Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначив, що 28 листопада 2018 року був укладений шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане 24.11.2018р. Білгород-Дніпровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №590. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, різні погляди на сімейне життя та різні інтереси, було втрачено почуття любові і поваги. Фактично ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюб носить формальний характер. Позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідачки понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати по сплаті на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов вони підтримують у повному обсязі. 18.09.2020р., до початку судового засідання відповідачка надала свій відзив на позовну заяву в якій зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що збереження сім`ї вже не можливе. Також зазначає, що [INFO] у них народився син, [PERSON] , а в березні 2019 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, з цього часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 04.03.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення про стягнення з Позивача на її користь аліменти на утримання дитина та кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. [PERSON] , позивач по справі, аліменти не сплачує і в нього є заборгованість. Тому просить шлюб розірвати та відмовити позивачу в частині стягнення з неї судових витрат, а саме судового збору та витрати по сплаті на професійну правничу допомогу. В судове засідання відповідачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає, однак заперечує щодо стягнення з неї судових витрат. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2018 року у Білгород-Дніпровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 590 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги. Сторони спільного господарства не ведуть, примирення не прагнуть. Відповідачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про його стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що їх сім`ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату допомоги адвоката, які підлягають розділу між сторонами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором про надання правової допомоги від 22.06.2020 року з Додатком №1, розрахунком суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера №37 від 22.06.2020 року на суму 500 гривень. Суд приймає до уваги, що представником позивача складено позовну заяву про розірвання шлюбу, про що надано відповідні докази, тому позовні вимоги [PERSON] за надання правничої допомоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн. та з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved