Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку поділу спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини. Позивач перебував у шлюбі з відповідачем з 25.02.2017 року по 26.10.2018 рік. За час спільного проживання сторони набули спільні кошти, які були подаровані їм на весілля в розмірі 20 000,00 грн. та покладені відповідачем на депозит Білоцерківського відділення ПАТ «Укрсоцбанк». Виходячи з викладено, позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що із пологового будинку він дитину не забирав, але деякий час (приблизно три місяці) з родиною все ж таки проживав та утримував її, доказів чого він надати не може. На цей час має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини. При розгляді справи про стягнення аліментів відповідач пояснювала, що кошти були витрачені на лікування її батька, проте такі покази вона давала надавала як сторона у справі, не будучі попередженою про кримінальну відповідальність. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Пояснила суду, що дійсно 20 000,00 грн. було подаровано їм з позивачем на весілля. Ці кошти вона поклала на свій рахунок 02.03.2017 року, але пізніше знімала їх разом із її особистими грошами, які до цього зараховували їй на рахунок батьки. Всі ці гроші було витрачено на пологи, ліки, інші речі, необхідні для догляду за новородженою дитиною. Рахунок був закритий нею 30.01.2018 року. На її переконання, позивач заявив даний позов щоб змусити її відмовитися від його боргу зі сплати аліментів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Пояснила суду, що загальна сума витрат на дитину, які можна підтвердити документально, у той період склала 60091,00 грн., а також витрати на продукти, що купувалися на ринках. Звернула увагу, що остання сума була знята відповідачем з рахунку ще до розірвання шлюбу між сторонами. Наполягала на тому, що всі кошти були витрачені в інтересах та на потреби родини. Також вважала дії позивача з подачі даного позову зловживанням процесуальними правами. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 25.02.2017 року (а.с.8). У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.63). За час спільного проживання сторони набули спільні кошти, які були подаровані їм на весілля в розмірі 20 000,00 грн. та покладені на депозит відповідача у Білоцерківському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.22). 27.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом ухвалено судовий наказ, яким стягнуто з позивача на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.64). 26.03.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1 000,00 грн. до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку (а.с.65). В серпні 2018 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Київської області Головного територіального управління юстиції у Київської області відкрито виконавче провадження №56875989 (а.с.51, 69). Внаслідок невиконання позивачем рішення суду про стягнення аліментів, станом на 31.10.2018 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 9 412,43 грн., тому постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Київської області від 27.08.2018 року було здійснено звернення стягнення на заробітну плату позивача [PERSON] (а.с.52-54). Вказані обставини сторонами у судовому засіданні не оспорювалися та вважаються доведеними. Крім того, судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не підтримують шлюбні стосунки, відповідач залишив родину, фактично не з'явившись до пологового будинку забрати дитину та дружину. Спірні кошти дійсно були витрачені відповідачем до розірвання шлюбу з позивачем в інтересах родини, і в першу чергу - в інтересах новонародженої дитини. Вказані обставини підтверджуються як поясненнями сторін, так і належними письмовими доказами (а.с. 70-103). У той же час, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Крім того, статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку поділу спільного майна подружжя не доведені, не ґрунтуються ані на фактичних обставинах, ані на нормах права України. Спірні грошові кошти були витрачені в інтересах родини, в першу чергу на потреби новородженої дитини. Правових підстав для задоволення позову у суду немає. Позивачу необхідно відмовити повністю. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги про покладення на відповідача судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed