Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що між ним та відповідачем 20 липня 2015 року був укладений договір позики грошових коштів на суму100000,00 гривень. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 100000,00 гривень. Згідно договору позики строк повернення грошових коштів становить два місяці, до 20 вересня 2015 року. Зі спливом зазначеного в розписці терміну, [PERSON] кошти не повернув і ухиляється від виконання зобовязання. Просить стягнути з відповідача в його користь 100000,00 гривень боргу та судовий збір. В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій просила справу розглядати у його відсутності за наявними матеріалами справи, щодо постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20 липня 2015 року був укладений договір позики грошових коштів на суму100000,00 гривень на строк до 20 вересня 2015 року ( а.с. 3). Для підтвердження факту передачі коштів, 20 липня 2015 року відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 100000,00 гривень (а.с. 4). Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 100000,00 гривень, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 100000,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved