Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зняти арешт з нерухомого майна, накладений на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 2251391, зареєстрований 03.08.2005 12:32:01 за №2251391 реєстратором: Десята київська державна нотаріальна контора, 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9. Підстава обтяження: постанова АК № 462554, 05.10.2004 ВДВС, заборона №144. Об`єкт обтяження: квартира, Ѕ частина, адреса: [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . 05 вересня 2018 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою була заведена за його заявою спадкова справа № 565/2018 до майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . 11 вересня 2020 року ним була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [INFO] , померлій [INFO] , однак нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки був виявлений арешт. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розділі: Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень внесено відомості про обтяження: номер запису про обтяження: 2251391, підстава для державної реєстрації обтяження: постанова, АК №462554, 05.10.2004, ВДВС, заборона №144 зареєстровано обтяження, вид обтяження: АРЕШТ нерухомого майна, [PERSON] . За запитом нотаріуса КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь, що згідно реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 22.09.2009 року (розпорядження № 74-350С) та зареєстровано в Бюро 05.10.2009 року за реєстровим № 142. Також з розділу Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з інформаційної довідки 223546943 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2020 р. вбачається, що на Ѕ частину вищезазначеної квартири накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2251391, зареєстрований 03.08.2005 12:32:04 за № 2251391 реєстратором: Десята київська державна нотаріальна контора, 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9. Підстава обтяження: постанова АК № 462554, 05.10.2004 ВДВС, заборона № 144. Об`єкт обтяження: квартира, 14 частина, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Але [PERSON] ніколи не був власником цієї квартири та не був зареєстрований у цій квартирі, тим паче не жив у ній. [PERSON] приватизувала квартиру у 2009 році. [PERSON] був зареєстрований і проживав, і був власником ј частки квартири [ADDRESS] . Для зняття арешту із нерухомого майна адвокат звернувся із заявою до відповідача, однак отримав лист з якого вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження відомості щодо боржника [PERSON] відсутні, а тому зняти арешт з кв. [ADDRESS] не являється можливим. Виконавче провадження відносно [PERSON] ніколи не перебувало на виконанні у виконавчій службі, а документи виконавчого провадження відносно [PERSON] , де був накладений арешт, знищені, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості захистити свої законні права. 10 лютого 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи, витребувано у Шостій Київській державній нотаріальній конторі матеріали спадкової справи №565/2018 до майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] ; у Десятій Київській державній нотаріальній конторі інформацію по реєстраційному номеру обтяження: 2251391, зареєстрований 03.08.2005 12:32:04 за №2251391 реєстратором: Десята Київська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: постанова АК №462554, 05.10.2004 ВДВС, заборона №114. Об`єкт обтяження: квартира, Ѕ частина, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 10 березня 2021 року, позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі було отримано 23 березня 2021 року, третіми особами: Шостю київською державною нотаріальною конторою - 04 березня 2021 року, [PERSON] - 24 березня 2021 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву, третіми особами пояснень на позовну заяву подано не було. 23 березня 2021 року до суду з Шостої Київської державної нотаріальної контори та з Десятої Київської державної нотаріальної контори, надійшли витребувані ухвалою від 10 лютого 2021 року письмові докази. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 22.09.2009 року, розпорядження № 74-350С, та зареєстровано в КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 05.10.2009 року за реєстровим № 142. [PERSON] [INFO] померла. Спадкоємцями майна померлої [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 03 квітня 2017 року Десятою київською нотаріальною конторою за р. №2-295, та спадкоємець за законом - син померлої [PERSON] - [PERSON] 16 грудня 2020 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з наявністю арешту нерухомого майна. Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з інформаційної довідки 223546943 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2020 р. на Ѕ частину вищезазначеної квартири накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2251391, зареєстрований 03.08.2005 12:32:04 за № 2251391 реєстратором: Десята київська державна нотаріальна контора, 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9. Підстава обтяження: постанова АК № 462554, 05.10.2004 ВДВС, заборона № 144. Об`єкт обтяження: квартира, 14 частина, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Так, 05 жовтня 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Кирик А.О. винесена постанова серії АК №462554 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належить боржнику [PERSON] . Згідно відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04 грудня 2020 року, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження відомості щодо боржника [PERSON] відсутні, а тому зняти арешт з кв. [ADDRESS] не являється можливим. свідоцтва квартира зареєстрована БТІ на права приватної, спільної часткової власності. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З аналізу наведених норм матеріального права та з встановлених судом обставин убачається, що позивач є спадкоємцем за законом майна померлої матері [PERSON] , та є таким, що прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка належить йому з часу відкриття спадщини. До складу спадкового майна померлої [PERSON] також входить квартира [ADDRESS] , на яку постановою серії АК №462554 від 05 жовтня 2004 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Кирик А.О. накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. При цьому, арешт на спірну квартиру накладено в межах виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] та яке за даними автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні не перебуває. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved