205 840 грн. (сума боргу) * 3% річних = 6175,20 грн. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції, виходячи із наступного. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Застосування до простроченої суми грошового зобовязання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору\~ внаслідок знецінювання його грошових коштів\~ у звязку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у валюті України гривні. Вказаний висновок суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у рішення в справі №6-36736вов10 від 28 березня 2012 року.\~ Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, дане положення закону не може застосуватись до спірних правовідносин, тому позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційного збільшення боргу за період в розмірі 2245,70 грн. до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 205\~840 грн. (двісті пять тисяч вісімсот сорок ) та 3% річних за прострочення повернення позики у сумі 6175,2 грн., а всього 212\~015, 2 (двісті дванадцять тисяч пятнадцять) грн. 20 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо\~позов\~задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (стаття 79 ЦПК України). Позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у сумі 2141,70 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, а оскільки позов задоволено частково на суму 212\~015, 20 грн., тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 2120,15 грн. понесених судових витрат (судового збору) пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до\~ст.84 ЦПК України\~\~витрати,\~\~пов'язані з оплатою правової\~\~допомоги\~\~адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат\~\~на\~\~правову\~\~допомогу встановлюється законом. Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячний розмір за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати з 01.05.2016 року становить 1450 грн., відтак розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах за годину роботи адвоката з 01 травня 2016 року становить 580 грн. (відповідно за 1 хв. 9,67 грн. ). Відповідно до журналів судових засідань, які відбулися в Старосинявському районному суді, адвокат [PERSON] приймав участь у розгляді справи 16.11.2016 року 19 хв. та 22.11.2016 року 23 хв., а разом 42 хв. Виходячи із наведених положень чинного законодавства суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягають витрати за надання правої допомоги відповідно до обсягу участі адвоката у судових засіданнях при розгляді судом цивільної справи на протязі 42 хв. год., що з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, що становить 406,14 грн. (9,67 грн. * 42 хв.). Окрім того, позивач просить стягнути понесені витрати на правову допомогу, що згідно наданого адвокатом розрахунку становлять 4640 грн., та включають правову допомогу за первинну юридичну консультацію, визначення правової позиції та аналіз законодавчих актів, підготовку та складання позовної заяви, тривалість часу на проїзд в районний суд разом 8 годин х580 грн. =4640 грн. Відповідно до роз'яснень викладеними в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою до суду позивач [PERSON] звернувся 28 жовтня 2016 року, а угоду про надання правової допомоги із адвокатом [PERSON] ним укладено після подання позовної заяви, а саме 07 листопада 2016 року, а кошти за надання правової допомоги на підставі вказаної угоди сплачено 14.11.2016 року згідно з квитанцією № 04. З врахуванням наведених обставин, витрати на правову допомогу за первинну юридичну консультацію, визначення правової позиції та аналіз законодавчих актів, підготовку та складання позовної заяви, тривалість часу на проїзд в районний суд, суд не може визнати обґрунтованими. На підставі наведеного,

Outcome: partial