Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 4, 71 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала [PERSON], яка померла 22 червня 2011 року. Обґрунтовуючи свій позов тим, що він став спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON]. В теперішній час він бажає оформити спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, яка до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON]. Але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене майно, оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру та рекомендовано звернутися до суду (а.с .9). Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. [PERSON] надав до суду заяву від 29.05.2017 року, в якій просить суд провести розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 30). Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області у відкрите судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області надала до суду заяву від 29.05.2017 року, в якій просить суд провести судове засідання без участі представника селищної ради, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі (а.с. 29). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.05.2017 року (а.с. 40). Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора Полтавської області у відкрите судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надали до суду заяву від 24.05.2017 року, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що у прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с. 28, 39). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-40), приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини [PERSON] померла 22 червня 2011 року, про що свідчить світлокопія свідоцтва про смерть, серії 1-КЕ № 189551, видане відділом ДРАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області від 22.06.2011 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом Відповідно до змісту світлокопії заповіту від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2514, у якому [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкове майно складається із земельної ділянки загальною площею 4, 71 га, яка надана для сільськогосподарського використання (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала [PERSON], яка померла 22 червня 2011 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 021050 , виданого [PERSON] селищною радою Котелевського району Полтавської області від 11.01.2000 року(а.с. 10). При цьому, з вказаного державного акту ( а.с. 10) вбачається, що земельна ділянка загальною площею 4, 71 га. була надана [PERSON] з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання, тоді як на сьогодні це суперечить ст. 22 ЗК України. В свою чергу відповідно до вимог п. а ч.3 ст. 22 ЗК України ( в редакції що діє на момент розгляду справи) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність на надаються у користування громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 492/02-14 від 12.05.2017 року, до нотаріуса звернувся [PERSON] з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку, яка до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON], яка померла 22.06.2011 року, проте нотаріусом було встановлено, що відповідно до повідомлення відділу Держземагентства у Котелевському районі Полтавської області земельна ділянка спадкодавця до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру не занесені, кадастровий номер не визначався, а тому Відділ не має можливості видати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тому нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 9). Це знайшло своє підтвердження у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 04.05.2017 року, відповідно якого, до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру земельна ділянка [PERSON] не занесена, кадастровий номер не визначався. ( а.с. 12-13). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до п.115 постанови КМУ « Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників. Так, як власник спірної земельної ділянки [PERSON] померла 22.06.2011 року, а сама земельна ділянка не занесена до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру, кадастровий номер не визначений, то позивач [PERSON] позбавлений можливості як спадкоємець за заповітом на майно померлої отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до змісту повідомлення державного нотаріуса № 561/01-16 від 24.05.2017 року, в провадженні знаходиться спадкова справа № 279/2011 майно [PERSON], померлої 22.06.2011 року. В спадковій справі знаходяться заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим [PERSON] державною нотаріальною конторою 19.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2514, подана до [PERSON] державної нотаріальної контори 06.12.2011 року. Інші заяви в спадковій справі відсутні . Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ч.1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] державна нотаріальна контора Полтавської області, суд виходить із засад справедливості,добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом на майно померлої [PERSON], дійсно має законне право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивачу присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved