Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про скасування усиновлення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.01.1991 року він уклав шлюб з [PERSON] , який було розірвано 02.07.1997 року. В період перебування в шлюбі за рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 29.02.1996 року № III «Про усиновлення неповнолітнього [PERSON] » позивач усиновив сина дружини від попереднього шлюбу. Відповідно до даного рішення внесено зміни у свідоцтво про народження дитини: його - [PERSON] записано батьком дитини, змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові - з « [PERSON] » на « [INFO] », дату та місце народження залишено без змін. Після розірвання шлюбу його стосунки з відповідачем значно погіршились. Поведінка усиновленого почала змінюватись, він замкнувся в собі, почав проявляти відносно нього грубість, непокору, провокувати суперечки та сварки, під час яких погрожував розправою, ображав, принижував його честь та гідність. Через таке відношення він побоюється за своє здоров`я. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ч.2 ст.238 СК України просить скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , громадянина України, [PERSON] , [INFO] , здійснене за рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 29.02.1996 року № III «Про усиновлення неповнолітнього [PERSON] ». Позивач подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд справу розглядати за його відсутності. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за заявою гр. [PERSON] про усиновлення неповнолітнього сина дружини від першого шлюбу [PERSON] виконавчим комітетом Луцької міської ради народних депутатів прийнято рішення від 29.02.1996 року № III «Про усиновлення неповнолітнього [PERSON] ». За даним рішенням [PERSON] дозволено усиновити неповнолітнього [PERSON] ; задовільнити бажання заявників і записати гр. [PERSON] батьком неповнолітнього; змінити неповнолітньому прізвище [PERSON] на [INFO] , по батькові [PERSON] на [INFO] , дату і місце народження залишити без зміни (а.с. 11). На підставі зазначеного рішення внесено зміни в актовий запис та видано свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 10). 02.07.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що відділом РАГС виконкому Луцької міської ради народних депутатів Волинської області зроблено відповідний актовий запис № 483. З доводів позивача, після розірвання шлюбу його стосунки з [PERSON] значно погіршились. Поведінка усиновленого почала змінюватись, він замкнувся в собі, почав проявляти відносно нього грубість, непокору, провокувати суперечки та сварки, під час яких погрожував розправою, ображав, принижував його честь та гідність. Через таке відношення він побоюється за своє здоров`я. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 207 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), що набрала чинності для України з 01.09.2011, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Частиною 2 статті 238 Сімейного кодексу України передбачено, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був усиновлений дитиною у віці дванадцяти років і на даний час він досяг повноліття. В письмовій заяві він визнає позов та не заперечує проти скасування усиновлення щодо нього. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вказані підстави є виключними та розширеному тлумаченню не підлягають. Враховуючи викладене, суд вважає, що скасуванням усиновлення права відповідача [PERSON] не будуть порушені. Водночас, наявні об`єктивні причини для скасування усиновлення, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved