Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництвіу розмірі 200000,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1989 по 1996 рік перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем, працював на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підземним прохідником, підземним кріпильником, 14 травня 1996року його було виведено зі шкідливих умов на поверхню. За висновком МСЕК від 03.07.1996 року йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням сидеро-сілікоз, двокохлеарний неврит, в подальшому висновком МСЕК від 25.07.2007року встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідностібезстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 06.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач скористався своїм правом надання суду відзиву на позовну заяву та 31.08.2020 надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами, вважаючи що позивач був обізнаний про умови праці на підприємстві та свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що спричинило виникнення професійного захворювання. Також відповідач вважає, що позивачем не доведено факт спричинення професійним захворюванням моральної шкоди. Окрім цього, на думку відповідача, заявлений розмір суми за моральну шкоду не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що позивач [PERSON] з 27.09.1989 по 14.05.1996 року, працював у шкідливих умовах на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда» підземним прохідником, підземним кріпильником відповідно, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки останнього (а.с.8-10). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) 26 квітня 1996року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] - сидероз - сілікоз 1 ст., двокохлеарний неврит. Причиною захворювання вказано - довготривала робота в умовах високої запиленості шахтного повітря (а. с. 11). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 03.07.1996 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 40% за професійним захворюванням та третя група інвалідності (а.с. 13). Після неодноразових переоглядів відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 25.07.2007 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 50% втрати професійної працездатності: 40% за професійним захворюванням коніотуберкульоз (сидеросілікоз 1ст., емфізема легень 1ст.) та 10% за професійним захворюванням туговухість та третя група інвалідності з 01.07.2007 року та безстроково (а.с.14-16). Згідно довідок та виписок - епікризів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійним захворюванням (а. с. 17-21). Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1989 по 1996 рік [PERSON] працюючи у шкідливих умовах у відповідача, отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 03.07.1996 року йому вперше було встановлено втрату 40% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та встановленнягрупи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4723,00 гривень. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів,розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2020 рік у 4723,00 гривень, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР, ЗУ «Про охорону праці»

Outcome: partial