Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову вказує на те, що в лютому 2016 року він купив у [PERSON] вантажний автомобіль [PERSON] та напівпричіп до нього, при цьому нотаріально зазначену угоду не оформляли. Відповідач, отримавши кошти за вищезазначений автомобіль та напівпричіп, передав йому їх та надав на автомобіль [PERSON] «генеральну» довіреність, а на напівпричіп бортовий Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний номер [NUMBER], довіреність, видану [PERSON] [PERSON], який є власником напівпричепу. Під час використання автомобіля та ніпівпричепу в травні 2016 року позивач змінив чотири попередні колеса напівпричепу, які придбав за власні кошти у фізичної особи підприємця [PERSON], зокрема 06.06.2017 року придбав у останнього два колеса до напівпричепа, вартістю 6000 грн., та 15.06.2017 року - ще одне колесо, вартістю 2500 грн. Позивач вказує, що 12.07.2017 року в м. Нетішин на стоянці зберігання вантажних автомобілів, без його на те згоди, відповідач самовільно забрав напівпричіп разом з його колесами, повертати які відмовляється, в звязку з чим позивач просить витребувати належні йому на праві приватної власності колесо «Контіненталь», розміром 385/65R22,5, колесо «Мішелін», розміром 385/65R22,5 та передати їх йому. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився. Представник останнього [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що [PERSON] безоплатно позичив позивачу на певний час напівпричіп для користування, оскільки на той час не використовував його, а коли хотів його забрати разом з наданим позивачу свідоцтвом про реєстрацію, то останній йому відмовив. Також вказав, що коли відповідач забрав у [PERSON] напівпричіп, то колеса на ньому не були нові, а зношені. На даний час йому відомо, що власник напівпричепа [PERSON] відчужив його, але кому не знає. При цьому, представник відповідача наголосив, що товарний чек, який наданий позивачем на підтвердження права власності на спірні колеса, не відповідає п. 3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 року № 13, а тому суд не повинен його враховувати, як доказ обставин, на яких ґрунтує свої позовні вимоги позивач. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. За змістом положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що визначено ч. 1 ст. 387 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У п. 23 постанови пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Власник майна, який звернувся до суду з вимогою про витребування майна, крім свого права на витребування цього майна, має довести що його майно знаходиться у відповідача. Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень Глави 83 ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положення ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Отже, власник може витребувати своє майно, якщо його майно є безпосередньо у відповідача. Відповідно до положення ч.1ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Отже, власник може витребувати своє майно, якщо його майно є безпосередньо у відповідача. Свідок [PERSON], допитаний згідно ст. 62 ЦПК України, надав покази про те, що в лютому 2016 року він купив у [PERSON] вантажний автомобіль [PERSON] та напівпричіп до нього, при цьому нотаріально зазначену угоду вони не оформляли. Відповідач, отримавши кошти за вищезазначений автомобіль та напівпричіп, передав йому їх та надав на автомобіль [PERSON] «генеральну» довіреність, а на напівпричіп прострочену довіреність, видану [PERSON] [PERSON], який є власником напівпричепу. Про те, що довіреність на напівпричіп прострочена, на момент купівлі він знав. Зі слів [PERSON], він знав, що є ще діюча довіреність на напівпричіп, але він її особисто не бачив. Після отримання позивачем автомобіля та напівпричепа від [PERSON], останній почав їх експлуатувати, а згодом в травні 2016 року замінив на напівпричепі чотири колеса. При купівлі автомобіля і напівпричепа був переконаний, що набуває на них право власності, а не користування. Свідок вказав, що 12.07.2017 року в м. Нетішин на стоянці зберігання вантажних автомобілів, без його на те згоди, відповідач самовільно забрав напівпричіп разом з його колесами. Де на даний час напівпричіп і колеса та у кого знаходяться, він не знає. Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що у лютому 2016 року купив у [PERSON] на підставі доручення півпричіп бортовий Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний №ВО9051ХХ. [PERSON] при дослідженні судом копії доручення наданого суду [PERSON], виданої 19.05.2015 року [PERSON] для [PERSON] або [PERSON] на право користування та експлуатації півпричіпом бортовим Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний №ВО9051ХХ, встановлено, що вона видана строком на шість місяців і втратила свою чинність ще 19.11.2015 року. Крім того, сам факт купівлі-продажу в ході судового розгляду не встановлено та доказами не підтверджено. В матеріалах справи, а саме в позовній заяві міститься твердження позивача, що прийшовши на стоянку зберігання вантажних автомобілів, позивач не виявив напівпричепа та коліс «Контіненталь», розміром 385/65R22,5, і «Мішелін», розміром 385/65R22,5, і що напівпричіп та колеса самовільно забрав відповідач, але при цьому позивач не надав жожних доказів знаходження їх у [PERSON] Водночас, суперечливими за своїм змістом є також надані позивачем письмові докази на підтвердження права власності на колеса «Контіненталь» та «Мішелін». Так, предметом огляду у судовому засіданні була копія та оригінал товарного чеку за № 1728, датованого 06.06.2017 року, на придбання коліс «Контіненталь» та «Мішелін» за ціною 6200 гривень, без реквізитів продавця. Суд прийшов до висновку, що даний товарний чек не відповідає вимогам п.3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 року № 13, а тому не є доказом на підтвердження обставин зазначених позивачем. Також в судовому засіданні оглядався витяг з кримінального провадження № 12017240080000334, в якому зазначено, що [PERSON] звернувся до Нетішинського ВП Славутського ГУНП зі скаргою про шахрайські дії [PERSON] відносно нього. Однак, вказаний витяг, на думку суду, також не є належними доказом в розумінні статті 58 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи, що інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем [PERSON] надано не було, на підставі об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed