Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошового боргу по борговій розписці, винагороди за користування позикою та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2016 року [PERSON] власноручно написав розписку, в якій підтвердив факт отримання від нього грошових коштів в сумі 700 000 грн. і зобов'язався повернути всю суму до 28 лютого 2016 року. Дану розписку написано у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], які так само підписали дану розписку і тим самим засвідчили даний факт, однак у вказаний строк відповідач грошове зобов'язання не виконав, а на неодноразові вимоги про добровільну сплату боргу ним проігноровано. В наданій розписці не відображено розмір відсотків, і не вказано, що позика є безвідсоткова, а тому до правовідносин необхідно застосувати нарахування винагороди на рівні облікової ставки НБУ, яка у свою чергу складає 44416 грн. 43 коп. Також позивач зазначив, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань з боку відповідача, йому завдано ще і моральну шкоду, яка виражається в тому, що такими діями позивач зазнав душевних страждань, оскільки у зволіканні повернення боргу, порушені його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 3 000 грн. Тому, на підставі вищенаведеного просить стягнути з [PERSON] на його користь: 700 000\~ грн. основного боргу, 44 416 грн. 43 коп. винагороду за користування позикою, 3000 грн. моральної шкоди, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в суді позовні вомоги заперечили зазначивши, що розписка написана [PERSON] під психологічним впливом та погрозами з боку [PERSON], у зв'язку з чим представник відповідача заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Допитаний в якості свідка [PERSON] в суді спростував те, що на відповідача [PERSON] чинився або міг чинитися тиск та пояснив, що [PERSON] писав розписку власноручно без ніякого впливу. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 22 лютого 2016 року [PERSON] власноручно написав розписку, в якій підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 700 000 грн. і зобов'язався повернути всю суму до 28 лютого 2016 року. Дану розписку написано у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], які так само підписали розписку і тим самим засвідчили даний факт. Гроші відповідач [PERSON] отримав в той же день 11.02.2016 року, про що зазначив у розписці, але у вказаний у розписці строк грошове зобов'язання не виконав, добровільно відшкодувату суму боргу відповідач відмовляється. Разом зі своїм представником мотивує тим, що на нього чинився тиск. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, яке мотивував тим, що розписка написана [PERSON] під психологічним впливом та погрозами з боку [PERSON] Однак, як сам позивач так і свідок [PERSON] спростували те, що на відповідача чинився або міг чинитися будь-який вплив або тиск зазначивши, що відповідач писав боргову розписку добровільно, його поведінка була спокійною, без будь-якого занепокоєння. Розписка була написана [PERSON] особисто в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], яка на даний час проживає у м. Львів. З врахуванням зазначеного, суд відхилив заявлене клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи враховуючи покази свідка [PERSON], який спростував викладені в клопотанні посилання на те, що нібито на відповідача чинився тиск та погрози з боку [PERSON] Суд також приймає до уваги те, що розписка [PERSON] відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, якою передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За ч.1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач надав позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма укладення договору за бажанням сторін. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст.640 ЦК України). За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої забов'язання за договором позики, борг позивачу не повернув, а тому вимога про стягнення з відповідача вказаної суми боргу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина перша ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім цього, згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В наданій розписці відповідача не відображено розмір відсотків, і не вказано, що позика є безвідсоткова, і тому, до правовідносин необхідно застосувати нарахування винагороди на рівні облікової ставки НБУ, яка за період існування боргових відносин між позивачем та відповідачем становить: з 11.02.2016 р. по 22.04.2016 р. (кількість днів 71, ставка 22%), 700000 грн.: 365 днів * 71 днів * 22% = 29956 грн. 16 коп.; з 23.04.2016 р. по 27.05.2016 р. (кількість днів 34, ставка 19%), 700000 грн.: 365 днів * 34 днів * 19% = 12389 грн. 04 коп.; з 28.05.2016 р. по 03.06.2016 р. (кількість днів 6, ставка 18%), 700000 грн.: 365 днів * 6 днів * 18% = 2071 грн. 23 коп., що у свою чергу складає 44416 грн.43 коп. Також суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000грн. підлягають задоволенню, оскільки на думку суду, порушення умов договору позики з боку відповідача щодо своєчасного повернення грошей порушені нормальні життєві зв'язки позивача через неможливість продовження активного громадського життя, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, а саме дії відповідача безпосередньо впливали на психологічний стан позивача, який змушений був відстоювати порушені права в судовому порядку. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку позивач сплатив 6890 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved