Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до [PERSON], Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль. Мотивуючи свій позов наступним, що 18.09.2010 року між ним та [PERSON], було укладено договір купівлі продажу автомобіля ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER], який за згодою сторін оформлено у формі довіреності. На підтвердження даного договору купівлі-продажу [PERSON] була надана розписка, згідно якої [PERSON] продав йому автомобіль 18.09.2014 року за 46 000,00 грн. Також Відповідач зазначив, що отримав зазначені кошти, видав довіреність на право власності та зняття з обліку. Також [PERSON] була надана довіреність від 18 вересня 2010 року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 6472, відповідно до якої він має право, крім іншого, знімати автомобіль з обліку та відчужувати даний автомобіль. В ході користування зазначеним автомобілем, його було зупинено працівником ІДПС ВОСП-2 [PERSON] в м.Ахтирка Сумської області, та складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.05.2013 року. Як зазначив працівник ДПС, на вказаний автомобіль накладено арешт Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Відповідно, у нього було вилучено зазначений автомобіль. На численні звернення з проханням повернути автомобіль, йому було повідомлено, що законним власником на даний час є [PERSON], а тому йому необхідно звернутися до суду та визнати право власності на спірний автомобіль. Також було запропоновано написати заяву про передачу автомобіля на відповідальне зберігання, що він зробив. Зазначає, що видачею довіреності було приховано інший правочин, який дійсно мав місце - угоду купівлі-продажу автомобіля, тому відносини повинні регулюватися правилами про угоду купівлі-продажу. Між ним та [PERSON] були додержані всі істотні умови договору купівлі-продажу а саме: визначено майно (автомобіль ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER]) та визначено його вартість (46 000,00 грн.), а також було фактично його виконано (продавець отримав обумовлену суму грошей та відмовився від майна, а покупець отримав річ із обсягом прав, які визначаються як право власності). Підтвердженням саме купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля може слугувати і той факт, що ним було пройдено технічний огляд автомобіля в Кіровоградському МРЕВ та отримано тимчасовий реєстраційний талон [NUMBER] від 18.05.2011 року. Також ним було пройдено перевірка газового обладнання ГБА в м.Кіровограді (талон ммп № 999 від 30.09.2010 року). Також він сплачував необхідні страхові платежі на вказаний автомобіль. Тобто, з моменту продажу автомобіля, будь-які відносини щодо вказаного автомобіля між ним та продавцем [PERSON] припинилися, він користувався автомобілем як законний власник. На підставі викладеного просить визнати довіреність, посвідчену 18 вересня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 6472, видану [PERSON] на право розпорядження автомобілем ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER], удаваним правочином; визнати, що між [PERSON] та [PERSON] 18 вересня 2010 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] (ін. код [NUMBER]) право власності на автомобіль з 18 вересня 2010 року; виключити з опису та звільнити автомобіль ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER] з-під арешту. Позивач в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ній, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в їх відсутність. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 18.09.2010 р. укладено правочин, за яким [PERSON] отримав право розпорядження транспортним засобом - автомобілем ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER]. Крім того, відповідно до розписки від 18.09.2010 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти 46000 грн. за продаж останньому вказаного автомобіля. Отже, фактично відбувся договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до довіреності від 18.09.2010 р. [PERSON] уповноважив [PERSON] на розпорядження автомобілем ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER]. За даними УДАІ вказаний транспортний засіб перебуває на обліку і його власником являється [PERSON] Крім того, у Центральному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] та накладено арешт на автомобіль ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі [NUMBER], держ. номер [NUMBER]. Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. З позовної заяви та розписки вбачається, що сторони оцінили спірний транспортний засіб в 46000 грн., що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі- продажу спірного автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК). На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж,і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна. Згідно із ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою інші особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240ЦК представник зобов»язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати свою повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. За змістом ст.ст.208,210 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (далі - Порядок), договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі і вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації в органах ДАІ. Цим Порядком встановлена процедура державної реєстрації усіх транспортних засобів та зняття їх з обліку, яка є обов'язковою для усіх фізичних та юридичних осіб, що є власниками транспортних засобів. Правомірність придбання транспортних засобів підтверджуються документами, скріпленими підписами відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами укладеними на товарних біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Якщо транспортний засіб знімається з обліку в зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання. В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3 ст.208, ст.ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (далі-Порядок). Вбачається, що спірний автомобіль згідно п.п.7, 8, 41, 43 вищезазначеного Порядку не знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за відповідачем [PERSON], що видно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась. Така заява не надходила і від позивача, який згідно з довіреності має на те повноваження. Сторони не вжили усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому позивач не набув на нього права власності. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Судом достовірно встановлено, що позивач не є власником автомобіля, на який накладено арешт, тому позовні вимоги про звільнення автомобіля з-під арешту також задоволенню не підлягають. Оскільки довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивача при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були. Крім того, визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим і в контексті положень ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не надав суду доказів того, що при укладенні усних договорів купівлі-продажу сторонами правочинів були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, несплата яких суперечить інтересам держави. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що визнання договору купівлі - продажу автомобіля марки ЗАЗ 33021, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON], укладеного, 18.09.2010 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], суперечить закону, підстав для визнання права власності за позивачем не має. Також відсутні правові підстави для зняття арешту з вказаного автомобіля. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed