Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем в особі Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Львів» (надалі - ПАТ АКБ «Львів») 12.01.2011 року був укладений кредитний договір № 2011/с/034 (надалі - Договір), предметом якого були зобов'язання банку надати йому кредит в сумі 200000 грн. на строк до 12.01.2018 року для придбання квартири. Його зобов'язання та витрати були визначені в пунктах 3.1; 4.4 Договору. Згідно п. 3.1 умов даного договору за надання кредиту він зобов'язаний був сплатити банку комісію за оформлення кредиту одноразово в день видачі кредиту в сумі 2000 грн., яка була ним сплачена 13.01.2011 року. П.4.4. Договору передбачено, що у разі укладення кредитного договору позичальник несе витрати: одноразову плату за видачу кредиту відповідно до п.3.1, проценти, витрати на реєстрацію предмета іпотеки, плату за нотаріальне посвідчення договору іпотеки, витрати на страхування майна та інші збори. 13.01.2011 року під час отримання кредиту працівниками банку йому було роз'яснено, що умовою видачі кредиту є обов'язкова сплата ним під час одержання кредиту додатково 5% від суми одержаного кредиту в рахунок погашення ним в майбутньому суми кредиту, що становить 10000 грн. Оскільки кредитний договір між ним та банком 12.01.2011 року був вже укладений, ним були виконані зобов'язання, передбачені у 2.1; 3,1; 4 Договору, і понесені витрати, пов'язані з укладанням цього правочину, сплачена комісія за оформлення кредиту в сумі 2000 грн., тому для отримання суми кредиту він погодився додатково сплатити 5% від суми кредиту в сумі 10000 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, отримавши таке запевнення від працівників банку. 17.08.2011 року він звернувся до відповідача з заявою про зарахування сплаченого ним платежу в сумі 10 000 грн. в рахунок часткового погашення суми кредиту, проте така заява задоволена не була і він був зобов'язаний сплатити суму кредиту з нарахованими процентами без врахування зайво сплаченої ним вищезгаданої суми. Тому просить стягнути з ПАТ АКБ «Львів» в його користь кошти в сумі 10 000 грн., як такі, що отримані відповідачем без достатньої на це правової підстави, та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просить його задовольнити. Пояснив, що умовами кредитного договору не передбачено проведення ним інших виплат, крім таких, які зазначені в договорі, а відтак відповідач зобов'язаний був повернути йому ці кошти. Вважає безпідставним посилання відповідача на ту обставину, що кошти ним були сплачені на підставі договору про співпрацю, укладеного між відповідачем та Самбірським ГРОД (забудовником), що надало йому можливість на пільгових умовах отримати кредит, так як, судячи із встановленої у кредитному договорі суми кредиту, строку його погашення та відсотків за його користування, жодних пільг йому надано не було. Представник відповідача ПАТ АКБ «Львів» Кравчук Р.С. у судовому засіданні позову не визнав, посилаючись на те, що позивачем не представлено жодних належних і допустимих доказів того, що працівниками банку позивачу дійсно було надано роз'яснення стосовно того, що умовою видачі позивачу кредиту була обов'язкова сплата ним під час отримання кредиту додатково 5% від суми одержаного кредиту. Вважає, що таке твердження позивача спростовується матеріалами справи, умовами кредитного договору, які взагалі не передбачають сплати будь - яких авансових оплат комісійної чи іншої винагороди банку, які б враховувались в рахунок погашення суми кредиту в майбутньому. Ствердив, що в даному випадку, як свідчить призначення платежу у квитанції № 263-11 від 13.01.2011 року, позивач сплатив 5% комісійної винагороди в сумі 10 000 грн. по партнерській програмі з забудовником ТзОВ «Самбірська ГРОД» на рахунок № [NUMBER], а не в рахунок погашення кредиту за кредитним договором, як зазначає позивач. Умови партнерської програми були узгоджені в межах співпраці на підставі договору про співпрацю, укладеного 03.12.2010 між банком і ТзОВ «Самбірська ГРОД». В залежності від обраного покупцем варіанту оплати винагороди або без такої, умови партнерської програми передбачали різні строки кредитування та розміри процентної ставки, тобто в рамках партнерської програми позивач мав право вибору різних умов придбання квартири, як зі сплатою комісії, так і без сплати такої. Вважає, що внаслідок власного вільного волевиявлення, зовнішній вираз якого відобразився у сплаті 5% від суми виданого банком кредиту, позивач сплатив обумовлену комісію, чим вчинив дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що між позивачем та відповідачем в особі ПАТ АКБ «Львів» 12.01.2011 року був укладений кредитний договір № 2011/с/034, предметом якого були зобов'язання банку надати позивачу кредит в сумі 200000 грн. на строк до 12.01.2018 року для придбання квартири. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Будь - яке зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як вимагає ст.526 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тобто правовідносини між позичальником та позикодавцем повинні будуватися виключно на умовах, передбачених кредитним договором, Зобов'язання та витрати позивача були визначені в пунктах 3.1, 4.4 кредитного договору № 2011/с/034. Згідно п.