Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства західного полісся Національної академії аграрних наук України про зобов'язання видати наказ про звільнення з роботи за власним бажанням з 11.04.2014 року, внести запис до трудової книжки наказ про звільнення з роботи за власним бажанням із вказаної дати та видати трудову книжку. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 27.08.2004 року був прийнятий на роботу на посаді директора в Державне підприємство «Рокині», яке в подальшому було перейменоване в Державне підприємство «Дослідне господарство «Рокині» Волинського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук (ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ»). Після закінчення дії контракту продовжував виконувати роботу на посаді директора ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ», тому вважає, що дія трудового договору продовжилася на невизначений час. З 23.02.2011 року ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ» перебуває в стані припинення, головою ліквідаційної комісії є Голій О.В. Враховуючи, що Волинська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства західного полісся Національної академії аграрних наук України є правонаступником Волинського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, директором якого з ним укладався контракт і який, як юридична особа є припиненим з 02.03.2012 року, 14.02.2014 року та 27.03.2014 року звертався до директора дослідної станції із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В порушення ст.47 КЗпП України його не звільнено, відповідного наказу про його звільнення не видано, запису про звільнення в трудову книжку не внесено та трудову книжку йому не повернуто. Крім того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не виключено відомості про нього, як керівника ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ». Покликаючись на викладені обставини, просить зобов'язати відповідача видати наказ про його звільнення з роботи за власним бажанням з 11.04.2014 року на підставі заяви від 27.03.2014 року, внести запис до трудової книжки наказ про звільнення з роботи за власним бажанням із вказаної дати та видати йому трудову книжку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Рущак В.М. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В позові просить відмовити. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.08.2004 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаді директора в Дослідне господарство «Рокині», яке в подальшому було перейменоване в Державне підприємство «Дослідне господарство «Рокині» Волинського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук (ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ») (а.с.4,27). 21 березня 2006 року із [PERSON], як з керівником, було укладено контракт на термін з 21 березня 2006 року по 21 березня 2009 року. Необхідність укладення контракту була передбачена і пунктом 6.5 статуту ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ» (а.с.5,6,9-22). Після закінчення контракту останній продовжував працювати. 14 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до директора Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства західного полісся Національної академії аграрних наук України із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с 24). 27 березня 2014 року [PERSON] повторно надіслав директору Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства західного полісся Національної академії аграрних наук України повторну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.23). Однак, наказу про звільнення позивача із займаної посади станом на день постановлення рішення не видано і в судове засідання представником відповідача не надано. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не виключено відомості про позивача як керівника ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ» (а.с. 25-30). Відповідно до наказу від 16.02.2011 року №3-о/д ДП «ДГ «Рокині» ВІАПВ з 16.02.2011 року перебуває в стані припинення, головою ліквідаційної комісії є Голій О.В. (а.с.8). Отже, [PERSON] у відповідності до вимог ст.38 КЗпП України подав заяву про звільнення у письмовій формі уповноваженому органу. В порушення вимог норм КЗпП України позивач не звільнений з посади директора, оскільки не видано наказ про його звільнення за власним бажанням, не ознайомлено його із таким наказом, не внесено запис в трудову книжку та трудова книжка йому не видана, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення [PERSON] з роботи за власним бажанням з 11 квітня 2014 року, внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення з роботи за власним бажанням з 11 квітня 2014 року та видати йому трудову книжку. На підставі ст.ст. 38,47 КЗпП України,

Outcome: approved