Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] зареєстрований і постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно Довідки № 6372 від 19.11.2020 р. про реєстрацію місця проживання особи у вказаній квартирі, крім [PERSON] , 1961 р.н., зареєстровані: [PERSON] , 1962 р.н. [PERSON] , 1982 р.н. [PERSON] , 1987 р.н. Зазначена квартира не приватизована. Квартира була надана [PERSON] на сім`ю із 3-х осіб 06 серпня 1971 р., що підтверджується Ордером № 005190. Зареєстрована [PERSON] є донькою Позивача. У 2017 р. відповідач вийшла заміж, переїхала на постійне місце проживання до чоловіка. Відповідач своїх речей у квартирі не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по утриманню не несе, квартплату не сплачує, що підтверджується квитанціями. Родинні відносини між Позивачем та Відповідачем не підтримуються, дій, які б свідчили про намір та бажання Відповідача зберегти за собою право користування жилим приміщенням, Відповідач не вчиняла. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивач, ні інші члени сім`ї Відповідачу не чинили. Факт реєстрації Відповідача порушує право Позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості приватизувати квартиру, оформити субсидію тощо. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому Позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки Відповідач створює перешкоди у здійсненні Відповідачем права користування і розпорядження майном. Тому позивач просив визнати [PERSON] , 1983 р.н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] зареєстрований і постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно Довідки № 6372 від 19.11.2020 р. виданої виконавчим комітетом Вишневої міської ради про реєстрацію місця проживання особи у вказаній квартирі, крім [PERSON] , 1961 р.н., зареєстровані: [PERSON] , 1962 р.н. [PERSON] , 1982 р.н. [PERSON] , 1987 р.н. Квартира була надана [PERSON] на сім`ю із 3-х осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) 06 серпня 1971 р., що підтверджується Ордером № 005190 виданим виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих. Відповідно до акта депутата Вишневої міської ради від 10.11.2020 року № 1/04-713 [PERSON] що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично з 2017 року проживає за іншою адресою. Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнання її такою, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved