Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд визнати трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], придбану за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2001 року посвідченим державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя відповідача [PERSON] спільним сумісним майном подружжя, провести поділ вказаної квартири та визнати за ним право власності на ? її частину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20 вересня 1997 року він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] в якому у них народилося двоє дітей син [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO]. За час проживання в шлюбі, 29 серпня 2001 року, за спільні кошти, родиною було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем. 20 січня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області шлюб між ними розірвано на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області №2-78/2008 року від 13.02.2008 року, спільне проживання припинено у жовтні 2014 року. На даний час виникло питання поділу квартири, яка придбана ними у період шлюбу, оскільки відповідач забороняє йому користуватися квартирою, що стало підствою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач та його представник з позовними вимогами не погодилися. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 1997 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Під час шлюбу, 29 серпня 2001 року, сторонами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем (а.с.9). 20 січня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області №2-78/2008 року від 13.02.2008 року, тому на даний час виникло питання поділу квартири, придбаної сторонами в період шлюбу (а.с.10-11). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий зі сторонами по справі, бував у сторін у квартирі по вул. Сумська смт. Краснопілля. Квартира доглянута, сторони проживали разом. Інколи позивач виїжджав на заробітки, а відповідач в цей час проживала в квартирі. У сторін двоє дітей, які навчаються. Він весь час підтримував дружні стосунки зі сторонами, жили останні дружно. Те, що сторони розлучились для нього було несподіванкою. Жили сторони разом до 2015 року, приблизно до жовтня-листопада. Раніше сторони проживали [INFO], де було зроблено гарний ремонт. Через деякий час він дізнався, що після проживання [INFO] сторони придбали квартиру по вулиці Сумській. Вказану квартиру придбали сторони, але за які кошти він не знає, але перед купівлею квартири позивач їздив на заробітки, також позивач ходив на заробітки проживаючи в [INFO], працював він в основному по домовленості. На його думку квартиру сторони купили за спільні кошти. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сторін по справі. Позивач проживав за адресою, де розміщена спірна квартира більше 1,5 року тому. На квартирі бачив також відповідачку, а також на квартирі залишався деякий час менший син сторін. Кому належить квартира і за які кошти вона придбана йому не відомо. Останній час на квартирі він позивача не бачив і як той виїжджав з квартири також не бачив, але бачив що декілька днів речі позивача лежали коло квартири. Щодо доступу до квартири, йому не відомо нічого, але бачив там сина сторін. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та підтвердила суду, що останнім часом позивач не проживає з відповідачкою, але під час спільного проживання, у 2001 році вони придбали квартиру на яку заробляли гроші і позивач і відповідачка. Яку суму привіз позивач із заробітків їй не відомо, але вона думає, що на квартиру достатньо. Питання хто власник квартири між сторонами не виникало. До купівлі квартири сторони жили в іншому місці, у будинку діда відповідача, але збирали гроші на квартиру. Чи вкладалися кошти на придбання квартири за продаж будинку діда відповідача вона не знає. За час проживання з відповідачкою, позивач іншої сімї не створював. Чому було придбано квартиру на імя відповідачки їй не відомо. Позивач має частку у спадковому майні, де вона проживає. Квартиру, яку купили сторони, останні підшукували разом. Влітку на момент придбання квартири позивач перебував на заробітках у м. Москва. Що стало причиною розлучення сторін їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з сторонами по справі, так як вони сусіди, і підтримуєдо сьогоднішнього дня стосунки з відповідачкою. Остання розповідала їй, що коли позивач був на роботах по домовленості за межами селища їй купили квартиру батьки. Сторони в даний час у квартирі не проживають . В 2001 році позивач проживав у смт. Краснопіллі по декілька днів, але знову виїжджав на роботу. Також відповідачка говорила, що у чоловіка є інша жінка. При приїзді позивача з роботи, відповідачка говорила, що останній грошей майже не привіз. Свідок [PERSON] підтвердив суду, що йому відомо, що сторони купили квартиру. В цей час позивач працював по домовленості. Після придбання квартири, позивач робив ремонт у квартирі. До якого часу позивач робив ремонт у квартирі йому не відомо, але багато часу він перебував у Росії та інших місцях працюючи по домовленості. На його думку, у придбанні квартири приймали участь сторони та їх батьки. Те, що давали гроші на квартиру сторони по справі він знає зі слів батьків відповідачки. Квартиру, яку купили сторони було капітально відремонтовано. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що квартиру сторони придбали, коли ще проживали на вул. Пролетарській. Коли оформляли договір купівлі-продажу квартири позивача вдома не було і відповідачка переживала де він знаходиться і де його шукати. Їй також відомо, що квартиру купували за кошти батьків відповідачки, так як останні продали спадкову квартиру. Після придбання квартири сторони проживали разом, але був деякий час, коли позивач був відсутній по місцю проживання , так як працював по домовленості. Коли придбали квартиру заробітна плата відповідачки була невелика. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2001 році він продав квартиру на вул. Сумській в смт. Краснопілля. Домовлялися про купівлю квартири сторони разом, а договір купівлі-продажу підписувала відповідачка. Хто платив гроші за квартиру він не знає. Чи приходили дивитись на квартиру батьки відповідачки йому не відомо, що на квартиру дивились сторони йому сказав позивач. За квартиру гроші брала від покупців його дружина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом з позивачем працювали в м. Москва за домовленістю. Як придбали квартиру сторони йому нічого не відомо. Відповідачі просили його підтвердити, що на момент купівлі-продажу квартири позивача вдома не було, так як вони разом працювали по домовленості. Скільки був у Москві позивач у 2001 році він сказати не може. Він поїхав додому, а позивач залишився працювати, так як не було закінчено роботи. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що його батьки проживали в смт. Краснопілля на вул. Пролетарська і при житті склали заповіт на спадкове майно. Йому батьки заповідали половину майна, яке в них було. Після смерті батьків він продав свою частину спадщини, а гроші поклав на депозит. В травні 2001 року він зняв кошти в сумі 1700 доларів з рахунку і віддав своїй доньці відповідачці по справі на купівлю житла. Коли купляли квартиру позивач перебував за межами смт. Краснопілля, працював по домовленості. Договір позики на купівлю квартири він з донькою не оформляв. Під час купівлі квартири сторони проживали однією сімєю. Коштів, які він дав доньці на купівлю квартири не вистачало, оскільки вона коштувала 2100 доларів, де сторони взяли решту коштів йому не відомо. Першочергові роботи у квартирі робила відповідачка. Будівельні роботи виконував позивач. Коли придбали квартиру, сторони жили як сімя, але донька плакала, так як позивача не було. Тому вона поїхала за ним і привезла додому, після чого вони жили разом як сімя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що після одруження, сторони проживали [INFO], а згодом переїхали на вул.. Пролетарську, де вони дали доньці відповідачці по справі, все необхідне для проживання, а позивач свого майна на той час не мав, але працював. Згодом сторони офіційно зареєстрували шлюб і в них народився син і виникло питання про придбання житла доньці, тому вони з чоловіком вирішили віддати їй кошти, отримані останнім від продажу спадкового майна, на придбання квартири. Квартира коштувала більше двох тисяч доларів США, вони з чоловіком передали доньці 1700 доларів США, які були зняті з депозитного рахунку чоловіка. Повністю суму, яку було обумовлено, вони не віддавали, так як квартира була з боргами. Після придбання квартири позивач в смт. Краснопілля не проживав, так як був за межами України. Гроші за роботу за кордоном не привозив, мотивуючи тим, що з ним не розрахувалися, а на справді проживав з іншою жінкою. В цей час відповідачка проживала з двома малими дітьми. Через деякий час донька поїхала до позивача в м. Москва, привезла його в смт. Краснопілля і вони почали робити ремонт в квартирі. Коли робили ремонт сторони проживали за місцем їх з чоловіком проживання по вул.. Кірова. На постійне проживання в квартиру [INFO] перейшли лише в 2012 році. Відносини на цей час між ними були погані, тому згодом донька з зятем розлучилися, але продовжували проживати в одній квартирі. Про те, що позивач проживав з іншою жінкою, коли був на заробітках в м. Москва, вона знає зі слів інших громадян. Гроші за купівлю квартири віддавала відповідачка. Дані про зняття коштів з депозиту не збереглися за спливом строку давності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона готова вирішити питання щодо спору добровільно, але позивач не бажає цього робити. Співмешкати з позивачем вони почали ще до народження старшого сина, жили відносно нормально. В 1998 році вони перейшли проживати [INFO]. З 1999 року позивач почав їздити на заробітки в м. Москву. В цей час позивач заробляв гроші для сімї. Згодом коли позивач був на заробітках, її батьки продали спадковий будинок по вул. Пролетарській і вона перейшла проживати з дітьми до своїх батьків. Вона вважала, що чоловік її покинув, тому квартиру купила, коли позивача не було вдома. Квартиру купили за кошти, які частково батько отримав як спадок. Ніяких договорів щодо отримання грошей від батьків вона не заключала, так як була дуже рада, що знайшла квартиру. Коли позивач повернувся з заробітків, вони знову почали проживати однією сімєю. Ніяких грошей позивач з Москви не привіз. На ремонт квартири гроші вона брала в кредит, але документи не збереглися. Фактично припинили проживати з 2012 року. При розлученні вони обговорювали питання щодо розподілу майна подружжя та дійшли згоди, що позивач забере не добудований будинок. Довести,що кошти належали їй на час придбання квартири вона не може. Свідоцтво про розірвання шлюбу вона отримала в 2016 році. В даний момент фактичне проживання в одній квартирі з позивачем не можливе. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою матері відповідачки. Раніше вона мешкала в смт. Краснопілля і тому вона кожен рік приїжджала на батьківщину. Їй відомо, що відповідачка купила квартиру на кошти, які її батько отримав у спадок за продаж спадкового майна. Під час придбання квартири позивач проживав у м. Москва і деякий час не проживав з відповідачкою. Остання шукала його, так як вважала, що він десь пропав. Як їй стало відомо пізніше, позивач в час придбання квартири відповідачкою проживав з іншою жінкою . На ремонт квартири відповідачка брала кредити. При передачі коштів батьками відповідачці для придбання квартири вона присутня не була. Договори дарування чи позики на придбання квартири батьками відповідачки не оформлялися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином сторін і йому відомо, що в 2001 році вони придбали квартиру в смт. Краснопілля по вул. Сумська. Йому в той час було 10-11 років і він памятає, що коли мати шукала батька, він не хотів щоб останній повертався. Зі слів матері йому було відомо, що батько проживав з другою сімєю. Коли батько працював у Москві, то ніяких коштів він не надавав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином сторін і він би дуже хотів, щоб спір між матірю і батьком закінчився мировою угодою щоб батько забрав дачу, а матері залишилась квартира. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає поряд зі сторонами по справі. В серпні 2001 року відповідачкою було придбано квартиру, зі слів останньої, за кошти батьків. В цей час, коли відповідач придбала квартиру, позивач перебував на заробітках в м. Москва і повернувся додому лише восени 2001 року. Про те, що кошти на квартиру давали батьки відповідачки вона знає зі слів останньої так як вони підтримують добрі стосунки. Після придбання квартири сторони проживали разом, але спочатку ремонт робила відповідачка сама разом з дітьми, а потім разом із чоловіком, зокрема ним було зремонтовано вікна, двері. Дітяв в той час було відповідно 4 та 9 років. Кошти на ремонт квартири та придбання рухомості для квартири отримували за рахунок кредитів та заробітної плати відповідача та позивача. Між сторона весь час існували недобрі стосунки, що призвело до розпаду сімї і фактично з 2013 року позивач у придбаній квартирі не проживав, а проживав по вулиці Матросова. Згідно ст. 3 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1060 року, передбачено, що відповідно до Конституції України чоловік і жінка мають у сімейних відносинах рівні особисті і майнові права. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1060 року , яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, 1960 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб і сімю України 1960 року, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя, або одного з них суд може поставити рішення про поділ майна в натурі . Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі так і після його розірвання. Аналогічні вимоги містяться і в статті 60, ст. 70 СК України щодо поділу майна подружжя, зокрема, що їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю, або шлюбним договором. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У судовому засіданні встановлено, що вказана спірна квартира була придбана під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбу, на ім'я відповідача [PERSON], тому вона є спільним сумісним майном подружжя. Причиною придбання спірної квартири, було бажання сторін поліпшити житлово-побутові умови своєї родини. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1\\2 частці квартири кожному з співвласників. Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності .У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що спірна квартира за технічними характеристиками становить з себе річ неподільну, яку неможливо реально розділити між сторонами відповідно до їх часток, те, що сторони не наполягають на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити спірну квартиру у їх спільній частковій власності, в розмірі по 1/2 частині вказаного майна кожному з співвласників. Свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд оцінює критично, так як вони є близькими родичами відповідачки батько, мати та тітка, зацікавлені в розгляді справи, а їх пояснення щодо передачі відповідачці коштів на придбання квартири нічим підтверджені в ході розгляду справи не було. Сама відповідачка [PERSON], допитана в суді як свідок, не змогла надати суду докази на отримання коштів від батьків на придбання квартири. А також не змогла довести, що на момент придбання квартири позивач проживав з іншою жінкою в серпні 2001 року. Пояснення відповідачки [PERSON] про виїзд в Московську область щоб забрати чоловіка позивача по справі, в смт. Краснопілля в 2001 році дає суду підстави вважати, що сторони проживали разом однією сімєю та придбали спірну квартиру разом. Передача коштів батьками відповідачки на придбання квартири нічим підтверджена не була при розгляді справи в суді, а отримання батьками відповідачки коштів за продажу спадкового майна не може бути доказом, що батьки передавали доньці відповідачці по справі, кошти на придбання квартири. Крім того, згідно договору купівлі-продажу (а.с.46) від 29.05.2001 року вказано, що спадковий будинок батьком відповідачки та іншими особами була продана за 20000 гривень, а не за 3000 дол. США, як пояснив свідок [PERSON] [PERSON] квартира відповідачкою придбана за адресою [ADDRESS] за 17500 грн. про що свідчить договір купівлі продажу від 29.08.2001 року, а не за 2100 дол. США (а.с.40). На підставі викладеного,

Outcome: approved