Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу за договором позики та просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 86000,00 грн. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 86000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 08 квітня 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] під розписку позичили у позивача грошові кошти у розмірі 86000,00 грн. на строк до 31.05.2014 року, а також зобов'язувались сплатити в цей термін борг за користування офісом (плата за використану електроенергію - 18000,00 грн. та плату за комунальні послуги - 14000,00 грн.). Кошти відповідачі зобов'язалися повернути до 31.05.2014 року, проте, станом на сьогоднішній день кошти позивачу не повернуті. Не виконуючи умови договору позичальники порушують права та законні інтереси позивача, а також положення Цивільного кодексу України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві та наданих поясненнях з врахуванням викладених обставин та наданих доказів, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 квітня 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 86000,00 грн. із терміном повернення до 31 травня 2014 року, про що відповідачами було складено відповідну розписку (а.с.3). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі 6-63цс13. Крім того, вимогами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачами укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1ст. 1047 ЦК). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно даної розписки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися повернути суму позики не пізніше 30 травня 2014 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 30 травня 2015 року, взятих на себе зобов'язань, відповідачі не виконали і не повернули належні позивачу грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення дття вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідачами не було надано суду будь-яких заперечень на даний позов та посилань на докази, якими вони обгрунтовуються, таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачі зобов'язання, за розпискою не виконали, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає солідарно стягненню борг в сумі 86000,00 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved