Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Південна Товарна Біржа, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №11058 від 24.05.2001 року на 17/100 домоволодіння [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] через «Південну Товарну Біржу» (код ЄДРПОУ 13354212, м. Миколаїв), зареєстрованого в Миколаївському міжміському Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №14 за №3318 про право приватної власності за [PERSON] 17/200 часток та за [PERSON] 17/200 часток у вказаному домоволодінні, а також визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна №11351 від 09.01.2002 року на 17/200 домоволодіння [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] через «Південну Товарну Біржу» (код ЄДРПОУ 13354212, м. Миколаїв) зареєстрованого в Миколаївському міжміському Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №14 за №3318 про право приватної власності за [PERSON] 17/100 часток у вказаному домоволодінні. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.01.2021 відкрите провадження у справі. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2021 справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гриненко І.І. у судове засідання не з`явились, адвокат Гриненко І.І. надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, відзив на позов або заяву про розгляд справи за їхньої відсутністю не надали, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Треті особи: Південна Товарна Біржа, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, їхні представники до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явилися, відзив на позов не подали та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований на Південній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод» 24 травня 2001 року за №11058 та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за реєстровим №3318 від 01.06.2001 року. За вказаним договором [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] придбали 17/ 100 частин домоволодіння [ADDRESS] в рівних частинах, по 17/200 частин домоволодіння кожному. Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення від 01.06.2001 року, яке зареєстроване в реєстровій книзі №14 за №3318, згідно якого на праві приватної власності за [PERSON] належить 17/200 часток домоволодіння та [PERSON] належить 17/200 часток домоволодіння. Між [PERSON] та [PERSON] , був укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований на Південній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод» 09 січня 2002 року за №11351 та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за реєстровим №3318 від 22.01.2002 року. За вказаним договором [PERSON] продала, а [PERSON] придбав 17/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення від 01.06.2001 року, яке зареєстроване в реєстровій книзі №14 за №3318, згідно якого на праві приватної власності [PERSON] належить 17/200 часток у вказаному домоволодінні. Позивач [PERSON] звернувся до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Однак, позивачем отримано відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав того, що надані документи не відповідають вимогам ст. 227 ЦК Української РСР в редакції 1963 року та вимогам ст. 657 ЦК України у редакції 2003 року. Згідно наданої позивачем копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , є сином [PERSON] , а отже є його спадкоємцем першої черги. Спадкуванням, згідно ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, за нормами ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. На моментпереходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а 12.03.2017 року одна із сторін договору ( [PERSON] ) померла, що робить неможливим нотаріальне оформлення угоди в даний момент, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №11058 від 24.05.2001 року на 17/100 домоволодіння [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] через «Південну Товарну Біржу» (код ЄДРПОУ 13354212, м. Миколаїв), зареєстрований в Миколаївському міжміському Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №14 за №3318, яким зареєстровано право приватної власності за [PERSON] 17/200 часток та за [PERSON] 17/200 часток у вказаному домоволодінні, а також визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна №11351 від 09.01.2002 року на 17/200 домоволодіння [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] через «Південну Товарну Біржу» (код ЄДРПОУ 13354212, м. Миколаїв) зареєстрований в Миколаївському міжміському Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №14 за №3318, яким зареєстровано право приватної власності за [PERSON] 17/100 часток у вказаному домоволодінні. Таким чином, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved