Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 17522 про стягнення з нього ( [PERSON] ) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року за 3822 дні з 01.03.2007 року по 17.08.2017 року в розмірі 73 249,74 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн., а також просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 2 853,84 грн. безпідставно набутих коштів. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.03.2007 року між ним ( [PERSON] ) та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № SAMDN03000011921305. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з нього (позивача) на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року в розмірі 23 795,47 грн. В подальшому, у 2016 році ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернувся з позовом до суду про стягнення з нього ( [PERSON] ) заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року та рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2017 року в задоволенні позову було відмовлено. При цьому, своє рішення суд мотивував відсутністю доказів щодо отримання відповідачем коштів, у якій сумі, періоду виникнення заборгованості, умов та порядку дії договору, а також спливом строку позовної давності. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда скасоване і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з нього ( [PERSON] ) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року в розмірі 25 322,24 грн. Вважаючи рішення апеляційного суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права він (позивач) звернувся до ВССУ з касаційною скаргою та ухвалою ВССУ від 17.10.2017 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 року до закінчення касаційного розгляду. При цьому, 03 травня 2018 року, після отримання заробітної плати, з його ( [PERSON] ) карткового рахунку було знято 2 853 грн. 84 коп., як в подальшому стало відома, на виконання виконавчого напису, вчиненого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 17522 про стягнення з нього ( [PERSON] ) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року. Також, позивач зазначив, що вважає зазначений виконавчий напис про стягнення з нього заборгованості за 3 822 дні з 01.03.2007 року по 17.08.2017 року, тобто за 10 років у сумі 73 249,74 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 грн. таким, що не підлягає виконанню, оскільки у порушення ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса вчинений через 10 років, щодо коштів, які вже стягнуті рішеннями судів, тобто заборгованості на день складання виконавчого напису не було. Крім того, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, але, незважаючи на ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції статті від 22.09.2011 року відповідач у позасудовому порядку намагається стягнути борг за десять років. В зв`язку з незаконністю виконавчого напису нотаріуса відповідач отримав кошти в розмірі 2 853,84 грн., що є 100 відсотків отриманої заробітної плати і які підлягають поверненню, в зв`язку з безпідставністю їх стягнення. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з призначенням судового засідання з викликом в судове засідання учасників справи. Крім того, за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. копію нотаріальної справи щодо виконавчого напису за № 17522 від 31.10.2017 року, яким звернено стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», а також витребувано у приватного виконавця Золотарьової Т.В. інформацію щодо стягнення з [PERSON] та в якому розмірі заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року, в розмірі 73 249 грн. 74 коп. за виконавчим провадженням №56222410 при примусовому виконанні виконавчого документу - виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, яка зареєстрована судом за вх. № 21 393 від 23 вересня 2020 року про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., приватний виконавець Золотарьова Т.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов, письмові пояснення, - відсутні. Зваживши доводи викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN03000011921305 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а саме: до березня 2010 року. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року (справа № 2-4975/2010) стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 23 795, 47 грн., яка утворилася станом на 03 грудня 2010 року, за зазначеним вище кредитним договором від 01.03.2007 року, що свідчить як про доведеність факту отримання кредиту [PERSON] у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а також про неналежне виконання останнім умов кредитного договору. Судом також встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року, заборгованість станом на 27.04.2016 року становила 62 419,58 грн., а тому, враховуючи винесене Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року заочне рішення, ПАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2016 року звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року в розмірі 38 624,11 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2017 року (справа № 405/3987/16-ц) в задоволенні позову відмовлено. Суд виходив із того, що строк дії картки та кредитного договору встановлений до березня 2010 року та застосував строк позовної давності до правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 322,24 грн. заборгованості по процентах за кредитним договором за період з 27 травня 2013 року по 27 квітня 2016 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив із того, що 25 січня 2016 року [PERSON] було сплачено 682 грн., що свідчить про визнання ним боргу перед банком, а тому наслідки пропуску позовної давності щодо щомісячних платежів не можуть бути застосовані, оскільки строк перебігу позовної давності переривався на підставі частини першої статті 264 ЦК України. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року скасовано. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2017 року змінено, з викладенням його мотивувальної частини в редакції зазначеної постанови. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 1 653,6 грн. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги. Ухвалюючи рішення суд касаційної інстанції виходив, з того, що, оскільки, у позивача було відсутнє право нараховувати проценти та комісію після закінчення строку дії кредитного договору, а заборгованість по тілу кредиту, процентах та комісії нарахована в межах дії кредитного договору, стягнута рішенням суду від 29 грудня 2010 року, то у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі за його безпідставністю. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 31 жовтня 2017 року вчинений виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 17522, відповідно до якого пропонується стягнути заборгованість на підставі цього виконавчого напису на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON] , не сплачену в строк за кредитним договором №SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року. Строк, за який провадиться стягнення - 3 822 днів, а саме: з 01.03.2007 року по 17.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 73 249,74 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 682, 00 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 56 435,81 грн.; заборгованості з пені у розмірі 1 131,93 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн. Правомірність та законність вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 31.10.2017 року виконавчого напису № 17522 оскаржується позивачем. При цьому, судом відзначається, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і відповідає конституційному положенню про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України) (п.3 листа Вищого Спеціалізованого Суду України розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні»). Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Крім того, відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису має відповідати вимогам, зазначеним у ст.89 Закону. Таким чином, судом відзначається, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення виконавчих написів також визначений положенням Глави 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін`юсту України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Мін`юсті України за № 282/20595 від 22.02.2012 року. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 Порядком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також, ст.88 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на переконання суду, у даному випадку, приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, належності всіх документів, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, окрім того, виконавчий напис вчинено з пропуском строків звернення стягувача для вчинення виконавчого напису, відповідно включення стягувачем до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена, також свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу. З огляду на викладене вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] оскільки на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] не мав безспірної заборгованості перед стягувачем, враховуючи також стягнення з останнього заборгованості яка виникла за кредитним договором SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року в т.ч. по тілу кредиту, на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2010 року, а так само, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, крім того, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з пропуском строку вимоги, на підставі чого виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованим в реєстрі № 17522, та за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000011921305 від 01.03.2007 року за 3822 дні з 01.03.2007 року по 17.08.2017 року в розмірі 73 249,74 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн., є таким, що не підлягає виконанню. Позивачем [PERSON] пред`явлені також вимоги в порядку ст. 1212 ЦК України про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його (позивача) користь в порядку повернення безпідставно набутих коштів стягнутих за виконавчим написом в розмірі 2 853,84 грн., які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню (п.3 ч. 1 ст. 3 Закону). При цьому, як вбачається з інформації приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В., наданої на запит суду від 07.09.2020 року та зареєстрованої судом за вх. № 21247 від 22.09.2020 року за виконавчим провадженням, що зареєстровано в автоматизованій системі за № 56222410, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 01.03.2007 року в розмірі 73 249,74 коп., кошти в рахунок погашення заборгованості боржником не сплачувались. Крім того, 17.04.2020 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення. Судом також відзначається, що надані позивачем виписки по картковому рахунку за період з 03.05.2018 року по 23.03.2020 року не є належним доказом стягнення з нього коштів саме на виконання виконавчого напису, вчиненого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого в реєстрі за № 17522. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial