Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття особи з реєстраційного обліку. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що з 13 грудня 2003 року з відповідачем [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі. В період перебування в зареєстрованому шлюбі ним був придбаний будинок [ADDRESS], який належить йому на праві власності. В квітні 2013 року зареєстрував [PERSON] в своєму домоволодінні, як члена сім'ї. В березні 2013 року шлюб між ними розірвано, а в липні 2013 року припинили шлюбно-сімейні відносини, з того часу відповідач фактично стала проживати в м. Полтава. Відповідач [PERSON] добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зобов'язати П'ятихатський РС ДМС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку з належного йому будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання 27.04.2015 року та 12.05.2015 року двічі підряд не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки до суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Третя особа П'ятихатський районний сектор головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свого представника до суду не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали листа з проханням справу розглядати за їх відсутності /а.с.29/. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 13 грудня 2003 року по 18 березня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (номер витягу 35879895)/ а.с.14/, про що також свідчить копія договору кіпівлі-продажу будинку /а.с.15-16/. Відповідно до адресної довідки № 247 від 01.04.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 01 липня 2013 року/а.с.24/ Згідно з рішнням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року [PERSON] у визнанні за нею права на спільну сумісну власність, а саме будинок [ADDRESS] відмовлено /а.с.7-8/, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року залишено без змін /а.с.5-6/ Відповідно до рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2013 року місце проживання дитини [PERSON], [INFO] визначено з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]/а.с.12-13/. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2013 року залишено без змін /а.с.9-11/ Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їй сімей і мають право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], скориставшись своїми правами, наданими власнику будинку, що передбачені ст. 150 ЖК та ч. 1 ст. 383 ЦК України надав відповідачу [PERSON], як члену його сім'ї право проживання (користування) спірним домоволодінням, зареєструвавши останню у домоволодінні [ADDRESS], тобто [PERSON] вселилася та займала це житлове приміщення у встановленому законом порядку. Проте, відповідач [PERSON] з липня 2013 року в спірному домоволодінні не проживає, добровільно звільнила його та з того часу проживає в м. Полтава, за місцем реєстрації майже 2 роки не з'являється, доказів в підтвердження того що позивач чинить перешкоди у користуванні домоволодінням не надала, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, то в даному випадку ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки П'ятихатський районний сектор головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у даній справі є третьою особою, а відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства України лише сторону у справі, а не третю особу, можливо зобов'язати виконати певні дії. Крім того, суду зазначає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial