Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №62 житлового будинку №42а по вул. Ковальській в м. Токмаку Запорізької області. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири 62 житлового будинку №42а по вул. Ковальській у місті Токмаку Запорізької області. У належній йому квартирі зареєстрована його колишня дружина, [PERSON], шлюб з якою розірвано на підставі рішення Токмацького районного суду від 21.10.2010 року. Відповідач у зазначеній квартирі не проживає з липня 2015 року. Місце перебування [PERSON] йому не відоме. В зв'язку з тим, що відповідач не знялася з реєстрації, він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі. Оскільки [PERSON] не проживає в [INFO] і не знімається добровільно з реєстраційного обліку, він змушений звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив. В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири №62 житлового будинку №42а по вул. Ковальській м. Токмака Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.04.2009 року та договором дарування від 23.01.2012 року. У належній позивачу квартирі з 24.12.2009 року зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, копією паспорта відповідача. Сторони перебували в шлюбі з 18.11.2006 року до 21.10.2010 року, що підтверджується копією рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21.10.2010 року в справі №2-3451/2010. Відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з липня 2015 року, що підтверджується довідкою ОСББ Аглопоріт-42А. Відповідно до поданої відповідачем заяви від 25.12.2016 року, в теперішній час вона проживає за адресою: Бельгія, м. Спа, вул. Ставло №20 4900. В зв'язку з тим, що відповідач не знялась з реєстрації місця проживання, позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не можу розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, що сторони не оспорюють. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутня за адресою житлового будинку з липня 2015 року, тобто понад 1 рік, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved