Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь 800 доларів США отриманих відповідачем за договором позики, оформленим розпискою від 24.11.2014 року, й заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач позичив у нього, згідно розписки, кошти під умову повернення до 24.12.2014 року, однак грошей не повернув, уникає зустрічей з позивачем. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримали з зазначених у позові підстав. Просять позов задовольнити стягнувши суму позики в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення. Відповідач в судове засідання зявився, позов визнав, однак зазначив, що кошти ним позичалися для передачі сторонній особі засновнику підприємства, в якому відповідач працював керівником. Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти. 24.11.2014 року відповідач отримав від позивача кошти в сумі 800 доларів США під зобовязання повернення грошей до 24.12.2014 року, що стверджується письмовою розпискою з власноручним підписом [PERSON], копія якої знаходиться в матеріалах справи. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника. (ч.1 ст.1047 ЦК України). Таким чином суд приходить до переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. В судовому засіданні відповідач визнав викладені позивачем обставини, однак суду пояснив, що позичав кошти, оскільки в подальшому мав намір передати позичені кошти сторонній особі засновнику підприємства, в якому відповідач працював керівником. Позивач дану обставину також визнав, а тому в силу ст. 61 ЦПК України, це доказування не потребує. Належними та допустимими доказами відповідач суду не спростував доводи позивача, не довів виконання зобовязання з вчасного повернення коштів, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. У п.14 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного суду України зазначає, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України.

Outcome: approved