Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 12 січня 2020 року в розмірі 22\~149,17 грн., з яких: 20\~500 основний борг та 1649,17 грн. проценти за користування позикою. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 12 січня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого він передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 20 500 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 01 лютого 2021 року. Крім цього, за користування позикою з відповідача підлягають стягненню проценти за період з 12 січня 2020 року по 01 лютого 2021 року, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та у встановлений строк коштів не повернув. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення заочно рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12 січня 2020 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 20 500 грн., які зобов`язався віддати не пізніше 01 лютого 2021 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 12 січня 2020 року. Відповідач, в порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув позивачу позичені грошові кошти у встановлений строк. Оригінал розписки знаходиться у позивача та наданий до матеріалів справи за № 607/3097/21. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~з положенням ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ч.1\~ст.625 ЦК України). Відповідно до вимог ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, що підтверджується фактом наявності у позивача оригіналу розписки від 12 січня 2020 року. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Такий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року в справі №6-36цс14. З огляду на те, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України, та що розмір процентів від суми позики ним не встановлений, суд вважає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ за період з 12 січня 2020 року по 01 лютого 2021 року. На підставі наданого позивачем у позовній заяві розрахунку процентів за користування позикою вбачається, що станом на 01 лютого 2021 року вказана сума становить 1649,17 грн. Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він виконаний не вірно. Встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] зі сплати суми процентів за користування грошовими коштами згідно договору позики за період з 12 січня 2020 року по 01 лютого 2021 року обчислюється за наступною формулою і становитиме: за період з 12.01.2020 по 30.01.2020 року - (20 500 * 19 днів * 13,5%) : (365 днів х 100%) = 144,06 грн., за період з 31.01.2020 р. по 12.03.2020 р.- (20 500 * 42 днів * 11%) : (365 днів х 100%) = 259,48 грн., за період з 13.03.2020 р. по 23.04.2020 р.- (20 500 * 42 днів * 10%) : (365 днів х 100%) = 235,89 грн., за період з 24.04.2020 р. по 11.06.202020 р. - (20 500 * 49 днів * 8%) : (365 днів х 100%) = 220,16 грн., за період з 12.06.2020 р. по 01.02.2021 р.-(20 500 * 235 днів * 6%) : (365 днів х 100%) = 791,92 грн., на загальну суму 1651,11 грн. Однак, згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, суд не вправі стягнути з відповідача суму коштів у більшому розмірі, ніж просить позивач. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 12 січня 2020 року в розмірі 22\~149,17 грн., з яких: 20\~500 грн. основний борг та 1649,17 грн. проценти за користування позикою. Крім цього, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: approved