Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що був потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12014070130000534 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 122 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 06 вересня 2014 року близько 23.30 год. відповідач, перебуваючи на проїжджій частині дороги навпроти кафе-бару «Валентина» в с. Ворочево Перечинського району, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс йому декілька ударів руками та ногами в різні частини тіла, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латеральної кістки лівої гомілки та відривний внутрішньо суглобний перелом заднього краю великогомілкової кістки без зміщення відламків, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Разом з цим, під час досудового розслідування, він як потерпілий, відмовився від обвинувачення, про що подав відповідну письмову заяву, а відповідач у свою чергу, подав письмову розписку, яка міститься в матеріалах досудового розслідування в прокуратурі Перечинського району, про те, що відшкодує йому витрати на лікування в розмірі 5 000 грн. протягом чотирьох місяців з дати її написання, тобто до 30 січня 2015 року. Однак, після написання вказаної розписки відповідач жодних коштів не відшкодував, навіть вибачення не попросив, переховується від нього та змінив телефонний номер. У зв'язку з вищенаведеним він зазнав значних моральних страждань, адже після операції довгий час був прикутий до ліжка, не мав змоги працювати та заробляти кошти на своє утримання та утримання матері-інваліда, пластина, яку йому вклали в кістку ноги турбує його і по сьогоднішній день, а він потребує подальшого хірургічного втручання, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2014 року близько 23.30 год. [PERSON], знаходячись на проїжджій частині дороги навпроти кафе-бару «Валентина» в с. Ворочево Перечинського району, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс позивачу [PERSON] декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латеральної кістки лівої гомілки та відривний внутрішньо-суглобний перелом заднього краю великогомілкової кістки без зміщення відламків, які згідно висновку експерта № 891 від 24 вересня 2014 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості (а. с. 6). Також встановлено, що 11 вересня 2014 року відомості по даному факту внесено до ЄРДР за № 12014070130000534 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 122 КК України, а 30 вересня 2014 року старшим прокурором прокуратури Перечинського району винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого [PERSON] від підтримання обвинувачення (а. с. 6). Крім цього встановлено, що того ж дня, 30 вересня 2014 року, відповідач надав письмову розписку та зобов'язався відшкодувати витрати на лікування [PERSON] у розмірі 5 000 грн. на протязі чотирьох місяців з дати її написання, однак до моменту звернення позивачем до суду жодних коштів не повернув. Натомість позивач [PERSON] за власний рахунок поніс витрати на придбання виробів медичного призначення необхідних для лікування, про що надав суду відповідні видаткову накладну № 99 від 16 вересня 2014 року та розрахункову квитанцію № 099807 від 12 вересня 2014 року (а. с. 9-10). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, за встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про наявності всіх умов цивільно-правової відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди позивачу [PERSON] з боку відповідача [PERSON] та визначає її розмір в сумі 5 000 грн. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи характер та обсяг фізичних страждань, тривалий час який затратив позивач [PERSON] для відновлення свого фізичного здоров'я (більше чотирьох місяців), яке в повній мірі так і не відновлено, вимушеність змін у його життєвих та виробничих стосунках, зусилля направлені позивачем для відновлення попереднього стану, неможливість допомагати та утримувати матір інваліда ІІІ групи, а також наступну поведінку відповідача [PERSON], який завдавши тілесні ушкодження та фізичну біль, тривалий час не бажає хоч частково відшкодувати моральні страждання в добровільному порядку, уникає зустрічі з позивачем та навіть не попросив у такого вибачення, приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід визначити в загальній сумі 5 000 грн. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає положенням ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved