Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача приватного підприємства «АПСНИ», в якому (позові) просив стягнути з відповідача на свою (позивача) користь безпідставно отримані кошти в сумі 301800,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2013 року між ним ([PERSON]Р.) та ПП «АПСНИ», було укладено попередній договір про купівлю-продаж в майбутньому частки торгівельного комплексу, що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова (навпроти школи № 35), за яким ним ([PERSON]Р.) було передано директору підприємства [PERSON] грошові кошти готівкою в розмірі 122250,00 грн. Згодом, 12.11.2013 року між ним ([PERSON]Р.) та ПП «АПСНИ» в особі директора [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ПП «АПСНИ» передало у власність його ([PERSON]Р.) 9/25 часток торгівельно-побутового комплексу незавершеного будівництва, готовністю 61%, розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова (навпроти школи № 35). Після укладення зазначеного договору купівлі-продажу[PERSON] було запропоновано йому ([PERSON]Р.) придбати також інші частки зазначеного комплексу, на що він ([PERSON]Р.) погодився та передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 301800,00 грн., які останній прийняв, надавши йому 12.11.2013 року розписку про отримання вказаних коштів, скріпивши її печаткою ПП «АПСНИ». Згодом відповідач почав ухилятися від продажу наступної частки комплексу, на підставі чого позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 301800,00 грн., отримані відповідачем, підлягають поверненню йому ([PERSON]Р.), як безпідставно отримані відповідачем. Ухвалою суду від 09.10.2017 року за клопотанням представника позивача в порядку ст. 33 ЦПК України було замінено первісного відповідача ПП «АПСНИ» належним відповідачем [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позицію свого довірителя щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, викладеного у позові, просив позовні вимоги[PERSON] задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов [PERSON] не визнав, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що грошові кошти в розмірі 301800,00 грн. дійсно були отримані від [PERSON] [PERSON], про що останній надав розписку від 12.11.2013 року, при цьому, вказані кошти були отримані [PERSON] саме в рахунок переданого майна -торгівельно-побутового комплексу незавершеного будівництва, за нотаріально посвідченим договором від 12.11.2013 року, а не в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу іншої частики зазначеного нерухомого майна. В підтвердження необґрунтованості твердження представника позивача про отримання [PERSON] грошових коштівв рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу нерухомого майна представником відповідача надано суду для долучення до матеріалів справи копії двох розписок від 28.02.2014 року та від 12.11.2013 року, за якими [PERSON] брав у борг у [PERSON] відповідні грошові кошти, що, на думку представника відповідача, свідчить про сумнівність, за таких обставин, передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] Заслухавши представників сторін, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 10 та ст. 11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.06.2013 року між ПП «АПСНИ» в особі директора [PERSON], та [PERSON] було укладено попередній договір з передачею авансових платежів, за яким продавець ПП «АПСНИ» взяв на себе зобовязання до 27.12.2013 року продати покупцеві [PERSON] частку торгівельного комплексу, яка складається з торговельного павільйону № 16, площею 64 кв. м.; торговельного павільйону № 17, площею 64 кв. м., торговельного павільйону №18, площею 64 кв. м., торговельного павільйону № 19, площею 64 кв. м, що розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова, (напроти школи № 35), за ціною 448250,00 грн., при цьому, в підтвердження дійсності намірів про це покупець [PERSON] передав, а продавець ПП «АПСНИ» отримав грошові кошти в сумі 122250,00 грн., що підтверджується попереднім договором з передачею авансових платежів від 27.06.2013 року,посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 551 /а.с. 6-8/. 12.11.2013 року між ПП «АПСНИ», в особі директора [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ПП «АПСНИ» продало [PERSON] 9/25 часток торгівельно-побутового комплексу незавершеного будівництва, готовністю 61%, розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова (навпроти школи № 35), а [PERSON] сплатив за вказане нерухоме майно ПП «АПСНИ» 149200,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.11.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 823 /а.с. 9-12/. Судом також встановлено, що 12.11.2013 року [PERSON] було власноручно написано та підписано розписку, яка містить паспортні дані останнього, про те, що ним ([PERSON]Р.) отримано від [PERSON] гроші в сумі 301800,00 грн. за частку торгівельного комплексу незавершеного будівництва, розташованого за адресою: вул. Попова навпроти школи № 35 /а.с. 5/. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.04.2016 року залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до приватного підприємства «АПСНИ» про відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, - відмовлено повністю, та в задоволенні зустрічного позову приватного підприємства «АПСНИ» до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу також відмовлено повністю /а.с. 13-22/. Вказані вище обставини сторонами по справі не заперечуються. Надаючи оцінку встановленим судом обставинам справи суд не погоджується з позицією позивачащодо твердження про те, що грошові кошти у розмірі 301800,00 грн. за розпискою від 12.11.2013 року було передано йому ([PERSON]Р.) відповідачем в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу іншої частини нерухомого майна. Виходячи з позиції позивача та пояснень його представника, наданих в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір у вигляді розписки від 12.11.2013 року про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу та вищезазначені кошти було передано в рахунок попередньої оплати за договором купівлі-продажу, який сторони домовилися укласти в майбутньому. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Таким чином, розписка від 12.11.2013 року, не може вважатися попереднім договором, що укладається з метою в майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі того, що при її (розписки) оформленні не було дотримано вимог законодавства щодо форми такого договору, а саме його нотаріальне посвідчення. Крім того, у розписці від 12.11.2013 року не встановлено строк, протягом якого має бути укладений основний договір купівлі-продажу, а також не визначено, яке саме нерухоме майно із зазначенням його ідентифікаційних ознак має бути продане в майбутньому. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження позивача про правову природу походженнярозписки від 12.11.2013 року як попереднього договору про домовленість[PERSON] та [PERSON] в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Надаючи оцінку доводам представника відповідача про те, що грошові кошти у розмірі 301800,00 грн. за розпискою від 12.11.2013 року було передано [PERSON] [PERSON]в рахунок переданого нерухомого майна за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.11.2013 року в межах суми, обумовленої нотаріально посвідченим попереднім договором з передачею авансових платежів від 27.06.2013 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків продавця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін. Статтею 691 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до п. 2.1 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.11.2013 року сторони дійшли згоди, що вказане в цьому договорі майно продається за 149200,00 грн. У п. 2.2 вказаного договору зазначено, що сторони своїми підписами підтверджують факт повного розрахунку за продане майно. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, в п. 5.12 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.11.2013 року, зокрема зазначено, що сторони договору підтверджують, що підписуючи цей договір, вони дійшли згоди, щодо істотних умов договору та отримали від нотаріуса всі розяснення стосовно договору, який укладається. Жодних доповнень і змін до викладених умов цього договору не мають. Отже, враховуючи підписання ПП «АПСНИ», в особі директора [PERSON], та [PERSON] договору купівлі-продажу від 12.11.2013 року, останні засвідчили факт купівлі-продажу 9/25 часток торгівельно-побутового комплексу незавершеного будівництва, готовністю 61%, розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова (навпроти школи № 35) за ціною 149200,00 грн. та факт повного розрахунку за вказаним договором, і інші умови вказаним договором щодо ціни чи/та оплати майна, яке було предметом зазначеного договору, не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність твердження представника відповідача про додаткову оплату [PERSON] нерухомого майна за зазначеним вище договором. Оцінюючи надані представником відповідача в якості доказівкопії двох розписок від 28.02.2014 року та від 12.11.2013 року, за якими [PERSON] брав в борг у [PERSON] відповідні грошові кошти, суд констатує, що вказані документи в розумінні ст. 58 ЦПК України є неналежними доказами,так як не містять інформацію щодо предмета доказуваннята самі по собі копії розписок, а не їх оригінали, не є належними засобами доказування, а тому при розгляді даної справи судом до уваги не беруться. Враховуючи не доведення відповідачем того, що грошові кошти за розпискою від 12.11.2013 року були отримані [PERSON] саме в рахунок оплати переданого майна - торгівельно-побутового комплексу незавершеного будівництва, за нотаріально посвідченим договором від 12.11.2013 року, як і не доведення позивачем того, що розписка від 12.11.2013 року є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (договором) в майбутньому, на підставі чого суд приходить до висновку, що розписка від 12.11.2013 року не є достатньою та належною правовою підставою отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 301800,00 грн., належних [PERSON] Загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна (грошових коштів) без достатньої правової підстави визначені ст. 1212 ЦК України, положення якої застосовуються для вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. На підставі встановлених під час судового розгляду справи судом обставин справи вбачається, що на підставі розписки від 12.11.2013 року [PERSON] набув грошові кошти в сумі 301800,00 грн., які належали [PERSON], і дані обставини сторонами по справі не заперечуються, при цьому судом встановлено відсутність правових підстав, які можна було б віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК), для набуття [PERSON] вказаних коштів, на підставі чого суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 301800,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved