Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 20 травня 2010 року, про що зроблено актовий запис №503 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку з чим між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності. Просив ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечила проти задоволення позову. Просила розгляд справи проводити в її відсутності та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Просила ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 20 травня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №503 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №216905. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку з чим між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved