Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом про відшкодування шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 120 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн, завдану йому внаслідок протиправних дій Головного Управління Держспоживслужби в Харківській області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 520/5/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області щодо не вирішення у спосіб, визначений ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заяви [PERSON] від 25.11.2019; зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.11.2019. Внаслідок встановленої рішенням суду протиправної бездіяльності та у зв`язку з подальшим розглядом справи в апеляційній інстанції позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що [PERSON] , який є особою з інвалідністю ІІ групи, вимушений був змінити свій звичайний спосіб життя, що викликало в нього стреси, нервування, спричинило душевні страждання пов`язані із розглядом його заяви та апеляційної скарги відповідача та завдало фізичних страждань. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не виконав рішення суду, а оскаржив до апеляційної інстанції, він, як позивач, вимушений був надсилати кореспонденцію, загальна вартість паперу, конвертів, марок складає 120 гривен, які він просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди. Представник відповідача [PERSON] , що діє на підставі довіреності, просив відмовити в задоволенні позову , з підстав, викладених у відзиві на позов. Стверджував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачаєтеся з мотивувальної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 520/5/20, [PERSON] 25.11.2019 року звернувся із письмовою заявою до Головного Управління Держспоживслужби в Харківській області, відповідно до якої просив ініціювати перевірку суб`єкта господарювання з питань порушення законодавства у сфері торгівлі, які, на думку [PERSON] , мали місце під час реалізації йому певних товарів. Проте, лист Головного Управління Держспоживслужби в Харківській області № 5.2-057/2/14193-19 від 02.12.2019 не містив відповіді по суті поставлених Даньшиним Ю.В. запитань. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 520/5/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області щодо не вирішення у спосіб, визначений ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заяви [PERSON] від 25.11.2019; зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.11.2019, протиправними. Зазначене рішення залишено без змін апеляційною інстанцією та набрало законної сили. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.302 ЦК України, право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи. З матеріалів справи убачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області щодо не вирішення у спосіб, визначений ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заяви [PERSON] від 25.11.2019; зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.11.2019. Проте, сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Так, суд вважає безпідставними доводи [PERSON] щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне. Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат - негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що преюдиційним є факт протиправності дій відповідача, які, вочевидь, мали негативний вплив на психологічний стан [PERSON] та викликали у нього негативні емоції. Проте, на думку суду, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, які б являлись результатом негативних наслідків немайнового характеру. Позивачем не надано доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача щодо порушення розгляду його заяви, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач не тільки не виконав рішення суду першої інстанції від 05.02.2020 року, але й звернувся до апеляційної інстанції, у зв`язку з він змушений був захищати своє порушене право в судовому порядку, що свідчить про наявність моральної шкоди, оскільки звернення до суду за захистом своїх прав саме по собі не є негативними наслідками немайнового характеру, які підтверджують спричинення душевних страждань та моральної шкоди. Водночас, при розгляді спору в порядку цивільного судочинства застосовується принцип змагальності сторін. У справі, що розглядається, позивач не довів, що вищезазначені протиправні дії відповідача викликали у нього біль, муку або страждання у зв`язку з очікуванням такого рішення. Крім того, в подальшому його порушене право було відновлено за рішенням суду. Оцінюючи пояснення позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди в сумі 120 грн, суд зазначає , що на підтвердження заявлених вимог позивачем надано два фіскальних чека на загальну суму 34 гривні, проте прізвище позивача як відправника в них не зазначено, опис до поштового відправлення не додано, відомості стосовно предмета листування також відсутні. Матеріали справи не містять підтвердження того, що позивач витрачав власні кошти, купуючи папір, та сплачуючи проїзд, тому суд не бере до уваги зазначені посилання позивача в судовому засіданні. Отже, позивачем суду в належний спосіб не доведено наявність правових підстав, з яким закон пов`язує відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави. Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, тобто відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed