Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 06.10.2000 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 292. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини поступово погіршилися, позивач мешкає з іншою жінкою з якої склалися фактичні шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам позивача, тому він не бажає примирення. Ухвалою суду від 21.09.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.10.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти розірвання шлюбу, бажає зберегти сім`ю, з метою сприяння примиренню подружжя вважає за можливе задовольнити її клопотання про надання строку на примирення в шість місяців з метою збереження сім`ї. Ухвалою суду від 10.12.2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про надання строку на примирення відмовлено. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, [PERSON] зазначив, що мешкає з іншою жінкою, з якою бажає зареєструвати шлюб, примирення між сторонами неможливе, спільне господарство не ведеться. Відповідач у судове не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, на підтвердження якої долучено довідку міської лікарні № 10 м. Запоріжжя від 07.04.2020 р. про наявність захворювання у відповідача. Разом з тим, клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторони позивача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06 жовтня 2000 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 292, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.09.2020 року. Сумісне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини припинені. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є втрата почуття любові, а також відсутність взаєморозуміння. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть сумісного господарства, позивач не бажає зберегти шлюб та сім`ю, тому суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, що не суперечить ст.110, 112 СК України.

Outcome: approved