Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія Відокремлений підрозділ Шахта [PERSON] № 3 імені [PERSON] про стягнення сум, невиплачених при звільнені працівника, компенсації за порушення строків виплати та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 20.07.2006 року по 30.11.2014 року працював у вугільній галузі на підприємстві відповідача. 30.11.2014 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Позивачу була нараховані виплати при звільненні у сумі 4892,64 грн., а також, не сплачена заборгованість по заробітної платі за жовтень 2014 року у сумі 7838,35 грн. Позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, що виразилася в порушенні трудових прав, моральних стражданнях в звязку з невиплатою належних йому сум. Позивач просить стягнути з відповідача: нараховану, але не виплачену суму при звільненні в розмірі 6521,00 грн.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, починаючи з 01.12.2014 року, в розмірі 348 грн. 32 коп. за кожний робочий день; компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000 грн., допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 7837 грн. 20 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнав частково. Просив розглянути справу в його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу до відповідача 20.07.2006 року (а.с.7). Відповідно до наказу відповідача № 1191-к від 01.12.2014 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до довідки відповідача № 2020 від 19.06.2015 року середньоденна зарплата позивача склала 348 грн. 42 коп., середньомісячна зарплата склала 7837 грн. 20 коп. Вказані нарахування сторонами не оспорюються. Згідно із п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, від 3 липня 2001 року (із змінами і доповненнями) та р.5 п. 12 Колективного договору, який діяв в ДП Донецька вугільна енергетична компанія ВП Шахта [PERSON] № 3 імені [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі, і середнього заробітку, але не менше: - при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -7,5 років, для чоловіків -10 років, в розмірі одного середньомісячного заробітку; - при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -12,5 років, для чоловіків -15 років, в розмірі двох середньомісячних заробітків; - при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -17,5 років, для чоловіків -20 років, в розмірі трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Матеріалами справи встановлено, що в день звільнення 01.12.2014 року, відповідач не перерахував позивачу виплати, призначені йому при звільненні відповідно до вимог КЗпП України в сумі 6521,00 грн. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої при звільнені суми 6521,00 грн. підлягає задоволенню. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку виплати з дня звільнення 01.12.2014 року до дня ухвалення рішення суду. Відповідно до [PERSON] України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» період затримки за цей час складає 140 робочих днів. Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача складає 348 грн. 32 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 48764 грн. 80 коп. (348,32х140). Зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, зазначена сума визначена без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Стосовно позовних вимог [PERSON] про ухвалення рішення про негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача середньомісячного заробітку в розмірі 7837 грн. 20 коп., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках відповідно до ст. 367 ЦПК України ухвалювати рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Матеріалами справи встановлено, що відповідач не перерахував позивачу належні при звільненні виплати. Розмір цих виплат позивач не оспорює. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача по ухваленню рішення в частині негайного виконання рішення по стягненню з відповідача середньомісячного заробітку в сумі 7837 грн. 20 коп. Відносно стягнення на користь позивача суми моральної шкоди, суд виходить з того, що право позивача на таку компенсацію прямо передбачено нормами ст. 237-1 КЗпП України. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що факт неправомірної затримки виплати позивачу належних йому сум, міг викликати в нього душевні страждання та переживання з цього приводу та можливості утримувати себе та свою родину, при тому суму заявлену позивачем, суд вважає дещо завищеної та такою що підлягає зменшенню до 400 грн. Відповідно до Закону України Про судовий збір за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вказаних положень Закону України Про судовий збір та ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1% від ціни позову в сумі 552 грн. 85 коп., виходячи із розміру задоволених позовних вимог: суми, нараховані але не сплачені при звільненні в розмірі 6521,00 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 48764 грн. 80 коп., а усього 55285 грн. 80 коп.

Outcome: partial