Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 71,2 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1 с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11 січня 2018 року, посилаючись на те, що після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на даний житловий будинок. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судовому засіданні при вирішенні даного позову покладається на думку суду. Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 11 січня 2018 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ИД № 237501, виданого 12.01.2018 р. Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 01. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 71,2 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1 с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області. 24.11.2017 р. [PERSON] на випадок своє смерті розпорядилась належним їй майном в користь позивача [PERSON], про що було складено заповіт, посвідчений сільським головою Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, який зареєстровано в реєстрі за № 67. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 40/2018 року, після смерті [PERSON] за заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом № 96 від 24.01.2018 р. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.08.2018 року № 2405/02-14, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Згідно довідки Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 963 від 13.12.2017 р., власником житлового будинку в Тернопільському районі с. Плотича вул. Шевченка, 1, є [PERSON]. Згідно довідки Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 72 від 25.01.2018 р. на день смерті [PERSON], яка померла 06.11.2017 р. в житловому будинку по вул. Шевченка, 1, с. Плотича, Тернопільського району разом з померлою проживали: сестра [PERSON] власник будинку, племінник [PERSON]. Згідно довідки Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 73 від 25.01.2018 р. на день смерті [PERSON], яка була власником будинку по вул. Шевченка, 1, с. Плотича, Тернопільського району проживав племінник [PERSON]. Як вбачається з інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ № 111 від 01.02.2018 р., станом на 01.01.2013 року житловий будинок №1 по вул. Шевченка в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 24.10.1987 р. на підставі рішення виконкому № 265 від 20.10.1987 р. та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 22. В інформаційній довідці про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ № 106 від 29.01.2018 р. зазначено, що станом на 26.01.2018 р. по обліку бюро будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Плотича рахується за [PERSON] та [PERSON]. Крім цього, згідно довідки Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 12 від 14.01.2019 р. будинок по вул. Шевченка, 1, в с. Плотича Тернопільського району станом на 01.04.1991 р. належав до категорії колгоспний двір. Тобто, з наведених документів вбачається, що будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Плотича Тернопільського району відноситься до категорії колгоспного двору, членами якого станом на 01.04.1991 р. були [PERSON] та [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04,1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки спірний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 р., спадкодавці як члени колгоспного двору набули на нього право сумісної власності та це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі наявності заповіту в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України). Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримала за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснила державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 71,2 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1 с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11 січня 2018 року.

Outcome: approved