Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Білицьке, вул. Паркова (Радянська), 20/10. В обґрунтування своїх вимог вказав, що він є власником вищезазначеної квартири. У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстровані його дружина [PERSON] та донька [PERSON], але тривалий час, а саме з лютого 2016 року зазначені особи за вказаною адресою не проживають, особистих речей відповідачів в квартирі немає, вони перебувають за межами України. Позивач змушений самостійно нести витрати по утриманню житла з урахуванням зареєстрованих членів сімї, які фактично не користуються вказаним житлом, у звязку з чим позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Білицьке, вул. Паркова (Радянська), 20/10. Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В той же час, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідачів також надійшли заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності, з позовними вимогами згодні. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяв відповідачів про визнання ними позовних вимог. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: вул. Радянська, 20/10, м. Білицьке, Добропільський район, Донецька область, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 року серії АЕА № 710770, посвідченого державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 11). В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією домової книги, заведеної на квартиру (а.с. 25-28), а також копією довідки № 339 від 08.08.2018 року, виданої Виконавчим комітетом Білицької міської ради (а.с. 13). Згідно копії акта обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], (Радянська), 20/10, складеного депутатом Білицької міської ради [PERSON] 07 серпня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою, також за цією адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з лютого 2016 року за цією адресою не проживають, даний факт підтверджується також підписами сусідів, які маються в акті (а.с. 12). Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391\~Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 405\~ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Факт реєстрації відповідачів у належній [PERSON] квартирі обмежує його права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд. За\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Так, відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживають понад 2 роки, не беруть участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved