Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, в якому посилаючись на ст.ст. 625, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Відповідача [PERSON] , грошові кошти за договором позики в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 128 095,00 грн. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем було надано розписку про отримання грошових коштів від 01.11.2018 року, згідно якої [PERSON] , зобов`язалася до 01 січня 2019 року повернути позичальнику 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США. В порушення умов договору, відповідач грошові кошти не повернула. Як вбачається з матеріалів справи, офіційний курс гривні до долару США, визначений Національним банком України станом на 27.11.2019 становить 23.29грн. Таким чином, розмір боргу відповідача згідно офіційного курсу валют становить 128 095,00 грн. (5500 х 23.29). У відповідності до ст. ст.1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем не надано до суду будь яких доказів, які свідчили б про виконання зобов`язань за договором позики. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Судом при розгляді справи встановлено, що 27.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується наданою позивачем розпискою. Згідно з умовами домовленості між позивачем та відповідачем (відображеними у зазначеній розписці). Зазначений обов`язок відповідач належним чином не виконала. З урахуванням сплачених коштів, неповернутою залишається сума 5500 доларів США, тобто 128 095,00 грн. (сто двадцять вісім тисяч дев`яносто п`ять гривень 00 коп.). Також суд враховує, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, яка є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.03.2017 по цивільній справі № 6-284цс-17. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути на користь позивача кошти за договором позики в заявленому розмірі: 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 128 095,00 грн..

Outcome: approved