overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 10.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів 10.08.2013 року зроблено відповідний актовий запис №1886. Позовна заява мотивована тим, що з весни 2014 року відповідач почала уникати позивача, їх інтереси почали суперечити один одному, вони ведуть господарство окремо, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх спільним інтересам. З вересня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини. Примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON], повторно не з'явилась, про що свідчать повернуті рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою на довідці «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 16.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.07.2006 року зроблено відповідний актовий запис №1477. Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач мають несумісні риси характеру, між ними відсутнє взаєморозуміння, в результаті чого між ними відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сутички та сварки, що призвело до втрати почуття кохання та поваги один до одного. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені в жовтні 2011 року. З того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сім'я по суті розпалась, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження є неможливим та недоцільним, а надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин сторін. Позивач та відповідач від шлюбу дітей не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи її було повідомлено завчасно та належним чином. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 30.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 30.04.2006 року зроблено відповідний актовий запис №685. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, постійні сварки зумовлені різними поглядами на життя та виховання дітей привели до того що сім'я розпалась, а шлюб існує формально. Як наслідок подружжя останніх 2 роки проживає окремо. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав, надавши пояснення за своїм змістом аналогічні доводам наведеним в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги визнала, повідомила, що згодна на розірвання шлюбу. Суд, заслухавши позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, та відповідача їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 10.10.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 10.10.2010 року зроблено відповідний актовий запис №2588. Позовна заява мотивована тим, що останнім часом погляди сторін на життя стали протилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і між ними фактично припинилися шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Причиною припинення сімейних стосунків стала взаємна відмова від продовження подальших шлюбних відносин. Окремо позивач та відповідач проживають з листопада 2014 року. Примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і буде проживати з нею після розірвання шлюбу. Перешкод позивачу в спілкуванні з дитиною відповідач не чинить. Майнових спорів між сторонами немає. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав, надавши пояснення за своїм змістом аналогічні доводам наведеним в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги визнала, повідомила, що якщо позивач бажає розлучитись, то вона проти цього не заперечує. Суд, заслухавши позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено з листопада 2014 року та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 21.09.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 21.09.2004 року зроблено відповідний актовий запис №1894. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося. Після одруження виявилося, що вони є абсолютно різними людьми, їх погляди і плани на майбутнє не співпадають. Позивач і відповідач не змогли порозумітися і звикнути один до одного, почали виникати конфлікти, обстановка в сім'ї стала напруженою. Через рік після одруження позивач та відповідач припинили подружні відносини і спільне проживання, відповідач пішла з сім'ї, шлюб фактично розпався. З того часу сторони не спілкуються, кожен живе своїм життям. Примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнових спорів між сторонами немає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, оскільки, в зв'язку з інвалідністю 1-ї «Б» групи загального захворювання він не може пересуватися та потребує сторонньої допомоги, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], який зареєстровано 28.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 28.04.2006 року зроблено відповідний актовий запис №651. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Сімейні відносини між сторонами припинені 01.03.2014 року та з цього часу вони проживають окремо. Збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує, просить позов задовольнити а справу розглянути у його відсутність. В судове засідання відповідачка [PERSON], також не з'явилась, надіслала на адресу суду заву, якою позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено з 01.03.2014 року та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання заповіту, складеного [PERSON] 6 липня 2007 року, недійсним. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав і просить суд визнати заповіт, складений його рідним братом [PERSON] 6 липня 2007 року, недійсним з мотивів невідповідності волевиявлення заповідача дійсній його волі. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення їй судових повісток, однак до суду повторно не зявилась і не повідомила про причини своєї неявки. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, зясуваши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини. 6 липня 2007 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого він заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Вербівці,вул.Зелена,4, Теребовлянського району Тернопільської області, [PERSON]. Вказаний заповіт складений [PERSON] у письмовій формі, в ньому зазначено місце і час його складення, а також він посвідчений секретарем Вербовецької сільської ради Теребовлянського району, службовою особою органу місцевого самоврядування, за реєстром № 52. 11 червня 2008 року [PERSON] помер. День смерті [PERSON] став часом відкриття спадщини. Згідно із письмовою інформацією Теребовлянської державної нотаріальної контори від 21 липня 2017 року № 958/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Зі змісту інформації Теребовлянської міської ради від 10 травня 2017 року випливає, що по вул.Зелена,4 в с.Ласківці Теребовлянського району є закинутий об»єт, яким користується [PERSON], мешканка с.Ласківці Теребовлянського району. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, з»ясувавши обставини, які досліджені у судовому засіданні, суд вважає, що жодних доказів, які б свідчили про невідповідність волевиявлення заповідача [PERSON] дійсній його волі при складенні оспорюваного заповіту, [PERSON] суду не подано. За таких обставин судом не встановлено порушення спадкових та майнових прав позивача [PERSON], а тому у задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач не проживає в житловому будинку більше дванадцяти років, однак залишається зареєстрованим в ньому, а це перешкоджає йому реалізувати свої майнові права. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просив суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини: [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрований в будинку [PERSON] , але більше дванадцяти років в ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Таким чином, відповідач втратив право на користування житловим будинком, що належить позивачу, отже є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , у якому зазначив, що йому належить на праві власності житловий будинок № 2-а по вул. Пушкіна в м. Каневі Черкаської області, колишня адреса якого Калініна, 73, а. У даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який в літку 1996 року виїхав у невідомому напрямку і місце його перебування позивачу не відоме. У звязку з тим, що дана реєстрація відповідача перешкоджає йому в розпорядженні та користуванні будинком, він не має змоги отримати субсидію. Просить усунути перешкоди в користуванні своєю власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений про час розгляду справи належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Той факт, що позивач є власником будинку, підтверджується правовстановлюючими документами на будинок : свідоцтвом про про право на спадщину від 08.04.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-572 та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду ,реєстровий номер 16/2150, від 22.03.1994 року ( а.с.4-7). Позов підтверджується довідкою Територіального комітету № 12 за номером 21 від 04.11.2015року ( а.с.9) в якій зазначено, що [PERSON] хоч і зареєстрований за адресою [INFO] , але не проживає за зазначеною адресою з 1996 року. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved