Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТОВ «Деметра Л» і просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16000 грн. Мотивує свій позов тим, що він працював з 02.03.2015 р. у ТОВ «Деметра Л» трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва . Наказом № 111-к від 26.06.2017 р. його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні розрахунок з ним не був проведений в повному розмірі. Розмір його заробітної плати встановлювався від кількості відпрацьованого часу та виконаної роботи і був не менше 8000 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає за 2 місяці затримки розрахунку 16000 грн. ( 8000 грн.х2). Відповідач відмовив в видачі довідки про розмір заборгованості по заробітній платі . Тому він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просять його задоволити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що заборгованість по заробітній перед позивачем у ТОВ «Деметра Л» відсутня, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Встановлено, що позивач [PERSON] працював в ТОВ «Деметра Л» на посаді тракториста машиніста сільськогосподарського виробництва з 02.03.2015 р. (наказ № 9 від 02.03.2017 р.). Відповідно до наказу № 111-к від 26.06.2017 року він був звільнений з роботи на підставі ст.. 38 КЗпП України. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В судове засідання представником відповідача була надана довідка № 17 від 02.11.2017 року, згідно якої заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] відсутня. Крім того , представником відповідача в судове засідання надані шляхові листи трактора №00255 за травень 2017 року , на якому працював позивач [PERSON], розрахунок заробітної плати позивача за травень 2017 року, в якому зазначені дати виконання робіт , види виконуваної роботи та їх оплата.Загальний розмір нарахованої заробітної плати за травень 2017 року з 01.05.2017 року по 24.05.2017 року складає 22623 грн.( разом з відповідними податками).Позивач отримав заробітну плату за даний період 17839 грн.14 коп. ( зарплата) та 1020 грн. 67 коп. ( аванс за травень), що підтверджується видатковими касовими ордерами від 26.06.2017 року та не заперечується представником позивача. Встановлено, що позивач був відсторонений від виконання своїх обов»язків з 25.05.2017 року до 26.06.2017 року. А згідно наказу № 111-к від 26.06.2017 року він був звільнений з роботи з 26.06.2017 року.За цей час позивачу було виплачено середній заробіток за час відсторонення та компенсацію за 7 днів відпустки в сумі 7551 грн. 16 коп. що підтверджується видатковими касовими ордерами від 26.06.2017 року та розрахунком середнього заробітку за час відсторонення і розрахунком компенсації за 7 днів відпустки.Дані розрахунки були перевірені за участю представників сторін в судовому засіданні і представник позивача погодився з даними розрахунками. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач, працюючи на посаді тракториста- машиніста сільськогосподарського виробництва відповідно до положень ст.. 7 Закону України « Про відпустки» має право на додаткову відпустку за роботу із шкідливими та важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 затверджено Списки виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників у яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці (додатки 1 і 2 до постанови). Так, в додатку № 1 в пункті 204 зазначено, що тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, тракторист, машиніст бульдозера має право на відпустку не менш ніж 4 дні.Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 16 від 30.01.1998 року затверджено Порядки застосування Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників у яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці.Згідно з цими Порядками щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці надається працівникам виробництв, цехів, професій і посад, передбачених відповідними розділами відповідного Списку, незалежно від того, до якої галузі господарства належать ці виробництва і цехи, та від форм власності підприємств, організацій і установ, а щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці - незалежно від відомчого підпорядкування цих виробництв, цехів, а також від форм власності підприємств, організацій і установ. Так, працівникам, безпосередньо занятими обпиленням і обприскуванням рослин, внесенням отрутохімікатів (фумігантів) у грунт передбачена відпустка 7 календарних днів.Отже, він вважав , що загальний розмір додаткової відпустки повинен складати 11 календарних днів.Починаючи з дня прийому на роботу з 02.03.2015 по день звільнення 26.06.2017 року позивач відробив повні два календарні роки. Отже, вважає, що повинна бути виплачена компенсація за додаткову відпустку тривалістю 22 дні в сумі 6238,98 грн. за роботу зі шкідливими умовами. Крім того , відповідно до відомостей, які містяться в наданому відповідачем розрахунку заробітної плати за травень 2017 року не оплачені такі роботи: 04.05.2017 року культивація по гербіцидах 15 га - не сплачено 10 відсотків за роботу зі шкідливими речовинами в розмірі 33 гривні. 12.05.2017 року коткування посіву по гербіцидах 27 га- не сплачено 10 відсотків за роботу зі шкідливими речовинами в розмірі 16,47 гривні. Всього відповідачем не сплачено 49,47 грн. В судовому засіданні зазначив, що відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за 22 дні додаткової відпустки і 49 грн. 47 коп. за роботи 4.05.2017 року та 12.05.2017 року та відповідно середній заробіток за час затримки виплати даних сум. Представник відповідача заперечив в судовому засіданні проти задоволення даних вимог.Мотивував тим, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці надається працівникам, зайнятим на роботах, повязаних з негативним впливом на здоровя шкідливих виробничих факторів, за Списком (Список виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1290). Конкретну тривалість такої відпустки встановлюють колективним договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах. Відповідно до п. 3.9 колективного договору, який укладений між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Деметра Л» на 2013-2018 року передбачено, що додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці (ст. 7 Закону України «Про відпустки») необхідно надавати працівникам, зайнятим на роботах, повязаних із негативним впливом на здоровя шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, затвердженими постановою КМУ від 17.11.1997 року № 1290 у відповідності з результатами атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівників в цих умовах. На підставі результатів атестації оцінюють фактичний стан умов праці на робочому місці. Це означає, що для отримання зазначеного права умови праці працівника на відповідному робочому місці мають бути віднесені до категорії шкідливих. Згідно гігієнічною класифікацією праці, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014 №248, визначено, що шкідливі умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працівника та/або його нащадків. Умови і характер праці, при яких рівень шкідливих виробничих факторів не перевищує встановлених нормативів, вважаються допустимими. Санітарно-гігієнічні дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу під час проведення атестації робочих місць, мають бути проведені санітарними лабораторіями підприємств і організацій, атестованими Міністерством охорони здоровя, а також на договірній основі лабораторіями територіальних санітарно-епідеміологічних станцій. При цьому враховуються Показники та критерії умов праці, за якими надаватимуться щорічні додаткові відпустки працівникам, зайнятим на роботах, повязаних з негативним впливом на здоровя шкідливих виробничих факторів (метеорологічні фактори, рівень шумового навантаження на робочому місці, рівень вібрації, вміст хімічних речовин в повітрі, важкість праці, напруженість праці та інші фактори). Зазначив, що відповідно до ст..81 ЦПК України представником позивача не доведено та не подано до суду доказів, що [PERSON] виконував роботи, які перевищували гігієнічні нормативи шкідливих та важких умов праці. Отже, без результатів атестації робочих місць, які досліджують умови праці працівника, неможливо встановити, чи є перевищення гігієнічних нормативів на його робочому місці під час трудового процесу [PERSON] та надати йому додаткову відпустку за шкідливі і важкі умовами праці. Тому просив відмовити в задоволенні даних вимог позивача, як безпідставних. Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник відповідача надав суду докази про виплату позивачу заробітної плати за травень 2017 року за виконані позивачем роботи , підтверджених відповідним розрахунком та платіжними документами.Крім того, надані докази виплати позивачу середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи за період з 25.05.2017 року по 26.06.2017 року та компенсацію за 7 днів відпустки. Представник позивача підтвердив отримання даних сум позивачем і погодився з розрахунком даних сум, наданих відповідачем. Суд не погоджується з вимогою про необхідність виплати компенсації позивачу за роботу із шкідливими та тяжкими умовами праці та виплатою 49,47 грн. за роботу з гербіцидами. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці надається працівникам, зайнятим на роботах, повязаних з негативним впливом на здоровя шкідливих виробничих факторів, за Списком (Список виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1290). Конкретну тривалість такої відпустки встановлюють колективним договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах. Дане положення міститься і в п.3.9 Колективного договору, який укладений між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Деметра Л» на 2013-2018 року. Так, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації). Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації. Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоровя України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50\~років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Необхідне документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження відповідного переліку робочих місць, виробництв, професій; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. В судовому засіданні не надані суду докази , що була проведена атестація робочого місця позивача, що характер його роботи відноситься до роботи, повязаної з негативним впливом на здоровя шкідливих виробничих факторів. Крім того, згідно наданого представником відповідача розрахунку заробітної плати за травень 2017 року позивачу була проведена доплата 04.05.2017 року та 12.05.2017 року за внесення ЗЗР ( засоби захисту рослин). Представником позивача не доведено, що за роботу по культивації гербіцидів 04.05.2017 року ( 15 га) та коткування посіву по гербіцидам 12.05.2017 року ( 27 га) повинна бути проведена доплата в розмірі 49,47 грн. , так як дана робота безпосередньо пов»язана з шкідливими речовинами. Суд, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази , які надані сторонами по справі , приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню як недоведений належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed