Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Відділ держгеокадастру у місті [PERSON], про встановлення факту володіння майном на праві приватної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 06 червня 1999 року помер його дід - [PERSON], після його смерті спадщину прийняла дружина померлого, його баба [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 12 квітня 2000 року, на спадкове майно, яке складалося 2/3 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 285.00 кв. м. Однак, земельна ділянка не була переоформлена та державний акт на її імя оформлено не було. Його, позивача, баба [PERSON] померла 22 червня 2005 року. За життя вона склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому. Позивач, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок отримав, а у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку нотаріусом відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач по цивільній справі та його представник, до залу судового засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач - Виконавчий комітет Криворізької міської ради про час та місце розгляду справи повідомлений, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за участі представника виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, представник якої надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив прийняти рішення в межах чинного законодавства. Третя особа - Відділ держгеокадастру у місті [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, у вирішенні питання покладаються на розсуд суду, просять в позові відмовити, мотивуючи тим, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, а оскільки за померлою право власності не було зареєстроване, то вона не була власником земельної ділянки, а отже земельна ділянка не є спадковим майном та не входить до складу спадщини. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, на підставі наявних даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено , що [PERSON] помер 06 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 червня 1999 року, актовий запис І-КИ № 241813 (а.с. 6 ). Після його смерті дружина померлого [PERSON] отримала свідоцтво про спадщину (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2000 року, [PERSON] прийняла у спадщину: 2/3 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS], що належало померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу, згідно до рішення № 240 від 14.05.1993 року та зареєстровано в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі під № 52; земельну ділянку, площею 285.00 кв. м., яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Дзержинському районі, у м. Кривий Ріг, по вул. Каховська, біля будинку під №1, яка належала померлому на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю серії ДП, виданого Виконавчим комітетом Криворізької міської Ради народних депутатів 05.05.1998 року, на підставі рішення № 49/2 від 11.02.1998 року з цільовим призначенням для будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5336 ( а.с. 8). За життя [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2000 року, 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою м. Кривий ріг вул. Каховська, №1 зареєструвала в КП ДОР «Криворізьке БТІ», свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку не зареєструвала та не отримала державний акт на своє імя. В державному акті на право приватної власності на земельну ділянку власником зазначено [PERSON] (а.с.10). Факт реєстрації житлового будинку підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 15080416 від 02.07.2007 року ( а.с.11). 22 червня 2005 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть від 22 червня 2005 року, серія І-КИ № 031886, актовий запис № 648 (а.с.7). За життя вона склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу( а.с.13). У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] з такою заявою звернувся до нотаріуса та державний нотаріус Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 24 липня 2007 року видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини житлового будинку №1 по вул. Каховська в м. Кривому Розі ( а.с. 9), Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як земельна ділянка значиться не на спадкодавицю [PERSON], а ще на попередньому власнику, про що нотаріус вказав в своїй постанові ( а.с.13). З положень ст. 1218 ЦК України, вбачається, що спадкоємець за законом за заповітом після смерті спадкодавця, успадковують усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві та не припинилися внаслідок її смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України «1. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 3. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом». Тому прийнявши спадщину, позивач прийняв у спадщину земельну ділянку загальною площею 0,0285 га, яка розташована за адресою: вул. Каховська, буд. 1 у м. Кривий Ріг Дзержинського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно до ч.1 та 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п.г ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема - прийняття спадщини. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05. 2008, № 7. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема: свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Вирішуючи такі спори, слід дотримуватися положень ст. 1225 ЦК, положень Земельного Кодексу в редакції Закону України від 18.12.1990, ст. ст. 22, 23, 30 в редакції Закону України від 13.03.1992, ст. ст. 78 - 79, 81, 116, 118, 120, 125, 126 ЗК в редакції Закону України від 25.10.2001, іншими підзаконними нормативними актами, які регулюють земельні правовідносини, враховуючи їх чинність на час відкриття спадщини. При цьому судам потрібно брати до уваги зміни до ЗК, внесені Законом України від 05.03.2009 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», яким спрощено порядок реєстрації зміни власника земельної ділянки без заміни державного акта про право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину чи судового рішення із внесенням змін щодо нового власника до державного акта. Пунктами «в» і «г» частини 1 статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема: приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3ст. 116 ЗК). У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК (чинної на час існування відповідних правовідносин), право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку або ж державної реєстрації цих прав (зі змінами, внесеними Законом від 05.03.2009 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок»). Відповідно ч. 1ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Пунктом 2 частина 2 названої статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 6 цієї статті встановлено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті,державний акт на право власності на земельну ділянку,що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А, тому право власності земельною ділянкою, входить до складу спадщини і передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту володіння майном на праві приватної власності та визнання права власності в порядку спадкування - доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного, та

Outcome: approved