Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності. Свої позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] раніше перебував із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано, рішенням суду було визначено місце проживання їх спільної дитини [PERSON] з батьком. Наразі відповідач зареєстрована у будинку, але фактично не проживає в ньому більше року, добровільно зніматися з реєстрації не бажає. Участі в оплаті комунальних послуг не бере, за місцем реєстрації не проживає, особистих речей в будинку не має, цим самим порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження власним майном. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У судовому засіданні 18.11.2020 представник за довіреністю [PERSON] підтвердила обставини, викладені в позові, вказала, що вона є матір`ю позивача [PERSON] та саме вона фактично купила садибу та доглядає за нею. Не заперечувала, що відповідачка [PERSON] є співвласницею спірного майна в силу презумпції спільності майна подружжя. Наразі в будинку ніхто не проживає, а відсутність відомостей щодо доходу [PERSON] та реєстрація відповідачки унеможливлюють отримання позивачем субсидії, просила зняти з реєстрації відповідачку шляхом задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона є співвласником будинку, наразі мешкає в іншому житлі. З [PERSON] , яка є її колишньою свекрухою, склалися складні відносини та непорозуміння з різних питань, в тому числі щодо будинку, з якого, за словами відповідачки, вона на в змозі забрати особисті речі через перешкоди в доступі до будинку зі сторони [PERSON] . Вказала, що позивач [PERSON] має окрему сім`ю та жодного відношення до будинку не має, а така ситуація з поданням позову склалася через її колишню свекруху [PERSON] , яка у справі є представником позивача, та зі слів відповідачки є причиною всіх спірних правовідносин в їх колишній сім`ї, в тому числі щодо дитини. У судовому засіданні 18.11.2020 було оголошено судом перерву для надання сторонам можливості врегулювати відповідні спірні питання. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надала, у судове засідання 21.12.2020 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України). На підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України відсутні підстави для відкладення судового розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 18.07.2014 посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 495 /а.с. 16-18/. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24425720 від 18.07.2014 власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та зазначений будинок перебуває у спільній сумісній власності /а.с. 19/. Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 19.12.2019 розірвано шлюб, укладений 14.02.2006 між [PERSON] та [PERSON] ; визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] /а.с.13-14/. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено довідкою № 316 від 25.08.2020 виданою виконавчим комітетом Овсюківської сільської ради Гребінківського району Полтавської області /а.с.11/. Актом обстеження матеріально-побутових умов № 1 від 25.08.2020, складеним комісією у складі депутата Овсюківської сільської ради Шкодич К.І., секретаря ради Плис Г.М. та Сад Л.В. підтверджено той факт, що [PERSON] фактично не проживає на території Овсюківської сільської ради з 04.08.2019 за адресою [ADDRESS] /а.с. 20/. В довідці № 340 від 04.09.2020 вказано, що [PERSON] працює в Державне підприємство «Пирятинське лісове господарство» з 26.05.2020, на даний час займає посаду майстер лісу, його дохід за період з 26.05.2020 по 31.07.2020 склав 12 892, 99 грн /а.с. 15/. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР ). Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та зареєстрована в будинку, в якому ніхто зі сторін не проживає та щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житлом. Сторони наразі не є членами сім`ї, проте кожен окремо є співвласником спірного будинку. Доказів про припинення права власності відповідачки на будинок суду не надано, а тому обмеження права власності відповідачки [PERSON] шляхом позбавлення її права користування своїм майном неможливе, отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. При розгляді цивільної справи суд керувався правовими висновками, що викладені в постанові КЦС ВС від 23.11.2020 у справі № 214/368/19.

Outcome: dismissed