Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. міського голови №62 від 05.07.2016 року «Про звільнення директора КП Сколівське ЖКГ», змінити причини звільнення з п.п.3,4 ст. 40 КЗпП України на п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України - у зв»язку із закінченням строкового трудового договору, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що згідно розпорядження міського голови №34/ос від 17.05.2016 року його призначено директором КП «Сколівське ЖКГ» від 18.05.2016 року та укладено контракт. Розпорядженням в.о. міського голови [PERSON] №62 від 05.07.2016 року його, відповідно до п.3, п.4 ст. 40 КЗпП України, звільнено з посади директора КП «Сколівське ЖКГ» з 05.07.2016 року. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним. З розпорядженням про звільнення його з роботи він не був ознайомлений, причини його звільнення, які наведені у розпорядженні, не відповідають дійсним обставинам справи. Вказані дії з боку відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань, які він оцінює у 2000 гривень. В судових засіданнях 22.09.2016 року, 24.11.2016 року, позивач [PERSON] позов підтримав з урахуванням поданих уточнень від 24.11.2016 року. До початку судового засідання призначеного на 16.01.2017 року, позивач подав заяву за вх. №96/2017 від 16.01.2017 року, згідно якої від позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди відмовляється, просить справу слухати без його участі, уточнений позов просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явився, міським головою [PERSON] подано клопотання за вх. №95/2017 від 16.01.2017 року, згідно якого позов [PERSON], Сколівська міська рада визнає, справу просить слухати без участі представника Сколівської міської ради Львівської області. Таким чином у судове засідання не з'явилися всі учасники процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення позивача, наданих у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно розпорядження міського голови [PERSON] №34/ос від 17.05.2016 року [PERSON] призначено директором КП «Сколівське ЖКГ» від 18.05.2016 року. 18.05.2016 року Сколівська міська рада в особі голови міської ради [PERSON] та [PERSON] уклали контракт про те, що [PERSON] приймається на роботу до КП «Сколівське ЖКГ» на посаду директора. Контракт діє з 18.05.2016 року до 17.08.2016 року включно. 05.07.2016 року розпорядженням в.о. міського голови [PERSON] [PERSON], відповідно до п.3, п.4, ст. 40 КЗпП України, звільнено з посади директора КП «Сколівське ЖКГ» з 05.07.2016 року. Згідно п.п.3,4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] з 29.06.2016 року по 04.07.2016 рік перебував на лікарняному, що стверджується листком непрацездатності серії №АГС №502237, який наявний в матеріалах справи. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка №529/04 від 15.07.2016 року, згідно якої [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 05.07.2016 року по 15.07.2016 року. Зі змісту ч.3 ст.235 КЗпП України вбачається, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.10 та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Оскільки звільнення позивача відбулось під час перебування його на лікарняному, тому, на думку суду, формулювання причини звільнення позивача не відповідає фактичним обставинам і суперечить діючому трудовому законодавству. Враховуючи, що позивачем доведено порушення відповідачем щодо нього законодавства про працю, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для зміни формулювання причини звільнення позивача з роботи із «п.п.3,4 ст.40 КЗпП УКраїни» та зміни дати звільнення [PERSON] з 05.07.2016 року на 18 серпня 2016 року, оскільки відповідно з ч.3 ст.40 КЗпП України та п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності. Враховуючи, що 05.07.2016 року позивач перебував на лікарняному, то його звільнення не може мати місце під час його непрацездатності. Згідно роз'яснень, даних у п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацюваний час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100(зі змінами, внесенимипостановою КМ України від 16.05.1995 року №348). Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Судом встановлено, що за останні два календарні місяці роботи сумарний розмір заробітної плати позивача [PERSON], а саме за травень та червень 2016 року, без виключення сум відрахування на податки, становив 12439 грн. 16 коп. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в травні 2016 р. - 10 робочих днів та в червні 2016 р. - 14 робочих днів, а відтак, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці становитиме (12439 грн.16 коп.) / (10 робочих днів+14 робочих днів = 24 робочих дні) = 518 грн. 29 коп. Період вимушеного прогулу, за який позивач просить стягнути середній заробіток складає: з 05 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 20.07.2015 р. N10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» встановлені наступні показники робочих днів: липень 2016 року - 21 день, серпень 2016 року - 22 дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року буде складати: 518 грн. 29 коп * 32 = 16585 грн. 28 коп., де 518 грн. 29 коп. - середньоденна заробітна плата, а 32- кількість робочих днів за даний період. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з незаконним звільненям позивача, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить 16585 грн. 28 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, судові витрати в сумі 487 гривень 20 копійок слід стягнути з відповідача (підпункт 1 пункту 1 ч.2ст. 4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн. 60 коп.; підпункт 2 п.1 ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 гривень 60 копійок). Відповідно до ч.3ст.6 Закону України «Про судовий збір», чинного на час подання позову, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Звідси, 243.6 грн. + 243.6 грн. = 487.2 грн.

Outcome: approved