Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 400 000 грн. В обґрунтування позову вказав, що відповідач по справі - [PERSON], будучи його знайомим, увійшовши до нього в довіру, попросив в борг грошові кошти терміном майже на рік. Так, 28 квітня 2014 року, надав відповідачу позику в сумі 400000 грн., в свою чергу позичальник - відповідач зобовязався повернути позичені гроші 1 травня 2015 року. Під час отримання грошей в сумі 400000 грн. відповідач [PERSON] власноручно написав розписку, в якій і вказав погоджений між ними строк повернення грошей, тобто - 1 травня 2015 року. Однак, до теперішнього часу гроші не повернуті. При зверненні до відповідача з проханням про повернення грошей, йому стало відомо, що він не збирається віддавати борг. Зважаючи на характер спірних правовідносин, вимушений звернутись до суду в порядку цивільного судочинства для захисту своїх порушених прав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обовязок. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Звертається до суду із вимогами тільки щодо повернення основного боргу. Відповідач остаточно втратив його довіру. Стаття 509 ЦК України закріплює в собі положення про поняття зобовязання та підстави його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частина 2 статті 509 ЦК України закріплює те, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Отже, породити зобов'язання може будь-який з юридичних фактів, перерахованих у статті 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Таким чином, під виконанням зобовязань слід розуміти вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобовязання. Такого роду дії повинні точно відповідати всім умовам договору або умовам законодавства, а в разі їх відсутності - вимогам, що зазвичай предявляються, у тому числі звичаям комерційного обороту, правилам ділової етики тощо, на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тільки належне виконання у всіх випадках звільняє боржника від його обовязків і припиняє зобовязання, а неналежне - тягне за собою передбачені законом наслідки. Отже, оскільки на сьогоднішній день відповідач не виконав свого зобовязання щодо повернення боргу, вимушений звернутись до суду з даним позовом, за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердивши доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності та про причини неявки у судове засідання не подавав, у звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.6). Суд, оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, дослідженні наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. 28 квітня 2014 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 400 000 грн., про що надав розписку. Відповідач зобовязався повернути позивачеві борг 1 травня 2015 року. До даного часу сума боргу відповідачем не повернута. Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: розписки (а.с.6). Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України. Судом встановлено, що між сторонами укладений договір позики, передбачений ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник (відповідач) зобовязаний повернути позикодавцю (позивачеві ) кошти у такій саме сумі у строк, встановлений договором. Згідно ст.162 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань та одностороння зміна умов договору не допускається, за виключенням випадків, передбачених законом. Таким чином, відповідач не виконав своїх зобовязань, чим порушує умови договору та права позивача, які належать захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у сумі 400 000грн. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд, на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved