Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в обґрунтування якого вказав, що 24.07.2008 о 10.30 год відповідач, керуючи належним йому на праві власності автомобілем ГАЗ 24, номерний знак [NUMBER] , при виконанні повороту ліворуч на перехресті доріг в м.Мирнограді Донецької області скоїв зіткнення з належним йому мопедом під його керуванням, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя. Винуватим у цій дорожньо-транспортній пригоді (далі за текстом ДТП) визнано відповідача. Після отримання ним необхідного лікування йому було встановлено третю групу інвалідності та протипоказана важка фізична робота. До травми він працював прохідником підземним п`ятого розряду УПР ТОВ «Донвуглепоставка». Оскільки згідно з висновком судово-медичної експертизи № 332 від 14.05.2010 йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності, йому довелося звільнитися з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу від 28.09.2009, у зв`язку з чим ним було втрачено заробіток, який він отримував раніше. На підставі рішень Димитровського міського суду Донецької області неодноразово з відповідача на його користь стягувались у рахунок втраченого заробітку щомісячні платежі. Останнім рішенням цього суду від 22.05.2019 зі [PERSON] на його користь у рахунок втраченого заробітку було стягнуто по 6515 грн 25 коп. щомісячно з 01.11.2018 до 01.01.2019 та по 7302 грн 75 коп. щомісячно з 01.01.2019 до 01.12.2020. При наступному переогляді у листопаді 2020 року йому підтверджено третю групу інвалідності строком до 26.11.2021 та втрачений ним відсоток працездатності у розмірі 35%. Посилаючись на те, що його середньомісячний заробіток за три останні календарні місяці роботи, що передували втраті загальної працездатності внаслідок ушкодження здоров`я, є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, позивач просить суд обчислити розмір втраченого заробітку, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, і стягнути зі [PERSON] на свою користь у відшкодування втраченого ним заробітку внаслідок ушкодження здоров`я по 8750 грн 00 грн щомісячно за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 та по 10500 грн щомісячно за період з 01.01.2021 по 26.11.2021. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що він наполягає на своїх позовних вимогах. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання ним позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ухвалою судді від 09.02.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження. Згідно з ухвалою суду від 04.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Судом встановлено, що за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08.04.2009 відповідача [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 ч.2 КК України за фактом ДТП, що сталася 24.07.2008 о 10.30 год між ним та позивачем [PERSON] під час керування сторонами транспортними засобами: [PERSON] - автомобілем ГАЗ 24, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] - мопедом «Віпер» (а.с.17-18). У цьому ДТП, що сталася з вини водія [PERSON] , [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого йому встановлено третю групу інвалідності з наступними переглядами. До травми [PERSON] працював прохідником підземним п`ятого розряду УПР ТОВ «Донвуглепоставка». Рішеннями Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010, від 28.01.2013, від 26.03.2015, від 16.12.2016 з відповідача на користь позивача були стягнуті в рахунок втраченого заробітку щомісячні платежі, виходячи із середньомісячного заробітку потерпілого 2612 грн 24 коп. за три останні календарні місяці роботи, що передували втраті працездатності внаслідок ушкодження здоров`я (а.с.19-32). Внаслідок ДТП [PERSON] частково втратив професійну працездатність на 35 %, що встановлено рішеннями цього ж суду від 26.03.2015, від 16.12.2016 та від 22.05.2019 (а.с.27-36). При перегляді рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22.05.2019 Донецький апеляційний суд, залишаючи рішення першої інстанції без змін, у своїй постанові від 12.12.2019 зазначив, що за наслідками проведеної судово-медичної експертизи № 191 від 18.11.2019 встановлені наслідки травми від 24.07.2008 призвели до 35 % стійкої втрати загальної та професійної працездатності [PERSON] (а.с.37-39). Цей відсоток сторонами не оспорюється. Останнім рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22.05.2019 зі [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто в рахунок втраченого заробітку щомісячно по 6515 грн 25 коп. з 01.11.2018 по 01.01.2019 та по 7302 грн 75 коп. з 01.01.2019 до 01.12.2020. Втрачений позивачем заробіток був визначений, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (а.с.33-36). При черговому переогляді [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням внаслідок ДТП з 01.12.2020 до 01.12.2021 (дата чергового переогляду 26.11.2021), що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 26.11.2020 (а.с.40). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вироком суду від 08.04.2009 доведено винуватість відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП, що сталася між сторонами 24.07.2008, суд вважає, що між неправомірними діями відповідача [PERSON] та заподіяною потерпілому [PERSON] шкодою, наведеною у позові, існує причинний зв`язок, а тому відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем за спричинену шкоду. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. За приписами ч.4 ст.1193 ч.3 ст.1195 ЦК України пенсія, призначена у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсія, яку особа одержувала до ушкодження здоров`я, і матеріальне становище винуватої особи коли шкоди завдано вчиненням злочину, не враховуються. В абз.5 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судом роз`яснено, що за вимогами про продовження платежів виплати проводяться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодувати шкоду, без обмеження будь-яким строком (з дня закінчення попередніх виплат вимоги про їх продовження задовольняються за умови, що МСЕК (а у відповідних випадках - судово-медична експертиза) підтвердила втрату працездатності та її відсоток за цей період). Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України». Так згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата з 01.09.2020 по 31.12.2020 встановлена у розмірі 5000 грн. Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2021 по 30.11.2021 встановлена у розмірі 6000 грн. Оскільки середньомісячний заробіток позивача у розмірі 2612 грн 24 коп., з якого встановлювався розмір втраченого потерпілим внаслідок ушкодження здоров`я заробітку, є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку позивача має обчислюватися, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Беручи до уваги те, що позивач після чергового переогляду звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди (втраченого заробітку) на новий період, суд зауважує, що базовою величиною для визначення розміру втраченого заробітку позивача згідно з вимогами другого речення абз.2 ч.1 ст.1197 ЦК України є мінімальна заробітна плата, встановлена на час виникнення права на платежі. Оскільки відповідачем визнається розмір ступеня втрати працездатності позивача - 35 %, згідно з приписами ч.1 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Таким чином, враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати з вересня до кінця 2020 року становив 5000 грн, а з січня по листопад 2021 року становить 6000 грн, розмір втраченого заробітку позивача на час встановлення інвалідності за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 складатиме: 5000 грн. х 5 х 35% = 8750 грн щомісячно, та за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 - 6000 грн. х 5 х 35% = 10500 грн щомісячно. Отже позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.176 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1242 грн 50 коп. (1% від сукупності всіх платежів за період з 01.12.2020 по 30.11.2021), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.ст.1193, 1195, 1197 ЦК України,

Outcome: approved