Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його, [PERSON], [INFO], громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що є підставою для внесення відповідних змін в актові записи про народження дітей. На обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем вони перебували у цивільному шлюбі з 2001 року та проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] в квартирі, яка належить його матері [PERSON] Від фактичних шлюбних відносин з відповідачкою по справі у них народилось троє дітей: сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Всі діти були зареєстровані згідно ст. 135 СК України, тобто, батько дітей був зазначений за вказівкою матері, яка категорично заперечувала, щоб він у добровільному порядку визнавав батьківство на дітей, бажала бути зареєстрованою як одинока мати. Хоча в усіх свідоцтвах про народження дітей зазначені його ім'я та по батькові - «[PERSON]», а прізвище «[PERSON]» за вказівкою матері дітей. Юридично він не був зазначений батьком дітей, але він є їх біологічним батьком і з моменту їх народження виконував свої батьківські обов'язки по вихованню та матеріальному утриманню дітей. Він забирав дружину і дітей із пологового будинку додому за адресою: [ADDRESS], де була зареєстрована і відповідачка та троє їх дітей, де вони є зареєстрованими по теперішній час. Разом з [PERSON] вони доглядали за дітьми, ростили їх. У них була повноцінна сім'я, де в любові і турботі виховувались діти, де були доброзичливі відносини, він забезпечував родину матеріально, створював необхідні умови проживання, блага для життя та розвитку дітей, для добробуту родини. Діти дуже до нього прив'язані, він постійно цікавився їх поведінкою та навчанням в ліцеї, постійно відвідував батьківські збори. Однією сім'єю з цивільною дружиною та дітьми вони проживали до 21 липня 2016 року, коли відповідачка сказала синам, що йде з [PERSON] до магазину за покупками і більше додому на повернулась. Як він зрозумів свої речі та речі доньки відповідач виносила із дому поступово, бо на момент залишення нею сім'ї, їх речей в квартирі не було. До того ж, із квартири зникла значна сума грошей та золоті прикраси, які не належали відповідачці. З приводу зникнення відповідачки з донькою він звертався до Дніпровського відділу поліції, також звертався і у службу у справах дітей та в поліцію з приводу залишення [PERSON] двох неповнолітніх синів, так як юридично він не зареєстрований батьком дітей. Пізніше, від слідчого Дніпровського відділу поліції йому стало відомо, що [PERSON] разом з дитиною знаходиться у своєї двоюрідної сестри в м. Києві. Через місяць, відповідачка забрала синів, хоча діти плакали і просили не забирати їх від батька, але відповідачка вивезла їх до м. Києва. У теперішній час йому відомо, що вона має намір вивезти дітей за межі України і він, як батько, не може цього допустити. Він любить своїх дітей, дуже непокоїться за їх здоров'я та благополуччя, і бажає постійно приймати участь у їх житті, як робив це до розлуки з ними. 28 серпня 2016 року він зробив аналіз ДНК на встановлення біологічного батьківства і згідно звіту аналізу батьківства він не виключений, як біологічний батько [PERSON] (99,9%) та [PERSON] (99,9%), такий висновок він бажає зробити і по відношенню до доньки [PERSON], оскільки бажає бути юридично зареєстрованим батьком своїх дітей, та користуватись нарівні з матір'ю дітей батьківськими правами, адже свої батьківські обов'язки він виконує з любов'ю до дітей та дотриманням закону. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, про що надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, за останнім місцем її реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Представник Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та винести рішення на розсуд суду. Представник Дніпровського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляду справи за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наданих суду пояснень позивача та змісту позову, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі з 2001 року, були зареєстровані та проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] в квартирі, яка належить матері позивача - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 000947456 від 15.09.2016 року, виданою ТОВ «Інфо-ком» (а.с.11). Згідно наданих суду матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 02 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська, батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). [INFO] народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 06 квітня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). [INFO] народилась [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 04 січня 2012 Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до змісту позову, сімейно-шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені, відповідач заперечувала проти визнання позивачем його батьківства відносно спільних дітей, однак позивач бажає бути юридично зареєстрованим батьком своїх дітей, та користуватись нарівні з матір'ю дітей батьківськими правами, адже свої батьківські обов'язки він виконує з любов'ю до дітей та дотриманням закону. За клопотанням позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.05.2017 року була призначена судово-біологічна (судово-генетична) експертиза. Згідно висновку експерта № 286 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства від 21.06.2017 року, здійсненого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини, [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків за результатами даної експертизи складає не менше 99,9998%. Також встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Також, встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків за результатами даної експертизи складає не менше 99,9998%, що підтверджується висновком експерта № 286 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства від 21.06.2017 року, по встановленню батьківства громадянина [PERSON] у відношенні дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], здійсненого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» (а.с.84-92). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Приписами ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з абз.2 ч. 1 ст. 130 СК України заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Як зазначено у позові та підтверджено позивачем, що запис про батька в актових записах про народження дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України за даними матері [PERSON] Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Належним та допустимим доказом про визнання батьківства певної особи (за життя досліджуваних осіб) є висновок судової генетичної експертизи, який має бути однозначним та не викликати сумніви. Висновок експерта № 286 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства від 21.06.2017 року, здійсненого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» не викликає сумнівів і примається судом. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дніпровський районний у м. Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Дніпровського району Кам'янської міської ради про встановлення батьківства є обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 11, 88 ЦПК України судові витрати, понесені у справі, віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved