Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просив суд ухвалити рішення, яким визнати договір поруки від 6 червня 2007 року №17/2/П/07-Аклн, укладений між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» припиненим з 6 червня 2007 року; стягнути судові витрати з відповідача за зустрічним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 6 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 17/2/07-Аклн, згідно якого банк відкрив [PERSON] не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 15 630 доларів США. На забезпечення взятих на себе [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 6 червня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 17/2/П/07-Аклн, за умовами якого [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. Позивач зазначає, що 6 червня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої [PERSON] додатково надано в кредит грошові кошти в сумі 3 497 грн. 70 коп. на сплату страхових платежів, тобто збільшено обсяг відповідальності позичальника [PERSON] [PERSON] вказує, що згоду на зміну умов основного зобов'язання, в результаті яких збільшився обсяг його відповідальності, останній не надавав, у зв'язку із чим договір поруки від 6 червня 2007 року №17/2/П/07-Аклн, укладений між позивачем та відповідачем є припиненим з дати укладення додаткової угоди №1, а саме із 6 червня 2007 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зустрічний позов підтримав в повному обсязі Представник відповідача, ПАТ «Кредитпромбанк», в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 6 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено кредитний договір № 17/2/07-Аклн, за умовами якого банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 15 630 доларів США терміном по 4 червня 2012 року включно. Цього ж дня, 6 червня 2007 року, між ВАТ «Кредитпромбанк» з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 17/2/07 від 6 червня 2007 року, за умовами якого банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 3 497 грн. 70 коп. на сплату страхових платежів. 6 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та позивачем, [PERSON], було укладено договір поруки № 17/2/П/07-Аклн, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком за невиконання або неналежне виконання [PERSON] його зобов'язань за кредитним договором № 17/2/07-Аклн. 6 листопада 2008 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області ухвалено рішення, яким з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ВАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 786 грн. 59 коп., а також судові витрати. Згідно ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 1 березня 2010 року змінено спосіб та порядок виконання вказаного вище рішення суду та в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави - автомобіль марки «УАЗ», державний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля ВАТ «Кредитпромбанк» з укладанням банком від імені [PERSON] договору купівлі-продажу. Як вбачається з наданого ПАТ «Кредитпромбанк» розрахунку заборгованості, за час розгляду справи судом, заборгованість за кредитним договором збільшилась, а за рахунок предмета застави погашено заборгованість за кредитним договором лише частково, у зв'язку з чим на даний час заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає 86 535 грн. 70 коп. Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Тобто, порука - це договір, по якому до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. У випадку неспроможності основного боржника, відповідальність несе особа, що за нього ручалася, тобто поручитель. Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із частиною 2 статті 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 17/2/07 від 6 червня 2007 року, укладеної цього ж дня, за умовами якої банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 3 497 грн. 70 коп. на сплату страхових платежів, внаслідок її укладення збільшився й обсяг відповідальності позивача, [PERSON], як поручителя за кредитним договором. Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як випливає зі змісту зазначеної норми закону, у тих випадках, коли боржник і кредитор змінюють умови основного договору таким чином, що тягне збільшення обсягу зобов'язання поручителя без його згоди, порука вважається припиненою. Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Окрім того, пунктом 2.6 договору поруки №17/2/П/07-Аклн, укладеного 6 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], встановлено, що усі зміни та доповнення до кредитного договору банк та позичальник оформлюють без погодження з поручителем за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до статті 57 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак, сторонами не надано до суду жодних доказів на підтвердження належного повідомлення позивача, [PERSON], про укладення зазначеної вище додаткової угоди, а також погодження ним даної угоди; в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначеного факту. Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оскільки з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, суд вважає за необхідне визнати договір поруки №17/2/П/07-Аклн, укладений 6 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] припиненим, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено в Постанові Верховного суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-88цс11, що є обов'язковим для всіх судів України відповідно до частини 1 статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, згідно із якою, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки статтею 88 Цивільно-процесуального Кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ПАТ «Кредитпромбанк» на користь [PERSON] суму судового збору в розмірі 234 грн. 40 коп.

Outcome: approved