Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 02 вересня 1983 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх або малолітніх дітей вони не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися з червня 2020 року через втрату взаєморозуміння, розбіжність поглядів на сімейне життя та його планування, кожен з них живе своїм життям, спільного побуту не ведуть. Збереження шлюбу є неможливим та не відповідатиме його інтересам. Крім того, такий юридичний факт поширює на набуте ним майно режим спільної сумісної власності, для спростування якого потрібно звертатись до суду з метою визнання за ним права особистої приватної власності у зв`язку з окремим проживанням. Вважає, що сім`я з відповідачем розпалась остаточно і не може бути відновлена, та просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягає. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з черговою заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям (наявність ознак вірусного захворювання) та бажанням бути присутньою особисто в судовому засіданні для надання пояснень. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що це вже четверта заява відповідача про відкладення розгляду справи, в тому числі й з причини ознак вірусного захворювання без надання відповідних підтверджуючих документів, а відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Подання заяв про відкладення розгляду справи без надання документів на підтвердження поважності причин неявки, свідчить про зловживання стороною процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідач скористалась своїм правом, надавши суду письмові пояснення (а.с. 23) в обґрунтування яких зазначено, що позивач вводить суд в оману, бо між ними наявний майновий спір з приводу набутої за час шлюбу квартири. Вона наполягає на отриманні від позивача оригіналів документів на квартиру, бо нотаріус не може видати їй дублікат з причини неявки співвласника помешкання за ними, однак позивач відмовляється надавати їй вказані документи. Вирішити в позасудовому порядку питання щодо оформлення права власності на придбаний за час шлюбу автомобіль, позивач теж відмовляється. Тому оскільки позивач спростовує факти та вводить суд в оману, вважає, що розірвання шлюбу можливе за умови вирішення питання щодо повернення документів та вирішення правового режиму майна, набутого під час шлюбу, тому просить надати час для вирішення вказаних питань. Враховуючи викладене, а також вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України). Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 02 вересня 1983 року, про що в Палаці укладення шлюбів «Жовтневий» (рос. мовою - Дворец бракосочетаний «Октябрьский») м. Харкова, зроблено відповідний актовий запис № 1124 (а.с. 6 - копія свідоцтва). Відповідно до положень статей 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюбні відносини між сторонами припинені, тому аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя не веде спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим, а отже з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. При цьому суд зазначає, що розірвання шлюбу сторін, не позбавляє права відповідача звернутися до суду з вимогами про поділ майна подружжя чи вирішення цього питання в позасудовому порядку. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з відсутністю заяви відповідача в цій частині, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved