Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 грудня 2014 року виконавчим комітетом Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 01. Від цивільних стосунків сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON]. [INFO]. Позивач посилається на те, що подружнє життя не склалося, з лютого 2016 року подружні стосунки припинені і на теперішній час у відповідачки є інший чоловік і інша сімя, тому він вважає, що у подальшому збереженні шлюбу немає сенсу. Діти мешкають з відповідачкою, позивач сплачує аліменти на утримання дітей згідно рішення суду. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 12 грудня 2014 року виконавчим комітетом Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 01. Примирення позивач вважає неможливим, оскільки не вбачає сенсу в подальшому збереженні сімї, так як у відповідачки в теперішній час є інший чоловік та інша сімя. Позивач бажає розірвання шлюбу. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, у відповідачки в теперішній час є інший чоловік та інша сімя. Примирення вважає неможливим. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. З урахуванням інтересів позивача суд задовольняє позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved