Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,03 га, яка розташована на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №072725, виданим Кодимською райдержадміністрацією 26.02.2004 року на підставі розпорядження від 13.01.2004 року №16, вказуючи, що право власності на земельну ділянку належало його батькові - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач являється спадкоємцем за законом після померлого та прийняв спадщину у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, але не може одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на об`єкт спадщини в цілому, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через те, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем також були зареєстровані інші спадкоємці за законом першої черги - [PERSON] (син померлого [PERSON] ), який є відповідачем у справі та [PERSON] (дружина померлого [PERSON] ), яка померла [INFO] , не оформивши належним чином своїх спадкових прав. При цьому, як зазначає позивач, відповідач не має наміру оформлювати спадщину, але у встановлений законом строк не відмовився від неї. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку та змушений пред`явити відповідний позов, в якому просить визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В підготовче засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсягу та не заперечує проти задоволення позову пред`явленого позивачем, оскільки свою частку спадщини не має наміру оформлювати. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданим Сербівською сільською радою Кодимського району Одеської області 15.12.1992 року. На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072725 виданого Кодимською районною державною адміністрацією 26.02.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №927 [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,03 га, розташована на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 27.12.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 300. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщина померлого [PERSON] була прийнята позивачем, відповідачем - [PERSON] та дружиною померлого - [PERSON] , як спадкоємцями першої черги, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця вони були зареєстровані та проживали разом (довідка Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області №943 від 15.09.2020 року). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 08.05.2018 року, не оформивши належним чином своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 279/2020, про що свідчать листи-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 07.10.2020 року № 908/02-14 та від 02.02.2021 року № 79/02-14. В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на об`єкт спадщини в цілому, оскільки оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072725, був втрачений, про що зроблено оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» від 07.11.2020 року №41 (10914), а також через те, що відповідач [PERSON] , який був зареєстрований і проживав зі спадкодавцем та у встановлений законом шестимісячний строк не відмовився від спадщини, у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц). Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачу для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц). В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у належному розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1910431786.1 від 18.11.2020 року. Таким чином 50 відсотків судового збору, які складають 420,40 грн., підлягають поверненню позивачу на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви, що складає 420,40 грн.

Outcome: approved