Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 09 лютого 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно договору позики [PERSON] отримала позику у сумі 1039090,00 грн. строком користування по 09 лютого 2014 року. На момент укладення договору сума позики еквівалентна 130000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ). 08 лютого 2014 року між ним та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Договору позики, відповідно до якого збільшено розмір позики та встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між ним та [PERSON] , був укладений Договір поруки. Також в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики 09 лютого 2013 року між ним та [PERSON] був укладений Договір поруки. 08 лютого 2014 року були укладені відповідні Договори про внесення змін до Договорів поруки. Загальна заборгованість відповідачів становить 2848049,41 грн., в тому числі: заборгованість за позикою - 2589135,83 грн.; штраф за прострочення повернення позики - 259913,58 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2848049 грн. 41 коп. за договором позики від 09.02.2013 року, а також стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2848049 грн. 41 коп. за договором позики від 09.02.2013 року, стягнути на його користь з відповідачів судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Заочним рішенням суду від 10 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором позики задоволено в повному обсязі. 13 листопада 2018 року до Сватівського районного суду Луганської області від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення (а.с. 83-85 т. 2). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 лютого 2019 року скасоване заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року по цивільній справі № 426/695/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 233 т. 2). 21 березня 2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Бірючинський Е.О. звернувся до суду з відзивом в якому просив відмовити в задоволенні позову про солідарне стягнення з відповідачів боргу за договором позики в частині солідарного стягнення суми боргу з поручителів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 251-254 т. 2). 01 липня 2019 року представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 53-54 т. 3). 02 липня 2019 року представник позивача надав суду заяву про визнання пропущення строку для звернення до суду з позовом по стягнення боргу за договорами поруки № 514 від 09.02.2013 року та № 515 від 09.02.2013 року укладеними між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] - поважними та просив поновити пропущений ним строк (а.с. 57-58 т. 3). 12 вересня 2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Бірючинський Е.О. спрямував до суду заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в задоволенні такої заяви просить відмовити (а.с. 78-79 т. 3) та заперечення на заяву про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку та просив відмовити в поновленні пропущеного строку (а.с. 82-84 т. 3). 16 вересня 2019 року в судовому засіданні, за участі представників сторін, постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи в судовому засіданні (а.с. 90 т. 3). В задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів [PERSON] , [PERSON] судом судом відмовлено (а.с. 216 т. 2). Позивач [PERSON] в судових засіданнях участі не брав, згідно письмового клопотання його представника просить розглянути справу у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі (а.с. 127 т. 3). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бірючинський Е.О. в письмовій заяві просив розглянути справу у його відсутність та позивача [PERSON] , в заяві вказав, що заперечує проти позову в частині стягнення боргу солідарно з поручителів [PERSON] та [PERSON] у зв`язку зі спливом строку позовної давності для стягнення боргу з поручителів (а.с. 125 т. 3). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судових засіданнях участі не брали будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, а саме, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, відзив на позов не подали. Суд, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 513 (а.с. 8-9 т. 1). Згідно п. 1 Договору позики позивачем було надано відповідачу [PERSON] позику у сумі 1039090,00 грн. строком користування по 09 лютого 2014 року. На момент укладення договору сума позики еквівалентна 130000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ). Цим же пунктом договору встановлено, що таку саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ без нарахувань процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві. 08 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 248 (а.с. 7 т. 1). Згідно п. 1.1. Договору про внесення змін до Договору позики від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1 Договору позики та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн. грн. 29 коп., а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. На момент укладення договору, сума позики еквівалентна 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ. Цим же пунктом Договору встановлено, що таку саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ без нарахувань процентів відповідач зобов`язується повернути позивачу. Пунктом 1.2 Договору про внесення змін до Договору позики внесені зміни до п. 5. Договору позики та встановлено наступний графік повернення позичених коштів з повним поверненням до 09.02.2015 p. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 09 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 515 (а.с. 13 т. 1). Згідно п. 1.1. нього договору поруки відповідач [PERSON] зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за вищевказаним договором позики. 08 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 250 (а.с. 12 т. 1). Згідно п. 1.1. договору про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1.1. договору поруки та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн., що на момент укладення договору позики еквівалентно 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ, а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 514 (а.с. 11 т.1). Згідно п. 1.1. договору поруки [PERSON] зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед [PERSON] за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за вищевказаним договором позики. 08 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений Договір про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 249 (а.с. 10 т. 1). Згідно п. 1.1. договору про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1.1. договору поруки та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн., що на момент укладення договору позики еквівалентно 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ, а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. Сторони не оспорюють існування вищевказаних договорів та фактичні обставини справи. Між тим, відповідач [PERSON] посилається на те, що п. 10 Договору позики визначено, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, у тому числі не зробить щомісячний платіж, позикодавець має право подати договір позики до стягнення у строки, визначені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або відповідно до виконавчого напису нотаріуса, також відповідно до п. 18 Договору позики від 09.02.2013 р. для забезпечення виконання зобов`язання позичальник, тобто відповідач [PERSON] , зобов`язалася передати в Іпотеку Позикодавцю [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . На виконання п. 18 договору позики представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] отримав оригінал довіреності від [PERSON] на продаж заставного будинку розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с. 181 т.1), . Однак на думку суду, надана відповідачем довіреність не спростовує наявність боргу та не є рівнозначною сплаті заборгованості, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином. Представник відповідача у відзиві посилається на те, що усі письмові докази, наявні в матеріалах справи є неналежними доказами, так як вони не посвідчені належним чином, як це передбачено ст.ст. 58, 64 ЦПК України. З цього приводу суд зауважує, що станом на час звернення до суду з позовом та відповідними письмовими доказами, ЦПК України від 18.03.2004 р. не містив норми щодо належного посвідчення письмових доказів, до того ж в порядку ч. 2 ст. 64 ЦПК України особи, які беруть участь у справі з клопотаннями про подачу оригіналу письмового доказу до суду не зверталися. Представник відповідача [PERSON] у відзиві зауважив, що з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Між [PERSON] та поручителями [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки з кожним окремо та шляхом подачі заяви про уточнення позовних вимог позивач усунув питання щодо солідарної відповідальності поручителів між собою. Звернувшись до суду із заявою про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку (а.с. 57 т. 3), позивач тим самим визнав факт спливу позовної давності за договорами поруки. Поважними причинами на його думку є ті обставини, що викликані збройним конфліктом на території м. Луганська та окремих районів Луганської області, а також його представник в додаткових поясненнях послався на юридичну необізнаність позивача (а.с. а.с. 131-133 т. 3). Однак, суд враховує , що з часу виникнення простроченої заборгованості - 09 березня 2014 року до моменту звернення до суду з позовом - 25 лютого 2015 року пройшов майже рік і згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» № 2710/38-14 від 02.09.2014 року за Сватівським районним судом визначена територіальна підсудність справ Ленінського районного суду м. Луганська. Відтак клопотання представника позивача Іващенка І.Л. про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку щодо стягнення боргу за договорами поруки, на думку суду, задоволенню не підлягає. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором позики передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто позивач [PERSON] мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за договором позики з 09 березня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення Кредитором вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, судом приходить до висновку при припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України відносно [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов`язання розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання. Належне виконання зобов`язання передбачає виконання зобов`язання в належний строк. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, щомісячні платежі не здійснювала та станом на теперішній час кошти не повернула. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 7 договору позики встановлено, що у разі якщо Позичальник прострочить сплату щомісячного платежу більше ніж на 7 днів він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми простроченого платежу. Сума штрафу за прострочення повернення позики становить 258913,58 грн. Таким чином, відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, загальна заборгованість Позичальника, що підлягає стягненню становить 2848049 (два мільйони вісімсот сорок вісім тисяч сорок дев`ять ) грн. 41 коп. Загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед Позивачем, за Договором позики від 09.02.2013 p., становить 2 848 049 (два мільйони вісімсот сорок вісім тисяч сорок дев`ять ) грн. 41 коп., в тому числі: заборгованість за позикою - 2 589 135,83 грн.; штраф за прострочення повернення позики - 259 913,58 грн. Між тим суд враховує, що позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 708440,19 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 14 серпня 2018 року складає 25800 дол. США 00 центів, у якості часткового погашення позики, відповідно до Договору позики укладеного між ним та відповідачем 09.02.2013 року, що підтверджено його заявою (а.с. 123 т. 3). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial