Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи тим, що він з 15.09.2018 року по 24.09.2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами стосунки погіршилися, позивачу чинять перешкоди у спілкуванні та вихованні з дочкою. 09.11.2020 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було прийнято рішення №210 відповідно до якого було визначено порядок прийняття участі у вихованні дитини, а саме перша і третя субота місяця з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. Позивач зазначає, що з моменту прийняття вказаного рішення відповідач продовжує чинити перешкоди щодо виховання та спілкування з дитиною. Враховуючи вищевикладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просить визначити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку особистих побачень батька з донькою: перша та третя субота місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; встановити один день для побачення з батьком [PERSON] протягом тижня після дня народження дитини для святкування цієї події, який визначається за попередньою домовленістю між батьками, а також зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою та її вихованні. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Третя особа в підготовче судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили клопотання про відкладення розгляду справи для можливості підготувати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15 вересня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується відповідним рішенням, донька залишилася проживати з матір?ю. Після розірвання шлюбу між сторонами стосунки погіршилися, позивачу чинять перешкоди у спілкуванні та вихованні з дочкою. 09.11.2020 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було прийнято рішення №210 відповідно до якого було визначено порядок прийняття участі у вихованні дитини, а саме перша і третя субота місяця з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. Відповідачка не в повній мірі виконує рішення №210 від 09 листопада 2020 року комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, у зв`язку з чим [PERSON] не бачиться з дитиною [PERSON] , не бере участі у її вихованні, не спілкується з дитиною. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України). В позовній заяві позивач посилається на те, що з боку відповідачки, матері дитини, чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, позивач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з дитиною без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, буде більш сприяти його порозумінню з дитиною. На підтвердження заявлених позовних вимог в частині чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною позивач посилається на порушення своїх прав, як батька, з боку матері дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до служби у справах дітей за встановленням вказаного порядку і до суду за захистом цього права. Крім цього, при відсутності відповідного судового рішення позивач фактично позбавлений можливості мати відповідні докази, оскільки не має права звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як встановлено ч. 1,2 ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, а також визнання відповідачкою позову, вважає за можливе визначити позивачу, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні зустрічі з дитиною: перша та третя субота місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; один день для побачення з батьком [PERSON] протягом тижня після дня народження дитини для святкування цієї події, який визначається за попередньою домовленістю між батьками. Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Враховуючи, що між сторонами у справі, в межах даного спору, виникли відносини, які регулюються сімейним законодавством України, при цьому позивачем визначено спосіб захисту порушеного права шляхом визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною, тому за наявності встановлених судом обставин, які підтверджують порушення прав позивача, як батька, на вільне спілкування з малолітньою дитиною та прийняття участі у її вихованні, є підстави для вирішення питання про відновлення порушених прав батька шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною в межах визначеного рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною. Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визначає спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою Євою, шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною: перша та третя субота місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та один день для побачення з батьком [PERSON] протягом тижня після дня народження дитини для святкування цієї події, який визначається за попередньою домовленістю між батьками. Враховуючи викладене та

Outcome: approved