п. 3.1 Договору за надання кредиту позивач зобов'язаний був сплатити банку комісію за оформлення кредиту одноразово в день видачі кредиту в сумі 2000 грн. Зобов'язання позивача були виконані, що підтверджується квитанцією № 263 - 6 від 13.01.2011 року, У разі укладення кредитного договору позичальник повинен понести витрати: одноразову плату за видачу кредиту відповідно до п.3.1, проценти, витрати на реєстрацію предмета іпотеки, плату за нотаріальне посвідчення договору іпотеки, витрати на страхування майна та інші збори, що передбачено 4.4 Договору. Жодних додаткових зобов'язань згідно з умовами договору у позивача як позичальника перед відповідачем як позикодавцем у зв'язку з укладенням даного договору не було, а відтак суд не приймає до уваги тверджень відповідача щодо правомірності сплаченої позивачем спірної грошової суми в розмірі 10 000 грн. Як на підставу відмови у задоволенні позову відповідач посилається на наявність вищезгаданого договору про співпрацю, укладеного між Самбірським ГРОД та ПАТ АКБ «Львів», стверджуючи про добровільну сплату позивачем зазначених коштів. Як було встановлено в судовому засіданні, такий договір було укладено 03.12.2010 року між ПАТ АКБ «Львів» в особі начальника Самбірського відділення Голець Г.І., та ТЗОВ «Самбірська ГРОД» в особі директора [PERSON], з іншої сторони. Предметом даного договору є визначення основних умов та принципів співпраці сторін при реалізації Самбірським ГРОД нерухомості на рахунок отримання Покупцями у банку кредитів. Як убачається з умов даного правочину, позивач стороною не був, а відтак будь - які зобов'язання щодо оплати ним додаткових коштів без його участі прийматися не повинні були. Дану обставину підтвердив допитаний в якості свідка представник Самбірської ГРОД [PERSON], який ствердив, що будівельна компанія співпрацювала з ПАТ АКБ «Львів», між Самбірською ГРОД та ПАТ АКБ «Львів» 03.12.2010 року був укладений договір про співпрацю, однак жодним чином це не стосується позивача, він не повинен сплачувати додатково будь - яких коштів. З тих підстав суд не приймає до уваги вищезазначені твердження представника відповідача з посиланням на представлений ним договір про співпрацю щодо правомірності проведених позивачем витрат у вигляді 5% комісійної винагороди в сумі 10 000 грн. по партнерській програмі з забудовником ТзОВ «Самбірська Грод» на рахунок № [NUMBER] за власним бажанням та волевиявленням. Оскільки умови партнерської програми були узгоджені в межах співпраці на підставі договору про співпрацю, укладеного 03.12.2010 року між банком і ТзОВ «Самбірська ГРОД», тобто позивач не був стороною договору, згідно п. 2.2 забудовник зобов'язується доводити до відома покупців порядок придбання нерухомості з використанням кредиту Банку; надавати потенційним покупцям перелік необхідних для отримання кредиту документів та точну інформацію, яка стосується умов та принципів кредитувавння банком, що не було зроблено по відношенні до позивача. Крім того, в силу ст. 60 ЦПК України відповідачем не доведено, що позивача належним чином повідомлено про умови кредитування з прив'язкою до договору про співпрацю. Враховуючи умови та порядок погашення позивачем кредиту, жодних пільг щодо умов кредитування унаслідок сплати 10 000 грн. позивач не отримав. З листа - повідомлення банку від 24.12.2013 року № 18/21-13/77 відомо, що позивачем виконані всі зобов'язання по кредитному договору № 2011/с/034. Отже, по вині працівників банку було зайво сплачено за договором кредиту № 2011/с/034 10000 грн. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно власнику. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.(ст. 1212 ЦК України). Оскільки кредитним договором від 12.01.2011 року не було передбачено сплати позивачем додатково комісійної винагороди в розмірі 5% суми кредиту, сплачена ним сума не була врахована банком в рахунок погашення кредиту та процентів, всі зобов'язання за договором кредиту ним виконано, сума кредиту повернута, з тих підстав суд вважає, що сплачена ним відповідачу 13.01.2011 року грошова сума в розмірі 10 000 грн. утримується відповідачем безпідставно і підлягає поверненню. Суд вважає доведену вину банківських працівників щодо надання недостовірної інформації позивачу про сплату позивачем 5% комісійної винагороди суми кредиту, яка буде зарахована йому в рахунок погашення кредиту та процентів та яка насправді була сплачена на рахунок [NUMBER] по партнерській програмі з забудовником ТзОВ «Самбірська ГРОД», стороною якої він не був, тому вимоги позивача про стягнення з ПАТ АКБ «Львів» в його користь коштів в сумі 10 000 грн, як такі, що утримуються відповідачем без достатньої на це правової підстави, підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд, на користь якої ухвалено рішення, стягує з іншої сторони всі понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved