Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає стягнути солідарно з відповідачів суму боргу у розмірі 132400 гривень. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 12.12.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого він надав тому позику у розмірі 132400 гривень, із умовою її повернення до 20.08.2013 року; проте відповідач зобов'язання з повернення позики не виконав. позивач також зазначив, що на момент укладення договору позики відповідач [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], а тому гроші, отримані у позику, згідно положень ст.60, ч.3 ст.61 ч.4 ст.65 СК України, є їх спільною сумісною власністю, у зв'язку з чим на відповідачку [PERSON] також покладається обов'язок з їх повернення. Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав заявлений позов, пояснив суду, що відповідач [PERSON] згідно договору позики у грудні 2012 року отримав гроші, але їх в обумовлений термін не повернув; під час укладення у шлюбі він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], а тому грошові кошти, отримані у позику, є їх спільною сумісною власністю; враховуючи це, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що розписка дійсно складена ним, але грошей, зазначених у розписці, він не отримував, а зазначена у розписці грошова сума є процентами на іншу позику у розмірі 300000 гривень, які він взяв у позику у позивача для ведення бізнесу. Відповідач [PERSON] також пояснив суду, що зазначені гроші він на сім'ю не витрачав, відносини із дружиною були фактично припинені з 2009 року; просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що відповідачка не була обізнана про договір, що уклали позивач та її колишній чоловік, відносини з яким припинені з 2009 року; за думкою представника відповідачки, позивач не довів, що отримані гроші передавалися або витрачалися в інтересах сім'ї; у зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні вимог відносно [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, позивачем у справі надана розписка відповідача [PERSON] від 12.12.2012 року (а.с.4), зі змісту якого вбачається, що відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 132400 гривень, та зобов'язався в строк до 20.08.2013 року повернути позивачу цю грошову суму. Ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, що ніяких грошей по розписці не передавалося, відповідач [PERSON] суду не надав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, відповідач [PERSON] має відшкодувати позивачу отриману ним грошову суму у розмірі 132400 гривень, а тому позовні вимоги відносно нього підлягають задоволенню. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення цієї грошової суми з іншої відповідачки [PERSON] Так, зі змісту розписки, наданої позивачем, не вбачається, що [PERSON], яка на момент її складання перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], є учасником договору позики. Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також згідно ч.1 ст.73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ч.2 тієї ж статті, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Між тим, позивачем та його представником не надано суду доказів, що договір позики згідно розписки від 12.12.2012 року укладався [PERSON] в інтересах сім'ї, або що отримані за цим договором грошові кошти були використані в інтересах сім'ї. Більш того, зі змісту рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2013 року, згідно якого був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що ці особи перестали проживати однією родиною та підтримувати сімейні відносини з 2009 року. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині вимог до відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial