Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 березня 1992 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 140. [PERSON] звернулася в свою чергу до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 700 гривень. Позивач [PERSON] в обґрунтування первісного позову зазначив, що 21 березня 1992 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у Фрунзенському відділі РАЦС, на даний час вони хоч і зареєстровані за різними адресами, мешкають в одній квартирі, однак спільне господарство не ведеться, кожна зі сторін фактично веде особисте життя, відсутній спільний бюджет, будь-які сімейні та подружні стосунки між ними припинені, причиною цього послужили розбіжні погляди на життєві та сімейні устої, порядок ведення домашнього господарства, формування сімейного бюджету, загального поняття відношень між чоловіком і жінкою. Від шлюбу дітей сторони не мають. В обґрунтування зустрічного позову відповідач [PERSON] зазначила, що за час шлюбу у неї виявлено ряд хронічних захворювань, у 2010 році надано третю групу інвалідності, у 2011 році їй надано третю групу інвалідності довічно, що підтверджується відповідними довідками. Внаслідок захворювань, вона потребує постійного довготривалого та коштовного лікування, що включає хіміотерапію та вживання гормональних та біопрепаратів, потребує довготривалої та затратної реабілітації: санаторно-курортного лікування, знаходження в лікувально-оздоровчих центрах, особливого режиму харчування та сторонньої допомоги та догляду, заробітної плати та призначеної пенсії не вистачає для забезпечення належного лікування та реабілітації. ЇЇ чоловік має великі заробітки і має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Також позивач зазначила, що у зв'язку з поданням заяви про розірвання шлюбу, її стан здоров'я значно погіршився. У судовому засіданні позивач [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розірвати шлюб, проти примирення він заперечує, зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки позивачка працює також отримує пенсію по інвалідності, отримує дохід приблизно 5000 гривень, її дохід є більшим ніж прожитковий мінімум, окрім того, вона має повнолітнього сина, який в змозі надавати їй матеріальну допомогу у разі потреби. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON], її представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, проти розірвання шлюбу заперечували, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 700 гривень, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 березня 1992 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 140. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.2 ст.104 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Ч.1 ст.110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя., Відповідно до ст.ст.111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 січня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч.5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. З пояснень відповідача вбачається, що вона наполягає на збереженні подружніх стосунків, не зазначаючи, яких заходів вживала до їх відновлення та збереження сім'ї чи має намір вжити. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, пояснивши, що почуття, на яких виник шлюб, ним втрачені. Відповідач не спростувала доводи позивача про обставини, які передували припиненню їх сімейного життя, зокрема, про те, що вона не вживала належних заходів до утримання сім'ї. Суд вважає,що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб підлягає розірванню. Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатного подружжя, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Як вбачається з довідки МСЕК №622177 від 18.07.2011 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи безстроково, з 18.07.2011 року, є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності (пенсійне посвідчення [NUMBER]). Згідно наданих медичних довідок [PERSON] страждає на ревматоідний артрит, сіро позитивний поліартрит, цукровий діабет, ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, серцеву недостатність. Згідно довідки про доходи, №12-10/1670 від 11.09.2014 року, [PERSON], працює на посаді асистента кафедри перинатології та гінекології Харківської післядипломної освіти, загальна сума доходу за період з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року, становить 45843 грн. 85 коп. Згідно довідки управління пенсійного фонду у Фрунзенському районі м.Харкова від 16 вересня 2014 року, [PERSON] за період січень-вересень 2014 року отримала пенсію у розмірі 14887 гривень 02 копійки. Відповідно ч.3 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлює у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних групп населення, зокрема, для осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень. В судовому засіданні встановлено, що позивач отримує заробітну плату та пенсію, у зв'язку з чим, позивач на даний час не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її доходів, значено перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Сам по собі факт нижчого матеріального рівня життя того з подружжя, який вимагає аліментів, порівняно з матеріальним рівнем життя другого з подружжя не може бути підставою для визнання його таким, що потребує матеріальної допомоги. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved