Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] являється її колишнім чоловіком з яким шлюб було зареєстровано 11 червня 2005 року. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі було придбано майно, яке являється спільним сумісним майном подружжя, а саме: 1)Житлова 2-х кімнатна квартира загальною площею 44,7 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка придбана 22.06.2018 року власником якої являється [PERSON] .. Вартість квартири становить 126 600 грн.; 2)Будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого являється [PERSON] .. Зазначений будинок являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як за час шлюбу був реконструйований, добудований за спільні сумісні кошти, за рахунок чого збільшився в ціні; 3)Кухня в комплекті на суму 23 500 грн., шафа на суму 5 000 грн. та пилосос на 1690 грн., а всього на 30 190 грн., які знаходяться за вище вказаною адресою, зазначені речі є неподільними. Позивач зазначає, що зазначене майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на половину квартири за вищезазначеною адресою, визнати за нею право власності на половину вартості меблів та пилососу на суму 15 095 та стягнути зазначену суму з відповідача на користь позивача залишивши речі у відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 784 гривні 80 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. В добровільному порядку відповідач відмовляється розподілити майно, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язанням подружжя, стягнення частини витрат в зв`язку із виконанням кредитного договору, яку в ході розгляду справи уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2005 року, який за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 червня 2018 року було розірвано. 07 червня 2018 року [PERSON] було укладено комплексний договір № 5/1253726 від 07.06.2018 року з ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на підставі якого [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в сумі 206 500, 02 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року ( включно). 22 червня 2018 року за рахунок кредитних коштів отриманих [PERSON] за вищевказаним кредитним договором останнім було придбано житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності на квартиру в цілому зареєстровано на [PERSON] .. Зазначену квартиру було придбано в інтересах сім`ї за спільною домовленістю подружжя за рахунок кредитних коштів. [PERSON] виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. Самостійно за рахунок особистих коштів за зобов`язанням за кредитним договором ним сплачено 226 160,07 грн.. [PERSON] зобов`язань за кредитним договором не виконувала, грошових коштів для сплати кредиту [PERSON] не надавала. Відтак тягар виконання кредитного зобов`язання повністю лежить на [PERSON] .. [PERSON] зазначає, що має право вимагати стягнення з [PERSON] половини вказаної суми, що становить 113 080,04 грн., оскільки при поділі майна подружжя необхідно враховувати борги подружжя, зокрема за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим він звернувся до суду з зустрічним позовом. Також [PERSON] просить стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати. [PERSON] надала до суду відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що сума кредиту, яка зазначена [PERSON] не була витрачена на сімейні нужди. Кредит від 07.06.2018 року в сумі 202 451 грн. був отриманий [PERSON] на споживчі потреби. Спірна квартира придбана за 145 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу, розрахунки за квартиру здійснювались не в день підписання договору, а протягом 3-х діб. На той час відповідач вже отримав 202 451 грн. і мав гроші в сумі 145 000 грн., але не розрахувався повністю за квартиру. Тобто гроші витрачені в сумі 202 451 грн. на інші нужди, не на квартиру і не інтересах сім`ї. Квартира була придбана не за кредитні кошти, а за спільні сімейні кошти. [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що квартира була придбана за кредитні кошти. Останнім договір іпотеки не укладався, в тексті договору не зазначено, що мета отримання кредиту - покупка квартири, у зв`язку з чим [PERSON] не має ніякого відношення до зазначеного кредиту та не повинна виплачувати ніякі кошти. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16.07.2018 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відкрито та справу призначено до судового засідання за правиламиспрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 01.08.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язанням подружжя, стягнення частини витрат в зв`язку із виконанням кредитного договору прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07.11.2018 року підготовче судове засідання було проведено та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2019 року по справі поновлено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник підтримали позовну заяву, зустрічну позовну заяву не визнали, зазначивши доводи викладені в уточненій позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічну позовну заяву. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника [PERSON] .. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, зустрічну позовну заяву підтримав та просив суд її задовольнити, підтримавши доводи викладені в зустрічній позовній заяві. В подальшому надала до суду заяву про продовження розгляду справи без її участі. Заслухавши позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом, представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом, представника третьої особи, з`ясувавши думку відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Куп`янськ - Вузловською селищною радою Харківської області від 11 червня 2005 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] » про що складено відповідний актовий запис за № 25. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Куп`янськ - Вузловською селищною радою Харківської області від 05 жовтня 2006 року підтверджується, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2018 року підтверджується, факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] .. Договором купівлі - продажу квартири від 22.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін квартира продається по ціні 145 000 грн., договір посвідченого державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 1-1263. Заявою від 22.06.2018 року посвідченою державним нотаріусом та зареєстрованою реєстрі за № 1-1264, 1-1265 підтверджується, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 145 000 грн.. Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 128649297 від 22.06.2018 року підтверджується, що право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в цілому. Звітом про належну оцінку ТОВ Харківський Технічний Центр Оцінки « ЕКСПЕРТУС» від 21.06.2018 року підтверджується, що вартість житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] складає 126 600 грн. ( а.с. 5-16). Гарантійним талоном виданого магазином « ЕКВАТОР» від 17.12.2017 року підтверджується факт купівлі пилососу GORENJE 1801, вартість якого складає 1690 грн.. Накладною без номеру ФОП [PERSON] отриманою [PERSON] від 14.09.2017 року підтверджується факт придбання кухонного комплекту вартістю 23 500 грн. та шафи-купе вартістю 5000 грн. ( а.с. 31-32). Довідкою виданою Виконавчим комітетом Куп`янськ - Вузловсьої селищної ради Харківської області від 23.07.2018 року за № 275 підтверджується, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та має у складі сім`ї сина [PERSON] ( [INFO], дружину [PERSON] ( [INFO]). Комплексним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року укладеним між [PERSON] та ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» підтверджується, що [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в сумі 206 500, 02 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року ( включно). Заявою про видачу готівки № 22790783-1 від 07.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] отримав від ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредит у сумі 202 451, 00 грн.. Квитанцією № 22791192-1 від 07.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 80,00 грн. за відкриття поточного рахунку. Квитанцією № 22791414-1 від 07.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ТДВ « СК АХА СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» кошти в сумі 2 450,00 грн.. Квитанцією № 23073997-1 від 04.07.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 110 500, 00 грн. призначення зарахування коштів за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року ( а.с. 43-52). Копією розписки від 03.07.2018 року підтверджується, зо [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 50 000, 00 грн. для сплати боргу по договору кредиту № 5/1253726 від 07.06.2018 року та зобов`язався ї повернути повністю в строк до 04.06.2019 року ( а.с. 76). Квитанцією № 23444949-1 від 06.08.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 7 500,00 грн. призначення зарахування коштів за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року. Квитанцією № 23783853-1 від 04.09.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 7 600,00 грн. призначення зарахування коштів за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року. Квитанцією № 24165287-1 від 04.10.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 30 000,00 грн. призначення зарахування коштів за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року. Квитанцією № 24248115-1 від 11.10.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатив ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кошти в сумі 70 560,07 грн. призначення дострокове погашення за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року ( а.с. 85-86). Довідкою виданою ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» за № 86267-66/121 від 17.10.2018 року підтверджується, що між ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5/1253726 від 07.06.2018 року. Станом на 17.10.2018 року залишок заборгованості за договором відсутній. Зазначений факт також підтверджується випискою з рахунку за період з 08.06.2018 року по 19.12.2018 рік ( а.с. 109-111). Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК). При цьому відповідно до ч. 3 ст.71 СК, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. (Постанова Верховного суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-21 цс15). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ( Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного Кодексу України) Згідно із частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і такої домовленості між ними не існує, шлюбний договір між ними не укладався. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна,за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами,якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох». Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат загальної площі 44, 7 кв. м., житлової 27 кв.м.., кухонний комплект, шафа - купе та пилосос GORENGE 1801, сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа №725/1776/18). Враховуючи викладене вище, суду вважає первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, суд критично відноситься до доводів відповідача та представника відповідача за первісним позовом щодо відсутності у позивача за первісним позовом грошових коштів на придбання квартири так як останній звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язанням подружжя, стягнення частини витрат у зв`язку із виконанням кредитного договору, тим самим підтвердивши, що зазначена квартира була придбана сторонами в інтересах сім`ї. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що [PERSON] у судовому засіданні просила суд стягнути на її користь частину компенсації вартості меблів та пилососу, суд вважає, що це буде відповідати як інтересам позивача так і відповідача за первісним позовом. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Cтаття 68 СК України визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Водночас згідно зі ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, адже розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом. Між [PERSON] та Банком склалися кредитні правовідносини, в яких банк є кредитором, а [PERSON] - боржником. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 5/1253726 від 07.06.2018 року виникли під час перебування сторін у шлюбі, договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї та витрачений на придбання спірної квартири, всю суму заборгованості позивачем за зустрічним позовом було внесено одноособово, у зв`язку з цим зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд критично відноситься до доводів відповідача та представника відповідача за зустрічним позовом, що кредитні кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, оскільки останніми на підтвердження зазначеного факту не надано належних доказів, а заперечення ґрунтуються лише на припущеннях відповідача за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved