Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 липня 1976 року між ним ([PERSON]) та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №84. В шлюбі народилося двоє дітей, однак вони вже давно дорослі і проживають окремо. Після початку військових дій в Донецькій області вони переїхали в м.Мукачево і почали орендувати житло. Однак, на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У кожного з них протилежні погляди на сім'ю, життя та вирішення проблем. Подружжя проживає окремо, а шлюб носить формальний характер. Позивач - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Нижньо-Кринською селищною радою Радянського району Донецької області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб - 17 липня 1976 року, про що зроблено запис за №84 (а.с.3). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. -2- Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем визнано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим, а подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачу слід залишити шлюбне прізвище «Кущишин», оскільки ні позивач, ні відповідач не ставить питання щодо його зміни. Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягненню з відповідача підлягають витрати, пов'язані з публікацією в пресі про виклик останньої у розмірі 60,00 гривень.

Outcome: approved