Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що вони з відповідачем є сусідами, і в травні 2014 року відповідач, який проживає по [ADDRESS] , звів на своєму подвір`ї декілька сараїв та загонів для утримання домашньої птиці, загальною площею близько 100 кв.м. У вказаних господарських спорудах відповідач утримує близько 40 гусей та 40 курей, та інших птахів, а також влаштував майданчик для компосту. Позивач вказав, що усі господарські споруди відповідач розташував на відстані близько 5 метрів вздовж житлового будинку, що належить позивачу, внаслідок чого весь двір позивача засипаний пір`ям птахів, що в свою чергу викликає ризик алергічних захворювань позивача та членів його сім`ї, а через нестерпний запах неможливо відкрити вікна його будинку. Позивач також вказав, що на його зауваження відповідач не реагує, а вжиті заходи досудового врегулювання спору не дали ніяких результатів, через що він змушений звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на викладене, позивач у своєму позові просить: -заборонити відповідачу нецільове використання земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] , зокрема, заборонити надмірне утримання домашньої птиці та організацію тваринницької ферми без оформлення відповідних дозвільних документів. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10.11.2016 р. дана цивільна справа була передана за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.08.2018 р. була проведена заміна неналежного відповідача по даній справі - [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] , а [PERSON] був залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена неодноразово та належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення судового засідання від неї не надходило. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області та Галицинівської сільської ради Вітовського району (яка є правонаступником Лиманівської сільської ради) подали заяви про слухання справи у їх відсутність. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову через його безпідставність та необґрунтованість. Враховуючи викладене, і відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд розглядає справу у порядку заочного провадження, на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що відповідач по даній справі - [PERSON] за договором купівлі-продажу від 10.04.2007 р. придбала житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 3 від 03.05.2000 р. була проведена зміна нумерації житлових будинків, внаслідок чого житловий будинок, належний відповідачці був перенумерований в [ADDRESS] . На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] відповідачка є власницею земельної ділянки площею 0,2500 га по [ADDRESS] , з цільовим призначенням цієї земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Натомість правовстановлюючих документів позивача на житловий будинок та земельну ділянку матеріали справи не містять. Надану позивачем довідку № 2267 від 30.10.2015 р. (а.с. 8) про те, що він дійсно є власником нерухомого майна по [ADDRESS] , суд сприймає критично і до уваги не приймає, оскільки така довідка в силу ст. ст. 77-78 ЦПК України, не є належним і допустимим доказом належності позивачу нерухомого майна. Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Обов`язки власників земельних ділянок визначені ст. 91 ЗК України, згідно якої власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок. Зміст добросусідства закріплений ст. 103 ЗК України, згідно якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Аналізуючи вищевикладене, доводи позивача та надані ним письмові докази, суд приходить до висновку, що він жодним чином не довів своїх позовних вимог і наявності порушень його прав та інтересів відповідачкою по даній справі. Так, із наявної у матеріалах справи довідки виконкому Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 1095 від 28.10.2016 р. вбачається, що за результатами виїзду земельної комісії Лиманівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що відповідачка використовує належну їй земельну ділянку за цільовим призначенням. Крім цього, встановлено, що житловий будинок відповідачки був побудований раніше, ніж житловий будинок позивача, а відтак можливі порушення ДБН могли бути допущені в результаті будівництва саме будинку позивача. В ході цієї перевірки порушень земельного законодавства, санітарних норм та правил, і правил добросусідства виявлено не було. На виконання п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд роз`яснював представнику позивача у судовому засіданні 24.10.2017 р. його права і обов`язки, зокрема, право заявляти клопотання про проведення відповідної експертизи, однак він таким правом не скористався. Клопотань про забезпечення доказів представник позивача також не заявляв. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що позивач своїх позовних вимог не довів, чим не виконав приписи ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати через те, що йому відмовлено у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed