Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі №4А будинку №4 на вул. Маланюка у м. Львові. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що відповідачі є його родичами в різних ступенях спорідненості ([PERSON], [PERSON] сестри, [PERSON] зять, решта - племінники). Вони всі були зареєстровані у вказаній квартирі в різні періоди і є зареєстрованими досі. На сьогоднішній день у квартирі фактично проживають він та треті особи по справі. Вказує, що його мати васьо А.Й. померла 08 травня 2016 року. [PERSON] після одруження прожила у вказаній квартирі до 1993 року, а її діти [PERSON], [PERSON] не вселялись і не проживали, оскільки вони були народжені після того, як їх батьки переїхали в інше місце. На сьогодні вони живуть у новозбудованому будинку. Сестра [PERSON] разом із членами своєї сімї після одруження переїхала жити до свого чоловіка, де і народила своїх дітей, які теж в спірну квартиру ніколи не поселялися. Вказує, що відповідачі по власній волі не стали проживати у спірній квартирі, жодних перешкод в користуванні житлом ні він, ні інші члени сімї їм не чинили. За період не проживання в квартирі ніхто з них не ніс жодних обовязків по утриманню, сплаті комунальних послуг. Відповідачі не бажають знятися з реєстрації добровільно, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Протокольною ухвалою судового засідання від 12 липня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучено орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в якості третьої особи. 03 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом також в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій позивач просить зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою №4А в будинку №4 по вул. Маланюка у м. Львові; вселити [PERSON] у вказану квартиру разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що у спірній квартирі вона зареєстрована і проживає з 16 квітня 1999 року. Вказує, що в квартирі залишилось її майно та особисті речі. Покликається на те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою, влаштовують бійки, батько поміняв замки в дверях, вигнав її з дому, коли дізнався, що вона вагітна, хоча неодружена, тому вони була змушена піти жити до чужих людей. Зазначає, що вона викликала поліцію, виклик зафіксовано, однак заяви про вчинення злочину стосовно неї не писала. Вказує, що зараз проживає разом із свекрухою [PERSON] в однокімнатній квартирі житловою площею 18,90 кв.м., де фактично проживають дві дорослі особи-інваліди з поганим здоровям вона та [PERSON], хворі діти та свекруха. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник первісні позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили первісний позов задоволити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, надали пояснення про те, що [PERSON] ніхто не чинив перешкоди в користуванні квартирою, просили в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення первісного позову заперечили, надали пояснення про те, що [PERSON] не проживала у квартирі з підстав, які від неї не залежали, оскільки батько вигнав її з дому, просили в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у такому та просили зустрічний позов задоволити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] первісний позов підтримав та просив такий задоволити, в задоволенні зустрічного відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову в частині визнання такими, що втратили право на користування квартирою неповнолітніх дітей, в решті поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] 11 липня 2016 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що первісний позов підтримує та просить такий задоволити (а.с.17). 09 лютого 2017 року третя особа [PERSON] подав заяву, в якій додатково вказує, що проти задоволення зустрічного позову заперечує та просить в задоволенні такого відмовити (а.с.95). Третя особа [PERSON] 03 серпня 2016 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що первісний позов підтримує та просить такий задоволити (а.с.29). 09 лютого 2017 року третя особа [PERSON] подав заяву, в якій додатково вказує, що проти задоволення зустрічного позову заперечує та просить в задоволенні такого відмовити (а.с.96). Третя особа [PERSON] 25 жовтня 2016 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що первісний позов підтримує та просить такий задоволити (а.с.66). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що бачила [PERSON], яка виходила від батьків і знає, що батьки не пускали її додому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що знайома з сімєю [PERSON] давно, з часу, коли вони поселились в будинку. В сімї було 6 дітей, батько випивав, мати їх виховувала. Знає, що вони мали часто борги за комунальні послуги. Показала, що не бачила [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі з часу, коли вони вийшли заміж. Вказує, що жодних перешкод у проживанні в квартирі їм не чинили, дівчат бачила лише на похоронах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що позивач за первісним позовом є її невісткою, вчилась в школі інтернаті разом із її сином, там вони і познайомилась. Показала, що коли [PERSON] завагітніла, то вона забрала її проживати до себе, бо батьки вигнали її з дому, коли дізнались про вагітність. Також вказала, що батьки [PERSON] ніколи не цікавились ні її долею, ні долею внуків. Знає, що [PERSON] ходила до батьків, однак всі відвідини закінчувались сварками, її не пускали до квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що вона працює в ЛКП «Цитадель-ценрт». Вказала, що позивача [PERSON] знає, з відповідачем [PERSON] практично не знайома. Їй відомо, що [PERSON] є сестрою позивача, проте у вказаній квартирі не проживає з часу свого одруження більше 10-15 років. У вказаній квартирі проживають брати [PERSON] Їй відомо, що остання жодних витрат на утримання квартири не несла, комунальні послуги оплачували її брати. Близько року тому [PERSON] прийшла в ЛКП «Цитадель-центр» для того, щоб отримати довідку з місця проживання та прописки. Також їй відомо про конфлікт [PERSON] з її батьками та братами і про те, що її мама просила при житті, щоб довідок [PERSON] без її відома не видавали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є її племінниками. У вказаній квартирі довгий період часу проживають тільки брати, а також до дня своєї смерті проживали батьки сторін. Оскільки вона весь час близько спілкувалась з вказаною сімєю, то ствердила про те, що ні одна, ні друга сестра ([PERSON], [PERSON]А.) після одруження у вказаній квартирі не зявлялись, жодних витрат по її утриманню не несли. Дітей сестер вона не бачила взагалі. Їй відомо про конфлікт [PERSON] зі своїми батьками, який відбувся після того, як остання, будучи неповнолітньою, завагітніла від невідомого чоловіка, з яким в подальшому одружилась і переїхала до нього жити. Ні сестри, ні їх діти братів та батьків не відвідували, жодної допомоги не надавали, а зявилися тільки на їх похорони. Весь час витрати по утриманню житла несли брати. Вказала. Що зі слів братів їй відомо про конфлікт, який відбувся у [PERSON] з її матірю і був пов'язаний з тим, що остання просила у ЛКП жодних довідок без її відома дочці не видавати. Саме тоді [PERSON] приїхала в спірну квартиру з свекрухою і з дочкою, вчинила скандал, викликала міліцію. Крім того зазначила, що жодних перешкод, ні брати, ні батьки, ні [PERSON], на її дітям з приводу користування спірною квартирою не чинили. Останні самі не бажали спілкування з сімєю, і тим більше не несли жодних витрат, як по утриманню батьків, допомоги їм, так і утриманню спірного житла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що з сімєю [PERSON] знайома з 80-х років, їх мати [PERSON] працювала двірничкою. Вказує, що її доньок не бачила ніколи, приходив лише син, [PERSON] вийшла заміж і більше не зявлялась. Також вказала, що коли [PERSON] завагітніла, то в неї з батьком через це виник конфлікт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є її племінниками. Вказала, що після того, як сестри [PERSON] та [PERSON] вийшли заміж, то більше не зявлялись у спірній квартирі, тобто приблизно з 1993-1994 років. Сестри не не приходили до батьків та братів, не допомагали доглядати за батьками, не приймали участі в утриманні квартири, борги сплачувати брати. Також вказала, що дітей сестер [PERSON] та [PERSON] вона ніколи не бачила. Решта учасників процесу в судове засідання не зявились, хоча були належним чином судом повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому зі згоди позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності на підставі наявних у справі даних і доказів, які суд вважає достатніми. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що в квартирі №4А в будинку №4 на пл.. Маланюка у м. Львові зареєстровано 13 осіб, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ЛКП «Цитадель-центр» №1829 від 25 квітня 2016 року (а.с.4). Згідно акту ЛКП «Цитадель-центр» від 03 вересня 2009 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані, але фактично не проживають за адресою: [INFO] (а.с.6). Відповідно до актів ЛКП «Цитадель-центр» від 18 листопада 2015 року та від 24 лютого 2016 року, зі слів сусідів, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані, але не проживають і не ведуть спільного господарства з сімєю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8). Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його\~\~сім'ї\~\~за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї\~\~були\~\~відсутні\~\~з\~\~поважних причин\~\~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього\~\~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] але не проживають за адресою: [INFO],що підтверджується актами ЛКП «Цитадель-центр» від 03 вересня 2009 року, 18 листопада 2015 року, 24 лютого 2016 року, тобто більше шести місяців. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Водночас, статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини на житло. Зокрема, передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, з метою дотримання прав неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO],на житло, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відтак, суд не приймає до уваги покликання позивача за зустрічним позовом на те, що їй чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, як належний та допустимий доказ, оскільки цей факт спростований матеріалами справи у своїй сукупності, показами свідків, та не підтверджений жодними доказами. У відповідності до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Сторона позивача за зустрічним позовом скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування позовних вимог суду не надала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed