Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Канівського міськрайонного суду по справі № 697/2441/18 від 11.11.2020 на користь [PERSON] на утримання його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини до 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду від 27.10.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Від цього шлюбу у них є діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розлучення діти проживають з відповідачем. Рішенням Канівського міськрайонного по справі № 697/2441/18 від 11.11.2020 було задоволено позов відповідача до нього про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Постановою Черкаського апеляційного суду по справі № 697/2441/18 від 29.04.2021 рішення Канівського міськрайонного суду залишено без змін. Наразі існують обставини, які перешкоджають позивачеві сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей у вказаному розмірі. 25.06.2019 позивача було звільнено з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України. Для захисту порушеного права позивачем подано до Канівського міськрайонного суду позовну заяву. Під час розгляду справи № 697/2951/19 національними судами встановлено, що оголошення дисциплінарних стягнень [PERSON] було безпідставним, звільнення незаконним у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення позивача за п.3 ст. 40 КЗпП, з порушенням законодавства про працю та прав позивача. Проте, у задоволенні позову до ТОВ «АТБ-маркет» про визнання наказів недійсними, перерахунок заробітної плати, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - відмовлено в зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Внаслідок безпідставного звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП позивач, починаючи з дня звільнення та по сьогоднішній день не може працевлаштуватися. Звільнення за вказаною статтею є єдиною та постійною причиною відмови в працевлаштуванні від потенційних роботодавців. Втрата права на працю з незалежних від позивача обставин, стала наслідком абсолютної зміни майнового стану позивача, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. З огляду на зазначене, на підставі статті 192 СК України позивач звернувся з даним позовом до суду. Відзив на позов до суду не надходив. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що підставою позову для зміни розміру аліментів на утримання дітей є зміна майнового стану позивача, що підтверджується відповідними довідками. Його майновий стан змінився з 2019 року, коли він втратив роботу. Він також не може влаштуватися на роботу через обставини звільнення на попередному місці роботі, про що свідчить переписка у «Viber». Незважаючи на те, що він за своїми діловими якостями відповідає тим посадам, що пропонуються, коли він показує роботодавцям рішення судів з колишнім роботодавцем, у прийнятті на роботу йому відмовляють. Хоча він і має якийсь невеликий дохід, проте це не свідчить, що такий дохід може покрити витрати позивача. [PERSON] також несе відповідальність за іншими зобов`язаннями, нерухомого майна у нього немає. З 2017 року він орендує житло, за яке сплачує кошти. Під час розгляду попередньої справи про стягнення з нього аліментів він просив суд визначити йому аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., оскільки не працює, а також для визначення його конкрентих зобов`язань, які не будуть залежати від середньої заробітної плати по регіону, оскільки він таких доходів не отримує. Наразі його заборгованість за аліментами становить близько 89000,00 грн. Він знаходиться у пошуках роботи, проте його працевлаштування суттєво не змінить обставини справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивач брав кредити в 2018 році, проте з цих коштів аліментів дітям не сплачував. Він орендує житло в центрі міста та сплачує орендну плату за це житло, що є високою. У позивача є заборгованість перед дітьми за аліментами, яку він не сплачує, працював неофіційно для уникнення сплати аліментів. Представник відповідача адвокат Гончарук А.В. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що вважає позов безпідставним, позивач здоровий, довідка про стан здоров`я, що перешкоджає йому працевлаштуватися, відсутня, інших утриманців у нього немає. Позивач штучно створює такі обставини та подає позови про зменшення боргу за аліментами, звільнення від його сплати, його не влаштовує встановлений розмір аліментів. Посилаючись на кредити, він не використовує кредитні кошти на сплату аліментів, що вимусило відповідача звернутися в поліцію. Позивач просить зменшити розмір аліментів, проте аліменти дітям взагалі не сплачує, погасити борг за аліментами не намагається, що свідчить про його спробу уникнути сплати аліментів на дітей. Просить врахувати інтереси дітей та відмовити у позові. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 27.10.2017 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2020 з [PERSON] на ім`я [PERSON] стягнуто аліменти на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третьої) заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.49-51). Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сттатею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, на він не працевлаштований і не може влаштуватись на роботу через наявність судового спору з колишнім роботодавцем, має невиконані зобов`язання перед третіми особами за кредитами та договорами позики, несе витрати по найму житла, а тому він не має можливості щодо подальшої сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він був звільнений з роботи з ТОВ «АТБ-маркет» 25.06.2019 (а.с.52). Довідка пенсійного фонду України форми ОК-5 від 06.05.2021 підтверджує відомості про застраховану особу [PERSON] , його страхувальників та суму заробітку для нарахування пенсії за період 2005 - 2020 роки, в якій, зокрема, з липня 2019 року до грудня 2020 року включно відсутній заробіток для нарахування пенсії та сплачені страхові внески, відомості за 2021 рік відсутні (а.с.53-56). Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 [PERSON] отримав соціальні виплати з Черкаського ОЦЗ протягом двох перших кварталів 2020 року (а.с.57). З Витягу з бюро кредитних історій [PERSON] має заборгованість за кредитними та іншими зобов`язаннями, які виникли у нього до ухвалення 11.11.2020 Канівським районним судом Черкаської області рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.65-80). Згідно з доводами позивача, які відповідачем не оспорюються, [PERSON] винаймає житло та сплачує за нього орендну плату з 2017 року. Проте, наданий позивачем договір оренди квартири (житлового приміщення) № 2 від 15.10.2020 не є належним та допустимим доказом погіршення матеріального стану позивача саме після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Як вбачається з вивчених доказів та не оспорюється сторонами, обставини, на які посилається позивач, обгрунтовуючи зміну свого матеріального стану, не є новими, а вже існували на час ухвалення судом рішення у справі № 697/2441/18 про стягнення аліментів. Інші докази, надані позивачем на підтвердження власних доводів, не містять інформації про зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них чи інших обставин, які виникли після розгляду судом справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового, сімейного стану чи стану здоров`я платника або одержувача аліментів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed