Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просив стягнути з останнього заборгованість за борговою розпискою від 23.02.2017р. за період з 20.04.2017р. по 20.04.2020р. в розмірі 262 605,59 грн, з них 156 258,19 грн - проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі однієї облікової ставки НБУ, 30236,29 грн - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 76111,11 грн інфляційні витрати та 2626 грн 05 коп. сплаченого судового збору при подачі позову до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017р. по справі №158/1794/17 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі - продажу у розмірі 345 000,00 грн та судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в сумі 3450 грн. 16.04.2018р. судом видано виконавчий лист №158/1794/17 на виконання рішення суду від 07.12.2017р. на підставі якого головним державним виконавцем Ківерцівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження №56348659. Станом на 01.04.2020р. згідно довідки Ківерцівського районного відділу ДВС №10949/17.4-27 борг [PERSON] по вищезазначеному виконавчому провадженні становить 335 439,64 грн. Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 23.02.2017р. за період з 20.04.2017р. по 20.04.2020р. в розмірі 262 605 грн 59 коп., з них: 156 258,19 грн - проценти за прострочення вимог грошового зобов`язання в розмірі однієї облікової ставки НБУ, 30236,29 грн - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 76111,11 грн інфляційні витрати та судові витрати по справі . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача до суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, у якому заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов на адресу суду не надіслав. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено що, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017р. по справі №158/1794/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі - продажу у розмірі 345 000,00 грн та судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в сумі 3450 грн (а.с. 8,9,10). Згідно вищезазначеного рішення суду Ківерцівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області будо винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа виданого Ківерцівським районним судом Волинської області 16.04.2018р., однак станом на момент подачі даного позову до суду відповідачем вищевказане рішення суду не виконане, що стверджується довідкою Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 01.04.2020р. заборгованість становить 335 439 грн 64 коп. (а.с. 11,13). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язані є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Згідно із позовними вимогами, позивач просить стягнути з відповідача, заборгованість по процентах за період 20.04.2017р. по 20.04.2020р. в розмірі однієї облікової ставки НБУ шо складає 156 258,19 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що складає 30236,29 грн та 76111,11 грн інфляційних витрат, а всього 262 605 грн 59 коп. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому, за змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 року, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Згідно наданих позивачем розрахунку інфляційних витрат та розрахунку 3% річних, з якими суд погоджується, які слід стягнути з відповідача, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання, становлять інфляційні витрати в розмірі 76 111 грн 11 коп., за період з квітня 2017 року по 20 квітня 2020 року та 3 % річних 30236 грн 29 коп. за вказаний період (а. с. 15,16). Оскільки стороною відповідача не надано будь яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази лише надані позивачем. До задоволення не підлягає позовна вимога позивача щодо стягнення 156 258 грн 19 коп. процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, що обраховується на рівні облікової ставки Національного банку України. Посилання представника позивача [PERSON] - [PERSON] на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України при стягненні з відповідача вищевказаної суми є безпідставним, оскільки як вбачається із рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, яке набрало законної сили і обставини встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню у даній справі відтак вказана позовна вимога до задоволення не підлягає, так як дані правовідносини регулюються ст. 655 ЦК України. Таким чином оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 76 111 грн 11 коп. інфляційних витрат та 3% річних в сумі 30236 грн 29 коп., а всього до стягнення підлягає 106 347,40 грн. Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1063 грн 47 коп.

Outcome: partial