Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 14.11.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., реєстр №16566, відповідачка [PERSON] продала, а він купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], з розстроченням платежу. Оскільки договір укладено на умовах розстрочення платежу, то умовами договору щодо ціни продажу та порядку розрахунку передбачено, що продаж квартири вчинено за 146 700 грн., і зазначена ціна продажу є остаточною, зміні після укладення договору не підлягає. При укладенні договору він сплачує продавцю 44 825 грн., а решту суми, а саме 101 875 грн., зобов'язаний сплатити до 14.11.2014 р. Крім того, оскільки станом на день укладення договору відповідачка фактично проживала та була зареєстрована в спірній квартирі, а сам договір було укладено на умовах розстрочення платежу, то при укладенні зазначеного договору ними було досягнуто згоди про те, що продавець, тобто відповідачка [PERSON], у строк до 20.12.2013 р. зобов'язується звільнити квартиру від речей домашнього вжитку та передати йому квартиру разом з комплектом ключів у стані, що відповідає санітарним та технічним умовам щодо житлових приміщень. Продавець, тобто відповідачка [PERSON], протягом п'яти днів після повного розрахунку зобов'язується знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання. Свої грошові зобов'язання перед [PERSON], передбачені договором, він мав намір та реальну можливість виконати належним чином та у строк, передбачений договором. Але, зокрема, станом на 22.04.2014 р. (останній платіж) він в рахунок платежу по договору за придбану квартиру сплатив [PERSON] загалом 129 260 грн., а, отже, виходячи з умов договору, заборгував їй 17 440 грн., з огляду на наступне. В травні 2014 р. [PERSON], посилаючись на ту обставину, що курс долара США по відношенню до гривні значно виріс (тобто гривня знецінилася), виходячи з установленої на власний розсуд вартості вже проданої йому квартири в сумі 18 000 доларів США, зробивши перерахунок сплачених позивачем коштів в долари США, виходячи із курсу, що існував на день здійснення платежів, і, таким чином, встановила, яку саме суму позивач сплатив в доларах США (за її підрахунками сплатив суму, еквіваленту 11 500 доларів США), а також яку суму позивач повинен їй доплатити, виходячи з вартості квартири в сумі 18 000 доларів США, відмовилася від виконання своїх зобов'язань, передбачених договором, а також відмовилась приймати від позивача черговий платіж, виходячи з умов договору, а саме 17 440 грн., заявивши, що позивач повинен їй доплатити або 6 500 доларів США, або еквівалент зазначеної суми у гривнях, виходячи з курсу долара до гривні на день остаточного розрахунку. При цьому в подальшому, з огляду на те, що починаючи з травня 2014 р. і до теперішнього дня гривня продовжує знецінюватися, [PERSON] постійно збільшує вимоги щодо сплати позивачем коштів у гривнях. Позивач вважає відмову [PERSON] від прийняття у нього грошей в рахунок платежу по договору незаконною та безпідставною. Згідно з умовами договору всі грошові зобов'язання виражені виключно у грошовій одиниці України - гривні, умови договору не містять будь-яких умов щодо визначення грошових зобов'язань в еквіваленті іноземній валюті, п.3 договору чітко передбачено, що ціна продажу є остаточною і зміні після укладення договору не підлягає. При таких обставинах справи визначення [PERSON] грошових зобов'язань в еквіваленті іноземної валюти, зміна [PERSON] на власний розсуд вартості квартири та відмова від прийняття у позивача грошей в рахунок платежу по договору - є незаконними та безпідставними. [PERSON] відмовилась і від зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Позивач вважає, що у зв'язку з укладанням ними договору відповідно до вимог ст. 655 ЦК України право власності на спірну квартиру перейшло до нього, а відповідачка втратила право власності на спірну квартиру та незаконно зареєстрована в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, він не може вселитися зі своєю родиною в належну йому квартиру. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та виселити її з вказаної квартири, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], яка є відповідачем у справі, з метою захисту своїх прав, звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] щодо стягнення суми боргу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що предметом спору є невиконані грошові обов'язки [PERSON], згідно до договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 14.11.2013 року. Вважає, що за [PERSON] рахується борг придбану у неї квартиру у сумі 34435 грн., який не сплачено, чим не забезпечив виконання прийнятих на себе зобов`язань по договору. Крім того, неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 3440 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 2754,81 грн., пеню у розмірі 2954,81грн., а також 3 відсотки річних від простроченої суми у розмірі 291,52 грн., що складає загальну суму 6001,14грн. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг у сумі 34435 грн., відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 6001,14грн. та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3440 грн. 18.06.2015 р. [PERSON] збільшила розмір зустрічних позовних вимог, посилаючись на зобов`язання відповідача сплатити на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 5844.80 грн., пеню у розмірі 5828.79 грн., а також 3 відсотки річних від простроченої суми у розмірі 624.51 грн., що складає загальну суму 12298.10 грн. та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг у сумі 73060 грн., відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 12298.10 грн. та моральної шкоди в розмірі 3440 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, заявлені за зустрічним позовом вимоги визнав частково у розмірі невиконаних договірних зобов`язань у сумі 17440 грн., в задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог просив відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення суми боргу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 14.11.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., реєстр №16566, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], з розстроченням платежу ( а.с. 7, 8). Відповідний договір укладено на умовах розстрочення платежу, умовами договору щодо ціни продажу та порядку розрахунку передбачено, що продаж квартири вчинено за 146 700 грн., зазначена ціна продажу є остаточною, зміні після укладення договору не підлягає. При укладенні договору [PERSON] сплачує продавцю 44 825 грн., а решту суми, а саме 101 875 грн., зобов'язаний сплатити до 14.11.2014 р. Сторонами досягнуто згоди про те, що продавець, тобто відповідачка [PERSON], у строк до 20.12.2013 р. зобов'язується звільнити квартиру від речей домашнього вжитку та передати позивачу квартиру разом з комплектом ключів у стані, що відповідає санітарним та технічним умовам щодо житлових приміщень. Продавець, тобто відповідачка [PERSON], протягом п'яти днів після повного розрахунку зобов'язується знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання (а.с.7, 8). Станом на 22.04.2014 р. (останній платіж) в рахунок платежу по договору за придбану квартиру позивач сплатив [PERSON] загалом 129 260 грн., що підтверджується розписками відповідача [PERSON], складеними власноруч (а.с. 9, 10, 11). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала відповідні факти, пояснивши суду що розписки складені нею власноруч без примусу та впливу або будь-яких інших дій, що спонукали її на складання розписок. Виходячи з умов договору, позивач повинен сплатити відповідачу 17 440 грн. Посилання відповідача [PERSON] на знецінення гривні по відношенню до курсу долара США та встановлення остаточної суми сплати на власний розсуд, виходячи з курсу доларів США на момент остаточного розрахунку є безпідставним, оскільки не передбачений умовами договору купівлі-продажу квартири. Відмова від прийняття остаточної суми розрахунку за умовами договору купівлі-продажу квартири в розмірі 17440 грн. визнається судом неправомірною та свідчить про відмову від виконання своїх зобов'язань, передбачених договором. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні засвідчила суду, що позивач приймав дії для виконання умов договору, його батьки пропонували їй кошти у розмірі 17440 грн., проте вона відмовилась, не погодившись з розміром, який повинен був значно вищим. Згідно з умовами договору всі грошові зобов'язання виражені у грошовій одиниці України - гривні, умови договору не містять будь-яких умов щодо визначення грошових зобов'язань в еквіваленті іноземній валюті, п.3 договору чітко передбачено, що ціна продажу є остаточною і зміні після укладення договору не підлягає (а.с.7, 8). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON], суд виходить з того, що договорні зобов`язання в частині сплати остаточного платежу в розмірі 17440 грн. фактично не виконані. Суд не приймає до уваги посилання у позові на норми ЖК України, зокрема на ст. 150, як на обґрунтування вимог про визнання відповідача особою, що втратила право користування спірною квартирою та її виселення оскільки в даному випадку мають місце спірні договірні правовідносини, а не житлові правовідносини. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Згідно з чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлено, що невиконання договірних правовідносин зумовлено відмовою відповідача від їх належного виконання, тобто від отримання остаточної суми платежу. Зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом достовірно встановлено істотне порушення умов договору з боку [PERSON] На підставі ст. ст. 626, 627, 628, 638, 651, 655 - 657, 692 ЦК України,

Outcome: dismissed