Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні відповідачів: орган опіки та піклування Глибоцької РДА про виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS]) в с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області на підставі договору дарування житлового будинку ВЕК № 487748 від 20.04.2007 року, укладеного між ним та [PERSON] та власником земельних ділянок загальною площею 0,52 га цільове призначення земельних ділянок - для обслуговування житлового будинку - 0,07 га, на якій побудований подарований житловий будинок та для ведення особистого підсобного господарства - 0,45 га, які розташовані в с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області. Позивач вказує на те, що житловий будинок необхідний для його проживання та приживання його сім'ї, яка складається з десяти осіб, оскільки з 2000 року він з сім'єю перебуває за кордоном, але в даний час має намір повернутися на постійне місце проживання в Україну, однак, вселитися у власний житловий будинок не має можливості, так як в ньому з 2005 року тимчасово проживають та зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] з трьома неповнолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Крім того, посилається на те, що відповідачі порушують його право власності на земельні ділянки, так як самостійно без його згоди завезли та розмістили на його землі будівельний блок, панелі перекриття, автомобілі, металобрухт, автозапчастини та шини. Зважаючи на викладене просить суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], з неповнолітніми дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] в с. Тарашани, Глибоцького району, Чернівецької області та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] звільнити земельну ділянку та вивезти будівельний блок, панелі перекриття, автомобілі, металобрухт, автозапчастини та шини, а також стягнути з відповідачів витрати по справі: судовий збір 114,70 грн. та витрати за надання правової допомоги 3000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви, підтвердила обставини викладені в позові і просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не просили суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник ОПП Глибоцької РДА - третьої особи на стороні відповідачів Аміхалакіоає М.Ш. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та вказувала на те, що неможливо виселити малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS], Чернівецької області, оскільки іншого житла у відповідачів немає. Заслухавши поясненням сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст.41 Конституції України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст.319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] (раніше адреса домогосподарства значилася [ADDRESS]) в с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області. Так, згідно договору дарування житлового будинку укладеного між позивачем та [PERSON], позивач отримав в дар вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Вказані обставини підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2003 року, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Тарашанської сільської ради про визнання недійсним державних актів на право приватної власності на землю та визнання недійсним договору дарування, а тому в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування земельних ділянок, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON], позивач прийняв в дар земельні ділянки площею 0,52 га цільове призначення - для обслуговування житлового будинку 0,07 га, на якій побудовано вказаний житловий будинок та для ведення особистого підсобного господарства - 0,45 га, які розташовані в с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області. На підставі договору дарування земельних ділянок позивачеві видані Державні акти на право власності на земельні ділянки [NUMBER] від 19 грудня 2007 року та [NUMBER] від 19 грудня 2007 року відповідно. На даний час позивач разом зі своєю сім'єю з 2000 року перебуває за кордоном. До складу його сім'ї входить дружина [PERSON] та діти: донька [PERSON] 1990 року народження, син [PERSON] 1992 року народження, донька [PERSON] 1993 року народження, син [PERSON] 1996 року народження, донька [PERSON] 1997 року народження, син [PERSON] 1999 року народження, син [PERSON] 2001 року народження, син [PERSON] 2011 року народження. 08 травня 2013 року позивач знявся із консульського обліку в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско і зареєструвався в [ADDRESS] та має намір повернутися в Україну і оселитися в своєму будинку. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], та [PERSON] самоуправно заселилися та проживають в житловому будинку в [ADDRESS]. Так, із довідки, виданої Тарашанською сільською радою Глибоцького району вбачається, що дана сім'я була зареєстрована на чистій земельній ділянці, а у 2006 році проводилася пере закладка та упорядкування по господарських книг, тому їх було прописано до вищевказаного житлового будинку без рішення виконкому сільської ради, оскільки вона проживали тимчасово в даному будинку. 21 червня 2013 року позивач [PERSON]. звернувся до приватного нотаріуса Глибоцького нотаріального округу із заявою та просив нотаріуса передати [PERSON] та членам його сім'ї, що їм необхідно звільнити належний йому житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], однак, відповідачі не виселилися із даного будинку та продовжують і надалі там проживати. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року відповідачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про набуття права власності за набувальною давністю - відмовлено. Вказане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року. Таким чином, оскільки між відповідачами, які не є і ніколи не були власниками будинку та членами сім'ї власника житлового будинку, та власником будинку не укладено будь-якого договору на проживання в цьому будинку, в тому числі й договору найму житлового приміщення, то відповідачі самовільно вселилися в житлове приміщення. Відповідно до ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, висновок органу опіки і піклування від 04 листопада 2013 року № 01.12-576 про неможливість виселення малолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] із житлового будинку по [ADDRESS] недостатньої обґрунтованим, виходячи із вимог ст.ст. 116, 391, 150 ЖК України та ст. 386 ЦК України. Також суд приходить до висновку, що посилання ОПП у висновку на ті обставини, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ніякого договору між вказаними особами укладено не було, а відповідачі заселилися в спірний будинок самовільно та безпідставно. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що [PERSON]. є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS], а відповідачі проживають в будинку безпідставно, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні житловим будинком шляхом виселення їх зі спірного будинку, а тому вимоги позову підлягають задоволенню. Обґрунтованими на думку суду є також позовні вимоги про звільнення земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0725 га, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачами на вказану земельну ділянку завезено будівельні блоки, панельні перекриття, автомобілі, металобрухт, автозапчастини та шини. А тому позивач, як власник даної землі має право відповідно до вимог ст. 386 ЦК України вимагати усунути такі порушення. Відповідно до ст..88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Що стосується стягнення із відповідачів на користь позивача витрат на надання правової допомоги у сумі 3 000 грн., то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, так як такі витрати нічим не підтвердженні. Враховуючи наведене,

Outcome: approved