Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 15.12.2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подарували позивачу житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 113,4 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, відповідачі передали позивачу майно, про що є відповідний акт прийому - передачі майна, позивач розпочав капітальний ремонт будинку. Сторони звернулися до нотаріальної контори для реєстрування договору але у реєстрації їм було відмовлено у зв'язку з пошкодженим свідоцтвом про право власності. В подальшому відповідач відмовився займатися належним оформленням будинку, тому позивач змушений звернутися до суду для врегулювання спору. Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 113,4 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами. У попереднє судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. У попереднє судове засідання відповідачі не з'явилися, надали до канцелярії суду заву у якій просили розглянути справу у їх відсутність. Позовні вимоги визнають повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане 22.02.1999 року Сквирським міськвиконкомом відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. 15.12.2016 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 113,4 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами. Договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згодищодо всіх його істотних умов. Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка. Дарувальники передали обдарованому ключі від домоволодіння, а також технічну документацію на будинок. Однак, оформити договір дарування нотаріально сторони не мали можливості, оскільки нотаріусом їм було відмовлено у зв'язку з пошкодженим свідоцтвом на право власності на будинок, пізніше дарувальники відмовилися займатися оформленням документів. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved