Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття його з реєстрації. В своїй заяві позивач зазначав, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що доводиться копією свідоцтва, виданого відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Хорольського РУЮ Полтавської області Барановською С.М., посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] від 07 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 273, серія ВТХ № 036009 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2014 року за № 21357797. Відповідач [PERSON] більше трьох років у будинку позивача не проживає, а його особисті речі у ньому відсутні, але залишається зареєстрованим за цією адресою, що доводиться довідкою виконкому Вишняківської сільської ради Хорольського району № 961 від 24.12.2014 року та актом обстеження домоволодіння від 24 грудня 2014 року, складеного комісією Вишняківської сільської ради, та письмовими поясненнями свідків, тому просив усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом зняття його з реєстрації. В судове засідання позивач не з'явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання. Хорольський РС УДМС України в Полтавській області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, в ході судовового розгляду судом встановлено, що позивач по справі є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що доводиться копією свідоцтва, виданого відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Хорольського РУЮ Полтавської області Барановською С.М., посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] від 07 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 273, серія ВТХ № 036009 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2014 року за № 21357797. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] більше трьох років у будинку позивача не проживає, а його особисті речі у ньому відсутні, але залишається зареєстрованим за цією адресою, що доводиться довідкою виконкому Вишняківської сільської ради Хорольського району № 961 від 24.12.2014 року та актом обстеження домоволодіння від 24 грудня 2014 року, складеного комісією Вишняківської сільської ради, та письмовими поясненнями свідків. Також позивач вказав, що реєстрація відповідача в його житловому будинку порушує його права як власника та обмежує право на отримання субсидії. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Таким чином, відповідач не має жодних законних підстав для користування належним позивачу на праві власності житловим будинком. Зокрема, відповідно до ст.ст. 156, 158 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач не є членом родини позивача та в жодних родинних стосунках з ним не перебуває. Також між позивачем та відповідачем не існує будь-яких відносин, що підпадали під поняття відносин найму жилого приміщення в розумінні положень ст. 158 Житлового кодексу Української РСР, ст. 810 Цивільного кодексу України. Так, позивачем та відповідачем по справі не було укладено жодних договорів з найму житлового приміщення; позивач не зобов'язувався передати відповідачу житло для проживання у ньому, а відповідач не сплачував позивачу плату за користування житлом. Таким чином, у зв'язку з відсутністю родинних та/або договірних відносин відповідача із чинним власником будинку - позивачем, відповідач по справі не має права користування цим будинком через відсутність будь-яких підстав до цього, передбачених законом та у зв'язку з цим повинна бути знята з реєстраційного обліку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні будинком шляхом зобов'язання відповідача знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. З, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Outcome: approved