Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд: 1. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію заборони на нерухоме майно № 30817871 від 22 березня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46088599 від 22 березня 2019 року, що внесений на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року; договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, серія та номер: 3378, виданий 07 серпня 2008 року; іпотечний договір, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; постанова Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 21 грудня 2010 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 07 червня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 24 лютого 2011 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 13 грудня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду, серія та номер: Б-39/171-10, видана 08 вересня 2011 року; ухвала Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 17 січня 2011 року, обтяжувач: ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Остапенком Є.М. 2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію іпотеки № 30820688 від 22 березня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46091958 від 22 березня 2019 року, що був внесений на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року; договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, серія та номер: 3378, виданий 07 серпня 2008 року; іпотечний договір, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; постанова Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 21 грудня 2010 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 07 червня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 24 лютого 2011 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 13 грудня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду, серія та номер: Б-39/171-10, видана 08 вересня 2011 року; ухвала Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 17 січня 2011 року - за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Остапенком Є.М. 3. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію заборони на нерухоме майно № 30823420 від 22 березня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46094745 від 22 березня 2019 року, що внесений на підставі договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору, серія та номер: 3378, виданий 07 серпня 2008 року; іпотечний договір, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; постанова Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 21 грудня 2010 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 07 червня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 24 лютого 2011 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 13 грудня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду, серія та номер: Б-39/171-10, видана 08 вересня 2011 року; ухвала Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 17 січня 2011 року, обтяжувач: ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Остапенком Є.М. 4. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію іпотеки № 30825500 від 22 березня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46096824 від 22 березня 2019 року, що був внесений на підставі договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору, серія та номер: 3378, виданий 07 серпня 2008 року; іпотечний договір, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; постанова Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 21 грудня 2010 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 07 червня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 24 лютого 2011 року; постанова Вищого господарського суду України, серія та номер: Б-39/171-10, видана 13 грудня 2011 року; постанова Харківського апеляційного господарського суду, серія та номер: Б-39/171-10, видана 08 вересня 2011 року; ухвала Господарського суду Харківської області, серія та номер: Б-39/171-10, видана 17 січня 2011 року - за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Остапенком Є.М. 5. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію про право власності № 34608392 від 12 грудня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50181167 від 12 грудня 2019 року, що внесений на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року; іпотечний договір № 15.19-00/08-Д|01, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; Договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору№ 15.19-00/08-Д|01 від 27 березня 2008 року за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. 6. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію про право власності № 34613058 від 12 грудня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50186030 від 12 грудня 2019 року, що внесений на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року; іпотечний договір № 15.19-00/08-Д|01, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року; Договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору№ 15.19-00/08-Д|01 від 27 березня 2008 року за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ: 38994463), прийняте Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. 7. Витребувати з незаконного володіння ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71.8 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101) та нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-5, 4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101) на користь [PERSON] та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: - запис про право власності № 30482854 від 25 лютого 2019 року на нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71,8 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101) за [PERSON] та поновити відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45729996 від 27 лютого 2019 року, прийняте державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В.; - запис про право власності № 30483167 від 25 лютого 2019 року на нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-5, 4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101) за [PERSON] та поновити відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45730369 від 27 лютого 2019 року, прийняте державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 8. Стягнути з відповідачів: ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (код ЄДРПОУ 38994463, місцезнаходження: вул. Шовковична, буд. № 42-44, оф. № 1-В, м. Київ, 01601), Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. (місцезнаходження: майдан Героїв Небесної Сотні, буд. № 7, м. Харків, 61003), Державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. № 58-А, м. Красноград, Харківська обл., 63304) понесені [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 54 000,00 (п`ятдесят чотири тисячі) грн. Позовні вимоги обґрунтовано тими обставинами, що 26 травня 2011 року, позивач придбав за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.В. за № 1618, нежитлове приміщення 1-го поверху № № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, 4-7а, 4-8, загальною площею 153,2 кв.м в літ. «А-16», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено відповідний запис в Реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно від 30 травня 2011 року № 30120111. Під час укладення даного договору було встановлено факт відсутності записів про обтяження даного нерухомого майна та факт відсутності записів про судовий спір відносно цього майна. В подальшому 27 лютого 2019 року вказаний вище об`єкт нерухомості (група нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3-:-4-7, 4-7а, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 153,2 кв.м) розділено на два окремих об`єкта нерухомого майна та державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відповідні записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на наступні два окремих об`єкта нерухомого майна: - нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71,8 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 30482854; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 26 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.В. за № 1618, довідка ТОВ «НТБ Київ» № 08 від 21 лютого 2019 року, виданий ТОВ «НТБ Київ» технічний паспорт № б/н від 21 лютого 2019 року; підстава внесення запису про право власності: рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу № 45729996 від 27 лютого 2019 року) (далі - нежитлові приміщення 1); - нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-5, 4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 30483167; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 26 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.В. за № 1618, довідка ТОВ «НТБ Київ» № 08 від 21 лютого 2019 року, виданий ТОВ «НТБ Київ» технічний паспорт № б/н від 21 лютого 2019 року; підстава внесення запису про право власності: рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 45730369 від 27 лютого 2019 року) (далі - нежитлові приміщення 2). Отже, власником як нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101), так і нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-5,4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101) є [PERSON] . При цьому, жодних обтяжень (заборон, арештів, іпотек) на вказані два нежитлових приміщення не накладено. 22 березня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», разом з приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрували іпотеку на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45101330, а також було зареєстровано заборону на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45104816. 12 грудня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» разом з державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. на підставі вище зазначеного договору іпотеки здійснено повторну перереєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», відповідно до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та застави. Цей договір іпотеки на вказане нерухоме майно 27 березня 2008 року укладений [PERSON] , нерухоме майно якого було продано на цільовому аукціоні в рамках провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] ще 24 січня 2011 року, яке у подальшому придбав позивач. Крім того наголошував, що постановою Господарського суду Харківської області від 21.12.2010 року по справі № Б-39/171-10 та постановою Господарського суду Харківської області від 28.07.2010 року по справі № Б-39/64-10 відкрито провадження у справі про банкрутство відносно ФОП [PERSON] , якими було скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника у тому числі податкові застави. Відповідно ще у 2010 році було скасовано іпотеку на нерухоме майно, яке в подальшому було придбане позивачем. Оскільки власником нерухомого майна на час проведення державної реєстрації був позивач, а ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» для проведення реєстраційної дії надало іпотечний договір де, іпотекодавцем зазначений саме [PERSON] , отже, відповідно, під час проведення державної реєстрації були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є прямою підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином, оскільки під час прийняття рішення про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» приватним нотаріусом та державним реєстратором порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та право власності на спірне майно перейшло від добросовісного набувача [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», таким чином зазначене нерухоме майно має бути повернутим з незаконного володіння відповідача з відновленням права власності позивача. 27 жовтня 2020 року провадження у справі відкрите. 02 грудня 2020 року відповідачем ТОВ « Фінансова Компанія « Поліс» подано відзив, де відповідач просить відмовити у повному обсязі позивачеві. 05 січня 2021 року надано відзив державним реєстратором Литвиненко Л.В., де вона також просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 09 лютого 2021 року закрите підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та навів аргументи, викладені у позові та запереченнях на відзив відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», звертаючи увагу суду на те, що [PERSON] був добросовісним набувачем - покупцем спірного майна, яке було первісно реалізовано з аукціону. При цьому наголосив, що позивач ніколи не був майновим поручителем у кредитних відносинах між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», у визнанні недійними протоколи відкритих торгів та договорів купівлі-продажу, які укладені за результатами проведених відкритих торгів, було відмовлено. Зазначав, що приватний нотаріус та державний реєстратор не встановили, що позивач не був стороною у зобов`язанні [PERSON] , а також те, що на час внесення цих записів діє мораторій, встановлений в межах справи про банкрутство. Представник відповідача по справі ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» проти позову заперечував, вважає дії приватного нотаріуса та державного реєстратора законними та обґрунтованими та такими, що прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернув стягнення на предмет іпотеку - спірне приміщення в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Вказав, що коли позивач придбавав спірне майно, то міг самостійно перевірити усю інформацію щодо цієї нерухомості в Державному реєстрі та побачити, що вказане майно перебувало в іпотеці за відповідним договором. Також наголошував на тому, що іпотека була припинена незаконно, що підтверджується рішеннями суду про скасування процедури банкротства у справі № Б39/171/10. Наголошував, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить у собі чіткий перелік підстав для припинення іпотеки, жодна з підстав не передбачає припинення іпотеки на підставі рішення суду. Зазначив, що у межах справи № Б-39/64-10 банкрутства ФОП [PERSON] ліквідатор вчиняв дії щодо повернення спірного майна в ліквідаційну масу, проте йому було у цьому відмовлено через застосування строків позовної давності. Тому, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не зміг задовольнити свої вимоги у процедурі банкротства, він поновив запис про іпотеку та звернув стягнення на іпотечне майно. Наголошував, що приватний нотаріус та державний реєстратор діяли в межах Закону, усі надані документи свідчили про правомірне поновлення запису про іпотеку щодо нежитлових приміщень. Разом з тим підтвердив, що у справі № Б-39/64-10 дійсно постановою суду від 28 липня 2010 року введений мораторій та усі арешти та іпотеки, які існували в межах майна ФОП [PERSON] , були скасовані, рішення суду не оскаржувалось та є діючим. Також не заперечував, що протягом 2011-2015 років ПАТ «ВТБ Банк», який був іпотекодержателем до укладання договору про відступлення права вимоги, вчиняв дії щодо повернення майна, в тому числі шляхом звернення їх до суду, проте позитивних результатів це не дало. Відповідачі приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлова Я.О. в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надійшло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримав позовні вимоги та вважає дії відповідачів такими, що порушують норми чинного законодавства та безпосередньо права позивача, як добросовісного набувача майна, в наслідок чого позов належить задоволенню в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено договір іпотеки № 15.19-00/08-Д|01 на нерухоме майно, в тому числі: нежитлові приміщення 1-го поверху № 4-1-:-4-7, 4-7а, 4-8, загальною площею 153,2 кв.м, у літ. «А-16», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Предметом цього договору було забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] згідно з кредитним договором від 27 березня 2008 року № 15.18-00/08-ск. У липні 2010 році щодо ФОП [PERSON] порушено справу про банкрутство № Б-39/171-10. Постановою Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2010 року ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі № Б-39/171-10. Скасовано арешти, що накладені на майно боржника та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі, податкові застави. Знято заборону, накладену на спірне нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 27 березня 2008 року № 15.18-00/08Д|01, скасовано обтяження спірних нежитлових, зареєстроване у реєстрі іпотек від 27 березня 2008 року № 6886313. Боржник ФОП [PERSON] мав у власності нерухоме майно, у тому числі спірне нежитлове приміщення, оціночною вартістю 451 240,00 грн, яке знаходилося під заставою ПАТ «ВТБ Банк» згідно з договором іпотеки від 27 березня 2008 року № 15.18-00/08Д|01. 24 січня 2011 року у рамках справи № Б-39/171-10 було проведено цільовий аукціон з продажу майна банкрута. Нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-1,4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, 4-7а, 4-8, загальною площею 153,2 кв.м в літ. «А-16», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , також були включені до ліквідаційної маси в процедурі банкрутства фізичної особи-підприємця [PERSON] та реалізовані за результатами відкритих торгів з продажу майна банкрута ФОП [PERSON] , які проводилися Товарною біржею «Правопорядок» 24 січня 2011 року. Спірне нерухоме майно було неодноразово відчужене. [PERSON] є останнім власником нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, 4-7а, 4-8, загальною площею 153,2 кв.м в літ. «А-16», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26 травня 2011 року, укладеним з [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1618, про що зроблено відповідний запис в Реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно від 30 травня 2011 року № 30120111. Даним договором купівлі-продажу було гарантовано відсутність арештів, обтяжень та заборон на нерухоме майно. В січні 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26 травня 2011 року та зобов`язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області внести до державного реєстру прав на нерухоме майно інформацію щодо обтяження іпотекою спірного нерухомого майна. За результатами касаційного перегляду даної справи ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року (справа № 6-48167св13) рішення апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2013 року у справі № 2011/651/12, яким скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2013 року у справі № 2011/651/2012 про задоволення позовних вимог і в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» відмовлено, - залишено без змін. Справа про скасування судового рішення про визнання боржника ФОП [PERSON] банкрутом розглядалася судами неодноразово. Постановою Вищого господарського суду України від 13 грудня 2011 року залишено в силі постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2011 року, якою було скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2010 року про визнання боржника банкрутом у справі № Б-39/171-10. Провадження у справі № Б-39/171-10 про банкрутство ФОП [PERSON] , у межах якого було проведено аукціон від 24 січня 2011 року, припинено. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07 червня 2010 року за заявою боржника ФОП [PERSON] порушено інше провадження у справі про банкрутство № Б-39/64-10. Постановою Господарського суду Харківської області від 28 липня 2010 року ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі № Б-39/64-10. У мотивувальній частині постанови визначено перелік майна, стосовно якого було скасовано арешти, що накладені на майно боржника, та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі податкові застави. Спірні нежитлові приміщення входять до цього переліку. Зазначена постанова суду є чинною. У межах справи № Б-39/64-10 ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до ліквідатора боржника та до Господарського суду Харківської області із заявами про визнання кредиторських вимог до ФОП [PERSON] , ліквідатором боржника було визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «ВТБ Банк». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21 квітня 2016 року у справі № Б-39/64-10 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про заміну сторони на правонаступника було задоволено, кредитора ФОП [PERSON] - ПАТ «ВТБ Банк», було замінено на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». 18 квітня 2016 року до суду від ліквідатора надійшла скарга на дії учасників ліквідаційної процедури, в якій ліквідатор, з урахуванням уточнень від 09 грудня 2016 року та 31 січня 2019 року, просив: визнати недійсними результати аукціону від 24 січня 2011 року, який проводився Товарною біржею «Правопорядок», з продажу майна ФОП [PERSON] , у тому числі, нежитлових приміщень 1-го поверху № 4-1-:-4-7, 4-7а, 4-8 у літ. «А-4», загальною площею 153,2 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , оформлених протоколами відкритих торгів від 24 січня 2011 року; визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені за результатами проведених відкритих торгів 24 січня 2011 року. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 лютого 2019 року у справі № Б-39/64-10 відмовлено ліквідатору у задоволенні скарги, з урахуванням її уточнень та доповнень. Вищевказана ухвала залишена без змін після її перегляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій. 12 липня 2017 року в межах справи № Б-39/64-10 ліквідатором ФОП [PERSON] подана заява про витребування майна із чужого незаконного володіння, у тому числі спірних нежитлових приміщень. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14 лютого 2020 року у справі № Б-39/64-10 у задоволенні заяви ліквідатора боржника, з урахуванням її уточнень, відмовлено. Згідно даних витягів № 157835937 від 27 лютого 2019 року та № 157838491 від 27 лютого 2019 року власником як нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101), так і нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-5,4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101) є я, [PERSON] . При цьому, слід зазначити, що відповідно до витягів № 157835937 від 27 лютого 2019 року та № 157838491 від 27 лютого 2019 року, жодних обтяжень (заборон, арештів, іпотек) на вказані два нежитлових приміщення не накладено. 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було вчинено ряд реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаного майна, зокрема, накладено обтяження у вигляді іпотеки та заборони відчуження, при цьому, іпотекодавцем вказано [PERSON] , а іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та здійснено перереєстрацію права власності на дане майно за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». Здійснення реєстраційної дії щодо перереєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» вчинено на підставі: Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тишко І.О.; ДОГОВОРУ ПРО ВНЕСЕННЯ ЗМІН № 1 ДО ІПОТЕЧНОГО ДОГОВОРУ, серія та номер: 3378, виданий 07.08.2008 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В.; ІПОТЕЧНОГО ДОГОВОРУ, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. Вищевказані реєстраційні дії 20 травня 2019 року оскаржено [PERSON] до Міністерства юстиції України в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за результатами розгляду скарги . Наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2019 року за № 1997/5 задоволено скаргу [PERSON] та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 березня 2019 року за № № 46103347, 46098243, 46099945, 46099017, прийняті Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. При цьому, висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги [PERSON] від 27 червня 2019 року встановлено, що здійснення державної реєстрації переходу права власності до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на підставі вищевказаних документів є незаконним та порушує вимоги законодавства у сфері держаної реєстрації, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані документи для державної реєстрації не відповідають вимогам, встановлених Законом та містять суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями та не надавали змоги встановити набуття права власності ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на спірні нежитлові приміщення, оскільки до заяв додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та опис вкладення, з яких не можливо встановити адресата та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є архівною складовою Державного реєстру прав містяться відомості про право власності [PERSON] на нежитлові приміщення 1-го поверху № № 4-1-:-4-7, 4-7а, 4-8 загальною площею 153,2 кв.м в літ. «А-16» (номер запису: 89078 в книзі 2), при цьому у Державному реєстрі прав містилися відомості про право власності [PERSON] на нежитлові приміщення 1 та нежитлові приміщення 2, а також право іпотеки та заборони стосовно зазначених нежитлових приміщень, тимчасом як іпотечний договір від 27 березня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] містив відомості про відмінне від вищезазначеного нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 4-1-:-4-7 в літ «А-16» заг. площею 127,4 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] , крім того до заяв не було додано оцінки предмета іпотеки. В подальшому, всупереч прийнятому рішенню Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» повторно звертається до Державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В., яка 12 грудня 2019 року здійснила повторну перереєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1 та нежитлові приміщення 2 за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на підставі тих самих документів, що були подані ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» для державної реєстрації права власності 22 березня 2019 року, тобто на підставі наступних документів: Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 861, виданий 12 травня 2016 року, видавник: Приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О.; Іпотечний договір № 15.19-00/08-Д|01, серія та номер: 1053, виданий 27 березня 2008 року, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кошель Т.В.; Договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору № 15.19-00/08-Д|01 від 27 березня 2008 року, серія та номер: 3378, виданий 07 серпня 2008 року, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кошель Т.В. Вказані обставини підтверджені інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна. 14 січня 2020 року, в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», [PERSON] подано до Міністерства юстиції України скаргу на рішення та дії державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В., яка на теперішній час знаходиться на розгляді та з цього приводу у грудні 2019 року до Харківської місцевої прокуратури № 1 подано заяву про кримінальні правопорушення, склад яких визначений частиною першої статті 364, частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України, та внесення запису до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. відповідних злочинів. В зв`язку з тим, що до теперішнього часу скаргу не вирішено по суті позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Підставами припинення іпотеки згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Судом також установлено, що після продажу нерухомого майна у рамках порушеної справи про банкрутство № Б-39/171-10 спірне майно неодноразово відчужувалося та змінювало власників. В результаті перепродажу після проведення вищевказаного аукціону нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1-:-4-7, 4-7а, 4-8, в літ. «А-16», загальною площею 153,2 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 1624510, [PERSON] 26 травня 2011 року став власником нерухомого майна та правомірно набув право власності на вищевказані нежитлові приміщення, які в подальшому 27 лютого 2019 року розділено на два окремих об`єкта нерухомого майна та державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» врегульовано випадки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи. Так, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, іпотека була дійсною для всіх набувачів права власності на предмет іпотеки, які набули таке право власності після продажу предмета іпотеки у рамках справи №?Б-39/171-10, і є дійсною для позивача. У даній справі предметом позову [PERSON] є скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у результаті чого ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», як новий кредитор після укладення з ПАТ «ВТБ Банк» договору відступлення права вимоги, поза межами ліквідаційної процедури, поза межами справи про банкрутство, зареєструвало за собою право власності на спірні нежитлові приміщення у рахунок погашення заборгованості ФОП [PERSON] за кредитним договором. Слід зазначити, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» є учасником справи № Б-39/64-10 про банкрутство позичальника ФОП [PERSON] як кредитор, який заявив вимоги в межах ліквідаційної процедури, яка є діючою. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і далі у редакції на момент відкриття провадження у справі про банкрутство), кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя). Згідно з частинами другою, шостою, восьмоюстатті 23 Закону про банкрутство забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Заяви з вимогами забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав. Відповідно до статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Відповідно до частини другої статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Законом. Ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а також подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника (стаття 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Отже, посилання ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на те, що у межах провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] (№ Б-39/64-10) неможливе звернення стягнення на предмет іпотеки, що перебуває у власності третьої особи (позивача), оскільки такий предмет іпотеки не є власністю банкрута і не може бути реалізованим у межах справи про банкрутство для подальшого погашення кредиторських вимог ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», є безпідставним і не відповідає вимогам закону. При цьому відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 20 березня 2017 року у справі № 918/169/16, не звернувши уваги на те, що Велика Палата Верховного Суду ще 15 травня 2018 року у справі № 902/492/17, провадження № 12-52гс18, відступила від правового висновку, викладеного у наведеній вище постанові Верховного Суду України. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності, обтяження речових прав на нерухоме майно. Частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Підстави для державної реєстрації прав визначені у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема у пункті 1 частини першої вказано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (діючої на момент проведення державної реєстрації на нерухоме майно) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Крім того, пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Отже, суд дійшов висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки набуває лише за умови надання до державного реєстратора відповідних документів, які, в свою чергу, необхідно перевірити не тільки на наявність, а й на зміст та повноту поданих документів. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника. Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було заявлено вимоги в статусі кредитора у справі про банкрутство ФОП [PERSON] № Б-39/64-10, яке було розпочато 28 липня 2010 року. Незважаючи на це, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» саме поза межами справи про банкрутство і поза межами ліквідаційної процедури 20 березня 2019 року через приватного нотаріуса реєструвало право власності на спірне нерухоме майно, відповідно до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та застави. Тобто, з 2010 року, з моменту відкриття провадження у справі про банкротство відносно ФОП [PERSON] , якому належало дане нерухоме майно та з яким безпосередньо було укладено 27 березня 2008 року договір іпотеки, була розпочата певна процедура, відповідно до якої справа перебуває в особливому правовому режимі, який регулюється безпосередньо спеціальними нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (на даний час Кодексом України з процедур банкрутства), який безпосередньо замінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника в тому числі і правовідносини відносно іпотеки. Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» є кредитором у справі про банкрутство № Б-39/64-10, тому задоволення його вимог повинно відбуватись саме в рамках даної процедури відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства, а не шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за процедурою, передбаченою Законом України «Про іпотеку». Однак, незважаючи на це, враховуючи, що на час вчинення реєстраційних дій і станом на час розгляду справи судами діє постанова господарського суду Харківської області від 28 липня 2010 року, якою ФОП [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та якою також було скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі податкові застави, тобто щодо спірного майна, заборонено накладення арештів та інших обмежень щодо розпорядження майна банкрута, відповідачі неправомірно вчинили дії щодо внесення записів про обтяження спірного майна та передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Отже, задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» як кредитора повинно відбуватись за рахунок майна банкрута, яке включено до ліквідаційної маси. Посилання ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на те, що спірне майно не було повернуто у власність [PERSON] в межах актуальної справи № Б-39/64-10 про банкрутство ФОП [PERSON] , а отже, і не включалось у ліквідаційну масу банкрута в межах зазначеної справи, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 61 Кодексу України з процедур банкротства, саме ліквідатор вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. При цьому, відповідно до чинної на цей час постанови Господарського суду Харківської області від 28 липня 2010 року, спірне майно було включено до переліку майна банкрута. Повноваженнями відносно повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, наділений саме ліквідатор в межах провадження у справі про банкрутство, а тому самостійні дії кредитора щодо задоволення своїх вимог суперечать закону. Крім того, відносно порушення реєстраторами встановленого чинним законодавством порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності, слід зазначити наступне. Згідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. в даних відносно реєстрації іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» зазначений іпотекодавцем саме [PERSON] , а не позивач. Відповідно, під час проведення державної реєстрації були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки власником нерухомого майна на час проведення державної реєстрації був позивач, однак ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» для проведення реєстраційної дії надало іпотечний договір де, іпотекодавцем зазначений саме [PERSON] . З досліджених судом матеріалів вбачається, що формуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 12 грудня 2019 року, державний реєстратор Литвиненко Л.В. встановила, що відповідно до актуальної інформації про спірний об`єкт нерухомого майна, останній належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2011 року, при цьому будь-які відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, державну реєстрацію обтяжень відсутні. При винесенні державним реєстратором оскаржуваних рішень було порушено встановлений чинним законодавством порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття останнього у власність, оскільки пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Більше того, як уже зазначалося, при зверненні із заявою про проведення реєстрації іпотеки на спірні нежитлові приміщення ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не надало державному реєстратору діючу на час звернення та на час розгляду справи постанову Господарського суду Харківської області від 28 липня 2010 року, якою було заборонено накладення нових арештів або інших обтяжень щодо розпорядження майном банкрута, до переліку якого було включено і спірні нежитлові приміщення, які належать позивачу. За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Звертаючи увагу на те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов`язані із неналежним виконанням, на думку позивача, умов цивільно-правових угод, суд вважає, що спір в цій частині не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду України від 14 червня 2016 року № 21-41а16). Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суперечать вимогам статей 24, 33 Закону України «Про іпотеку», статей 1054, 1077 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є підставою для задоволення вимог позивача про їх скасування. Щодо вимог позивач про витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення права власності на спірне майно, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора власником спірного нерухомого майна є ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», що відповідає даним витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статей 317 та 319 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Згідно частини першої статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною першої статті 388 Цивільного кодексу України, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Обставинами справи підтверджується, що позивач втратив право власності на нерухоме майно у спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку», без вчинення будь-яких дій, що свідчили б про його волевиявлення стосовно цього майна, тобто спірне майно вибуло з володіння власника (позивача) поза його волею, що вказує на наявність правової можливості витребування майна у особи, яка є його незаконним набувачем. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо витребування нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-1, 4-2, 4-2а, 4-3, 4-4, 4-7, 4-8 в літ. «А-16», загальною площею 71.8 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775125163101) та нежитлових приміщень 1-го поверху № № 4-5, 4-6, 4-7а в літ. «А-16», загальною площею 79,4 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1775139963101) із чужого незаконного володіння ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» зі скасуванням запису про право власності на вказане нерухоме майно на ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та витребуванням спірного нерухомого майна з незаконного володіння та відновленням державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] . Зазначена правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2021 року по справі № 953/864/20, провадження № 61-15979св20, в якій предмет спору аналогічний даній справі та між тими ж сторонами. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як передбачено частиною першою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно до частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Як визначено частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Отже, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи по суті, дотримуючись норми процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності доказів, які підтверджують фактичне здійснення витрат позивачем. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно з частинами першою та другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 6 726,40 грн в розмірі 2 242,13 грн пропорційно з кожного (6 726,40 грн / 3). На підставі викладеного, ст. ст. 317, 318, 388, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial