Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] він перебуває з 11 червня 2008 року. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], яка народилася [INFO]. У відносному порозумінні з відповідачкою вони прожили два роки зі своїми добрими та поганими сімейними моментами. Весь цей час проживали в квартирі, яка була придбана в кредит та згодом відчужена. Ці два роки спільного проживання між ними часто виникали непорозуміння та сварки на побутовому грунті, ініціатором яких була відповідачка. Так, в 2010 році після чергової сварки вони вирішили припинити спільне проживання, оскільки всі почуття залишилися в минулому і подальшу перспективу цього шлюбу вони обидва вже не бачили. Після цієї розмови вони вирішили продати кредитну квартиру та переїхали жити за своїми місцями реєстрації. Фактично вже три роки вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та не підтримують подружніх стосунків. Кожен з них живе своїм життям. Все їхнє спілкування відбувається відносно їхньої доньки, яка залишилася проживати з відповідачкою. Приблизно три останніх роки, після розірвання відносин з відповідачкою, він проживає з іншою жінкою, з якою вони планують зареєструвати новий шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що з відповідачем не проживає, не веде спільного господарства, не має спільного бюджету з 2010 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду пояснення, в яких проти розірвання шлюбу не заперечувала, зазначила, що обставини, викладені позивачем в позові не відповідають дійсності. Квартира, яка була придбана ними в кредит, була продана лише влітку 2012 року й до цього часу вони з позивачем проживали спільно, разом відпочивали у 2010 році, 2011 році, проводили разом дозвілля. Після ж продажу квартири вони разом проживали в дачному будинку під Києвом, що належить їй на праві власності, а також періодично в квартирі її батьків. З січня 2013 року позивач почав працювати за кордоном, але приїжджав до них з донькою у відпустку тричі, вони проживали разом в орендованій квартирі та проводили разом дозвілля. Влітку 2013 року позивач повідомив її, що він поживе окремо від родини у батьків, при цьому жодних пояснень від позивача вона не отримала. В грудні 2013 року їхня дитина розповіла їй, що батько возив її в гості до іншої жінки. Утриманням дитини позивач не займається, навіть не приїздив на її п'ятиріччя, жодної допомоги не надає. Вивчивши матеріали справи, доводи поданої позивачем заяви та поданих відповідачем пояснень, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 11 червня 2008 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 348 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved