Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в обгрунтування якого вказав, що він придбав у відповідача за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру, загальною площею 43,5 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.09.1996 державним нотаріусом Димитровської держнотконтори Донецької області Довгалєм С.В. Угода була оформлена регіональною товарною біржею «Юго-Восток» 26.04.1999. Ним та відповідачем були виконані всі умови угоди, окрім нотаріального посвідчення договору. Відповідач отримав від нього гроші та передав йому всі необхідні документи та ключі від квартири. Він бажає розпорядитися вказаною квартирою, але договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі, не визнається нотаріусом. Оскільки обидві сторони договору виконали усі його умови, при цьому права жодної із сторін порушені не були, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений між ним та відповідачем, дійсним та визнати за ним право власності на придбану за цим договором квартиру. Сторони до підготовчого засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про проведення підготовчого засідання у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказав, що він наполягає на позові, понесені ним судові витрати покладає на себе; а відповідач [PERSON] - що він визнає позов у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26.04.1999 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбав квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 43,5 кв.м, у тому числі житловою 25,2 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], за чотири тисячі гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 26.04.1999 за реєстраційним № 301, що підтверджується відповідним договором, технічним паспортом на квартиру (а.с.7, 10-11). 28.04.1999 право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] у Димитровському бюро технічної інвентарізації у реєстровій книзі № 18 за реєстровим № 35 стор.57 (а.с.8). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.7). Вказана квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.09.1996 державним нотаріусом Димитровської держконтори Донецької області за реєстровим № 2105, зареєстрованим в БТІ м.Димитров у реєстровій книзі №18 за реєстровим № 35, стр.54, від 25.11.1996 (а.с.7). При зверненні позивача до нотаріуса з питанням посвідчення договору відчуження спірної квартири приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу було відмовлено у посвідченні договору, оскільки наданий правовстановлювальний документ не відповідає ст.657 ЦК України та ст.227 ЦК УРСР, про що свідчить лист нотаріуса від 21,02,2018 (а.с.9). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу вищевказаного житла не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на товарній біржі, що є порушення зазначеної норми закону, те, що ця угода була фактично здійснена: сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, те, що нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки у зв'язку з відчуженням належної відповідачу квартири БТІ була анульована реєстрація його права власності на спірну квартиру, що унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved