Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 109 620,45 грн., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що у період часу з 08 листопада 2016 року по 13 квітня 2019 року він (Позивач) в якості позики передав [PERSON] , з яким у нього були дружні довірчі відносини, грошові кошти загалом в сумі 130324,00 грн., при цьому підтвердженням отримання коштів та виникнення зобов`язання по договору позики слугують квитанції про перерахування коштів: 2016-11-08 -44920,00 грн; 2016-11-10-49900,00 грн; 2016-11-17 -791,00 грн; 2017-02-16- 3493,00 грн; 2017-02-22 - 11308,00 грн; 2017-02-22 - 1996,00 грн; 2017-12-02 - 5160,00 грн; 2017-12-20 -480,00 грн; 2017-12-27- 6986,00 грн; 2018-01-18 - 1996,00 грн; 2018-11-08 - 300,00 грн; 2018-12-14 - 1000,00 грн; 2018-12-19 - 198,00 грн; 2018-12-21 - 400,00 грн; 2018-12-24 -350,00 грн; 2018-12-30 - 200,00 грн; 2019-01-15 - 150,00 грн; 2019-04-12 - 98,00 грн; 2019-04-13 - 598,00 грн; Зазначив, що за вказаний період відповідачем 11.08.2017 року було виконано зобов`язання щодо повернення позики в сумі 20 703,55 грн. шляхом переведення грошових коштів на його (позивача) картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, заборгованість складає 130324,00 - 20703,55 = 109620,45 грн. Зазначені грошові кошти відповідач отримав в борг без визначеного строку їх повернення, але у відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України - позика мас бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. 21.01.2020 року на адресу відповідача ним (позивачем) надіслана вимога (претензія) про повернення позики в сумі 109 620,45 грн. протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (претензії), шляхом перерахування грошових коштів у гривнях на його (позивача) картковий рахунок, яка була отримана відповідачем 27.01.2020р. Поряд з цим, станом на 28.02.2020 року відповідач свого обов`язку щодо повернення грошових коштів не виконав, але надіслав лист-відповідь від 18.02.2020 року, за змістом якого не заперечує факту отримання ним коштів від нього (позивача), але фактично відмовляється від їх повернення, аргументуючи це спотвореними обставинами, що стало підставою для його (позивача) звернення до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року відкритопровадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом), в судове засідання учасників справи. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеної в позовній заяві, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про отримання повістки. Надав заяву, яка зареєстрована судом 27 травня 2020 року за вх. № 11969 про розгляд справи за його відсутності за наявними доказами у справі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, заперечення на адресу суду не надходили. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047\~ЦК\~України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі\~№ 6-1967цс15. В свою чергу, дослідивши під час судового розгляду справи долучені позивачем до позову дублікати чеків ПриватБанк про банківський переказ грошових коштів платником [PERSON] на ім`я отримувача [PERSON] , в яких призначенням платежу зазначено «перевод на картку Приват Банку та поповнення картки/рахунку», суд виходить з того, що з їх змісту не вбачається отримання відповідачем\~від позивача грошових коштів саме у борг договором(-ами) позики, а так само, не встановлено й обов`язку\~\~відповідача повернути грошові кошти позивачу. Крім того, судом відзначається, що позивачем на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов, - не надано розписки позичальника або іншого документа, який би посвідчував передання ним (позивачем) відповідачу визначеної та погодженої сторонами грошової суми. Більш того, із змісту відповіді [PERSON] на претензію позивача від 16.01.2020 року про повернення коштів, вбачається, що відповідач заперечує наявний між ним та позивачем будь яких угод зобов`язального характеру, вказуючи на існування сумісної між ними комерційної діяльності та вкладення у таку діяльність коштів, що, в свою чергу не спростовано позивачем. Відповідно до\~ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, доводи позивача про те, що відповідачем кошти в загальному розмірі 130\~324,00 грн. були отримані саме як позика, з огляду на викладене вище та враховуючи зміст дублікатів чеків про банківський переказ грошових коштів, з яких не вбачається, що останні за своїм змістом можуть вважатися договором позики, - не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову, наданих учасниками справи доказів, та оцінивши наявні докази у справі на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем, враховуючи, що позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, слід залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed