Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, компенсацію за не використану відпустку, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. В поданій до суду заяві посилався на те, що з 09.09.2013 року по 30.03.2018 року працював у кредитній спілці «Полтава в полтавці» на посаді голови правління та головного бухгалтера кредитної спілки, звільнений за власним бажанням. В день звільнення відповідачем нарахована , але не виплачена йому заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, не здійснено повний розрахунок. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14369 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6106 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сумі 2\~200 грн., а також 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 18 квітня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у відповідача довідку про розмір середньої заробітної плати відповідача, нарахованих, але не сплачених при звільненні сум. Відповідач [PERSON] спілка «Полтава і полтавці» відзив на позовну заяву не подав та не виконав вимоги ухвали про витребування доказів. 15.05.2018 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про зменшення позовних вимог,в якій зазначив, що 04.05.2018 року відповідачем була виплачена заробітна плата , а також компенсація за невикористану відпустку, а тому остаточно просив суд стягнути з відповідача 5915 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, а також 10\~000 грн., моральної шкоди завданої несвоєчасним розрахунком при звільненні. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON], перебував з відповідачем в трудових відносинах, згідно з наказом №3 від 30.03.2018 року звільнений з посади голови правління кредитної спілки, а також з посади головного бухгалтера кредитної спілки за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 2,4 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних обовязків. Відповідачем до суду відзив на позовну заяву, докази чи будь-які письмові пояснення не подавалися. Враховуючи вищевикладене та враховуючи, що відповідачем заперечень щодо наданих позивачем розрахунків та інших розрахунків до матеріалів справи не подано, суд приймає відповідні розрахунки до уваги. Як встановлено судом, відповідачем в день звільнення розрахунок з позивачем проведено не було. Також встановлено, що 04.05.2018 року відповідачем була здійснена виплата позивачу заробітної плати за період часу з 01 грудня 2017 року по 30.03.2018 року у сумі 14369 грн. ( за 2017 рік; грудень 3200 грн.; за 2018 рік: січень 3723 грн., лютий -3723 грн., березень - 3723 грн.), а також компенсація за невикористану відпустку , у звязку із звільненням, за 75 днів, що становить 6106 грн.. Відповідно до статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки з позивачем в день звільнення повного розрахунку відповідачем проведено не було, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 30 березня 2018 року (день звільнення) по 04 травня 2018 рік ( день виплати заробітної плати) , тобто 1 місяць 4 дні. Розмір середнього заробітку судом вираховується за наступним розрахунком. Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за 2 останні місяці складає 7446 грн. Відповідно, середньомісячний заробіток складає: 7446грн. /2 = 3723 грн. Середньоденний заробіток складає 177,28 грн. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні становить: 3723 грн. х 1 міс . = 3723 грн. + 177,28 грн. х 4= 709,12 грн., а всього 4432,12 грн. Тому з відповідача [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» на користь позивача підлягає стягненню 4432,12 грн.. Відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом\~встановлено порушення\~відповідачем законних\~прав позивача,\~що призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих звязків\~і вимагали\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги в\~частині відшкодування\~моральної шкоди\~підлягають задоволенню.\~Але розмір\~такої шкоди\~позивачем дещо\~перебільшений.\~Суд,\~виходячи з\~засад розумності\~та справедливості,\~визначає розмір\~моральної шкоди\~в сумі\~4\~000\~грн.\~та приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~4\~000\~грн.\~на відшкодування\~завданої моральної\~шкоди.\~Доказів на\~обґрунтування моральної\~шкоди в\~більшому розмірі\~позивач суду\~не надав. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4432,12 грн., на відшкодування моральної шкоди 4 000 грн., всього 8 432,12 грн.. З відповідача на користь держави підлягає до стягнення\~\~судовий збір у розмірі 1\~409,60 грн відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial