Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що у грудні 2010 року відповідач отримав від нього два автомобілі та два полупричепи. Про отримання зазначених транспортних засобів 28.04.2015 року відповідач склав письмову розписку, згідно якої відповідач зобовязався після отримання автомобілів повернути позивачу у строк до 01.09.2015 р. 1000000 грн. Зазначені кошти повинні повертатися частинами: 400 000 грн. у травні 2015 року, решта бору кожного наступного місяця по 200\~000 грн. Після повного погашення боргу буде здійснена перереєстрація автомобілів. Відповідачем не було здійснено повернення грошових коштів, тому позивач звернувся до суду з вимогою про їх стягнення у розмірі 1 000 000 грн., а також 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 4013,80 грн. Позивач у судове засідання не зявився, представник позивача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, з положеннями ст. 224-233 ЦПК України ознайомлений. Відповідач у судові засідання, призначені на 02.10.2015 року, 13.11.2015 р., не зявився, направлені на його адресу судові повістки повернулися з відмітками «відсутній», «не проживає», що свідчить про те, що відповідач повідомлений належним чином про дату й час проведення судового засідання згідно положень абзацу 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. У судове засідання 11.12.2015 р. відповідач повторно не зявився, повістку про виклик до суду отримано 20.11.2015 р., про що свідчать повідомлення про вручення №6680001283505, 6680001272406. Таким чином, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень або заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. Згідно письмової розписки від 11.12.2015 р., [PERSON] у грудні 2010 року отримав автомобілі DAF CF 85 №АВ0359ВВ, DAF CF 85 №АВ0648ВВ та два полупричепи з подальшою виплатою грошової суми у розмірі 1000000 грн. до 01.09.2015 р. Виплата повинна здійснюватися частинами: перша сума протягом травня 2015 року в розмірі 400000 грн., залишок по 200000 грн. кожен місяць. Після виплати буде здійснено переоформлення транспортних засобів. Згідно до положень ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно наведеного, суд вбачає, що відповідач [PERSON]А отримав у володіння транспортні засоби, за що взяв на себе зобовязання щодо сплати грошових коштів частинами відповідно до складеної ним розписки, тобто у відповідача виник обовязок щодо повернення грошових коштів. Відповідач зобовязання за розпискою не виконав взагалі. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки розписка борговий документ перебуває у кредитора, суд вважає доведеним твердження позивача про несплату грошових коштів за зобовязанням. Згідно положень ч. 2 ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з тексту розписки, відповідач зобовязався сплатити грошові кошти частинами у наступному порядку: 400\~000 грн. у травні 2015 року, 200\~000 грн. у червні 2015 року, 200\~000 грн. у липні 2015 р., 200\~000 грн. у серпні 2015 року, всього 1\~000\~000 грн. до 01.09.2015 р. Позивач просить стягнути з відповідача річні по 01.08.2015 р., виходячи з простроченої суми зобовязання у розмірі 800\~000 грн. та кількості днів прострочки 61 день. Проте суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком, оскільки згідно з умовами розписки відповідач зобовязаний здійснювати повернення грошових коштів частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені розпискою. Оскільки умовами розписки передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і розрахунок процентів за прострочення кожного чергового платежу починається з моменту порушення строку його погашення. Станом на 01.08.2015 р. прострочка за травень у розмірі 400\~000 грн. складає 61 день; прострочка за червень у розмірі 200\~000 грн. складає 31 день; прострочка за липень у розмірі 200\~000 грн. складає 1 день. З наведеного 3% річних вираховуються наступним чином: За травень - 400000 грн. * 3% / 365 * 61 = 2005,48 грн. За червень 200000 грн. * 3% / 365 * 31 = 509,59 грн. За липень 200\~000 грн. * 3% / 365 * 1 = 16,44 грн. Разом 2531,51 грн. З огляду на зазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial