Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії посадових осіб ПрАТ «Київстар» щодо ненадання відповіді на заяву [PERSON] за 20.11.2018, стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь позивача витрати матеріальних ресурсів та часу витрачені на підготовку звернення від 20.11.2018, яке належно відповідачем не розглянуто, та матеріалів до суду щодо оскарження даних протиправних дій в сумі 1 806,80 грн.; визнати протиправними дії ПрАТ «Київстар» щодо відмови укласти письмовий договір надання телекомунікаційних послуг до абонентського рахунку тел. [NUMBER] [PERSON].; зобов`язати ПрАТ «Київстар» укласти письмовий договір надання телекомунікаційних послуг до абонентського рахунку тел. [NUMBER] [PERSON] .; стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь позивача витрати по розгляду позовної заяви в суді одну тис. грн.; стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь позивача 18 615 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є користувачем мобільного телефонного зв`язку ПрАТ «Київстар» абонентський номер [NUMBER] на його ім`я офіційно зареєстрований. 10, 18 та 25.11.2018, 1, 6 та 14.11.2018 оператором надіслано СМС повідомлення на номер телефону споживача, яким запропоновано новий тариф «3000 МБ Інтернету, без ліміт у мережі та 100 хв. на інші мобільні. Вартість пакета послуг на 4 тижні 35 грн. Замовлення безкоштовне». У зв`язку з попередніми непорозуміннями щодо оплати та встановлення тарифів, які призвели до звернення до суду (справи 280/248/18, 280/1064/18 - позивачем оскаржується протиправність списання коштів за прийнятим без погодження з споживачем рішення про зміну тарифу нікчемним), 20.11.2018 позивач направив на електронну адресу відповідача заяву, в якій просив укласти письмовий договір на надання послуг мобільного зв`язку за запропонованим вище тарифом. Однак, в порушення ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян» заяву позивача в установленому порядку не розглянуто. Укладення договору на надання телекомунікаційних послуг є обов`язком оператора за умови, якщо запропонований споживачем послуг договір відповідає закону. В даному випадку відмова в укладенні договору на умовах запропонованих самим же оператором суперечить здоровому глузду, тому ГО «Проти придурків та ідіотів» є третьою стороною на стороні позивача. Відмова оператора від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та п.4 ч.1 ст.39, п.1 ч.2 ст.63 Закону №1280, п.16 Правил, п.2.2 основних вимог, тому має бути визнана судом протиправною. Тому позивач просить стягнути з відповідача витрати по розгляду позовної заяви в суді в сумі 1000 грн. Позивач стверджує, що позбавлення надання телекомунікаційних послуг призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру явні і не потребують доказуванню. Відмовою в наданні телекомунікаційних послуг, укладенні договору надання телекомунікаційних послуг позбавлено позивача права вільно визначити свою поведінку в зв`язку з чим позивач звертається з позовом про відшкодування завданої йому моральної шкоди. Позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди в сумі, що еквівалентна п`яти мінімальних розмірів заробітної плати - 18 615 грн. Також позивачем надано розрахунок вартості матеріальної шкоди, а саме: витрати часу у сумі 1 792,80 грн. та папір, амортизація оргтехніки, інше - 14 грн. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до відзиву на позовну заяву, в якій представник відповідача вказав, що відповідач не визнає позовних вимог, заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Позивач всупереч положень ЦПК України не надав доказів щодо направлення 20.11.2018 на електронну адресу заяви, в якій просив укласти письмовий договір на надання послуг мобільного зв`язку. Тому представник відповідача вказує, що вимоги щодо ненадання відповіді на начебто направлену позивачем 20.11.2018 заяву про укладення договору надання послуг мобільного зв`язку, як і вимоги про відшкодування збитків у зв`язку із порушенням Закону України «Про звернення громадян», в тому числі в сумі 1 806,80 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Представник відповідача також стверджує, що всупереч положенням п.п. 5, 27, 29 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 №295 зі змінами та доповненнями, ст.633 ЦК України стверджує обов`язок відповідача укласти з позивачем договір за запропонованим ним проектом. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» розроблені та затверджені у відповідності до чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про телекомунікації» №1280-ГУ від 18.11.2003, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, вони також оприлюднені на сайті ПрАТ «Київстар». Відповідач не зобов`язаний укладати з позивачем договір за запропонованим позивачем проектом, оскільки це порушуватиме права інших споживачів на укладення публічного договору на однакових умовах, а позивач не позбавлений права укласти з відповідачем публічний договір відповідно до п.2.14 Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» шляхом підписання відповідного замовлення. Позивачем також не надано жодних доказів ані на користь самого факту існування моральної шкоди, ані з метою обґрунтування її розміру, що суперечить ч.1 ст.81 ЦПК України. Позивач не довів, що був позбавлений можливості реалізації своїх звичок, бажань, що його відносини з оточуючими людьми погіршилися, інші негативні наслідки. Більше того, позивач навіть не довів, що йому не надавалися телекомунікаційні послуги за номером [NUMBER] , навіть сам вказав, що користується вказаним номером, позивач міг користувався послугами відповідача знеособлено за будь-якою кількістю інших номерів, як і послугами інших операторів. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог й в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, адже, не доведеним є сам факт, що позивач був позбавлений можливості користуватися загальнодоступними телекомунікаційними послугами. Представник відповідача вказує, що самостійне складання позовної заяви позивачем, вартість якого ним же визначена в розмірі 986,04 грн., а також витрачений папір, амортизація оргтехніки та ін., не є ані професійною правничою допомогою, ані будь-яким іншим видом судових витрат в розумінні ст.133 ЦПК України, а тому позивачем неправомірно включено судові витрати в ціну позову. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не здійснив жодних заходів щодо розгляду заяви по суті, що свідчить про відсутність добровільної згоди позивача щодо письмового оформлення існуючих правовідносин, а тому заперечення відповідачем доручення доказів, не підтвердженні належними доказами, не містять посилання на норми права, які б спростовувати доводи викладені позивачем, мають бути відхилені судом, а клопотання про огляд доказів - задоволене. Також позивач не визнає введення суду в оману щодо неотримання звернення, а матеріальні ресурси, витрачені на підготовку заяви, мають безпосередній зв`язок з неправомірними діями відповідача, а тому є витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивач стверджує, що телефонний номер [NUMBER] з моменту активації 24.12.2008 по 26.03.2018 обслуговувався ПрАТ «Київстар» відповідно до публічного договору знеособлено, з 26.03.2018 зареєстрований за позивачем, а дії відповідача щодо відмови укладання письмового договору до абонентського рахунку тел. [NUMBER] [PERSON]. на умовах ним же запропонованими є правочином за нормами п.4 ч.2 ст.11, ч.1 ст.202 ЦК України, така відмова порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача укласти письмовий договір надання телекомунікаційних послуг позивачу до абонентського рахунку [NUMBER] обумовлені відмовою відповідача укласти договір в досудовому порядку. Позивач не претендує на укладення контракту, який не входить до виду договорів, визначених ст.626 ЦК України. Більше того, позивач стверджує, що витрати в суді у розмірі 1000 грн. обумовлені положеннями ст.23 ЦК України та ст.138 ЦПК України, так як позивач змушений відірватися від звичайних занять для підготовки та розгляду позову в суді. Відмова в укладенні письмового договору призвела до позбавлення права вільно визначати свою поведінку, можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру явні і не потребують доказуванню, необхідність вжиття додаткових заходів для вирішення питання щодо належного спілкування, витрачання особистого часу тощо для відновлення свого порушеного права негативно відобразилося на його психоемоційному стані, спричинених неправомірними діями та бездіяльності посадових осіб ПрАТ «Київстар». Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Телефонний номер [NUMBER] із моменту активації з 24.12.2009 по 26.03.2018 обслуговувався ПрАТ «Київстар» відповідно до публічного договору, телекомунікаційні послуги за яким надавалась знеособлено (анонімно). При цьому номер [NUMBER] за [PERSON] як абонентом у зазначений період не був зареєстрований. З 27.03.2018 телефонний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . При цьому телекомунікаційні послуги за номером [PERSON] надаються на підставі публічного договору, що підтверджується довідкою №16455/03 від 22.08.2018, виданою начальником відділу каналів кореспонденції з клієнтами ПрАТ «Київстар» Пусєвим С.С. /а.с.69/. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ч.1, ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Посилання позивача на те, що йому не надано відповіді на його заяву є необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій, щодо ненадання відповіді слід відмовити. Також слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на підготовку звернення як похідної позовної вимоги. З приводу позовних вимог щодо визнання протиправними дій ПрАТ «Київстар» щодо відмови укласти письмовий договір та зобов`язання укласти такий суд зазначає таке. Положеннями статті 1 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває у його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Відповідно до ч.1 ст.32 даного Закону споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг, зокрема, мають право на: вільний доступ до телекомунікаційних послуг; вибір оператора, провайдера телекомунікацій; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг. Відповідно до п.2.3 Умов надання телекомунікаційних послуг Приватного акціонерного товариства «Київстар» договір з абонентом передплаченого зв`язку є публічним. Умови для абонента передплаченого зв`язку є публічною пропозицією укласти договір. Договір з абонентом передплаченого зв`язку складається з наступної сукупності документів: оприлюднення на Інтернет-сайті тексту умов, тарифних планів та умов окремих додаткових послуг оператора. Договір з абонентом передплаченого зв`язку на надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку укладається в усній формі у момент активації цим абонентом відповідної ідентифікаційної картки. Згідно ст.626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення, транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Отже, положення про публічний договір є винятком із загального принципу свободи договору, встановленого з метою захисту прав споживачів в певній сфері відносин. Особливістю публічного договору є те, що споживач позбавлений можливості брати участь у визначенні умов даного договору. Разом з тим, він вправі вільно обирати особу, яка надає послуги на підставі публічного договору, умови такого договору й не може бути обмежений у праві відмовитись від отримання послуг. Позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, оскільки відповідач діяв у відповідності до чинних норм, отже, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій ПрАТ «Київстар» щодо відмови укласти письмовий договір та зобов`язання укласти письмовий договір слід відмовити. Також позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди, не підлягають до задоволення, так як, аналізуючи наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки не встановлено обставин на підтвердження заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань або витрат немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed