Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.08.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлений суддею строк, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2018, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання, справу було призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на той факт, що відповідач не дбає належним чином про неї та дітей, вони тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства з 2013 року, наміру зберігати даний шлюб вона не має, вони вже два місяці проживають окремо, а тому вона дійшла висновку про необхідність розірвання даного шлюбу.. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, при цьому пояснив суду, що вони дійсно з лютого 2013 року час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Однак він не згоден з зазначеним позивачем формулюванням причин розірвання шлюбу, оскільки він весь час дбав про дітей. У них загалом відсутні будь-які спільні інтереси, крім спільних дітей. Наміру зберігати даний шлюб він не має, а відтак строк на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 01.09.1995 було укладено шлюб, зареєстрований 01.09.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Києва а/з №806, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] року народження та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, позивач та відповідач з лютого 2013 року не ведуть спільного господарства та на даний час два місяці проживають окремо. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів сторін у справі, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved