Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив поділити спільне набуте майно подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на: меблеву стінку «Гірка», вартістю 3850 гривень; пральну машинку марки «LG», вартістю 7000 гривень; комп`ютерний стіл кутовий, вартістю 2200 гривень; холодильник марки «LG», вартістю 8300 гривень; скутер марки «CORVETTE», вартістю 4000 гривень. За відповідачем визнати право власності на: ліжко дерев`яне «Лаура», вартістю 3000 гривень; ДВД «Samsung», вартістю 650 гривень; ліжко металеве «Верона», вартістю 4990 гривень; стабілізатор «Luxeon», вартістю 4500 гривень; роутер «TP-Лінк-НR-845H», вартістю 600 гривень; умивальник «Тюльпан», вартістю 600 гривень; душова кабіна «Sansa», вартістю 3200 гривень; системний блок марки «Leon», вартістю 5000 гривень; монітор «Samsa», вартістю 2100 гривень; телевізор «KIVI», вартістю 12000 гривень; електрична піч «Hansa», вартістю 3200 гривень; кухонний гарнітур «Vena», вартістю 4300 гривень; пральну машинку «LG», вартістю 12900 гривень; водонагрівач марки «Класік», вартістю 1850 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.08.2007 він уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачем. Під час шлюбу з відповідачем, сторони вели спільне господарство, робили ремонтні роботи в квартирі, придбали техніку, меблі та інше майно. З початку 2019 сторони разом не мешкають, але сумісно придбане майно не ділили. У добровільному порядку поділити спільне майно відповідач відмовляється. Позивач та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає, оскільки відсутні будь-які докази вартості майна, яке на думку позивача підлягає поділу. Просила відмовити у позові в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що товарні чеки, які надані позивачем на підтвердження спірного майна є неналежними доказами, оскільки майно було придбано у різних суб`єктів підприємницької діяльності, а товарні чеки на вказане майно є ідентичними. Вартість майна позивачем не підтверджена. Позивачем не доведено, яке саме майно було придбано у шлюбі, та яке майно наявне на час припинення шлюбу. Зазначив, що за твердженням відповідача на час подання позову відсутнє наступне майно: мебельна стінка «Горка», ліжко дерев`яне «Лаура», ДВД «Samsung», ліжко металеве «Верона», пральна машинку «LG», роутер «TP-Лінк-НR-845H», телевізор «KIVI», електрична піч «Hansa», холодильник марки «LG», скутер марки «CORVETTE», водонагрівач марки «Класік». На даний час у наявності є наступне майно, яке було придбано під час шлюбу сторонами: комп`ютерний стіл кутовий, стабілізатор «Luxeon», умивальник «Тюльпан», душова кабіна «Sansa», системний блок марки «Leon», монітор «Samsa». Вказане майно було придбано у різні періоди часу, а його ціна позивачем на час розгляду справи не визначена, тому у задоволені позовних вимог слід відмовити. Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони з 25.08.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 62. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 10.02.2021, яке набрало законної сили 12.03.2021, шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з відповідачем, що встановлено вищевказаним рішенням суду. Як вбачається з товарних чеків, які були надані стороною позивача, за час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: меблева стінка «Гірка», вартістю 3850 гривень, дата придбання 2016 рік; пральна машинка марки «LG», вартістю 7000 гривень, дата придбання 18.03.2016; комп`ютерний стіл кутовий, вартістю 2200 гривень дата придбання 12.06.2013; холодильник марки «LG», вартістю 8300 гривень, дата придбання 18.05.2009; скутер марки «CORVETTE», вартістю 4000 гривень, дата придбання 02.10.2008; ліжко дерев`яне «Лаура», вартістю 3000 гривень, дата придбання 2016; ДВД «Samsung», вартістю 650 гривень, дата придбання 17.05.2009; ліжко металеве «Верона», вартістю 4990 гривень, дата придбання 11.06.2016; стабілізатор «Luxeon», вартістю 4500 гривень, дата придбання 25.08.2018; роутер «TP-Лінк-НR-845H», вартістю 600 гривень, дата придбання 10.09.2016; умивальник «Тюльпан», вартістю 600 гривень, дата придбання 08.04.2008; душова кабіна «Sansa», вартістю 3200 гривень, дата придбання 11.06.2009; системний блок марки «Leon», вартістю 5000 гривень, дата придбання 02.10.2007; монітор «Samsa», вартістю 2100 гривень, дата придбання 02.10.2007; телевізор «KIVI», вартістю 12000 гривень, дата придбання 25.08.2018; електрична піч «Hansa», вартістю 3200 гривень, дата придбання 16.01.2009; кухонний гарнітур «Vena», вартістю 4300 гривень, дата придбання 22.06.2012; пральна машинка «LG», вартістю 12900 гривень, дата придбання 12.03.2008. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Отже, судом встановлено, що вищевказане майно набуте подружжям за час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження представника відповідача щодо неналежності та недопустимості наданих позивачем доказів придбання спірного майно (товарних чеків) суд вважає безпідставними, оскільки у чеках міститься інформація щодо предмета доказування (опис придбаного майна, його вартість та дата придбання). Товарні чеки містять підписи продавців, печатки, тому вони є належними та допустимими. Посилання представника відповідача на відсутність частини спірного майна суд не приймає до уваги, оскільки представником відповідача не вказано обставин за яких вказане майно зникло та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин. Також, відповідачем не спростована наявність спірного майна. У п.п. 22, 23 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленум Верхового суду України надав роз`яснення, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. З урахуванням вказаних приписів, у разі недосягнення домовленості сторін щодо вартості майна, суд повинен роз`яснити сторонам право заявляти клопотання щодо призначення товарознавчої експертизи. В судовому засіданні сторонам роз`яснено право заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення вартості спірного майна на час розгляду справи. Разом з тим, сторони відмовились заявляти відповідні клопотання, а тому суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість спірного майна на час розгляду справи та приймає до уваги вартість майна, виходячи з наявних у справі письмових доказів. При визначенні варіанту поділу речей суд виходить із запропонованого позивачем варіанту поділу спірного майна в уточненій позовній заяві, оскільки стороною відповідача не було представлено іншого варіанту. Зустрічного позову відповідачем заявлено не було. Вирішуючи спір щодо поділу спільного майна сторін, суд враховує, що частка майна відповідача, за варіантом поділу позивача, не є меншою Ѕ частки всього спільного майна сторін, а є більшою. Разом з тим, суд не знаходить підстав визнавати об`єктом права спільної сумісної власності сторін, водонагрівач марки «Класік», вартістю 1850 гривень, оскільки з наданого товарного чеку на вказане майно неможливо встановити дату його придбання. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, вказані вимоги закону, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 814,39 гривень.

Outcome: partial