Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів про вселення, встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири та зобов»язання не чинити перешкод в користуванні ними, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської РДА в м. Києві 29.06.2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 26.07.2004 року квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності в рівних долях. Рік тому у нього з відповідачами почали виникати спори стосовно користування вказаною вище квартирою, тому він був вимушений звернутися з даними позовними вимогами до суду, просив вселити його в квартиру, встановити порядок користування житловими приміщеннями в спірній квартирі, виділивши йому в користування кімнату площею 10,2 кв.м., а відповідачам по справі в користування житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та 18,2 кв.м.., інші приміщення (кухню, туалет, ванну кімнату, коридор) залишити у їх спільному користуванні. Позивач та його представник в судовому засіданні просили суд задовольнити вимоги позову в повному обсязі. Позивач зауважив, що у нього на даний час немає ключів від дверей спірної квартири, а тому він не може нею користуватися. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, пояснили, що дійсно рік тому поміняли замки від вхідних дверей квартири, а позивач не звертався до них, щоб вони надали йому їх примірник. Не заперечують проти проживання позивача в спірній квартирі та виділення йому у користування кімнати 10,2 кв.м. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської РДА в м. Києві 29.06.2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 26.07.2004 року квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності в рівних долях. (а.с. 6). На момент розгляду справи згідно довідки №338/11 від 29.10.2014 року, виданої ЖЕК №304, у спірній квартирі зареєстровані 3 особи: позивач та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с . 7). Фактично в квартирі на даний час сторони по справі не проживають. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожний з учасників спільної часткової власності, згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». В судовому засіданні позивач просив суд виділити йому в користування житлову кімнату в спірній квартирі, розміром 10,2 кв.м., а інші кімнати залишити в користуванні відповідачів. Відповідачі в судовому засіданні не заперечували проти такого порядку користування квартирою. Жила площа квартири [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на квартиру складає 42,00 кв.м. (а.с. 23). Відповідно частка позивача становить 8,4 кв.м. жилої площі в спірній квартирі. Такий порядок користування житловими приміщеннями квартири як просить встановити позивач не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, проте відповідачами в судовому засіданні такий порядок користування визнавався. В судовому засіданні також встановлено та не оспорювалося відповідачами те, що позивач немає доступу до квартири [ADDRESS], оскільки у нього немає ключів від її вхідних дверей, з приводу чого позивач звертався до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з відповідною заявою (а.с.8-9). Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки позивач позбавлений на даний час права користуватись квартирою [ADDRESS], в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у спірну квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Аналізуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що порядок користування спірною квартирою, який просить встановити позивач не буде суперечити житловим інтересам сторін по справі, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги про вселення позивача до спірного житлового приміщення та про усунення перешкод в користуванні квартирою також підлягають задоволенню як обґрунтовані і доведені ним в ході судового розгляду. Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved