Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 23 лютого 2021 року, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] ; судові витрати покласти на позивача. 14 травня 2021 року матеріали вище вказаної цивільної справи надійшли на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року - для розгляду за підсудністю. За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу від 14 травня 2021 року матеріали позову передано в провадження судді Євтушенку О.І. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 04 жовтня 1997 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами припинено з березня 2016 року у зв`язку з відсутністю порозуміння в сімейних стосунках, різними поглядами на сімейне життя. З того часу вони проживають окремо, спільного бюджету не мають, ведуть різне господарство, жодних стосунків не підтримують. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї не вбачає, оскільки, на його переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року позовну заяву залишення без руху. 22 червня 2021 року до суду надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява, як наслідок, ухвалою суду від 25 червня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.10). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористався, подавши заяву, про розгляд справи без його участі. Пред`явлені вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ч.1 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явивлася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №448, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 жовтня 1997 (а.с.37). Від шлюбних стосунків сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 22 липня 1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та серії [NUMBER] від 06 травня 2009 року, виданого Догинціським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно (а.с.36,38). Судовим розглядом встановлено, щошлюбні стосунки між сторонами припинено з березня 2016 року у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків не підтримують. Дітей вони не мають, спір про поділ майна між ними відсутній. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням наявності у сторін неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.37) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін, з огляду на відсутність заяв про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на заявлену позивачем вимогу, щодо залишення понесених судових витрат за собою, суд вважає за доцільне не стягувати судові витрати з відповідача, а залишити їх за позивачем. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: dismissed