Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 27 грудня 2013 року його рідний дядько [PERSON], подарував йому 1\\3 частину своєї квартири [ADDRESS]. Також, 03 жовтня 2014 року позивач придбав у громадянки [PERSON] 2\\3 частини вищевказаної квартири, таким чином позивач став єдиним власником квартири [ADDRESS]. З 30 липня 2003 року в даній квартирі у якості члена сім*ї зареєстрований відповідач , рідний дядько позивача [PERSON], [INFO], який деякий час проживав в квартирі, але з 27 грудня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин оскільки виїхав до Росії , де отримав громадянство РФ. Враховуючи той факт, що реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі перешкоджає йому оформити субсидію, розпоряджатися та користуватися власністю у зв*язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. До судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог , просить справу розглянути в його відсутність і не проти прийняття заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2014 року [PERSON] придбав у [PERSON] 2\\3 частини квартири [ADDRESS], який зареєстрований в державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під № 215927614103 відповідно до витягу № 27634310 від 03 жовтня 2014 року. Відповідно до договору дарування квартири від 27 грудня 2013 року [PERSON] подарував [PERSON] 1\\3 частину квартири номер [ADDRESS], який зареєстрований в державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під № 215927614103 відповідно до витягу № 15553438 від 27 грудня 2013 року. Згідно довідки ПП « Житловик « № 230 від 08 лютого 2016 року про склад сім*ї або зареєстрованих у житловому приміщенні [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] значиться зареєстрованим в даній квартирі з 30 липня 2003 року. Згідно акту від 08 лютого 2016 року складеного ПП « Житловик » [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 27 грудня 2013 року. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 34 Постанови № 5 від 07.02.2014р. « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав « усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Пунктом 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у зв*язку з припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі . Таким чином, з урахуванням встановленого в судовому засіданні, суд вважає, що відповідач [PERSON] як попередній власник житла, в силу п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України втратив право користування житловим приміщенням у зв*язку з припиненням права власності на майно, а саме квартиру [ADDRESS], тому позов позивача [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved