Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що 06 листопада 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON], який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом №74. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, протягом останнього року стосунки між ними погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З березня 2018 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. На даний час, вони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не з'явилася до зали судового засідання надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області складено відповідний актовий запис за № 74 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], /а.с.6/. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved