Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування цих вимог зазначає, що сімейне життя у нього з дружиною не склалось, вони мають різні погляди на такі відносини. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільних інтересів, а тому подальше збереження шлюбу він вважає недоцільним. У шлюбі в них народився син [PERSON], котрий в подальшому проживатиме з відповідачем. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з'явились. Водночас, остання подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечила проти їх задоволення та розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог частини 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає за необхідне зазначити наступне: 05 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що цього ж дня у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області було складено відповідний актовий запис № 1261 та 20 березня 2018 року повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. У цьому шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем у них не склалося, вони мають різні погляди на такі відносини, протягом тривалого часу не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільних інтересів. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в пункті 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Отже судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved