Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вищого професійного училища №24 м. Заставна Чернівецької області (далі по тексту - ВПУ №24 м. Заставна), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконуючий обов`язки ВПУ №24 Томак В.О. , в якому просить: - визнати незаконним наказ ВПУ №24 м. Заставна від 08.04.2019 р. №51-к про звільнення [PERSON] , [INFO] , з роботи та скасувати його; - поновити [PERSON] , [INFO] , на роботі на посаді сторожа у ВПУ №24 м. Заставна; - стягнути з ВПУ №24 на користь [PERSON] , [INFO] , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.04.2019 до дня поновлення на роботі; - стягнути з ВПУ №24 м. Заставна на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу (правову) допомогу адвоката. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у період з 06.06.2006 р. по 08.04.2019 р. він працював у ВПУ №24 м. Заставна, а саме: з 06.06.2006 р. по 30.12.2011 р. - на посаді оформлювача художніх робіт, з 01.02.2012 по 13.10.2017 р. - на посаді паспортиста, з 13.10.2017 р. по 08.04.2019 р. на посаді сторожа. Наказом №51-к від 08.04.2019 його було звільнено з посади сторожа на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Проте, позивач вважає підстави його звільнення незаконними, оскільки вважає, що раніше застосовані до нього заходи дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» були застосовані неправомірно. Такі дії відповідача призвели до порушення його прав і законних інтересів, тому позивач просить суд визнати звільнення незаконним, скасувати наказ, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 27.06.2019 представником відповідача - виконуючим обов`язки директора ВПУ №24 м. Заставна, Томаком В.О. до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дана позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задововлення, оскільки позивач, працюючи на посаді сторожа ВПУ №24 м. Заставна, на протязі останнього року вчинив ряд порушень, які було задокументовано адміністрацією навчального закладу, та за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у відповідності до вимог чинного законодавства. Так, відповідно до наказу №145-0 від 13.06.2018 року [PERSON] у відповідності до п.п.1 п.2 розділу IV Посадової інструкції було оголошено догану за невиконання п. 3 розділу ІІ Посадової інструкції, а саме за те, що він не повідомив керівництво навчального закладу про крадіжку квітів із клумби, що розташована на території ВПУ №24 м. Заставна. В подальшому, під час чергування сторожа [PERSON] у період з 02.04.2019 по 03.04.2019 у приймальній директора ВПУ №24 м. Заставна, де знаходяться сейфи з документами кадрової служби та із установчими документами, які стосуються діяльності роботи навчального закладу, було пошкоджено два вікна, проте вказані порушення сторожем під час виконання посадових обов`язків виявлено не було та керівництво не повідомлено. У Журналі прийому-здачі чергувань [PERSON] зроблено запис про те, що він здав зміну 03.04.2019 без зауважень. Про факт розбиття вікон було повідомлено відділ поліції та зареєстровано заяву про вчинення правопорушення. З урахуванням наведеного дирекцією ВПУ №24 м. Заставна було ініційовано звернення до первинної профспілкової організації ВПУ №24 м. Заставна із вимогою про звільнення з роботи сторожа [PERSON] за систематичне невиконання покладених на нього трудових обов`язків. Зазначив, що у двох випадках застосування до [PERSON] дисциплінарних стягнень було прийнято до уваги письмові звернення останнього, які він надавав із власної ініціативи. Після отримання згоди виборного органу ППО ВПУ №24 м. Заставна, [PERSON] було звільнено із посади сторожа відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України із дотриманням процедури звільнення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеним та наполягали на їх задоволенні. При цьому позивач [PERSON] зазначив, що він не оскаржував накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яке було застосовано до нього відповідно до наказу №145-0 від 13.06.2018 р. та не звертався до адміністрації ВПУ №24 м. Заставна з клопотанням про дострокове зняття вказаного дисциплінарного стягнення. З приводу події, яка трапилася у квітні 2019 р. під час його чергування, пояснив, що 02.04.2019 він помітив на території професійно-технічного училища двох незнайомих юнаків, які, після того як побачили його - втекли. Зі слів вахтера йому стало відомо, що дівчата, які проживають у гуртожитку, в той вечір скаржилися, що якісь юнаки заважали їм відпочивати, вистукуючи камінням у вікна. В подальшому він ще двічі обходив територію, проте жодних недоліків ним виявлено не було, про що вранці, біля 07:30 год., він доповів директору. Пізніше, йому стало відомо, що директор, зайшовши в свій кабінет, виявив розбиті вікна. З приводу вказаних подій ним було написано письмові пояснення та передано їх адміністрації навчального закладу. Також вказав, що він був присутнім 08.04.2019 на засіданні профспілкового комітету по розгляду питання про його звільнення і йому була надана можливість усно надати пояснення. Після винесення наказу про звільнення, його було ознайомлено із вказаним наказом під підпис та видано трудову книжку, факт отримання якої він засвідчив своїм підписом у Книзі обліку руху трудових книжок. Після звільнення йому було нараховано та виплачено компенсацію. Представник відповідача [PERSON] Г . в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України) Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В свою чергу, статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Виходячи з правовідносин, які склалися між сторонами, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із Вищим професійним училищем №24 м. Заставна Чернівецької області, працюючи: з 06.06.2006 р. по 30.12.2011 р. - на посаді оформлювача художніх робіт, з 01.02.2012 по 13.10.2017 р. - на посаді паспортиста, з 13.10.2017 р. по 08.04.2019 р. на посаді сторожа, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.13-14). Наказом №51-К від 08.04.2019 року позивача було звільнено з займаної посади сторожа відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 8). Вважаючи вказане звільнення незаконним позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, приписами п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Стаття 147 КЗпП України регламентує, що догана, як вид дисциплінарного стягнення, може бути застосована за порушення трудової дисципліни. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Згідно ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно до ст. 147-1 КЗпП України є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. З наказу №51-к від 08.04.2019 вбачається, що підставою звільнення [PERSON] з посади сторожа є систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, як таким, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Встановлено, що згідно наказу №145-0 від 13.06.2018 р. [PERSON] за неналежне виконання посадових обов`язків відповідно до Посадової інструкції розділу ІІ п.3 та розділу ІV п. 2 оголошувалася догана (а.с.9). Із наказом про застосування дисципланірного стягнення у вигляді догани [PERSON] було ознайомлено під розписку. Пунктом 3 розділу ІІ Посадових обов`язків сторожа, затверджених виконуючим обов`язки директора ВПУ №24 від 13.10.2012 р., встановлено, що сторож зобов`язаний за умови виявлення зауважень терміново доповісти адміністрації училища та зробити запис у журналі прийому - здачі змін. Згідно п. 2 розділу ІV вказаних посадових обов`язків за невиконання чи неналежне виконання без поважних причин Статуту і Правил внутрішнього розпорядку училища, законних розпоряджень директора, посадових обов`язків сторож несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством. За грубе порушення трудової дисципліни як дисциплінарне покарання може бути застосоване - звільнення. З`ясовуючи питання щодо правомірності застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани судом встановлено, що факт неналежного виконання останнім посадових обов`язків був встановлений комісією в складі посадових осіб ВПУ №24 м. Заставна, про що відображено у акті про крадіжку від 13.06.2018, з якої вбачається, що 13.06.2018, біля 08 год. 15 хв., було викрадено 5 кущів квітів виду «Георгіна низькоросла», що знаходилися біля гуртожитку в ніч з 12.06.2018 на 13.06.2018 р. під час чергування сторожа [PERSON] (а.с. Того ж дня завгоспом ВПУ №24 м. Заставна [PERSON] було ініційовано звернення до дирекції навчального закладу із поданням про притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності (а.с.40). Так, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працює завідуючим господарством у ВПУ №24 м. Заставна і ним було доведено до відома керівництво навчального закладу про дисциплінарний проступок [PERSON] в червні 2018 року. До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ст. 149 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником або уповноваженим ним органом таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним. На виконання вказаних вимог законодавства встановлено, що 13.06.2018 р. у зв`язку із виявленням факту крадіжки [PERSON] до дирекції вищого навчального закладу було особисто надано письмові пояснення, в яких він вказав про факт викрадення з присадибної клумби під час його чергування 4 кущів жовтих квітів та зобов`язався в подальшому уважніше ставитися до виконання своїх посадових обов`язків, які були розглянуті дирекцією установи (а.с.а.с.38-39). Із пояснень в судовому засіданні [PERSON] було встановлено, що він не оскаржував накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яке було застосовано до нього відповідно до наказу №145-0 від 13.06.2018 р. та не звертався до адміністрації ВПУ №24 м. Заставна з клопотанням про дострокове зняття вказаного дисциплінарного стягнення. З огляду на наведене суд вважає, що 13.06.2018 р. відповідачем було проведено належну службову перевірку та задокументовано належними доказами недотримання сторожем [PERSON] п.3 розділу ІІ Посадових обов`язків, за наслідками розгляду яких правомірно застосовано до останнього дисциплінарне стягнення у вигляді догани. В подальшому, актом від 03.04.2019 р. у складі виконуючого обов`язки директора училища Томака В.О. та голови трудового колективу училища [PERSON], о 07 год. 40 хв., після того як черговий сторож [PERSON] відзвітував, що його зміна пройшла без зауважень, було засвідчено виявлення розбитих вікон в приймальні та кабінеті директора ВПУ №24 м. Заставна (а.с.41-43). Із фотокопії Журналу прийому-здачі змін, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] 03.04.2019 р. зроблено запис про те, що чергування пройшло без зауважень (а.с.44). Того ж дня позивачем до дирекції училища було надано письмові пояснення, в яких він вказав, що 03.04.2019 у нічний час він помітив на території професійно-технічного училища двох незнайомих юнаків, які, після того як побачили його - втекли. Десь, о 01:00 год., зі слів вахтера йому стало відомо, що дівчата, які проживають у гуртожитку, в той вечір скаржилися, що якісь юнаки заважали їм відпочивати, вистукуючи камінням у вікна. Вранці, біля 07:30 год., він зробив черговий обхід території навчального закладу, проте не помітив нічого особливого. Згодом йому зі слів директора стало відомо, що у його приймальні розбиті вікна (а.с.45-46). Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює садівником та паралельно гардеробником у ВПУ №24 м. Заставна. Так, 13.06.2018 р. вона вранці прийшла на роботу і виявила зникнення із клумби 5 кущів квітів. Зазначила, що квіти зникли під час чергування [PERSON] . Попри це через деякий час у квітні 2019 року на зміні [PERSON] було розбито вікна у приймальній директора навчального закладу. Вказала, що вона є членом профспілкового комітету і на розгляді питання про звільнення [PERSON] останній був присутнім на засіданні комітету та давав пояснення. У зв`язку із тим, що позивач відмовився добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну навчальному закладу внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків, членами профспілкового комітету одноголосно було прийнято рішення про його звільнення. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обов`язковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. Згідно п. 3 розділу І Посадових обов`язків сторожа, затверджених виконуючим обов`язки директора ВПУ №24 від 13.10.2012 р., сторож є матеріально-відповідальною особою. З висновку по матеріалах ЖЄО за №1005 від 03.04.2019 р., вбачається, що виконуючий обов`язки директора ВПУ №24 м. Заставна Томак В.О. 03.04.2019 р. звернувся до Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області із заявою, якою повідомив про пошкодження вікон на території ВПУ №24. Розмір заподіяної шкоди зі слів заявника становив 1200 грн. (а.с.47). Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Судом встановлено, що у зв`язку із тим, що [PERSON] після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення повторно протягом року допустив неналежне виконання посадових обов`язків, визначених п.3 розділу ІІ Посадової інструкції, що в свою чергу призвело до заподіяння установі матеріальної шкоди, виконуючий обов`язки директора ВПУ №24 м. Заставна Томак В.О. 04.04.2019 р. звернувся до профспілкового комітету ППО ВПУ №24 м. Заставна із поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов`язків. 05.04.2019 р. на засіданні комісії профкомітету за участю [PERSON] було розглянуто вказане подання та прийнято рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади сторожа ВПУ №24 згідно п.3 ст. 40 КЗпП з наданням йому гарантій і компенсацій при звільненні, передбачених законодавством, про що 08.04.2019 письмово повідомлено виконуючого обов`язки директора ВПУ №24 м. Заставна Томака В.О. (а.с.49). При цьому на засіданні комісії було заслухано пояснення [PERSON] , який відмовився добровільно відшкодувати шкоду, яка була заподіяна навчальному закладу під час виконання ним посадових обов`язків сторожа. 08.04.2019 на виконання рішення профкомітету про надання згоди на звільнення [PERSON] дирекцією училища винесено наказ №51-К від 08.04.2019, яким звільнено його з посади сторожа (а.с. 8). Із змісту вказаного наказу вбачається, що як підставу для звільнення керівництвом було враховано пояснюючі записки [PERSON] , погодження ППО від 08.04.2019 р. та наказ від 13.06.2018 р. №145-О «Про оголошення догани [PERSON] ». Вказане спростовує доводи позивача щодо того, що відповідач під час застосування до [PERSON] дисциплінарних стягнень не враховував його письмові пояснення. Наявність підпису [PERSON] в наказі про звільнення з посади сторожа №51-К від 08.04.2019 підтверджує факт ознайомлення позивача з даним наказом. Факт вручення трудової книжки та проведення своєчасного розрахунку з позивачем останнім не оспорюється. Оцінивши доводи сторін та досліджені докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що позивачем було допущено систематичне невиконання своїх посадових обов`язків, звільнення позивача відповідало вимогам діючого законодавства та проведено у передбаченому КЗпП України порядку, тому позовні вимоги про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, скасування цього наказу та про поновлення позивача на роботі не підлягають задоволенню. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, скасування цього наказу та поновлення на роботі, не підлягає задоволенню й вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від вимог про поновлення на роботі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed