Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі розпорядження голови Хустської РДА від 29 грудня 2002 року за № 878 йому було надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,2348 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Білий камінь» на території Кривської сільської ради за межами населеного пункту та виготовлено державний акт на право приватної власності на землю за кадастровим номером [NUMBER] від 28.02.2003 року. Згодом йому стало відомо, що відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,0816 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за межами населеного пункту с. Крива. Дане свідоцтво відповідачу видано на підставі розпорядження голови Хустської РДА від 10.10.2012 року № 576. Ознайомившись із змістом вказаного розпорядження у позивача виникли сумніви у його дійсності. Співставивши його державний акт та свідоцтво про право власності, яке видане на ім'я відповідача [PERSON], позивач дійшов висновку, що земельна ділянка площею 0816 га для ведення особистого селянського господарства , за межами населеного пункту с. Крива, кадастровий номер [NUMBER]та земельна ділянка, площею 0,2348 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Білий камінь» на території Кривської сільської ради за межами населеного пункту с. Крива, кадастровий номер [NUMBER] є однією і тією ж земельною ділянкою і розташовані в одному місці та мають той самий опис меж земельної ділянки. Його неодноразові звернення до Хустської РДА та до управління Держгеокадастру у Хустському районі про надання інформації стосовно перебування його земельної ділянки у власності іншої особи не дали ніякого результату. У позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсним та скасувати розпорядження Хустської РДА від 10.10.2012 року № 576 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту с. Крива», видане на ім'я [PERSON] та скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно, індексний № 19188127, а саме на земельну ділянку площею 0,0816 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], видане на ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на подане ними письмове заперечення на позов. Суду пояснили, що позивач виготовив державний акт на право приватної власності на землю з порушенням чинного законодавства, право власності на земельну ділянку не зареєстрував, земельна ділянка виділена [PERSON] знаходиться в урочищі «Білий камінь» за межами с. Крива і там ніяких сусідів немає. Земельна ділянка, яка знаходиться у власності відповідача згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно знаходиться по [ADDRESS], і це інша земельна ділянка, ніж у [PERSON] Представник відповідача Хустської РДА - Кадар А.Ф. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що розпорядження голови Хустської РАД від 10.10.2012 року № 576 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0816 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], громадянину [PERSON] мешканцю [ADDRESS] видане відповідно до чинного законодавства. Позивачем не надано до суду жодного документу, який би підтверджував обґрунтованість позову, а саме той факт, що земельна ділянка, площею 0,0816 га, яка передана у власність [PERSON] та земельна ділянка, площею 0,2348 га, яка передана у власність [PERSON] є однією і тією ж земельною ділянкою, розташовані в одному місці і мають однаковий опис меж земельної ділянки. Представник третьої особи - управління Держгеокадастру у Хустському районі Закарпатської області Лукач Є.І. також заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки останній не надав жодного документу, яким би стверджувалося, що земельна ділянка, виділена позивачу і земельна ділянка, виділена відповідачу є однією і тією ж земельною ділянкою. Земельна ділянка позивача згідно державного акту старого взірця не є внесена до державного земельного кадастру, а якщо б вона була внесена то можливо земельний кадастр показав би наявність накладки на земельну ділянку [PERSON] Для того, щоб визначити чи земельна ділянка виділена [PERSON] та земельна ділянка, виділена [PERSON] є однією і тією самою, потрібно розробити технічну документацію та встановити межі в натурі на місцевості земельної ділянки [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Хустської РДА від 29.12.2002 року № 878 «Про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Кривської сільської ради» позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,2348 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Білий камінь» на території Кривської сільської ради, за межами населеного пункту та 28.11.2003 року виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Даний державний акт зареєстровано у Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за № 11723. Згідно державного акту про право приватної власності на землю кадастровий номер земельної ділянки [PERSON] - [NUMBER]. Також в судовому засіданні встановлено, що розпорядженням голови Хустської РДА від 10.10.2012 року № 576 відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0816 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Після цього відповідачем [PERSON] було отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.07.213 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2014 року та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2014 року, якими підтверджується паво приватної власності відповідача на земельну ділянку площею 0,0816 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, відповідно до ст. 125 ЗК України, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до п . 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22 червня 2011 року № 703 (втратив чинність 12 лютого 2014 року) речові права та їх обтяження на земельні ділянки реєструються у державному реєстрі прав. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до ДЗК включаються, зокрема, такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Враховуючи наведене, а також наявність у відповідача [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що земельна ділянка є сформованою у встановленому законодавством порядку, в тому числі із встановленням її меж і право власності на цю земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази, відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, повинні бути належними і допустимими. Як встановлено з тексту позовної заяви, позивач просить визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Хустської РДА та свідоцтво на право власності на нерухоме майно, на підставі яких [PERSON] належить на праві приватної власності спірна земельна ділянка, вважаючи, що вказаним розпорядженням та свідоцтвом порушується його право власності на цю ж ділянку, як особи, яка має державний акт на право приватної власності на землю. Однак, як встановлено в судовому засіданні, належна відповідачу [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0816 га, має кадастровий номер [NUMBER] та знаходиться за адресою: [ADDRESS], а земельна ділянка виділена позивачу [PERSON], площею 0,2348 га має інший кадастровий номер [NUMBER] і розташована в урочищі «Білий камінь» на території Кривської сільської ради, за межами населеного пункту, що дає підставу вважати ці земельні ділянки різними, а не однією і тією ж ділянкою, як вважає позивач. Доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позовній заяві позивачем до суду не подано та не доведено суду підставність його вимог. Як з'ясовано в судовому засіданні, доказами, які б ствердили доводи [PERSON] щодо надання у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] також належить позивачу, могла б бути розроблена на замовлення [PERSON] технічна документація на земельну ділянку та встановлені в натурі на місцевості межі земельної ділянки позивача, однак такі докази [PERSON] суду не надав. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] не зареєстрував у встановленому порядку право власності на земельну ділянку, оскільки з початку 2013 року, тобто з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» видача державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєструються у новоствореному Реєстрі прав на нерухоме майно. На заміну державним актам видаються свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витяги з Державного реєстру прав. Реєстрація ж земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі, ведення якого здійснюють територіальні органи Держгеокадастру України, які наразі відповідають виключно за земельні ділянки, як об'єкти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження Хустської РДА від 10.10.2012 року № 576 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту с. Крива» та скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, індексний № 19188127, а саме на земельну ділянку площею 0,0816 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], виданих відповідачу [PERSON], є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed