Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого вказав, що 09.08.1980 він зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому вони мають повнолітнього сина [PERSON] , 1983 року народження, який мешкає окремо. Подружні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку з тим, що кожен з них мав інші погляди на життя, наслідками чого були постійні сварки з дружиною. У зв`язку з цим він з 14.10.2016 припинив з відповідачем шлюбні стосунки, перестав вести спільне господарство. Вважаючи збереження сім`ї та примирення неможливими та такими, що суперечить його інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою судді від 09.07.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] та його представник - адвокат Костенко В.О. вказали, що вони наполягають на позові, а відповідач [PERSON] , що вона визнає позовні вимоги у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.08.1980 сторони зареєстрували шлюб у Димитровському міськвиконкомі Донецької області, актовий запис № 325. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили у жовтні 2016 ркоу. Вказані обставини встановлені на підставі письмових заяв сторін, свідоцтва про їх шлюб (а.с.6). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався біля трьох років тому, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливими, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, спір про майно сторонами не заявлений, дитина досягла повноліття, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Щодо понесених судових витрат у виді сплати судового збору позивач просив покласти їх на нього. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved