Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнив, та просить стягнути з [PERSON] в свою користь 1 368 896 грн. заборгованості за договором позики, 3% річних в розмірі 173 718,53 грн., проценти за договором в розмірі 576 624,11 грн., що в загальній сумі складає 2 119 238, 53 грн. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 02.12.2009 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 116800 доларів США зі строком повернення - 02.03.2010 року, про що надав розписку. Посилаючись на те, що [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу в установлений у розписці строк не виконав, просить стягнути з нього борг з урахуванням відсотків за користування коштами та інфляційними витратами в розмірі 2 119 238,53 грн. Відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики від 02.12.2009 року, укладений у вигляді розписки на суму 116 800 доларів США, наданої [PERSON] Зустрічний позов мотивує тим, що є учасником ТзОВ «МПМ-Пласт», а [PERSON] обіймає посаду головного бухгалтера у Сільськогосподарському виробничому кооперативі ім. В. Стефаника. Вдвох, протягом 15 років перебували у дружніх відносинах, тому ділився із ним своїми успіхами та невдачами. Розписку від 02.12.2009 року підписав, проте здійснив це під впливом обману, а вказану суму 116800 доларів США не отримував. Пояснив це тим, що [PERSON] було відомо про його фінансові проблеми, для успішного вирішення яких необхідно було 100 000 доларів США. Останній запевнив, що має можливість виділити вказану суму протягом двох-трьох днів, проте вимагав спершу підписати розписку на суму 116 800 доларів США, з яких 16 800 доларів США - це борг його дружини, [PERSON], перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом ім. В.Стефаника. Погодившись із запропонованими [PERSON] умовами, підписав та передав йому розписку. Однак, обіцяних коштів так і не отримав, оскільки [PERSON] пояснив, що змушений був їх використати для вирішення власних проблем. Його ж проблеми залишились не вирішеними, проте ж, довіряючи [PERSON], попросив його знищити розписку самостійно, на що той погодився. Надалі, влітку 2012 року [PERSON] при розмові поскаржився йому на свою та дружини низьку заробітну плату. Про існування боргової розписки від 02.12.2009 року не повідомляв. Зважаючи на те, що [PERSON] станом на 02.12.2009 року не мав реальної можливості виділити обумовлену розпискою суму коштів, яку на виконання умов розписки так і не надав, що фактично є обманом, тому просить визнати недійсним договір позики від 02.12.2009 року, який укладений у вигляді розписки. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Зустрічний позов заперечили та просять у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог. Відповідач та його представник у судовому засіданні первісний позов заперечили, зустрічний - підтримали, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у такому. Просили зустрічний позов задовольнити, а в первісному - відмовити за безпідставністю вимог. Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши інші матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову належить відмовити за безпідставністю вимог, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на посаді головного бухгалтера у Сільськогосподарському виробничому кооперативі ім.В.Стефаника. [PERSON] є одним із чотирьох учасників ТзОВ «МПМ-Пласт». Його дружина - [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність, що об'єктивно підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданого 03.10.1996 року (а.с. 45). [INFO] [PERSON] померла (а.с.46). 12.01.2007 року між ТзОВ «МПМ-Пласт» та ЛФ ПАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №6/2007. З метою забезпечення виконання взятих на товариство кредитних зобов'язань, 06.11.2009 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за належне виконання умов кредитного договору, передавши банку в іпотеку належне йому приміщення першого поверху №1-10, ХІІ-ХVІ будівлі гуртожитку загальною площею 207,9 кв.м., яке розташоване на [ADDRESS]. Для вирішення фінансових труднощів, пов'язаних із неможливістю виконання кредитних зобов'язань перед ПАТ «Мегабанк» звернувся до свого товариша [PERSON] Останній запевнив, що має кошти в сумі 100 000 доларів США, котрі надасть в борг під розписку, що й ствердили самі сторони в судовому засіданні. З метою отримання бажаних грошових коштів в сумі 100 000 доларів США, [PERSON] погодився взяти на себе зобов'язання по поверненню Сільськогосподарському виробничому кооперативу ім. В.Стефаника заборгованість його дружини [PERSON] у сумі 16 800 доларів США, яка виникла у 2005 році та залишилась не погашеною, у зв'язку із її смертю та надати письмову розписку наперед. Факт підписання 02.12.2009 року [PERSON] письмової розписки, відповідно до умов якої позичив у [PERSON] 116800 доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 02.03.2010 року (а.с. 100) підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи, складеним 23.01.2014 року, яким встановлено, що підпис на даній розписці виконаний [PERSON] (а.с.105-107). Сам факт підписання розписки [PERSON] у судовому засіданні не заперечив. Однак, доводи [PERSON] про те, що [PERSON] отримав у позику 116800 доларів США, згідно наданої розписки від 02.12.2009 року не заслуговують на увагу суду, оскільки сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей не породжує у майбутньому для позичальника обов'язку повернути обумовлену розпискою суму грошей. З метою можливого захисту позичальника [PERSON] від недобросовісного позикодавця [PERSON] у судовому засіданні вони були допитані в якості свідків. Так, перебуваючи у статусі свідка, [PERSON] підтвердив суду факт існування заборгованості покійної [PERSON] перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом ім. В.Стефаника у сумі 102980,70 грн., яку керівництво кооперативу розраховує повернути від [PERSON] Суд визнає й приймає його доводи в цій частині, так як такі об'єктивно підтверджуються наявними у матеріалах справи накладними (а.с. 34-44). [PERSON], як свідок в суді, пояснив, що [PERSON] обіцяв надати йому кошти в сумі 100 000 доларів США при умові, якщо він підпише розписку на більшу суму, в розмірі 116 800 доларів США, що складає залишок суми боргу [PERSON], як фізичної особи-підприємця перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом ім. В.Стефаника. У заздалегідь погодженому між ними місці і часі для отримання позики він приїхав вдвох з [PERSON] Однак, на цій зустрічі [PERSON] запропонував йому підписати вже надрукований текст розписки, пояснивши, що гроші надасть пізніше. Ствердив, довіряючи [PERSON], текст розписки підписав, проте обіцяних грошових коштів так і не отримав. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 вказаної статті ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зважаючи на те, що розписка від 02.12.2009 року укладена в письмовій формі, з дотриманням вимог ст. 1047 ЦК України, суд прийняв до уваги показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], котрий був безпосереднім очевидцем зустрічі [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] ствердив суду, що метою цієї зустрічі було отримання [PERSON] обіцяної [PERSON] позики, яку він не надав. При цьому, [PERSON] підписав розписку без фактичного отримання грошей. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON], на підставі розписки від 02.12.2009 року фактично отримав право вимоги до [PERSON] на суму 116800 доларів США та суми процентів, нарахованих у розмірі відповідно до ставки Національного Банку України, хоча жодних коштів [PERSON] не передавав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] в підтвердження своїх доводів щодо наявності у нього станом на грудень 2009 року 100 000 доларів США, які нібито мав можливість позичити [PERSON] пояснив суду, що працює протягом 35 років та вдвох з дружиною має достатній для цього заробіток. Проте такі свої твердження [PERSON] не підтвердив жодним належним та допустимим доказом. Натомість, [PERSON] довів суду факт фінансової неспроможності ТзОВ «МПМ-Пласт» виконати кредитні зобов'язання перед ПАТ «Мегабанк», що підтверджується рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива», постановленого 06.02.2012 року у справі №2/574-2011 за позовом ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафів за кредитним договором у розмірі 2766745,31 грн. (а.с. 199-201). Так, суд погоджується, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Разом з тим, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні встановлювати справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд, оцінюючи як доказ - розписку від 02.12.2009 року в сукупності з показаннями відповідача, як свідка про те, що грошових коштів не отримував, хоча підписуючи розписку, мав намір на виникнення та виконання свого зобов'язання у майбутньому, дійшов висновку, що розписка в розумінні ст. 545 ЦК України не є достатнім та належним доказом, який би свідчив про передачу вказаних коштів, а їх отримання після укладення договору позики відповідач заперечує. Відтак, оспорювана розписка від 02.12.2009 року не може бути підставою для виникнення грошового зобов'язання відповідача перед позивачем під відкладальною умовою, тому правових підстав для задоволення первісного позову, немає.

Outcome: approved