Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою 21 в будинку 28 по вул. Валерія Лобановського у м. Запоріжжя. В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за № 30 від 21.01.2010 року. Інші 2/3 частки вищевказаної квартири належать на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування від 04.07.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 428 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 69416203 від 30.09.2016 року. Таким чином, сторонам по справі належить вказана квартира на праві спільної часткової власності. Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 66,19 кв.м., житлова 41,6 кв.м. Квартира складається з трьох кімнат розмірами: 14,6 кв.м., 16,6 кв.м., 10,4 кв.м., що підтверджується копією паспорту. Згідно розрахунку ідеальних часток позивачу в квартирі належить 13,87 кв.м. житлової площі, а відповідачу 27,73 кв.м. Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою. Позивач просить встановити для співвласників порядок користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши йому у користування приміщення № 6 ізольовану житлову кімнату площею 14,6 кв.м. Виділити [PERSON] приміщення № 7 та № 8 дві суміжні кімнати площею 16,6 кв.м. та 10,4 кв.в. в зазначеній квартирі. У загальному користуванні співвласників залишити усі інші приміщення квартири. Позивач в судове засідання не зявився. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Вказав, що при вирішення питання про встановлення порядку користування квартирою не вирішується питання щодо виділенню часток спільного майна в натурі. Запропонований позивачем порядок користування квартирою є таким, що буде відповідати інтересам сторін. Зауваження сторони відповідача про те, що у вказаній квартирі проживають інші люди, які є членами родини відповідачки, через що зайнято всі кімнати, не може бути підставою для обмеження позивача у його праві. Відповідач у судовому засіданні заперечила щодо можливості задоволення позовних вимог. Представник відповідач у судовому засіданні пояснила, що заявлений позов не може бути задоволений. Позивач раніше звертався з подібним позовом до суду щодо встановлення порядку користування спірною квартирою проте в задоволенні позову було відмовлено. На цей час у вказаній квартирі склався такий порядок користування квартирою, що запропонований варіант не буде забезпечувати дотримання прав кожного з співвласників квартири. Просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за № 30 від 21.01.2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25159629 від 28.01.2010 року (а.с.6). Інші 2/3 частки вищевказаної квартири належать на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування від 04.07.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 428 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 69416203 від 30.09.2016 року. Вказана квартира належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Спірна квартира, відповідно до технічного паспорту становить загальну площу 66,19 кв.м., житлову 41,6 кв.м. Квартира складається з трьох кімнат розмірами : 14,6 кв.м., 16,6 кв.м., 10,4 кв.м., коридору - 9,6 кв.м., ванної кімнати - 2,2 кв.м., туалету - 2,12 кв.м., комори 0,4 кв.м., кухні 9,6 кв.м. (а.с.8-9). Кімната розміром 14,6 кв,м. є окремою. Кімнати розміром 16,6 кв.м. та 10,4 кв.м. є суміжними. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою правління ОСББ «Лобановського 28». Щодо вказаної квартири вона не знайома з позивачем. Заборгованості з комунальних послуг за власниками квартири немає. Щодо встановлденог порядку користування квартирою їй вказані осбатвини невідомі. Свідок [PERSON] допитаний у судовому засіданні, пояснив, що є чоловіком відповідачки. У зазначеній квартирі він проживає разом із дружиною, донькою та своїми батьками. [PERSON] у зазначеній квартирі ніколи не проживав. Частка квартири ним була отримана у власність незаконно. На цей час порядок користування квартирою склався таким чином, що неможливо позивачу виділити будь-яку кімнату для проживання. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наполягаючи на задоволенні позову позивач посилається на те, що з відповідачем склались неприязні стосунки, через які він не має змоги проживати в квартирі, та користуватись належною йому часткою. В добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями відповідач відмовляється. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до вимог\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Щодо тверджень сторони відповідача про існування судового рішення з приводу встановлення порядку користування квартирою суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою №21 у буд. №28 по вул. Валерія Лобановського у м. Запоріжжя. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. З тексту рішень вбачається, що позивач звертався до суду за захистом своїх прав з позовом до інших осіб [PERSON] та [PERSON] Згідно зі\~ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS], виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,6 кв.м., а [PERSON] житлові кімнати площею 16,6 кв.м. та 10,4 кв.м., інші приміщення, залишити в загальному користуванні співвласників. \~Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,21 грн.

Outcome: approved