Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнював, до [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області, [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права на земельну частку (пай) та виділення її із земель резерву або запасу [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, вказавши на те, що 04.06.1998 р. [PERSON] сільрадою Запорізького району Запорізької області прийняте рішення № 6 про виділення земельних частко (паю) членам КСП «КОЛОС» з посиланням на додатковий список членів. Позивач зазначає, що він був членом цього КСП на момент виділення землі та був зазначений у додатковому списку. У 1996 р. КСП «КОЛОС» склало списки на отримання сертифікатів на право на земельні частки (паї). 25.03.1997 р. рішенням сесії [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області КСП «КОЛОС» передано у колективну власність 3\~432,8 га землі. 16.04.1997 р. КСП «КОЛОС» отримано державний акт на право колективної власності на землю серія ЗП № 00502. Додатком до цього акту є список громадян-членів зазначеного КСП, де позивач вважає, що його прізвище помилково пропущене та помилково пропущені прізвища на літеру «П». 25.05.1998 р. КСП «КОЛОС» зверталось з клопотанням про виділення 73 га землі із земель резервного фонду сільської ради. Однак, ця земельна ділянка виділена не була і в подальшому була розпайована працівникам соціальної сфери по 0,61 га кожному. Рішенням [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 04.06.1998 р. № 06 земельна ділянка розміром 56.5 га (землі колишнього КСП) передана для подальшого розпаювання відповідно до рішення суду. Відповідно до Протоколу № 1 комісії по реформуванню КСП «КОЛОС» від 14.03.2000 р. позивачу відмовлено у виділенні земельної частки (паю) у звязку з тим, що на період складання списків на видачу сертифікату позивач не був членом КСП. 03.12.2012 р. позивач отримав відповідь від ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на свій запит на виготовлення сертифікату відповідно до якого він мав надати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай). 05.08.2013 р. за результатами звернення до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області позивачу повідомлено, що йому відмовлено у виділенні земельної частки (паю) через те, що на момент складання списків на видачу Земельного сертифікату КСП «КОЛОС» він не був членом КСП. 27.02.2014 р. за результатами звернення позивача про надання дозволу на виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області надано відповідь-відмову, в якій містилось посилання на довідку [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 05.08.2013 р., відповідно до якої йому відмовлено у виділенні паю через те, що «на період складання списків на видачу сертифікатів, він не був членом КСП і про цей факт зазначено у протоколі № 1 засідання комісії по реформуванню КСП «КОЛОС» від 14.03.2000 р.». 06.05.2014 р. Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області на друге звернення позивача повідомила, щодо надання дозволу на виготовлення сертифікату на земельну частку (пай) у райдержадміністрації немає правових підстав. Позивач зазначає, що на час виділення вищенаведених земельних ділянок членам КСП «КОЛОС» він працював та був членом КСП, крім того, у вказаному вище рішення № 6 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області відповідно до додаткового списку членів КСП «КОЛОС» по селу Лежено Запорізького району Запорізької області він значиться. У звязку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Крім того, позивач просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення, у звязку з тим, що на час подання позову він не міг визначити вартість земельної ділянки (паю), до того ж він має певні матеріальні труднощі через необхідність постійного лікування, тому як він є інвалідом ІІІ групи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області [PERSON] зазначила, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ст. 3 цього Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій тощо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Так, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Таким чином, вищенаведені обставини та норми діючих нормативно-правових актів дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій. Відповідно до п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів судової справи, сертифікат на право на земельну частку (пай) у позивача на теперішній час відсутній, тому реалізація ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства наразі є передчасною. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 4 ст. 122 цього кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсі у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, загальна норма передбачає передачу органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб, а не виділення цими органами власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель державної власності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] вважає, що даний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку не отримав, поважних причин не отримання сертифікату з 1998 р. по 2016 р. в позовній заяві не навів. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 р. позовна давність застосовується до позовів, строк предявлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71 ЦК УПСР (діючий на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки, право на позов у позивача виникло ще в 1998 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 р. Позивач не надав суду будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення з позовом до суду з 1998 р. по 2016 р., не надав та не навів причин поважності пропуску строку позовної давності, тому в позові слід відмовити за закінченням строку позовної давності для предявлення позову. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, вислухавши сторони, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження голови районної ради народних депутатів в 1995 р. розпочато розпаювання радгоспу «Комінтерн». В 1996 р. до [PERSON] сільської ради народних депутатів надано клопотання про передачу землі в колективну власність та сформовано списки членів КСП. Відповідно до статуту КСП «Колос» [PERSON] був зарахований членом колективного сільськогосподарського підприємства в 1997 р., тобто після першого етапу розпаювання, а також отримання Державного акту на право колективної власності на землю. Рішенням № 6 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 04.06.1998 р. передано земельну ділянку в розмірі 56,5 га (по 8,07 умовних кадастрових гектар на кожного) із резервного фонду у колективну власність членам КСП «Колос», в додатковому списку до якого значиться [PERSON] 28.01.2000 р. [PERSON] звернувся до КСП «Колос» щодо видачі йому сертифікату на земельну ділянку, рішенням КСП «Колос» від 14.03.2000 р. йому відмовлено, тому як на період складання списків на отримання земельних сертифікатів він не був членом КСП, що підтверджується випискою з протоколу № 1 засідання комісії по реформуванню КСП «Колос». Таким чином, з 2000 р. [PERSON] знав про те, що йому відмовлено у видачі сертифікату та міг звернутися до суду за захистом своїх прав. Однак, тільки 01.11.2012 р. він звернувся до архівного відділу, на що йому було видано архівну копію рішення № 6 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 04.06.1998 р. про передачу земельної ділянки в розмірі 56,5 га (по 8,07 умовних кадастрових гектар на кожного) із резервного фонду у колективну власність членам КСП «Колос» з додатковим списком де значиться [PERSON] Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 р. позовна давність застосовується до позовів, строк предявлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Відповідно до ст. 71 ЦК УСРС 1963 р. загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] дізнався про порушення своїх прав, ще у 2000 р., належних доказів які перешкоджали йому звернутися з позовом до суду позивачем ка не надано, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду. У звязку з тим, що позивач [PERSON] просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судом рішення, суд вирішує питання стягнення судового збору відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, а саме витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved