Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, з дозволу позивача, 28.05.2015 була зареєстрована [PERSON] , яка не є ріднею позивача та членом його сім`ї, а являється просто знайомою, якій тимчасово з особистих причин, потрібно було зареєструвати місце проживання для проходження лікування в м. Київ. [PERSON] проживала деякий час у квартирі позивача, сторони домовились, що по закінченню лікування відповідачка самостійно зніметься з реєстрації. 17.05.2018 [PERSON] виїхала з помешкання позивача в невідомому напрямку разом з власними речами, документами, залишивши позивачу ключі від квартири. На сьогодні позивачу невідомо де проживає відповідачка, встановити її місце проживання не вдалось. В спірній квартирі з 17 травня 2018 відповідачка не з`являлась її особисті речі в квартирі відсутні. Всі витрати по утриманню квартири в належному стані, в тому числі сплата рахунків за комунальні послуги та інші платежі, які позивач сплачував і сплачує самостійно, ремонти, реконструкції в квартирі відповідач ніколи не проводила. Також, позивач планує оформити субсидію на оплату комунальних послуг за квартиру, проте наявність в квартирі зареєстрованої особи, яка фактично в ній не проживає, перешкоджає позивачу в цьому, а тому позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 29.07.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.01.2020 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просивши про їх задоволення судом, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте всі поштові відправлення повернулись за закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Представник Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіслали на адресу суду заяву, згідно якої просили проводити розгляд справи у відсутності їх представника та постановити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 28.09.2005 року. Договір дарування засвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. та зареєстрований в БТІ, що підтверджено Витягом з Державного реєстру правочинів від 28.09.2005 № 1531446. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.05.2015 по теперішній час. Згідно пояснень позовної заяви, відповідач з 17 травня 2018 спільно з позивачем в квартирі не проживає, фактичне місце проживання відповідачки невідоме, остання комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи в квартирі ніколи не здійснювала, також у зв`язку з реєстрацією відповідачки в спірній квартирі позивач позбавлений можливості отримувати субсидію. Факт не проживання відповідачки в даній квартирі підтверджується Актами від 01.06.2018, 03.12.2018, 28.02.2019, 24.07.2019, 21.08.2019, що складені працівниками ЖК «Зв`язківець-1» Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного суду України № №6-709цс16 від 16.11.2016 року визначено, що відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved