Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просить суд вселити його та його неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в будинок №10 по вул. Сурікова в м. Одесі в кімнати згідно технічного плану 1-3 площею 8,5 кв. м., і 2-4 площею 8,6 кв. м., ванну кімнату 1-1 і кухню 1-2 залишити в спільному користуванні; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому та його неповнолітній доньці [PERSON] в проживанні в [INFO] і в користуванні місцями спільного призначення, посилаючись на таке. Позивачу належить на праві власності ? частина житлового будинку №10, розташованого в м. Одесі, по вул. Сурікова. Власником вищевказаної частини позивач став у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 23 лютого 2014 року. Відповідачка, [PERSON], є власницею другої частини будинку також у порядку спадкування за законом. Спірний будинок під №10 по вул. Сурікова в м. Одесі складається із трьох житлових кімнат загальною площею 35,1 кв. м., кухні площею 6,7 кв. м., ванної кімнати площею 6,2 кв. м., коридору площею 8,4 кв. м., кладової площею 6,2 кв. м. Позивач разом з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], проживав в двох кімнатах: 1-3 площею 8,5 кв. м., 2-4 площею 8,6 кв. м. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року по справі №523/16322/14-ц місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу визначили із позивачем за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, №10. Відповідачка зі своєю сім'єю проживала в кімнаті 1-4 площею 18,4 кв. м. Кухнею, ванною користувалися сумісно. В подальшому відповідачка зробила окремий вхід в будинок через ванну і кухню. Після отримання сторонами свідоцтв про право на спадщину, за відсутності позивача, відповідачка заложила цеглою вхід із коридору 2-1 в кімнату 2-4, позбавивши його і його доньку можливості користуватися, крім того там залишилися їх особисті речі, книги, меблі. Не дивлячись на його постійні прохання вирішити питання мирним шляхом, відповідачка перешкоджає позивачу користуватися його власністю, тобто скандалить, викликає працівників правоохоронних органів, які проводили з нею бесіди і рекомендували їй звернутися до суду. Тому, позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів, та в інтересах неповнолітньої дочки. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволені позову [PERSON], вказавши, що в своєму позові [PERSON] вказує, що він є власником ? частини житлового будинку №10 по вул. Сурікова в м. Одесі, а власницею другої частини будинку є [PERSON]. Але це не відповідає дійсності, так як вони володіють не частинами (російською «частями»), а частками (російською «долями»), а тому будинок в цілому є їх спільною частковою власністю. Крім того, в своєму позові [PERSON] вказує, що будинок №10 по вул. Сурікова в м. Одесі складається з трьох житлових кімнат загальною площею 35,1 кв. м., кухні площею 6,7 кв. м., ванної кімнати площею 6,2 кв. м., коридору площею 8,4 кв. м., комори площею 6,2 кв. м. На підтвердження цього позивачем надано суду технічний паспорт. Але ці відомості, заявлені позивачем, не відповідають дійсності, так як фактично ще за житія їх матері склався порядок користування цим будинком, та саме з урахуванням дозволу власника житла (матері) було визначено хто яким приміщенням користується. Тому фактично будинок поділений на дві квартири, які мають самостійні ізольовані входи, та в цілому складається з: по першої квартирі - ванна кімната, кухня, дві житлові кімнати площею 8,5 кв. м. та 18,4 кв. м., коридор на загальну площу 49,6 кв. м.; по другої квартирі - двох кухонь, комори, двох житлових кімнат площею 8,6 кв. м. та 9,4 кв. м., коридору, на загальну площу 56,4 кв. м. При цьому приміщення, яке позивач вказує, як коридор площею 8,4 кв. м., є не коридором, а кухнею. Це підтверджується технічним паспортом, складеним КП «БТІ» 18 грудня 2014 року. Тому обставини, висловлені позивачем не є дійсними, а технічний паспорт, наданий позивачем не підтверджує фактичні обставини. Крім цього, [PERSON] вказує, що він разом з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], проживав у двох кімнатах 1-3 площею 8,5 кв. м., 2-4 площею 8,6 кв. м., та на підтвердження цього надав суду копію рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року. А [PERSON] зі слів позивача проживала із своєю сім'єю у кімнаті 1-4 площею 18,4 кв. м. та ванною кімнатою і кухнею користувалися разом. Але позивачем не наведено та не надано жодних доказів які би підтверджували вказані обставини. В дійсності, за життя їх матері [PERSON] у них був наступний порядок користування домоволодінням: [PERSON] до середини 2013 року користувалась житловою кімнатою 2-4 (8,6 кв. м.), зазначеною технічному паспорті від 18 грудня 2014 року. Позивач до кінця 2003 року проживав у своєї колишньої дружини [PERSON] по вул. Володимира Винниченка в м. Одесі. Потім, у 2003 році самостійно, переїхав у дім їх матері, де з її дозволу він заселився, самостійно проживав й користувався приміщеннями - 2-3 коридор площею1,5 кв. м., 2-1 кухнею площею 8,4 кв. м., 2-2 коморою площею 6,2 кв. м, а з середини 2013 року заселився в приміщення 2-4 площею 8,6 кв. м. А у 2014 році він ще й добудував приміщення 2-5 площею 22,3 кв. м. та самостійно захопив їх спільне приміщення житлову кімнату 2-6 площею 9,4 кв. м. зазначеними у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року як приміщення квартири №2. Тобто [PERSON] з матір'ю до її смерті проживали разом та вели спільне господарство у квартирі №1, зазначеної у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року, та після її смерті [PERSON] залишилася у цієї квартирі. Та ще за життя матері і за її згодою було закладено дверний прохід між кімнатами 1-3 та 2-4, так як стіна, у якому знаходиться цей дверний пройм, розмежувала ці дві квартири, а не після її смерті та вступу у спадщину, як на те вказує позивач. За життя та після смерті їх матері у будинку зареєстровано її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає із нею, та з яким вони разом користувалися приміщеннями, які зазначені у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року як квартира № 1, тобто двома житловими кімнатами 1-3 (8,5 кв. м.) та 1-4 (18,4 кв. м.). В червні 2014 року [PERSON] народила другу дитину - [PERSON], який таким же чином користувався із нею вказаними приміщеннями. Після смерті матері, на підставі усних домовленостей, між нею та позивачем склався наступний порядок користування будинком: позивач фактично користувався приміщенням, яке зазначено у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року як квартира № 2, тобто житловими кімнатами 2-4 (8,6 кв. м.) та 2-6 (9,4 кв. м). Донька позивача до березня 2015 року не проживала у цьому будинку взагалі, та стала проживати після прийняття судом рішення. Але вона разом з позивачем фактично користувалися приміщенням, яке зазначено у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року як квартира № 2, та до кімнати 1-3 площею 8,5 кв. м вони не мали ніякого відношення, в неї не проживали і не користувалися. Також не користувалися кухнею та ванною, які знаходяться у квартирі №1, які зазначено у технічному паспорті від 18 грудня 2014 року, тому що квартира №2, якою вони користувалися, має самостійну кухню, кожна з квартир має окремий ввід водопроводу та окреме водовідведення у окрему вигрібну яму, окреме газовідведення. Тому твердження позивача про те, що [PERSON] перешкоджає йому користуватися його власністю не відповідає дійсності, кожен з них користується їх спільною частковою власністю згідно усної домовленості та порядку, які склалися ще при житті матері. Крім того, [PERSON] хворіла відкритою формою туберкульозу легенів (діагноз А 15.0 ВДТБ (03.07.2014 року), та стоїть на диспансерному обліку. Цим захворюванням вона захворіла після народження дитини. У зв'язку з тим, що вона була бациловиділітелем, лікарем їй рекомендовано окреме проживання з неповнолітніми дітьми. Є загально відомі факти про її захворювання. Туберкульоз - це небезпечне інфекційне захворювання, яке передається повітряно-краплинним шляхом, яке може привести до інвалідності та смерті. Захворюванню підтверджені люди зі зниженим імунітетом, діти та люди похилого віку, а також дорослі, які входять у групу ризику. Джерелом захворювання є люди з окритою формою туберкульозу, в особистий контакт вступати не потрібно для цього, заразитися можливо через посуд та інші предмети биту. Туберкульозна паличка витримує навіть дезінфікуючі засоби (це стосується ванної кімнати та кухні, якими бажає користуватися позивач). Туберкульоз неможливо вилікувати до кінця. Після лікування хіміотерапією, він переходить у латентну(скриту) форму, тобто при будь-яких негативних умовах для організму може виникнути ризик рецидиву захворювання. [PERSON] знаходжуся в групі ризику, так як з її дітьми є малозабезпеченою сім'єю, а їм потрібно збалансоване харчування для підтримки імунітету, щоби не було рецидиву захворювання, а у її дітей не розвилась ця хвороба, так як вони мали інфікуватись від неї, на той час, коли вона вже хворіла відкритою формою туберкульозу, але про цей факт навіть не здогадувалася. Так як [PERSON] самостійно виховує дітей, то вона кожен день відчуває великі нервово-психологічні навантаження, постійна неадекватна поведінка співвласника будинку викликає у неї стресову напруженість, а тому відпочити та відновити свої життєві сили має бути у окремому приміщенні. Та якщо поділити будинок таким чином, як того бажає позивач, [PERSON], яка хворіла відкритою формою туберкульозу, яка має ризик рецидиву захворювання, мешкатиме разом з двома неповнолітніми дітьми - у майбутньому дорослими чоловіками у одної кімнаті, та буду кожен день бачити людину, з якою у неї неприязні стосунки, бо кімната, у яку позивач хоче всилитися, вже буде прохідною, адже співвласник збирається проходити через неї до кухні та ванної кімнати-все це буде сприяти нервовому перевантаженню та можливому рецидиву її захворювання, що також може призвести до захворювання і її дітей, і позивача з його донькою, тому що туберкульозом можна хворіти безсимптомно, як це у неї визначили лікарі раніше, а обстеження вона проводить раз на рік. Таким чином позивач (а також його неповнолітня дитина), не підозрюючи цього, може або захворіти сам, або стати переносником туберкульозної палички та заразити інших дітей та дорослих, так як він працює викладачем у загальноосвітній школі. Також хочу підкреслити, що якщо позивач бажає зайняти кімнату 1-3 площею 8,5 кв. м., то це не є спір про вселення, а вже є спором про порядок користування або виділу у натурі його частки із майна, що є у спільній частковій власності та є майновим спором. В подальшому [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, та просила зобов'язати [PERSON] знести за власний рахунок самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, та привести лінійні розмірів будов на ділянці відповідно до технічної інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» від 15 травня 2003 року; Зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] об'єктами спільної часткової власності, а саме теплицею та колодязем, зазначеними згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР як «ІІ» та «ІІІ», посилаючись на таке. [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня 2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, належить житловий будинок №10 по вул. Сурікова в м. Одесі, який складається в цілому з будинку літ. «А» загальною житловою площею 35,1 кв. м., надвірних споруд під літ. «Г» - вбиральня, №1 огорожа, по ? частки кожному. Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня 2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0491 га. Кадастровий номер 5110137300:53:015:0018 за адресою м. Одеса, вул. Сурікова, 10, по ? частки кожному. Вказане нерухоме майно вони успадкували після смерті їх матері [PERSON]. Згідно технічному паспорту, складеному 15 травня 2003 року КП «ОМБТІ та РОН» домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, в цілому складався з наступних приміщень: житлових кімнат 1-4 площею 18,0 кв. м., 1-3 площею 8,5 кв. м., 2-4 площею 8,6 кв. м., ванної кімнати 1-1 площею 6,2 кв. м., кухні 1-2 площею 6,7 кв. м., коридору 1-5 площею 9,8 кв. м., коридору 2-3 площею 1,5 кв. м., кухні 2-1 площею 8,4 кв. м., комори 2-2 площею 6,2 кв. м., літньої кухні літ. «Е» площею 14 кв. м. При цьому, приміщення коридору 1-5 площею 9,8 кв. м. було прибудовано у 1999 році та не введено в експлуатацію, а приміщення літньої кухні літ. «Е» площею 14 кв. м. було добудовано у 2002 році також не введено в експлуатацію. Після смерті їх матері, [PERSON] без відповідних проектних та дозвільних документів на будівні роботи, без згоди [PERSON] (як співвласниці майна), самочинно реконструював, їх спільне майно - літню кухню літ. «Е» площею 14,0 кв. м., та самочинно прибудував до вказаного будинку приміщення літ. «А1» на земельній ділянці, яка знаходиться у їх спільної часткової власності. Внаслідок здійснення вказаного самочинного будівництва, згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР, на місті літньої кухні літ. «Е» площею 14,0 кв. м., було побудовано житлову кімнату 2-6 площею 9,4 кв. м., яку з'єднано з основним будинком приміщенням - кухнею 2-5 площею 22,3 кв. м., та вказані приміщення складають прибудову літ. «А1». Згідно з відомостями, наданими на адвокатський запит Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, [PERSON] з будь-якими заявами стосовно реєстрації документів дозвільного або декларативного характеру об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Сурікова, 10 не звертався. У зв'язку з тим, що реконструкція житлового будинку та будівництво прибудови літ. «А1» за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова,10, було здійснено [PERSON] без узгодження з співвласником та взагалі без розробки проекту їхнього будівництва, проведення перебудови зазначених самовільно збудованих об'єктів було неможливим. Таке здійснення будівництва порушує її права співвласника нерухомого майна, так як [PERSON] було позбавлено її правом користуватися приміщенням літньої кухні літ. «Е» площею 14,0 кв. м., внаслідок прибудови було зменшено вільну площу земельної ділянки, яка знаходиться не під забудовою, та було збільшено частку [PERSON] у будівлі, що є неприпустимим порушенням її прав, як співвласника нерухомого майна - будинку та земельної ділянки. Самочинна будова, яку було побудовано [PERSON], має бути знесена, а лінійні розмірів будинку з літньою кухнею за адресою м. Одеса, вул. Сурікова, 10, повинні бути приведені у первинний стан, відповідно до технічної інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» від 15 травня 2003 року. Крім цього, на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, яка є їх з спільною власністю, розташована теплиця розміром 6 x 6 метрів, обладнана водо-опалювальним обладнанням, згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР теплиця зазначена як «ІІ». Дана теплиця була побудована за життя їхнього батька, та удосконалювалася при житті їх матері за їх спільні кошти, а тому є об'єктом їх спільної власності, та [PERSON] має таке ж право користуватися теплицею, як і другий співвласник - [PERSON]. Але він безпідставно заборонив їй входити до теплиці та_ використовувати її за призначенням. Також, всередині теплиці знаходиться колодязь, який існує також ще з часу життя їх батька та матері, якими вода з нього використовувалася для поливу насаджень у теплиці та на городі, згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР колодязь зазначений як «ІІІ»._Але у зв'язку із забороною [PERSON] використовувати теплицю, він заборонив їй користуватися і колодязем, та вона не має можливості використовувати за призначенням їх колодязь. Своїми діями він перешкоджає їй користуватися їх спільною власністю, у той час, коли самостійно використовує теплицю без її згоди, що порушує її права співвласника. Вони мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому. [PERSON] надав до суду заперечення на зустрічний позов, в якому просив в задоволені зустрічних вимог відмовити, зазначивши, що [PERSON] стверджує, що «після смерті їх матері» він самовільно почав реконструювати літню кухню. Це не відповідає дійсності, так як ще при житті матері за її ініціативою та з її згоди вони стали проводити реконструкцію для того, щоб покращати побутові умови, так як у зв'язку з збільшенням сім'ї виникла необхідність добудувати приміщення господарського призначення. [PERSON] не надала доказів в перешкоджанні їй в користуванні теплицею і колодязем. У наступному судовому засіданні [PERSON] були уточнені зустрічні позовні вимоги, та вона просила зобов'язати [PERSON] знести за власний рахунок самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, та привести лінійні розмірів будов на ділянці відповідно до технічної інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» від 15 травня 2003 року; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] об'єктами спільної часткової власності, а саме теплицею, колодязем, зазначеними згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР як «ІІ» та «III» та літньою кухнею літ. «Е» площею 14,0 кв. м. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, свідків, представлених ними письмових доказів. [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 23 лютого 2014 року, виданого 06 грудня 2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3-1905, належить житловий будинок №10 по вул. Сурікова в м. Одесі, який складається в цілому з будинку літ. «А» загальною житловою площею 35,1 кв. м., надвірних споруд під літ. «Г» - вбиральня, №1 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 0,0491 га., кадастровий номер 5110137300:53:015:0018, по ? частки кожному. За означеним свідоцтвом на самовільні збудовані будівлі: прибудова «а3», літня кухня «Е» це свідоцтво не видавалося. Згідно технічному паспорту, складеному 15 травня 2003 року КП «ОМБТІ та РОН» домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, в цілому складалося з наступних двох приміщень: Перше: - житлової кімнати 1-4 площею 18 кв. м., - житлової кімнати 1-3 площею 8,5 кв. м., - житлової кімнати 1-5 площею 9,8 кв. м., яка по суті є коридором, так як через нього здійснюється вхід у цю частку будинку; - ванної кімнати площею 6,2 кв. м., - кухні 1-2 площею 6,7 кв. м.; Друге: - житлової кімнати 2-4 площею 8,6 кв. м., коридору 2-3 площею 1,5 кв. м., кухні 2-1 площею 8,4 кв. м., комори 2-2 площею 6,2 кв. м. Також у домоволодіння входило приміщення літньої кухні літ. «Е» площею 14,0 кв. м. При цьому, приміщення коридору 1-5 площею 9,8 кв. м. було прибудовано у 1999 році та не введено в експлуатацію, а приміщення літньої кухні літ. «Е» площею 14 кв. м. було добудовано у 2002 році також не введено в експлуатацію. На земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, розташована теплиця розміром 6 x 6 метрів, обладнана водо-опалювальним обладнанням, згідно технічному паспорту, складеному 18 грудня 2014 року КП «БТІ» ОМР теплиця зазначена як «ІІ», також, всередині теплиці знаходиться колодязь зазначений як «ІІІ»._ Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали протиричні свідчення, вказуючи з одного боку про те, що будівництво здійснювалося за життя спадкодавця, що [PERSON] ніколи не приймала участі в будівництві теплиці та не користувалася нею, самовільно заклала прохід з кімнати 1-3 до кімнати 2-4, чим унеможливила користуватися [PERSON] частиною будинку, з другого боку повідомили, що [PERSON] самовільну збудував будівлю «А1» без дозволу [PERSON], зайняв земельну ділянку, чим збільшив фактично свою частку в житловому будинку, перешкоджає користуватися надвірними спорудами. Відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: - направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; - реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності; - видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Частиною 1 ст. 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Суд вважає доведеною позицію [PERSON], за якою вона не надавала жодний дозволів на будівництво прибудови «А1», а тому [PERSON] має за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку літ. «А» за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, та привести лінійні розміри будівель на земельній ділянці відповідно до технічної документації КП «ОМБТІ та РОН» від 15.05.2003 року, зобовязати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні: ІІ - теплицею та ІІІ колодязем, літньою кухнею літ. «Е» площею 14,0 кв. м. відповідно до технічного паспорту, складеному 18.12.2014 року КП «БТІ» Одеської міської ради. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зобовязати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та його неповнолітній дочці [PERSON], [INFO], в користуванні приміщеннями житлового будинку літ «А» за адресою: м. Одеса, вул. Сурікова, 10, а саме: 1-3 житлова, площею 8,5 кв. м., 2-4 - житлова, площею 8,6 кв. м., 1-1 ванна, площею 6,2 кв. м., 1-2 кухня, площею 6,7 кв. м. Оскільки при подачі зустрічного позову [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення, вона має сплатити в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial