Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка надійшла до суду поштовою кореспонденцією 19.02.2019 року, в якій просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] , зі зняттям їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі без їх згоди. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що йому на підставі ордеру належить право користування жилим приміщенням (квартирою) [ADDRESS] . У вказаній квартирі значаться зареєстрованими його діти та внук- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які фактично в квартирі не проживають з березня 2003 року, їхніх речей у квартирі не має, про збереження за ними права користування домовленості не існує. За квартиру ніхто із відповідачів не платить, не компенсує вартість за сплачені комунальні послуги, що є тягарем для нього та підставою для нарахування на нього додаткових коштів за комунальні послуги. Він неодноразово намагався знайти відповідачів та вмовити їх знятись з реєстрації у добровільному порядку, але це виявилось неможливим, у зв`язку з їх небажанням. Оскільки зняти з реєстраційного обліку їх місце проживання в досудовому порядку він не має можливості, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою від 13.03.2019 року відкрито провадження та справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримавши пред`явлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання його таким, що втратив право користування, однак заперечував щодо зняття його з реєстраційного обліку та пояснив, що вже тривалий час не проживає у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки хоча і не мешкає у вказаній квартирі вже більше двадцяти років, однак не має у власності іншого житла. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не проживає у спірній квартирі понад 15 років, однак заперечує щодо позовних вимог позивача. У подальшому сторони подали заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, відповідач [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] частко визнає, заперечує щодо зняття його з реєстраційного обліку. Представник третьої особи, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняття рішення на розсуд суду. Оцінюючи змагальний характер цивільного судочинства, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно з ордеру на житлове приміщення № 2017, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Міської ради народних депутатів від 10.05.1978 року, [PERSON] з сім`єю з 6 осіб, надано право зайняття житлового приміщення житловою площею 38,58 кв.м., в квартирі [ADDRESS] (зворот а.с. 7). Як вказував позивач, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №0116-12/4635 від 01.10.2018 року (а.с.5), в зазначеному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до акту від 22.02.2018 року, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.6), з березня 2003 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членами його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються положеннями Житлового кодексу УРСР. Згідно з ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У силу положень ч.1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Хоча у судовому засіданні відповідачі і заперечували щодо позовних вимог, разом з тим визначальним для застосування положень про визнання особи такою, що втратила право користування є відсутність цієї особи у встановлені строки, що було встановлено судом під час судового розгляду. Таким чином судом було встановлено, що відповідачі не мешкають у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців. Більш того, факт їх не проживання у вказаній квартирі не заперечувався самими відповідачами та ними не було надано суду доказів поважності їх не проживання у вказаній квартирі. Оскільки відповідачі в належному позивачеві житловому приміщенні не проживають понад шість місяців, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, в той час як реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи права [PERSON] та він вимушений сплачувати за відповідачів додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Таким чином рішення суду про визнання відповідачів, такими що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачів на його користь судовий збір в рівних частинах з кожного по 234,93 грн. (а.с.15). На підставі викладеного, відповідно до ст. 61, 64, 71, 72 ЖК України, ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial