Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позвом до свого брата [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом, за заповітом та права на обов`язкову частку у спадщини після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що [PERSON] є батьком позивача та відповідача. [INFO] він помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] та його брат [PERSON] . Як спадкоємці, у встановлений законом строк вони звернулись до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Спадкову справу було відкрито та присвоєно реєстраційний номер 363/14. За життя [PERSON] протягом тривалого часу у зв`язку зі своїм важким станом здоров`я та похилим віком не міг самостійно забезпечити умови свого життя, бо він був прикутий до ліжка, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. З 2009 року піклувався за батька лише позивач [PERSON] . Він повністю взяв на себе обов`язок щодо утримання батька; говував йому іжу, прибирав, годував, надавав допомогу, в тому числі матеріальну, організував його лікування та поховання. Для того, щоб батько був завжди доглянутий, нагодований, винаймав для нього власним коштом хатню робітницю. В той же час відповідач, будучи обізнаною про безпорадний стан батька та його потреби, маючи можливість виконувати свої обов`язки, але свідомо нехтуючи своїми обов`язками, не вчиняв необхідних дій, тим самим усунувшись від надання батьку будь-якої допомоги. На неодноразові прохання до брата надати матеріальну допомогу, хоча він працював та мав таку можливість, на лікування батька, на оплату послуг хатньої робітниці [PERSON] відмовляв. На теперішній час відповідач [PERSON] (з 2018 року) є пенсіонером за віком. Після смерті батька захворіла й мати, за якою теж здійснював догляд лише [PERSON] . У травні 2021 року мати померла. Витрати на поховання матері здійснював також лише позивач. Таким чином, за життя батьків, на їх лікування позивач витрачав усі свої кошти та протягом майже десяти останніх років перебував в складному матеріальному становищі. Через вказані обставини він не міг раніше звернутись до суду відповідним позовом та до нотаріальної контори за оформленням спадщини. Вже після поховання матері у 2021 році позивач звернувся до Запорізької державної нотаріальної контори з питання оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] . Ознайомившись з матеріалами спадкової справи дізнався, що існують заповіти на брата [PERSON] , які видані батьком ще до 2009 року, а саме: заповіт від 17.07.1996 року на чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також замовіт від 29.10.1994 року на Ѕ частину двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного та з посиланнями на норми Закону, позивач просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом, за заповітом та права на обов`язкову частку у спадщині після батька [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні представник позивача наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві просила суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти позову з підстав, викладених у ньому та пояснила, що життєві обставини її довірителя змусили саме так себе поводити. Проте, із засад справедливості вимоги позивача мають бути задоволені. Розглялунвши матеріали справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] був батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] він помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та його брат [PERSON] . Як спадкоємці, у встановлений законом строк вони звернулись до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Спадкову справу було відкрито та присвоєно реєстраційний номер 363/14. Спадщина не оформлялась. Відповідач, будучи обізнаною про безпорадний стан батька та його потреби, маючи можливість виконувати свої обов`язки, але свідомо нехтуючи своїми обов`язками, не вчиняв необхідних дій, тим самим усунувшись від надання батьку будь-якої допомоги. На неодноразові прохання до брата надати матеріальну допомогу, хоча він працював та мав таку можливість, на лікування батька, на оплату послуг хатньої робітниці [PERSON] відмовляв. На теперішній час відповідач [PERSON] (з 2018 року) є пенсіонером за віком. У постановах Верховною суду України неодноразово було зазначено, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України мас значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання: перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, за позицією ВСУ безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-н, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц). Також у справі № 727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю: який перебуває у безпора тному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в топомозі саме цього спадкоємця. В ході судового розгляду було доведено, що відповідач [PERSON] на момент перебування батька працював на керівній посаді, був матеріально забезпеченим, мав транспортний засіб, а тому мав можливість надавати батьку допомогу. Відповідно до статей 1216,1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 етапі 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до роз`ясень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, дія якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Отже, позивачем було доведено усі обставини, на які він посилається у позовній заяві, тому суд приходить до висновку, що позовна заява знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved