Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником домоволодіння № 93 по вул.Лаканці, що в с.Ланівці Борщівського району Тернопільської області, де окрім нього, дружини, дочки, онука, є зареєстрованим з серпня 2003 року відповідач, який перебував у шлюбі з його дочкою [PERSON], який 12.10.2015 року рішенням Борщівського районного суду було розірвано. Поряд з цим, зазначив, що ще до розірвання шлюбу, а саме в березні 2012 року відповідач залишив його дочку та сина, і з того часу в його господартсві не проживає, спільного господарства не веде. У зв»язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає, але є зареєстрованим, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на нього, та через що позбавлений можливості оформлення допомоги від держави на оплату комунальних послуг. А тому, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Лаканці, 93 в с.Ланівці Борщівського району Тернопільської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку з його житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. При цьому, додатково пояснила, що звідповідачем стосунків позивач та члени його сім»ї не підтримують. На неодноразові звернення, які були в минулому, відповідач належним чином не реагував з реєстрації у спірному будинковолодінні не знявся, хоча тривалий термін тут не проживає, власних речей не зберігає, витрат пов»язаних з утриманням будинку не несе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності суду не надав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, в будинку № 93 по вул.Лаканці в с.Ланівці Борщівського району Тернопільської області є зареєстрованими позивач [PERSON] з дружиною [PERSON], їх дочка [PERSON] з чоловіком відповідачем [PERSON] та онук [PERSON]. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з березня 2013 року, що, зокрема, в ході розгляду справи було стверджено довідкою виконавчого комітету Ланівецької сільської ради № 1320 від 01.12.2016 року, актом обстеження матеріально побутових умов проживання №125, складеного комісією Ланівецької сільської ради 01.12.2016 року. Спірне житлове приміщення на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 05.12.2001 року. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Окрім цього, той факт, що відповідач [PERSON] у спірному помешканні більше одного року не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено і поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які, кожен зокрема, показали, що постійно проживають по сусідству з сім»єю позивача, до складу якої входив відповідач, так як був одружений з дочкою останнього. Проте, протягом п»яти останніх років [PERSON] в домоволодінні позивача не проживає, мешкає у цьому ж населенному пункті у своїх батьків. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, належним [PERSON], є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за місцем знаходження спірного помешкання, задоволенню не підлягають, оскільки до компетенції суду не відносяться, оскільки реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, на підставі відповідного судового рішення, в тому числі щодо визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені таким судові витрати по справі. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved