Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту та визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON] вцілому право власності на житловий будинку [ADDRESS](1/3 частина у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та 2/3 частини у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]). Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача суд здійснює розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02 жовтня 1959 року бабусі позивача - [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до заповіту посвідченого 07 вересня 1984 року Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області за реєстровим №225 [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] заповідала [PERSON]. [PERSON] [INFO] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця(в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст.535 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] як спадкоємець за заповітом та батько позивача [PERSON] в інтересах позивача, оскільки позивач як неповнолітній знаходився на утриманні бабусі [PERSON] та мав обов'язкову частку у спадщині, яка складала 2/3. У подальшому [PERSON] своє право власності на 1/3 спадкову частку майна після смерті [PERSON] належним чином не оформила, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримувала. На момент смерті бабусі [PERSON] позивач був неповнолітній, тому належним чином оформити своє право на спадкову 2/3 частку та отримати свідоцтво про право на спадщину не міг. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] ніхто з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, що підтверджується листом нотаріальної контори №3151/01-16 від 04.11.2015 року. На момент смерті [PERSON] позивач проживав у житловому будинку [ADDRESS]. Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном(ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця). Окрім позивача, інших спадкоємців, що прийняли спадщину не було, та на момент смерті [PERSON] позивач був неповнолітній, тому не міг особисто звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак він являється спадкоємцем, який прийняв спадщину фактично, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку підлягає встановленню факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Таким чином, позивачу [PERSON] повністю належить житловий будинку [ADDRESS](1/3 частина у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та 2/3 частини у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Таким чином, оскільки право на спадщину позивача не визнається в позасудовому порядку, він звертається до суду за захистом свого порушеного права. У випадку неприйняття ніким зі спадкоємців даного нерухомого майна воно може перейти у власність територіальної громади, тому я змушений звернутися з позовом до суду та відповідачем по справі є Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі ст. 114 ЦПК України позовна заява подається за місцем знаходження спадкового майна до Дніпропетровського районного суду. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема встановлення факту та визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані суду документи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved