Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, надіславши заяву в якій просить справу слухати у його відсутність та просить розірвати шлюб, який було укладено 03 січня 2002 року, зареєстрований виконкомом Богдано-Надеждівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження від 03.01.2002 року №1. Із позовної заяви вбачається, що позивач із відповідачкою уклали шлюб 03 січня 2002 року, зареєстрований виконкомом Богдано-Надеждівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження від 03.01.2002 року №1. Від спільного проживання у подружжя народилася двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що причиною подачі заяви про розірвання шлюбу стало те, що на протязі 9-ти років він із відповідачкою проживають окремо, тому що вона веде аморальний спосіб життя. На даний момент діти потребують на повному утриманні позивача і категорично відмовляються проживати з відповідачкою. На неодноразові пропозиції позивача щодо того, щоб проживати разом і виховувати дітей - відповідачка не погоджується. А тому останній вважає, що їхній із відповідачкою шлюб носить чисто формальний характер і немає сенсу його зберігати. Просить позов задоволити, а шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень проти позову суду не представила. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Суд, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 січня 2002 року, зареєстрований виконкомом Богдано-Надеждівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження №1 від 03.01.2002 року, де після одруження останній було присвоєно прізвище «[PERSON]». Від спільного проживання у подружжя народилася двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Із довідки виданої Кременецькою міжрай МСЕК вбачається, що позивач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, загального захворювання. Згідно розпорядження Шумської РДА від 08.12.2015 року «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON].» вбачається, що місце проживання малолітнього визначено спільно із батьком - позивачем [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки встановлений факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння. Тому їхній шлюб є формальністю, який зберігати не доцільно. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до положень частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач і відповідачка миритися не бажають, а збереження шлюбних відносин суперечить їхнім інтересам, суд приходить до переконання, що позовні вимоги, які заявлені позивачем в частині розірвання шлюбу необхідно задоволити, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе, а в позовних вимогах щодо місця проживання дітей - відмовити, оскільки із позовної заяви не вбачається факту спору, який виникав між подружжям, щодо місця проживання дітей.

Outcome: dismissed