Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним\~позовом до\~відповідача,\~у якому\~просить визнати\~за нимяк спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на житловий будинок загальною площею 59,9 кв.м. та жилою площею 43,0 кв.м. побудованого із каменя, літньої кухні загальною площею 30,6 кв.м. побудованої із цегли, сараю загальною площею 53,2 кв.м. побудованого із каменя, гараж загальною площею 17,8 кв.м. побудованого із шиферних листів, огорожі металевої загальною площею 21,6 кв.м., ворота металеві загальною площею 4,0 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що його батькові [PERSON] , як голові колгоспного двору, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір), який складався із 3 (трьох) членів. Зазначає, що на час видачі свідоцтва про право власності на жилий будинок він був приписаний в цьому дворі, проте через деякий час виписався і станом на 15 квітня 1991 року в дворі проживали лише його батьки [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер\~його батько,\~як зазначено\~у свідоцтві\~про смерть,\~ [PERSON] .. Після смерті [PERSON] прийняласпадщину мати позивача - [PERSON] , так як проживала з ним на момент смерті, але не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] .. За життя вона розпорядилася своїм майном та склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановлення родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та через відсутність документа, що посвідчує право власності його матері на увесь вищевказаний будинок, який також відносився до колгоспного двору. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку в [ADDRESS] . Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 26.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.21). 21.11.2019 року відповідач надіслав «відзив», у якому вказав, що Дибщенська сільська рада Козівського району Тернопільської області визнає позовні вимоги позивача та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.34). 26.11.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.38). У судовому засіданні представник позивачапідтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити такі в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~однакчерез канцелярію суду подав відзив, у якому вказав, що Дибщенська сільська рада Козівського району Тернопільської області визнає позовні вимоги позивача та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.39). Заслухавши думку представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.6\~ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] \~належить колгоспному\~двору,\~який складається\~з трьох\~членів,\~головою якого\~був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.11.1987 року (а.с.12). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на\~15.04.1991\~року від\~21.12.2018\~року, виданої Дибщенською сільською радою\~Козівського району\~Тернопільської області, колгоспний\~двір складався\~з двох\~членів:\~ [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Враховуючи те,\~що станом\~на 15\~квітня 1991\~року членами\~колгоспного двору\~були [PERSON] та [PERSON] , то кожному із них фактично належить 1/2 частина колгоспного двору. Вказаний висновок суду підтверджується і довідкою Козівського РБТІ від 21.02.2018 року №13, згідно з якою житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] \~належить на\~праві власності\~ [PERSON] , [PERSON] . При цьому, кожному із зазначених осіб належить по 1/2 частини (а.с.13). Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із\~копією свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] ,\~виданого 07.07.2014\~року,\~ [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Як зазначено у довідці Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №182/3-13 від 21.12.2018 року після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] (а.с.17). Проте, позивачем, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не подано жодних доказів на підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , і належності [PERSON] будь-якого майна, яке б міг будь-хто успадкувати. Не здобуто таких доказів і судом під час розгляду справи. Відповідно до\~копії свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] ,\~виданого 11.05.2017\~року,\~ [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). На момент\~смерті [PERSON] , згідно з довідки Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської\~області №102/3-13 від 17.04.2018 року, з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.16). 10.05.2017\~року [PERSON] склала заповіт, згідно якого належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла позивачу [PERSON] (а.с.36). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] \~від 21.04.1967\~року,батьками позивача є\~ [PERSON] та\~ [PERSON] (а.с.8). 03.05.2018 року приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON] у зв`язку з тим, що нотаріусом не встановлено родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та через відсутність правовстановлюючого документа, що відповідає вимогам чинного законодавства на належну [PERSON] частку у спірному будинку (а.с.18). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до складу\~спадщини входять\~всі права\~та обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392\~ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Таким чином,\~на підставі\~вищевказаного,\~враховуючи,\~що [PERSON] \~померла,\~ [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відмов від прийняття спадщини не заявляв, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 59,9 м.кв., житловою площею 43,0 м.кв., побудованого з каменя, Ѕ частину літньої кухні площею 30,6 м.кв., побудованої із цегли, Ѕ частину сараю площею 53,2 м.кв., побудованого із каменя, Ѕ частину гаража загальною площею 17,8 м.кв., побудованого із шиферних листів, Ѕ частину воріт металевих, загальною площею 4,0 м.кв., що знаходяться на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної\~вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на іншу Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 59,9 м.кв., житловою площею 43,0 м.кв., побудованого з каменя, Ѕ частину літньої кухні площею 30,6 м.кв., побудованої із цегли, Ѕ частину сараю площею 53,2 м.кв., побудованого із каменя, Ѕ частину гаража загальною площею 17,8 м.кв., побудованого із шиферних листів, Ѕ частину воріт металевих, загальною площею 4,0 м.кв., що знаходяться на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , суд вважає таку позовну вимогу безпідставною та необґрунтованою, зважаючи на те, що позивачем не подано і судом не здобуто жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] помер. Крім того, суд вкотре наголошує, що позивачем не надано жодних доказів також на підтвердження його родинних відносин з [PERSON] та родинних відносин його матері [PERSON] та [PERSON] .. З аналогічних\~підстав у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~відмовлено позивачу\~і нотаріусом (а.с.18). Таким чином, суд, встановивши, що позивачу може в порядку спадкування за заповітом належати лише 1/2 частина житлового будинку, вважає що, незважаючи на визнання позову відповідачем, відсутні законні підстави для ухвалення рішення про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] з підстав вказаних вище. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним права власності на весь житловий будинок, що знаходяться на [ADDRESS] слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial