Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про припинення трудових відносин. В обґрунтування позову зазначив, що позивача на підставі наказу №100-к від 19.09.2002 року, на умовах трудового договору було прийнято в Державний пректний інститут «Запоріжцивільпроект», який в подальшому переіменовано в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду завідуючого базою відпочинку «Фрегат». В 2017 році в результаті дій, які здійснювалися невідомими особами, виробнича діяльність відповідача була зупинена. У період з грудня 2012 р. по листопад 2017 р. відповідач нараховував, але не виплачував позивачу заробітну плату, у зв`язку з чим він зверталася до суду. Працівники підприємства протягом 2018 року неодноразово зверталися до органів Держпраці у Запорізькій області, м. Запоріжжя з колективним зверненням щодо порушення трудових та конституційних прав. Але, при розгляді цих звернень представники Держпраці не могли зв`язатися з керівництвом відповідача та потрапити до будівлі. Не маючи зв`язку з відповідачем чи його уповноваженою особою, позивач поштою направляв заяву про звільнення за угодою сторін, також направляв заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, які були повернуті з відміткою, що одержувач за поданою адресою не значиться. Відповідач не реагує на звернення про оформлення розірвання трудового договору та припинення трудових відносин, так як фактично відсутній за своєю юридичною адресою. Позивач втратив матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні в трудових відносинах з відповідачем, однак відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд припинити трудові відносини між [PERSON] та відповідачем з дня набрання чинності рішенням суду на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на вимогах позовної заяви наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним, про причини неявки не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 100-к від 19.09.2002 року був прийнятий на посаду завідуючого базою «Фрегат» Державного пректного інституту «Запоріжцивільпроект», який в подальшому переіменовано в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». Перебування в трудових відносинах [PERSON] з Відповідачем підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] позивача. 09.11.2018 року наймані працівники, в тому числі [PERSON] , зверталися з заявою до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про порушення роботодавцем (в.о. директора) ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» [PERSON] трудових прав найманих працівників ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» та просили провести позапланову перевірку роботодавця. Листом про розгляд звернення від 13.12.2018 р. Головне управління Держпраці у Запорізькій області повідомило, що за юридичною адресою ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» знаходиться багатоповерхова будівля, де відсутні ознаки ведення діяльності підприємства. Таким чином, здійснити державний контроль за додержанням законодавства про працю у вказаному підприємстві не вбачається можливим. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ст. 36 КЗпП України, однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник, має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 09.11.2020 року [PERSON] написав заяву про звільнення його з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» відповідно до п. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), яку направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, але конверт було повернуто з відміткою «організація за поданою адресою не значиться». З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який знаходиться у вільному доступі, вбачається, що ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (ЄДРПОУ 05482972) не перебуває у процесі припинення. Як вбачається з матеріалів справи, на час її розгляду судом трудові відносини між сторонами фактично припиненні, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Позивач [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved