Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, з урахуванням уточнень, зазначивши, що з 05.01.2011 року він працював в ПАТ «Азовзагальмаш». 28.11.2014 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. За час роботи на ПАТ «Азовзагальмаш» утворилась заборгованість із заробітної плати за період з липня 2014 року по листопад 2014 року в загальному розмірі 8073,28 грн., яка 30.01.2015 року була йому сплачена відповідачем в повному обсязі. Проте, у зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року. До того ж, в зв'язку з суттєвим порушенням трудового законодавства - його права на заробітну плату, він зазнав моральної шкоди,яку оцінює в розмірі 5000 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які пов'язані з усвідомленням того, що він на протязі 7 місяців перебував під впливом протиправної поведінки відповідача, через неотримання заробітної плати він не зміг забезпечити своїй родині святкування новорічних та різдвяних свят, йому постійно доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В зв'язку з чим остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року в розмірі 4926,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій позов, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов, з урахуванням уточнень, з підстав викладених вище підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Суду також пояснив, що позивач [PERSON] з 05.01.2011 року працював в «Азовзагальмаш» та 28.11.2014 року в зв'язку із скороченням штату працівників його було звільнено. За час роботи на підприємстві у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 8073,28 грн., яка 30.01.2015 року була виплачена. Проте, на підставі ст. 117 КЗпП України у зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року в розмірі 4926,94 грн., виходячи з середньоденного заробітку, який дорівнює 114,56 грн. та кількості 43 днів затримки. Крім цього, пояснив, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, пов'язана з вимушеним звільненням, порушенням звичайного укладу його життя, відсутності коштів для існування, пошуку нового місця роботи та відстоювання своїх порушених прав в суді яку він оцінює в розмірі 5000 грн. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» - Бондаренко Н.С. будучи належним чином повідомленою про дату, місце і час розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 30.01.2015 року підприємством з позивачем проведений повний розрахунок в розмірі 8073,28 грн., що підтверджується платіжною відомістю ПАТ «Азовзагальмаш» за січень 2015 року, а тому обов'язок підприємства щодо остаточного та повного розрахунку при звільненні відповідачем виконаний. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившихся позивача та представника відповідача ПАТ «Азовзагальмаш». Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши письмову заяву про уточнення позовних вимог, письмові заперечення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] 05.01.2011 року на підставі наказу № 2 прийнятий за переведенням у автотранспортний цех № 469 ПАТ (на той час ВАТ) «Азовзагальмаш» водієм автотранспортних засобів, що підтверджується відповідним записом в його трудовій книжці. Згідно наказу № 2143к від 28.11.2014 року про припинення трудового договору [PERSON] був звільнений з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Відповідно до відомості виплати звільненим працівникам за період січень 2015 року наданої ПАТ «Азовзагальмаш» 30.01.2015 року відповідач виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 8073,28 грн. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2014 року по день фактичного розрахунку, а саме по 30.01.2015 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Так, Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 4926,94 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, беручи до уваги, що на вимогу суду, з метою забезпечення доказів у справі відповідачем не надано відомостей про середньоденний заробіток, який враховується при проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а стороною позивача в свою чергу надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з яким суд погоджується та бере до уваги, а тому, також враховуючи принцип змагальності сторін в судовому процесі, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає зазначені доводи позивача доведеними, не спростованими стороною відповідача, а тому вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року в розмірі 4926,94 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем [PERSON] заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, йому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 грн. на думку суду є явно завищеним. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав [PERSON], істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що сума в розмірі 500 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з вимогами майнового та немайнового характеру був звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 243,60 грн. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди в розмірі 243,60 грн., а всього 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial