Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що в березні 2016 року до позивача звернулась [PERSON] , яка надалі у зв`язку з одруженням змінила прізвище на « [PERSON] », з проханням позичити їй кошти в сумі 15 100 грн. Враховуючи те, що позивач добре знає відповідачку з дитинства, погодився запозичити їй кошти, на умовах повернення вказаної суми до кінця квітня 2016 року. Саме на таких умовах 09 березня 2016 року сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей [PERSON] написала позивачу відповідну розписку та отримала кошти в обумовленій сумі, однак у визначений договором позики строк вказана сума позичальником повернута не була. В липні 2017 [PERSON] повторно звернулась до позивача з проханням запозичити їй суму, яка дорівнює 500 доларів США. Позивач з урахуванням дружніх на той час стосунків, погодився надати відповідачці в позику вказану суму. 05.07.2017 року між сторонами був укладений черговий договір позики, внаслідок якого 07 липня 2017 року позивач передав [PERSON] 500 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 07 липня 2018 року, про що було складено відповідну розписку. Надалі, [PERSON] посилаючись на складні обставини свого життя, ще додатково позичила грошові кошти, а відтак в підсумку загальна сума запозичень склала 26400 грн. та 500 доларів США. 28 грудня 2018 року на підтвердження наявного боргу перед позивачем [PERSON] склала відповідну розписку, згідно якої сума коштів, які вона запозичила складає 26 400 грн. та 500 доларів США, які вона зобов`язалась повернути позивачу до 30.04.2019 року (через особисту неуважність відповідач датою складання рописки вказала 28.12.2019 замість 28.12.2018). Відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, у вказаний строк грошові кошти не повернула, а відтак позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 39 614, 89 грн., інфляційні збитки в сумі 1035, 87 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 1494, 51 грн. Ухвалою судді від 18.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 16.12.2020 року визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На адресу суду подав заяву, відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи у його відсутності. Крім того, надав суду оригінали боргових розписок від 09.03.2016, 05.07.2017, 28.12.2018. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачка про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. Правом на подачу відзиву відповідачка не скористалась. Враховуючи вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. 09.03.2016 р. між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно якої, позивач надав, а відповідачка отримала кошти в розмірі 15 100 грн. Відповідно до умов даної розпики відповідачка мала повернути борг до кінця квітня 2016 року. Зі змісту позовної заяви у зв`язку з одруженням « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідач обставини позовної заяви не спростувала. 05.07.2017 р. між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно якої, позивач надав, а відповідачка отримала кошти в розмірі 500 доларів США. Відповідно до умов даної розпики відповідачка мала повернути борг до 07.07.2018 року. 28 грудня 2019 року на підтвердження наявного боргу перед позивачем [PERSON] склала відповідну розписку, згідно якої сума коштів, які вона запозичила складає 26 400 грн. та 500 доларів США, які вона зобов`язалась повернути позивачу до 30.04.2019 року Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, у вказаний в розписці строк грошові кошти не повернула. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до курсу валют НБУ, станом на 07.07.2018, курс доллару США становив 2642, 978 грн., за 100 доларів США. Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання, одностороння відмова від якого, як і одностороння зміна умов якого не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, як встановлено ст. 530 ЦК України. Неможливість виконання боржником грошового зобов`язання не звільняє його від відповідальності. Водночас ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Аналізуючи фактично укладені між сторонами договори позики, що оформлені у вигляді розписок, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, суд доходить висновку, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. Отже, відповідачка як боржник має сплатити позивачу суму боргу в загальному розмірі 39 614, 89 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційні збитки за період травень 2019 - червень 2020, складають 1035, 87 грн. Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.05.2019 по 01.08.2020 складає 1494, 51 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн., підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved