Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , яку в подальшому уточнив, та в якій просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 08.04.2017 року між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.04.2011 року [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] , відповідно до умов якого відповідач зобов'язалася довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за ним, надавати позивачеві необхідну грошову та іншу допомогу та підтримувати його житлове приміщення у належному стані. Натомість, позивач передав відповідачеві у власність 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідач не виконує свої зобов'язання, грошову допомогу позивачеві ніколи не надавала за всі ці роки. Окрім того, позивач зазначає, що фактично такої допомоги не потребує, оскільки сам може повністю забезпечувати себе. У зв'язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 17). 22.02.2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 28-29). 20.04.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] в судове засідання, яке постановлено провести в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Бахмацьким районним судом Чернігівської області (а.с. 69-70). Також, 20.04.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса П'ятої нотаріальної контори Житську Я. Є. (а.с. 71). Окрім того, ухвалою суду від 20.04.2018 року закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті в судове засідання (а.с. 76-77). Ухвалою суду від 18.02.2019 року, у зв'язку з призначенням повторного автоматизованого розподілу справи, цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В. В. Постановлено справу розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу в підготовче судове засідання (а.с. 183-184). 05.04.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 202-203). Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON]., який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, також подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Окрім того, відповідач подала заяву від 04.04.2019 року, яка надійшла поштою на адресу суду 08.04.2019 року, про визнання позовних вимог, в якій позов просила задовольнити та розірвати спірний договір (а.с. 207). Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної сумісно власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 08 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Жицькою Я. Є. та зареєстровано в реєстрі за № 7-366 (а.с. 33-35). За умовами п. 1.1 вказаного Договору позивач передав у власність відповідача 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 33-35). Згідно пунктів 2.1-2.3 Договору відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи позивача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, щоденним харчуванням, наданням необхідних побутових послуг, належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі мінімального розміру пенсії за віком щомісячно (а.с. 33-35). 06.09.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого змінила прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.09.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 51). Однак, відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені укладеним між нею та позивачем договором. Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п. 3.1.2. договору, а саме відчужувач, тобто [PERSON] , має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за цим Договором. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, яка надає це утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання відповідачем умов договору довічного утримання (догляду) від 08.04.2011 року, а тому пред'явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу Цивільного кодексу України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved