Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, при цьому в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 20.10.2007р. між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO]. від шлюбу народився син [PERSON]. 13.07.2011р. рішенням Балтського районного суду м.Києва Одеської області шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу син став проживати з відповідачем та її батьками в с.Перельоти Балтського району Одеської області. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати спір щодо дитини, щодо її вихованні та зустрічей призводили лише до конфліктів. До досягнення сина 4 років він відвідував його за місцем проживання батьків відповідача. Після цього син став проживати з відповідачем і її новим чоловіком. 5.02.2015р. відповідач зобов'язалася не чинити перешкоди в його спілкуванні з сином, про що нею була написана розписка в присутності свідків. Після чисельних спроб вирішити дане питання мирним шляхом він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Визначити наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]., особисте спілкування: побачення кожні другу та четверту суботу та неділю місяця з 10год. суботи до 17год.неділі.; спільний відпочинок влітку: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; спільний відпочинок взимку: другу половину зимових канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Зобов'язати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі з сином у відповідь на його телефонний дзвінок надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач в позасудовому порядку повністю відмовився від матеріальної допомоги утримувати дитину. Тому рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22.09.2011р. він зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, доходів. У позивача рахується заборгованість по аліментам. Після розлучення позивач взагалі не з'являвся до дитини, не дзвонив і не цікавився його життям і вихованням. Після розірвання шлюбу між нею та позивачем склалися конфліктні ситуації. Після сплину деякого часу позивач все ж почав один раз на 2-3 місяці приїжджати до дитини погуляти. Прогулянки тривали близько 4-х - 5-ти годин. Вона не була проти зустрічей батька з сином. У грудні 2014р. вони з позивачем домовилися, що дитина поїде до нього на неділю в м.Миколаїв, але дитина відмовилася їхати. Проте 3 січня 2015р. позивач самовільно вивіз сина до м.Миколаїв, а вона з другим чоловіком вимушена була звертатися до органів внутрішніх справ з заявою щодо викрадення дитини. 12 лютого 2015р. вона разом з працівниками міліції приїхала до м.Миколаїв, де їй позивач та його родичі не віддавали дитину. 22.02.2015р. позивач привіз сина до Києва та передав їй. В її теперішній сім'ї дитина життєрадісна та щаслива, він її другого чоловіка називає папою. Якщо і допустити зустрічі з сином просить допустити їх тільки в її присутності., а саме субота з 11год. до 18год. один раз на два місяці на території матері . Суд, вислухавши пояснення сторін, представника 3-ї особи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками [PERSON], [INFO] /а.с 10/. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13.07.2011р. шлюб між сторонами розірвано. /а.с 11/. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо. 6.12.2014р. відповідач зареєструвала шлюб з гр.[PERSON], після реєстрації шлюбу перейшла на прізвище [PERSON]./а.с.40/ На даний час дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] разом з її другим чоловіком в смт.Гостомель Київської області. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вік дитини (6 років), факт постійного проживання протягом тривалого часу з матір'ю, прихильність дитини до матері, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та встановити години зустрічі дитини з батьком особисте спілкування кожні другу та четверту суботу та четверту неділю місяця з 10год. до 17год., спільний відпочинок влітку першу половину літніх канікул та другу половину зимових канікул дитини [PERSON],[INFO]. з батьком [PERSON]. Спілкування особисто засобами телефонного зв'язку, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку. У суду є підстави вважати, з врахуванням висновку Служби у справах дітей та сім»ї Ірпінської міської ради від 22.12.2015 р./а.с.85/, що спілкування [PERSON] з сином, участь у його вихованні вищевказаним способом у даний період часу та при даному віці дитини буде сприяти повноцінності виховання дитини, усунення протиріч у взаємовідносинах між ними. При цьому, суд враховує, що між сторонами виникли на даний час неприязні стосунки. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що позивач має заборгованість по аліментам, оскільки ця обставина будь-яким чином не може впливати на зустрічі батька з сином. Враховує суд і фізичний та психологічний стан здоров'я дитини, якому потрібна турбота матері, з якою він проживає, та якому необхідно присвячувати час на виховання та забезпечення всім необхідним, для формування як особистості . Суд критично оцінює твердження відповідача та його представника про соціальну небезпечність позивача, неврівноваженість його характеру, зловживання ним елементарними нормами поведінки, що унеможливлювало б його зустрічі з дитиною, оскільки це не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. По фату викрадення дитини відповідач [PERSON] не надала суду доказів, що даний факт мав місце. Позивач не заперечував в судовому засіданні того факту, що він 3 січня 2015р. забрав сина з собою до м.Миколаєва, але при цьому пояснив, що він повідомляв про свій намір забрати сина із собою, відповідач надала згоду на це, але в останню мить на вокзал не з'явилася, свідоцтво про народження дитини не привезла. Тобто як вбачається із наданих сторонами пояснень між ними дійсно виникли непорозуміння з приводу участі позивача у вихованні сина та зустрічей з ним. Установлених даних про те, що позивач [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя чи вчиняє відносно дитини будь-які негативні чи протиправні дії, не має. Оцінюючи докази по справі, фактичні обставини справи, суд не може погодитися із запереченнями відповідача [PERSON] та її представника про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо будь-якої участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, бо вони не є переконливими, а інтереси дитини ущемлені не будуть. Суд приймає до уваги в цій частині спору також позицію третьої особи по справі щодо позовних вимог [PERSON] Суд не вбачає виняткових підстав для відступлення від представленого Службою у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради способу участі позивача у вихованні дитини у висновку від 22.12.2015 р. (а.с.85). Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню і саме у визначених судом межах, що буде сприяти повноцінності розвитку і виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків з боку батька.

Outcome: partial