Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що працював на АТ «НДПІ «Механобрчормет» з 01.12.2014 р. по 03.05.2018 р., та звільнився за власним бажанням. Станом на дату звільнення сума заборгованості по заробітній платі становила 27513,08 грн., 02 листопада 2018 року йому виплачено вказану суму. Період затримки повного розрахунку з ним при звільненні з 04.05.2018 р. по 01.11.2018 р. включно становить 126 робочих днів, тому просить стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні працівника за вказаний період в сумі 35670,60 грн. та інфляційну складову за період з січня 2015 року по лютий 2018 року в сумі 5728,23 грн. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] надав до суду письмові пояснення на позов, в обґрунтування яких зазначено, що 20 вересня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти боржника, які знаходяться та надходять на рахунки АТ НДПІ «Механобрчормет». В межах зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, втому числі й грошові кошти. Заходами, вжитими державним виконавцем майно боржника передано на примусову реалізацію завдяки електронним торгам, що здійснюються ДП «Сетам». тому враховуючи викладене, просить суд при винесенні рішення врахувати зазначену інформацію. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом [PERSON] з 01 грудня 2014 р. працював в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», та звільнений 043 травня 2018 р. за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпПУ (а.с. 8-9 копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» від 18 червня 2018 року, задоволено вимоги [PERSON], викладені в заяві від 04.06.2018 р. та стягнуто на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 27513,08 грн. (а.с. 13 копія посвідчення). Постановою державного виконавця від 06.07.2018 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного посвідчення (а.с. 14 копія постанови). Згідно виписки з банківського рахунку [PERSON] 02 листопада 2018 р. йому надійшов платіж в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі в сумі 27513,08 грн.(а.с. 17-19 виписка). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 03 травня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за березень 2018 року та квітень 2018 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати нарахування\~виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копії розрахункових листків (а.с. 20-29), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Так, згідно розрахункового листка за березень 2018 р., позивач відпрацював 1 робочий день, та йому нараховано оклад по дням в сумі 276,19 грн. В квітні 2018 р. він відпрацював 1 робочий день, та йому нараховано оклад по дням в сумі 290,00 грн. Таким чином, виходячи з розрахунку 566,19 грн. (276,19 грн. + 290,00 грн. ) / 2 дні (1+1 днів), середньоденний заробіток позивача складає 283 грн. 10 коп. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 04.05.208 р. по 01.11.2018 р. (19 днів травня, 20 днів червня 2018 року, 22 дні липня 2018 року, 22 дні серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року, 22 дні жовтня 2018 року та 1 день листопада 2018 р.) та становить 126 робочих днів. Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 283,10 грн. * 126 днів = 35670,60 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру\~відповідно до положень частини першої статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. У\~статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~лютого 2001\~року №\~159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № \~363/1606/17). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «НДПІ «Механобрчормет» не здійснювало індексацію заробітної плати [PERSON] за період із січня 2015 року по лютий 2018 року (а.с. 20-29) та не виплачувало йому компенсації за затримку виплати такої індексації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого сума компенсації складає 5728,23 гривень (а.с. 12 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. При цьому суд зазначає, що посилання представника відповідача на неможливість виплати заробітної плати з причин арешту рахунків не впливає за своєю суттю на вирішення спору, оскільки постановою державного виконавця накладені арешти на рахунки лише у вересні 2018 року, в той час як заборгованість по заробітній платі існувала перед позивачем з січня 2015 року, та на виконання судових рішень та рішень трудової комісії саме з приводу виплати заробітної плати працівникам. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави На підставі викладеного та

Outcome: approved