Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 вересня 1982 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі якого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між ними припинилися більше півтора року назад. З цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судовому засіданні 21 липня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з відповідачем проживає окремо з березня 2016 року, з того часу вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Відповідач в судовому засіданні 21 липня 2016 року позов не визнала, пояснила, що дійсно вони з позивачем проживають окремо, але це було пов`язано з тим, що у позивача є коханка. Вона бажає зберегти сім`ю, у зв`язку з чим просила надати строк на примирення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 1982 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.13). У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] надавався строк на примирення терміном в два місяці. В судове засідання 21 вересня 2016 року сторони не з`явились, подали до суду заяви в яких просили надати їм додатковий термін на примирення строком на два місяці. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, сторонам додатково було надано строк на примирення терміном в два місяці. В судовому засіданні 16 лютого 2017 року, призначеного після примирення, позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, зазначив, що примирення між ним та відповідачем не відбулося. Відповідач в судовому засіданні 16 лютого 2017 року, позов не визнала, зазначила, що примирення між ними не відбулося, проте вона бажає зберегти сім'ю. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, спільним побутом не пов'язані, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Крім того, статтею 5 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22 листопада 1984 року № 7 зі змінами, внесеними Протоколом N 11, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що шлюб виражає вільну форму взаємин між жінкою та чоловіком, характеризується на вільній згоді, як у вступ у шлюбі, так і в питанні розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved