Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , вказавши, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 року з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,\~ в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача\~ щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 25.06.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач на сьогоднішній день не в змозі сплачувати вище зазначені аліменти у зв`язку з тим, що він уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу [INFO] народилась дитина [PERSON] . Дружина позивача не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] позивач залишив їй в користування житловий будинок, а сам знімає інше жило, оскільки іншого житла на праві власності в нього немає. 18.10.2019 року позивач офіційно працевлаштувався на роботу до ТОВ «Проектаквабуд» та отримує незначну заробітну плату, тому в нього немає можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. У зв`язку з чим просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 року з 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття на 1000 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Зменшити розмір заборгованості по аліментам які стягується на підставі вище вказаного рішення. Ухвалою суду від 25.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач 24.12.2019 року, у наданий судом строк, надав відзив на позовну заяву в які зазначив, що підстав для задоволення позову відсутні, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Згідно ч. 8 ст. 178, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Сторонами клопотання та заяви до суду не подавались, а судом не вирішувались Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 року (справа №336/3462/18) з позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 25.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14). [INFO] у позивача народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13 жовтня 2018 року (а.с. 9). В позовній заяві позивач зазначає, що 28.04.2018 року уклав шлюб із [PERSON] . Однак, суд таку інформацію спростовує та звертає увагу, що згідно висновку № 01/17.1-05.06-87 про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним, виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 27.102018року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було анульовано, та визнано недійсним. Тому посилання позивача на той факт, що він одружився офіційно та його нібито дружина [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та він її утримує, повністю спростовується вище зазначеним свідоцтвом про анулювання актового запису про шлюб. Також в позовній заяві позивач посилається на утримання спільної дитини від [PERSON] , однак жодних доказів не надає. Окрім того, посилання позивача в позовній заяві на те, що він залишив у користуванні будинок [PERSON] для проживання в ньому разом з дітьми, також не відповідає дійсності, оскільки згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок, на який посилається позивач, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить його матері [PERSON] , 1947 р.н. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню (неповнолітню) дитину. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року визначено рівним 2218 грн., з 1 липня 2020 року визначено рівним 2318 грн., з грудня 2020 р. визначено рівним 2395 грн. Крім того п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України вказує на безспірність стягнутої рішенням суду на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3. ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Разом з тим, 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти для утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 25.06.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Тобто розмір аліментів, які сплачуються позивачем для утримання неповнолітніх дітей відповідають вимогам ч.2 ст. 182 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ. А тому підстав для зміни способу стягнення та розмір аліментів відсутні. Суд наголошує, що вище вказане рішення позивачем не оскаржувалося. На думку суду, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, оскільки позивач є здоровим працездатним чоловіком, який офіційно працевлаштований та має постійний дохід. Факт наявності у позивача іншої дитини не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Також суд вважає, що розмір стягуваних аліментів, який на даний час позивач повинен сплачувати на утримання малолітніх дітей, не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. На підставі ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Згідно вище наведеного,

Outcome: dismissed