Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про відшкодування моральних та матеріальних збитків та зобовязання вчинити певні дії до [PERSON], [PERSON] міської ради Черкаської області. Ухвалою суду від 16 червня 2015 року до участі у справі залучено [PERSON] у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він проживає за адресою [INFO]. Поряд з будинком наявна земельна ділянка, державний акт на яку у нього відсутній. На цій земельній ділянці ним було встановлено паркан близько 10 метрів завдовжки. [PERSON] поламав паркан, зрізав з нього замки та завіси з хвіртки, а також знищив більше десятка кущів троянд та піонів, які росли вздовж паркану. Позивач звертався до органів внутрішніх справ та прокуратури за допомогою у вирішенні спору, проте отримував висновки та відповіді про необхідність судового захисту своїх прав. Просив суд зобовязати [PERSON] відремонтувати пошкоджене майно і відшкодувати матеріальні збитки в сумі 5\~812 грн. та моральну шкоду в сумі 50\~000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів, що вказані у позовній заяві. Вказав, що на даний час паркан залишається демонтованим, і не встановлювався назад. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, так як вважав його безпідставним. Вказав, що земельна ділянка під домоволодінням по вул. Червона, буд. 9 в м. Камянка Черкаської області не приватизована та між співвласниками будинку не поділена. У жодного з них не має правовстановлюючого документу на неї. Дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності та перебуває у спільному сумісному користуванні співвласників будинку. Позивач перешкоджав йому та [PERSON] як співвласникам будинку користуватись спільною земельною ділянкою у спосіб встановлення огорожі і її запирання, чим не допускав їх до належних їм на праві власності підсобних приміщень. Про недопустимість таких дій вказувалось у листі [PERSON] міського голови від 21.12.2011 року № 1197/02-20. 30.05.2014 року він з [PERSON] демонтували незаконно встановлений позивачем [PERSON] паркан. Секції і стовпчики склали в подвірї домоволодіння. Перевірка по цьому факту органами внутрішніх справ припинена. З кошторисами витрат не погоджувався, так як в рахунках дата їх складання не стосується дати, коли відбувався демонтаж паркану. З вимогою про зобовязання відновити пошкоджений паркан не погоджувався, так як не мав відношення до його пошкодження, а тільки демонтував паркан. Виписку з історії хвороби не вбачав за доказ нанесенню позивачу моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] міської ради Черкаської області позовні вимоги не визнав, так як вважав, що в позовній заяві відсутні обґрунтування заявлених вимог до міської ради. Також пояснив, що земельна ділянка під домоволодінням по вул. Червона, буд. 9 в м. Камянка Черкаської області не приватизована та між співвласниками будинку не поділена. У жодного з них не має правовстановлюючого документу на неї. Дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності та знаходиться у спільному сумісному користуванні співвласників будинку. Третя особа [PERSON] надав пояснення аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що його батько [PERSON] проживає за адресою [INFO]. Поряд з будинком наявна земельна ділянка, державний акт на яку у нього відсутній. На цій земельній ділянці ним було встановлено паркан близько 10 метрів завдовжки. Згодом паркан було поламано, як стало потім відомо це зробив [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що паркан, який є предметом спору, було встановлено ще на початку 90 років минулого століття його батьком [PERSON] та на той час його сусідом, який помер. Декілька разів його демонтовували. Останній раз в минулому році. Як [PERSON] та [PERSON] здійснювали демонтаж паркану йому не було відомо, так як цього ніхто не бачив, в тому числі і його батько. Лише згодом їм стало відомо, що до цього причетний [PERSON], який сам цього не заперечував. Свідок [PERSON] показав, що підтримує дружні відносини з [PERSON] близька тридцяти років. З [PERSON] також у нього склались дружні відносини. Паркан, про який йдеться у справі стояв, близько десяти років. Рік тому він прийшов до [PERSON] та той повідомив, що паркан зламав [PERSON] Він бачив складений паркан в розібраному вигляді. [PERSON] запросив його подивитись на розібраний паркан, так як хотів, щоб він був свідком цього. Паркан був деревяний на залізних стовпчиках, пофарбований в зелений колір. Чи був він старий чи новий він не знає. Свідок [PERSON] показала, що житло за адресою по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області нею було отримано у спадок. Після 2010 року [PERSON] самовільно поставив паркан на спільній земельній ділянці, та перекрив цим доступ інших власників будинку до своїх складських приміщень. Паркан був поганий, з матеріалів, що вже були у користуванні у [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що після 2010 року [PERSON] поставив деревяний паркан на спірній земельній ділянці по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області, в минулому році [PERSON] та [PERSON] розібрали даний паркан, робили це акуратно, матеріали клали біля гаражу. Штафет паркану був не новий, залізні труби до нього також вже були у користуванні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 2600 кв.м. по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області знаходиться у спільному сумісному користуванні співвласників житлового будинку по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області [PERSON], [PERSON], [PERSON] Даний факт не заперечується сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому дана обставина у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню Земельна ділянка ніким із співвласників не приватизована та не сформована (не визначено її межі, не присвоєно кадастровий номер, відомості про неї не внесені до державного земельного кадастру). У власників домоволодіння по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області відсутні документи про право власності на цю земельну ділянку. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також встановлена рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 25.10.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] міська рада Черкаської області про виділення в натурі у власність земельної ділянки. У звязку вказаним та відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. 30.05.2014 року відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] здійснили дії по демонтажу паркану, який належав позивачу [PERSON], та був встановлений ним на земельній ділянці по вул. Червона, 9 в м. Камянка Черкаської області. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Позивачем подано позов до [PERSON] та [PERSON] міської ради Черкаської області, в якому сформовано вимогу про зобовязання [PERSON] С,М. відремонтувати пошкоджене майно і відшкодувати спричинені позивачу матеріальні збитки в сумі 5 812 грн. та моральну шкоду на суму 50\~000 грн. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обовязок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Відповідачем [PERSON] не визнається та обставина, що при демонтажу паркану ним було здійснено пошкодження майна. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування. Якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Водночас, згідно ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (полагодити річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерплому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем [PERSON] надано суду кошторис від 28.05.2015 року вартості виконання монтажних робіт по встановленню огорожі довжиною 20 м, який не може братись судом як доказ реальної вартості пошкодженого майна, так як в судовому засіданні позивач [PERSON] сам заявив, що після демонтажу паркану, яке мало місце 30.05.2014 року, монтажні роботи по встановленню нового паркану не проводились. З цих же підстав суд не може оцінювати як доказ по справі рахунок від 29.05.2015 року, який позивачем також надано до суду. У відповідності до ст.58 ЦПК України дані документи не відповідають вимогам щодо належності до справи, так як не містять необхідну інформацію щодо предмету доказування по справі, а саме витрат, які необхідно здійснити для відновлення пошкодженого майна. Це також узгоджується з показами свідків [PERSON] та [PERSON], які показали, що паркан був старий та був споруджений з матеріалів [PERSON], які були у його використанні. Суд не може брати до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині, що стосується стверджень про те, що під час демонтажу відповідач [PERSON] пошкодив паркан, так як вони самі свідками цих подій не були, являються синами позивача [PERSON], який зацікавлений у результатах розгляду справи, а свідки [PERSON] та [PERSON], які бачили процес демонтажу, вказали, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не пошкоджували даний паркан. З цих же підстав суд не може брати до уваги пояснення позивача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] пошкодив його майно, так як згідно пояснень самого [PERSON] він не був присутнім під час демонтажу паркану. У звязку з тим, що позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] під час демонтажу паркану здійснив його пошкодження, а також знищення квітів, ним же не надано належних і допустимих доказів реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, і дана обставина заперечується відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], спростовується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час демонтажу паркану, суд вважає, що вимога позивача щодо зобовязання [PERSON] відремонтувати пошкоджене майно та відшкодувати спричинені матеріальні збитки є необґрунтованою, та такою, що не підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі у випадку, коли моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується лише тією особою, яка її завдала і у випадку наявності її вину у цьому. З урахуванням вказаного, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, так як суд не вбачає доведеною позивачем обставину спричинення відповідачем [PERSON] пошкодження майна [PERSON], що могло потягти за собою виникнення душевних страждань. Суд також не вбачає підстав до задоволення вимог позивача [PERSON] до [PERSON] міської ради Черкаської області, оскільки під час подання позову та під час слухання справи, позивач [PERSON] не надав доказів причетності цього субєкта владних повноважень до пошкодження його майна, спричинення йому моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed