Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що приблизно в першій половині грудня, його батько, [PERSON] , по телефону, повідомив його про те, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав на нього заповіт посвідчений приватним нотаріусом 21 листопада 2014 року та зареєстрованим в реєстрі за № 783, зі змісту якого [PERSON] : «земельну ділянку загальною площею 5,75 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та земельну ділянку загальною площею 5,78 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області - заповідаю [PERSON] , [INFO] ». Зі слів батька, про смерть [PERSON] , йому повідомила дружина останнього, [PERSON] , так як його батько являється орендарем зазначених земельних ділянок і при цьому зазначила, що вона подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Рудого М.Є. Відповідно в цей момент йому стало відомо про смерть спадкодавця за заповітом. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; заповітом посвідченим приватним нотаріусом 21 листопада 2014 року та зареєстрованим в реєстрі за № 783; договорами оренди земельних ділянок, укладених між моїм батьком та спадкодавцем. Позивач зазначає, що він працює і фактично проживає в м.Дніпро. Після повідомлення батька, приїхавши в с-ще Томаківка і підійшовши в офіс до приватного нотаріуса Рудого М.Є., з`ясувалося, що останній на лікарняному і тільки 22 грудня 2020 року він зміг звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватний нотаріус Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є., постановою від 22.12.2020 року, відмовив йому в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як ним, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини, що унеможливлює вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України він вважається таким, що не прийняв спадщину, що відповідно до положень Глави 67 ЦК України позбавляє його в здійсненні його права на спадкування. Про смерть [PERSON] йому стало відомо тільки в грудні 2020 року від його батька [PERSON] , який являється орендарем земельних ділянок належних спадкодавцю, якому в свою чергу, про смерть спадкодавця повідомила його дружина. Він не являється родичем померлого, йому не було відомо про смерть спадкодавця, повідомлення про смерть [PERSON] не публікувались у регіональній пресі, а також нотаріусами не вчинялося дій щодо розшуку спадкоємців. В пункті 2 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 01.03.2013 року зазначено: «… згідно роз`яснення, які містяться у абз. 3 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Аналогічна правова позиція, щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини за зазначених обставин, сформована і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.08.2017 року по справі № 6-1320цс17. Позивач вважає обставину того, що про смерть [PERSON] йому стало відомо тільки в грудні 2020 року поважною об`єктивною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини, незалежною від його волі та волевиявлення, так як раніше у нього не було ніяких реальних, об`єктивних можливостей отримати відомості про смерть [PERSON] . Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних, не залежних від його волі та його волевиявлення причин. Також пропущений строк є незначним і з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця ним безпосередньо були вчинені відповідні дії для подачі заяви про прийняття спадщини, проте в цей момент приватний нотаріус Рудий М.Є., який веде спадкову справу, знаходився на лікарняному, що також є підтвердженням його волевиявлення прийняття спадщини. Представник позивача згідно ордеру від 11.01.2021 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду також письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначено, що проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.10), вбачається, що останній дійсно помер [INFO] , актовий запис № 442. Як зазначає позивач, про смерть [PERSON] йому стало відомо тільки в грудні 2020 року від його батька [PERSON] , який являється орендарем земельних ділянок належних спадкодавцю, якому в свою чергу, про смерть спадкодавця повідомила його дружина [PERSON] , яка є відповідачем у даній справі, оскільки вона також є спадкоємцем майна, належного [PERSON] , що підтверджується копіями доданих договорів оренди земельних ділянок, укладених між батьком позивача [PERSON] та [PERSON] від 28.11.2014 (а.с. 13-16). Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав на позивача заповіт посвідчений приватним нотаріусом 21 листопада 2014 року та зареєстрованим в реєстрі за № 783, зі змісту якого останній: «земельну ділянку загальною площею 5,75 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та земельну ділянку загальною площею 5,78 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області - заповідаю [PERSON] , [INFO] » (а.с.11). Після чого позивачу стало відомо про смерть спадкодавця за заповітом. Як зазначає позивач, він працює і фактично проживає в м.Дніпро і тільки 22 грудня 2020 року він зміг звернутися до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останній до цього перебував на лікарняному. Приватний нотаріус Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є., постановою від 22.12.2020 року, відмовив позивачу в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як ним, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини, що унеможливлює вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину (а.с.12). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України позивач вважається таким, що не прийняв спадщину, що відповідно до положень Глави 67 ЦК України позбавляє його в здійсненні його права на спадкування. Позивач не являється родичем померлого, йому не було відомо про смерть спадкодавця, повідомлення про смерть [PERSON] не публікувались у регіональній пресі, а також нотаріусами не вчинялося дій щодо розшуку спадкоємців. В пункті 2 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 01.03.2013 року зазначено: «… згідно роз`яснення, які містяться у абз. 3 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Аналогічна правова позиція, щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини за зазначених обставин, сформована і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.08.2017 року по справі № 6-1320цс17. Крім того, з повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. від 25.01.2021 № 165/2020 та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 663279685 від 25.01.2021 вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена вказана спадкова справа, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , окрім позивача у справі зверталася відповідач, яка є спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON] . Згідно правової позиції Верхового Суду України, у справі № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, в мотивувальній частині зазначено наступне. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних, не залежних від його волі та його волевиявлення причин. Також пропущений строк є незначним і з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця ним безпосередньо були вчинені відповідні дії для подачі заяви про прийняття спадщини, проте в цей момент приватний нотаріус Рудий М.Є., який веде спадкову справу, знаходився на лікарняному, що також є підтвердженням його волевиявлення прийняття спадщини. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає доцільним для позивача визначити такий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір не стягувати на свою користь з відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved