Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Звенигородка, Черкаської області померла його баба [PERSON] . Позивач являється її спадкоємцем відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР (1963р.), яка діяла на час виникнення даних правовідносин, оскільки його батько та син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Після [PERSON] смерті відкрилася спадщина, до складу якої відносився належний їй житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] та право на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4 умовних кадастрових гектара, яке належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0169159 від 11.02.1997 року, виданого Драбівською районною державною адміністрацією. Факт належності будинку спадкодавцеві позивач стверджує тим, що головою двору в [ADDRESS] до дня смерті був його дід, [PERSON] , який разом з своєю сім`єю проживав у вказаному будинку. Після смерті діда в 1960 році, головою двору була баба позивача [PERSON] . В 1985 році господарство батьків позивача та його баби було розділено на два погосподарських номери, але всі проживали в одному дворі. Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті у вказаному будинковолодінні проживав позивач із свою сім`єю. Після смерті батька, в грудні 2000 року баба позивача [PERSON] , не бажаючи проживати разом зі своєю невісткою, тобто з матір`ю позивача, побажала переїхати до будинку-інтернату для інвалідів та престарілих, який знаходиться в м. Звенигородка Черкаської області, де прожила з 13 грудня 2000р. по день смерті [INFO] . Факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач обґрунтовує тим, що на протязі шести місяців після смерті баби [PERSON] забрав до свого помешкання предмети її хатнього обіходу та господарський інвентар, які належали померлій, а також документи, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай), який в подальшому в 2003 році обміняв в Драбівській райдержадміністрації на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 051311 кадастровий номер 7120682100:03:001:0611, а також вступив в управління її будинком, тобто фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Крім того, факт прийняття спадщини в судовому засіданні можуть підтвердити свідки. Нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті баби [PERSON] , так як відсутні докази прийняття ним спадщини. Враховуючи викладене, позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,92 га, кадастровий номер 7120682100:03:001:0611, яка належала померлій на підставі Державного акту серія ЧР № 051311 від 28.11.2003р. Ухвалою від 09 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 березня 2021р. Ухвалою Драбівського районного суду від 02.03.2021р. залучено Шрамківську сільську раду Золотоніського р-ну Черкаської області, як правонаступника Бирлівської сільської ради Драбівського району. Ухвалою від 18.03.2021р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, підготовче судове провадження закрито та справу призначено до розгляду. У судовому засіданні 05.04.2021р. позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що разом з своєю бабою, яка відповідно є матір`ю його батька, вони проживали в [ADDRESS] , доки не було збудовано нового будинку за тією ж адресою (без відкриття іншого номера). Новий будинок належить матері позивача. Старий будинок належав бабі позивача та був в подальшому переобладнаний в літню кухню. 13.12.2000р. [PERSON] , не бажаючи проживати разом з своєю невісткою, виїхала до будинку престарілих в м. Звенигородка Черкаської обл., при цьому [PERSON] забрала всі свої речі, нічого не залишивши та знялась з реєстрації. [INFO] вона померла та була похована в м. Звенигородка за рахунок установи. На похованні він присутнім не був, про смерть баби довідався згодом. З 13.12.2000р. головою двору за адресою [ADDRESS] була мати позивача [PERSON] , під час проведення газифікації будинку на неї було оформлено відповідні документи. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав усну відмову у зв`язку з відсутністю довідки сільської ради про те, що спадкодавець на час смерті дійсно проживала за вказаною адресою. На час розгляду справи судом така довідка відсутня, отримати її неможливо. Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії також відсутня. Факт прийняття спадщини після смерті баби шляхом заволодіння її документами, а саме сертифікатом на право на земельну частку (пай) та подальшого обміну його в Драбівській РДА на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 051311 заперечив. Представник позивача - адвокат Фай В.Г. підтримав правову позицію позивача. Додатково пояснив, що померла [PERSON] була головою двору до того, як 13.12.2000р. вирішила поїхати до будинку престарілих в м. Звенигородка. Померла залишила належне їй майно - житловий будинок, який внесений в погосподарські книги до того, як батьками позивача було збудовано інший житловий будинок, який розташований за тією ж адресою та на даний час переобладнаний. До 2004р. факт прийняття спадщини не пов?язувався з фактом постійного проживання з спадкодавцем та підставою був вступ в управління спадковим майном. Після смерті померлої баби позивач вступив в управління домоволодінням та на даний час користується спадковим майном. Зазначив, що домоволодіння в [ADDRESS] , в якому проживала [PERSON] з чоловіком і синами було побудовано у 30-х роках. У подальшому у 80-тих роках було збудовано інший будинок. У старому будинку проживала померла баба позивача. На той час реєстрація права власності на майно не проводилась. В погосподарських книгах зазначено відомості про осіб, що збудували будинок з 1947р. Протягом останніх 15 років перед смертю [PERSON] проживала одна, будинок вважала своїм. Щодо документів про право власності на земельну ділянку зазначив, що по сільських радах було зібрано наявні сертифікати та на підставі них виготовлено Державні акти. Сертифікат та акт [PERSON] залишився в райдержадміністрації, позивач його не отримував. На даний час [PERSON] у вказаному домоволодіння проживає та є спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до умов Цивільного кодексу України в попередній редакції, оскільки спадкоємець першої черги - його батько помер у 1997р. до моменту відкриття спадщини. Таким чином представник позивача вважає, що факт вступу в спадщину підтверджується витягами з погосподарських книг та показами свідків, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в направленій на адресу суду заяві за підписом сільського голови Шрамківської сільської ради, - просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, позов визнав повністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивача та його покійну бабу [PERSON] , так як їх односелець. За адресою [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, у якому є 2 будинки у дворі, один з яких побудований у 1980-х роках батьками позивача, а інший раніше. Сімейних подробиць свідок не знає, однак йому відомо, що померла [PERSON] проживала у старому будинку до того часу, як виїхала до м. Звенигородка. На даний час у вказаному довомолодінні проживає позивач разом з дружиною та матір`ю. Будинок належить його матері, а будинок у якому проживала [PERSON] використовується як літня кухня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1978 р. проживає в с. Бирлівка по сусідству з позивачем та знає його сім`ю. Померла [PERSON] підтримувала відносини з її родичами. [PERSON] проживала в будинку у своєму дворі з сином та невісткою. Вона померла в грудні 2000р. не в селі, оскільки похорону в селі не було. Ким і яке майно було успадковано після її смерті свідку невідомо. На думку свідка, оскільки в домоволодінні є два будинки, то старий будинок міг належати померлій. На даний час старий будинок переобладнано, його переобладнав позивач. Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.08.2020р., виданого повторно відділом ДРАЦС ЦМУМЮ (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 1967р. сіль загс с. Бирлівка Драбівського р-ну вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 49, та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 грудня 1997р., виданого виконкомом Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] . З архівної довідки № Т-33/05-08 від 24.04.2018р. вбачається, що у книзі реєстрації актів про народження відділу ЗАГС с. Бирлівка Харківської області (нині Драбівського району Черкаської області) є відомості про те, що [PERSON] народився [INFO] , про що 01.08.1935р. складено актовий запис № 77, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно даних словника власних імен людей четверте видання, виправлене і доповнене, видавництво «Наукова думка», Київ-1972, ім`я [PERSON] має відповідники: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ім?я [PERSON] має відповідник [PERSON] . Відповідно повідомлення в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. № 40/01-16 від 12.02.2021р. спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у Драбівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 6353315 від 12.02.2021р. наданої Драбівською державною нотаріальною конторою інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в спадковому реєстрі відсутня. Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 63538361 від 12.02.2021р. наданої Драбівською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Відповідно повідомлення завідувача Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. № 148/01-16 від 2402.2021р. спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Звенигородською державною нотаріальною конторою не заводилась. Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №63688201 від 24.02.2021р., наданої Звенигородською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіти/спадкові договори після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в спадковому реєстрі відсутня. Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 63688201 від 24.02.2021р. наданої Звенигородською державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась. Відповідно даних копії Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Драбівською районною державною адміністрацією Драбівського району Черкаської області, запис № 898, за [PERSON] , [ADDRESS] , зареєстровано сертифікат серія ЧР № 0169159 про право на земельну частку розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах в КСП ім. газети «Молодь України». Відповідно даних копії Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку громадян, Черкаська область Драбівський район Бирлівська сільська рада, запис № 611, за [PERSON] 09.12.2003р. зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 051311, площею 1,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 7120682100:03:001:0611. Відповідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7113921562020 від 18.02.2020 вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 7120682100:03:001:0913, площею 1,92га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є [PERSON] , документ, що посвідчує право - державний акт від 09.12.2003р. ЧР 051311. Відповідно листа Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 25.02.2021р. № 02.1-11/272 земельна ділянка кадастровий номер 7120682100:03:001:0913, площею 1,92га, обліковується як не витребувана та не успадкована частка (пай) і перебуває в оренді ТОВ «Зернова компанія «Хорс». Відповідно Довідки виконкому Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області № 321 від 04.09.2021р. та виписки з книг погосподарського обліку с. Бирлівка Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02.1-2/329 від 12.03.2021р. вбачається, що за період 1947-1955р.р. [PERSON] проживала в с. Бирлівка та мала незмінний склад сім`ї, до якого входили [PERSON] (голова двору, чоловік) та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно даних книг за 1958-1960р. до складу сім`ї було включено невістку [PERSON] та внуку [PERSON] . Відповідно даних книг з 1961р. по 2000р. [PERSON] була головою двору. При цьому відповідно даних книги за 1983-1985р. проживала по [ADDRESS] , особистий рахунок [NUMBER], одна. Відповідно даних книги за 1986-1990р. проживала по [ADDRESS] , особистий рахунок [NUMBER], одна. Відповідно даних книги за 1991-1995р. проживала по [ADDRESS] , особистий рахунок [NUMBER], одна. Відповідно даних книги за 1996-2000р. проживала по [ADDRESS] , особистий рахунок [NUMBER], одна. Позовна заява не містить правового обґрунтування зміни особистого рахунку для однієї й тієї ж адреси протягом різних періодів. Інших доказів позивачем суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно вимог ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У своїй заяві позивач на підтвердження факту прийняття спадщини вказує, що після смерті [PERSON] забрав до свого помешкання предмети її хатнього обіходу та господарський інвентар, які належали померлій, а також документи: сертифікат на право на земельну частку (пай). В той же час дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки згідно наданих в засіданні пояснень позивача, [PERSON] при відбутті до м. Звенигородка забрала всі свої речі. Надати відповідь на питання які саме речі та інвентар було забрано в до помешкання позивач не зміг, іншими доказами дана обставина не підтверджується. Щодо заволодіння документами - сертифікатом на право на земельну частку (пай) та подальшим обміном його на Державний акт, то в судовому засіданні було встановлено, що даний документ позивач на руки не отримував, він знаходився в сільській раді та в подальшому був переданий до Драбівської районної державної адміністрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнаються в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 12.03.1981р. № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. До даного часу такий порядок передбаченний не був. У подальшому порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва було встановлено постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року із змінами та доповненнями встановлено вичерпний перелік документів, якими посвідчується право власності на об`єкти нерухомого майна. Окрім того, до матеріалів справи не додано будь-яких документів щодо належності будинку за адресою [ADDRESS] після 13.12.2000р. та до моменту звернення з позовом до суду. Також, зазначаючи про факт прийняття спадщини, позивач жодним чином не обґрунтовує обставин прийняття в управління земельної ділянки, визнати право власності на яку просить позивач, з огляду на те, що за життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) розміром 2,4 в умовних кадастрових гектарах, а не право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,92га. В позовній заяві позивач вказує кадастровий номер 7120682100:03:001:0611 земельної ділянки право власності на яку просить визнати за ним, що відповідає даним в наданій книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку громадян. В той же час з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7113921562020 від 18.02.2020 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки з зовсім іншим кадастровим номером - 7120682100:03:001:0913. Таким чином факт прийняття позивачем спадщини шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті [PERSON] , за обставин вказаних у позовній заяві обставин, не підтверджується належними та допустимими доказами. В той же час даний факт спростовується свідченнями, наданими в судовому засіданні свідками та самим позивачем. Зокрема, щодо власника домоволодіння в [ADDRESS] , яким є мати позивача - [PERSON] , на яку було оформлено відповідні документи, що спростовує факт вступу позивача в управління спадковим майном, а саме вказаним будинком, з огляду на відсутність такого майна у власності спадкодавця на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судові рішення не можуть ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог та про факт встановлення яких просить суд - прийняття [PERSON] спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті, а отже дана вимога задоволенню не підлягає. Оскільки вимога про визнання права власності на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] є похідною від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини позивачем, то суд приходить до висновку, що в цій частині позов до задоволення не підлягає крім зазначеного ще й з тих підстав, щопозивачем не дотримано процедуру нотаріального оформлення спадщини, а саме не була подана відповідна заява нотаріусу та відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд також звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме визнання позову відповідачем. Однак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем Шрамківською сільською радою суперечить закону із наведених вище підстав, і тому суд не приймає визнання відповідачем позову. За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, тому відмовляє в його задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, то суд покладає судовий збір з позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed