Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до відповідачки [PERSON], де третьою особою є Орган опіки та піклування Вижницької РДА. Посилається на те, що 20 січня 2012 року з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначав, що сімейне життя на протязі одного року між ними поступово погіршувались, що призвело до припинення шлюбних відносин. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, [PERSON] має намір виїхати за межі країни. Вважає, що сімейне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Шлюб існує формально. Оскільки [PERSON] має намір виїхати за межі України, він як батько їхнього спільного сина [PERSON], усвідомлює свою відповідальність за виховання та піклування про дитину. Просив розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 20 січня 2012 року виконкомом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01 та визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з ним [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що спору про місце проживання дитини у них немає, однак бажає офіційно рішенням суду визначити місце проживання дитини. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо розірвання шлюбу, просила визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом з батьком [PERSON], оскільки має намір виїхати за межі країни. Зазначала, що на даний час документи на виїзд за кордон не виготовлені, віза відсутня. В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області Усова В. позовні вимоги визнала, зазначала, що органом опіки та піклування висновок про визначення місця проживання дитини не надавався. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] уклали шлюб 20 січня 2012 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 20.01.2012 року виконкомом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданим 15.06.2012 року виконавчим комітетом Банилівської сільської ради. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, при розірванні шлюбу прізвище позивачці залишити шлюбне «[PERSON]». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права дитини. Спір про розподіл майна, що перебуває в спільній сімейній власності, сторони не ставлять. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму від 21грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення статті 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до принципу №6 «Декларації прав дитини», прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., яка є частиною національного законодавства України /далі Декларація/ - дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З акту обстеження умов проживання вбачається, що комісія у складі в.о. начальника служби у справах дітей Вижницької РДА Строїч Л.І. та головного спеціаліста служби у справах дітей Вижницької РДА Усової В.П. на підставі доручення органу опіки та піклування Вижницької РДА здійснила перевірку умов проживання в житловому будинку в [ADDRESS], де проживає [PERSON] Умови проживання хороші, у будинку чисто, прибрано, всі кімнати отоплюються. Для виховання та розвитку дитини створені умови, а саме: хлопчик має окреме ліжечко, іграшки, місце для ігор та відпочинку. В будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] - бабуся, [PERSON] - батько, [PERSON] - син та [PERSON] - дідусь. Бабуся [PERSON] з розумінням ставиться до бажання сина виховувати самому онука. Відповідно до ч.4, ч.5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає, є передчасною оскільки, позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів того, що саме він має можливість забезпечити дитині матеріальні, побутові, фізичні та духовні умови розвитку, а саме не додано відомості про його доходи, не долучено характеристику з місця проживання, органом опіки та піклування Вижницької РДА не надано висновок про те, з ким з батьків має проживати малолітня дитина. Незважаючи на те, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON], оскільки має намір виїхати за межі України, суд до уваги не бере дані обставини, оскільки як пояснила в судовому засіданні відповідачка [PERSON], із заявою про відкриття візи до консульських установ вона не зверталась, беручи до уваги вік дитини, суд вважає, що в задоволенні вимоги позивача [PERSON] визначення місця проживання дитини необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст.19, 110-112, 114, 157, 160, 161 СК України,

Outcome: partial