Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця його батька [PERSON] який помер [INFO] . Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2004 року серії [NUMBER] . Хоч він і був зареєстрований за іншою адресою, але фактично проживав разом з батьком за адресою [ADDRESS] , де доглядав, лікував батька та здійснював поховання. 31.01.2020 року він отримав заяву від приватного нотаріуса Шершукової Н.В., з якої дізнався про те, що 09.08.2019 року заведено спадкову справу № 23/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , який залишив заповіт, посвідчений 07.11.2011 року приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Власенко І.І., згідно якого частку майна, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і все те, що належало йому на день смерті, [PERSON] заповідав йому. Разом з тим йому було повідомлено, що ним пропущений встановлений ст.. 1270 ЦПК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Оскільки йому нічого не було відомо про складений батьком заповіт, просить визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини після смерті батька. Ухвалою суду від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Повідомив що він на протязі останніх років доглядав і лікував батька та здійснив його поховання. Він фактично проживав з батьком. Він не звертався за прийняттям спадщини оскільки ще жива його мати - дружина померлого, а тому вважав що спадщину слід оформлювати лише після смерті матері. Йому було відомо про складений на нього заповіт. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що позивач є його братом та тому достеменно було відомо про складений батьком заповіт, оскільки той сам возив батьків до нотаріуса для його оформлення. Вважає, що позивач не мав будь-яких перешкод звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Приватний нотаріус Шершукова Н.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 90 (а.с.5,23). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] від 04.03.2004, [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7,8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] зазначений [PERSON] (а.с.6,24). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Шершукової Н.В. від 31.01.2020, [PERSON] повідомлено про пропуск шестимісячного строку для подання спадщини (а.с.4,22). Відповідно до акту обстеження місця проживання від 11.02.2020 встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Він проживав за адресою: [ADDRESS] та доглядав свого батька [PERSON] який помер [INFO] (а.с.9). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Посилання позивача на статтю 63 Закону України «Про нотаріат», згідно якої нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, як на підставу для поновлення строку до уваги судом не приймається через обізнаність позивача про смерть спадкодавця. З огляду на те, що позивач був обізнаний про смерть батька [PERSON] , йому було достеменно відомо про складений на його ім`я заповіт, суду не надано з його боку належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин щодо пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин. Враховуючи викладене позивачу слід відмовити в задоволенні позову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу [PERSON] право на звернення до суду позовом про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права на спадщину, оскільки якщо він на час відкриття спадщини фактично постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , він продовжує проживати за вказаною адресою після смерті батька, не відмовлявся від прийняття спадщини, а тому у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким що фактично прийняв спадщину.

Outcome: dismissed