Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою , в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 122 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. На обґрунтування позову зазначив, що у травні 2014 року він передав у борг [PERSON] на споживчі потреби грошові кошти у сумі 200 000 грн. з умовою їх повернення на протязі півтора року. Зі спливом зазначеного строку відповідачка грошові кошти добровільно не повернула . Після численних телефонних розмов відповідач 09.09.2016 року повернула йому частину позики у сумі 78 000 грн. Іншу частину позики, а саме 122 000 грн. відповідач добровільно повертати відмовилась. Вказав, що внаслідок не виконання відповідачем грошового зобов»язання щодо повернення позики, він зазнав не мало переживань та страждань , перебуває постійно у нервовій та психологічній напрузі . Розмір моральної шкоди оцінює у 5000 грн. З урахуванням вищевикладеного, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши позивача , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.06.2016 року позивач передав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 200 000 грн., зі строком повернення до 23.07.2016 року, що підтверджується розпискою відповідача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей . Судом встановлено, що 22.06.2016 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 200 000 грн. та зобов»язувалася повернути дані кошти в строк до 23.07.2016 року Про отримання грошових коштів в сумі 200 000 грн. відповідачем була надана позивачу розписка ( а.с.8). Статтею 202 ЦК України передбачено , що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми ( договори). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Договір позики є двостороннім , а також він є односторонніми, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальника , а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом , який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, наявна в матеріалах справи розписка свідчить про те, що грошові кошти були передані [PERSON] в борг, а відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України розписка може надаватися лише на підтвердження укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем у відповідності до ст. 1046 ЦК України склалися зобов»язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов»язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Встановлено, що позивач виконав умови договору позики, надавши відповідачу позику в розмірі 200 000 грн. Судом встановлено , що на день винесення рішення відповідачем була повернута частина боргу в сумі 78 000 грн., інша частина позики в сумі 122 000 грн. до 23.07.2016 року повернута не була , а отже відповідачем порушені зобов»язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, на день винесення рішення позика у розмірі 122 000 грн. повернута не була , а отже відповідачем були порушені зобов»язання, передбачені розпискою, то суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення боргу є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню. Також, позивачем пред»явлена позовна вимога про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачено таких наслідків порушення договору позичальником і в наданій боржником розписці . Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial