Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договорами позики в розмірі 30 000 доларів США, що станом на 03.04.2014 року становить 354 999,21 грн., відсотки за користування грошовими коштами у сумі 7800 доларів США, що станом на 03.06.2014 року становить 92 299,79 грн., три відсотки річних в розмірі 651,78 доларів США, що станом на 03.06.2014 року становить 7 712,71 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2006 року позивач між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав безпроцентну позику у розмірі 20 000 доларів США на один рік, додатковим договором строк повернення позики був відстрочений спочатку до 31.03.2008 року, а потім до 31.03.2012 року. 31 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено ще один договір позики, за яким відповідач отримав безпроцентну позику у розмірі 10 000 доларів США строком на один рік. Додатковим договором строк повернення позики було встановлено до 30.03.2012 року. Але, як вказує позивач, відповідач не виконує умов договорів позики та не повертає грошові кошти. Так, [PERSON] вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 30 000 доларів США та відсотки за користування грошовими коштами, встановлені у розмірі облікової ставки НБУ. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних. Враховуючи викладене, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі довіреності 04.06.2014 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, 04.07.2014 року [PERSON] надав суду заяву про визнання позову, а також просив суд слухати справу та ухвалити рішення за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 01 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, посвідчений 01.04.2006 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с. 6-8) Згідно п. 1 даного договору, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 102 000 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 20 000 доларів США, строк на один рік, тобто до 01.04.2007 року. 31 березня 2007 року між сторонами було укладено ще один договір безпроцентної позики, посвідчений 01.04.2006 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с. 4-5) Згідно п. 1 договору позики від 31.03.2207 року, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 50 500 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 10 000 доларів США, строк на один рік, тобто до 31.03.2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 договорів позики, позичальник підтвердив факт отримання грошей від позикодавця до підписання цього договору. Згідно п. 2 договору позики від 01.04.2006 року, повернення грошей повинно здійснюватись в м. Харкові 31.03.2007 року з 14.00 до 15.00 години готівкою в повному обсязі. Договором позики від 31.03.2007 року встановлено, що повернення грошей повинно здійснюватись в м. Харкові 31.03.2008 року з 14.00 до 15.00 години готівкою в повному обсязі. У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язання щодо повернення грошових коштів, строк повернення позики було продовжено відповідними додатковими договорами до договорів позики. Так, строк повернення позики за договором від 01.04.2006 року та від 31.03.2007 року був встановлений до 30.03.2012 року. (а.с. 5, 8) Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вказує позивач, сума позики до теперішнього часу неповернута. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час неповернутою залишилася сума позики за двома договорами позики у розмірі 30 000 доларів США, яка і підлягає стягненню з відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідачів відсотки за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ, про що надав відповідні розрахунки. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, за розрахунками позивача, сума відсотків становить 7 800 доларів США. Тривале невиконання відповідачами своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення позики призвело до збільшення суми боргу, з урахуванням 3% річних за кожен рік прострочення виконання зобов'язань. Прострочення починається з 01.04.2012 року. Три відсотки річних за період з 01.04.2012 року по 03.06.2014 року становить 651,78 долар США. Всі розрахунки проведені позивачем, та визнаються відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А згідно з ч.2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, суд, задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з положень абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадку і в порядку встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У зв'язку з наведеним вище, стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні [PERSON] знайшли свого обґрунтування під час судового засідання, а тому підлягають безумовному задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції №6 від 06.06.2014 року, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн., який також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved