Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 23 січня 1998 року, актовий запис № 15. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сумісне життя між ними не склалось з причини відсутності взаємопорозуміння, почуття кохання та поваги один до одного втрачено, подружні стосунки вони не підтримують з 2000 року, проживають окремо, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, в матеріалах справи мається його заява з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи мається її заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, наполягає на розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 23 січня 1998 року, актовий запис № 15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не існує, сумісне життя між ними не склалось, сімейні відносини припинені з причини відсутності взаємопорозуміння, поваги та почуттів кохання один до одного, мешкають окремо з 2000 року, їх сім'я розпалась та її зберегти не можливо. Позивач наполягає на розірвання шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згодна. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ч. 2 п. 3 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В порядку ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 111, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved