Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2 017 618, 47 гривень; судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7 250 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 січня 2016 року між [PERSON] та ним було укладено договір позики, що був посвідчений приватним нотаріусом Тетерською О.Ю. Київського міського нотаріального округу. За умовами договору позики, відповідач позичив у нього 1 919 608,00 гривень, що за курсом НБУ (24,422974) станом на 29 січня 2016 року становило 70 000 євро. Відповідно до п. 3 договору позики, у разі прострочення повернення будь-якої частини позики відповідно до зазначеного у п. 1 договору графіку повернення більш як на 20 календарних днів, позичальник зобов'язується за вимогою позикодавця повернути усю суму позики (1 919 608,00 гривень, що за курсом НБУ (27,422974) станом на 29 січня 2016 року становить 70 000,00 євро, за вируванням оплаченої частини позики, протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної письмової вимоги від позикодавця. 18 листопада 2016 року ним було направлено на адресу відповідача відповідну письмову вимогу про повернення позики. Крім цього, ним було неодноразово пред'явлено відповідачу усні вимоги про повернення суми позики. Однак, відповідач гроші не повертає, переговорів з ним уникає, тобто свої зобов'язання за договором позики виконувати не бажає. На день підготовки до подання даного позову до суду, офіційний курс гривні до євро встановлений Національним банком України складає 28,823121. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити йому суму позики згідно договору позики в розмірі 2 017 618,47 гривень, що еквівалентно на день подання даної позовної заяви 70 000 євро. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що грошових коштів, отриманих в позику, відповідач не повернув. 18 жовтня 2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про повернення позики, однак останній суму позики не повернув. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 29 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] 1 919 608,00 гривень, що за курсом НБУ (27,422974) станом на 29 січня 2016 року становить 70 000,00 євро, терміном до 10 лютого 2026 року без нарахування відсотків з обумовленим графіком повернення (а.с.5-8). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 договору позики, вказана сума 1 919 608,00 гривень, [PERSON], передана [PERSON] повністю 29 січня 2016 року в м. Києві. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови договору позики та передано відповідачу грошові кошти у позику. В той же час, відповідачем не були виконані умови договору позики та не повернуто суму позики, обумовлену договором. Відповідно до п. 3 договору позики, у разі прострочення повернення будь-якої частини позики відповідно до зазначеного у п. 1 договору графіку повернення більш як на 20 календарних днів, позичальник зобов'язується за вимогою позикодавця повернути усю суму позики ( 1 919 608,00 гривень, що за курсом НБУ (27,422974) станом на 29 січня 2016 року становить 70 000,00 євро), за вирахуванням оплаченої частини позики, протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної письмової вимоги від позикодавця. Таким чином, враховуючи порушення умов договору позики з боку відповідача в частині повернення суми позики, сплати визначених сторонами платежів в рахунок позики, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 2 017 618,47 гривень, що становить 70 000 євро за курсом гривні до євро, встановленого Національним банком України - 28,823121 за 1 євро). У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890 гривень 00 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved