Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 10травня 2000 року помер [PERSON], який був вітчимом його матері [PERSON], після його смерті мати, як єдина спадкоємиця прийняла спадщину шляхом управління та володіння спадковим майном. 02 грудня 2000 року померла [PERSON], спадкове майно якої прийняв батько позивача [PERSON], який помер 16 листопада 2002 року. Після смерті батька він прийняв спадщину за законом, на підставі ст. ст. 529,548,549 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року). Проте, він не може оформити спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,02 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,05 га, що знаходяться на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, оскільки ці земельні ділянки належали [PERSON] і за життя його батьки спадщину не оформили. При цьому вказує, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] більше 20 років, вважала його своїм батьком, вони піклувались один про одного. А тому, просить встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] за адресою Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Садова, будинок № 5 протягом двадцяти років. В судове засідання позивач та його представник не зявились, про час і місце розгляду повідомлені належним чином, представник [PERSON] надала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність Представник відповідача - Нижньосироватьської сільської ради направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника. Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Сумській області направила до суду заяву в якій просила справу розглядати без участі представника. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень нового ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України ( в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стаття 1264 ЦК України захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним упродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Підтвердженням права особи спадкування у четверту чергу можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім'ї, документи, які підтверджують спільне проживання протягом не менше п'яти років та ведення спільного господарства, тощо.\~\~ Відповідно до роз'яснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». Факт проживання [PERSON] однією сім'єю більш як п'ять років, у період з грудня 1980 року по день її смерті 10 травня 2000 року за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Садова, будинок № 5 , що підтверджується Господарською книгою (а.с.20-35 ), довідкою виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради (а.с. 18). Як вбачається з наданих документів, [PERSON] був вітчимом [PERSON], вони вели спільне господарство з 1980 року до моменту його смерті. Виходячи з матеріалів справи, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 10 травня 2000 року, що підтверджується інформаційним листом районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с. 19). На той час ніяких спадкоємців ні за заповітом, ні за законом щодо спадкування майна померлого не було. Відповідно до роз'яснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». Таким чином суд вважає, що [PERSON] мала право спадкоємиці четвертої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 10.05.2000 року, тому його вимога є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді.

Outcome: approved