Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності із спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 15.07.2017 року був зареєстрований шлюб в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 345. У зв?язку з тим, що сімейне життя між ними не склалося, за взаємною згодою вони звернулися з відповідною заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умань реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області, відповідно до якої шлюб між ними був розірваний, про що зроблений відповідний актовий запис № 7 від 03.01.2019 року. За час перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного проживання ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою по [ADDRESS] , який за взаємною згодою був зареєстрований за [PERSON] , де вони спільно проживали. Після фактичного розпаду сім?ї у вказаному будинку залишилася проживати [PERSON] . У зв?язку з тим, що у добровільному порядку питання щодо визначення права власності частки спільного майна не було вирішено, позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Із клопотання, яке надійшло до суду від відповідача [PERSON] за вх. № 13813 від 13.05.2019 року, вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, в якій роз?яснено строк та порядок надання відзиву на позовну заяву, вона отримала 10 травня 2019 року. Станом на 30 травня 2019 року відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] не надійшов. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб 15.07.2017 року в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 345. У зв?язку з тим, що сімейне життя між ними не склалося, за взаємною згодою сторони звернулися з відповідною заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умань реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області, відповідно до якої шлюб між ними був розірваний, про що зроблений відповідний актовий запис № 7 від 03.01.2019 року. Вказані факти підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, де також містяться відомості про розірвання шлюбу. За час перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного проживання 20.09.2018 року ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1977. За взаємною згодою між сторонами вищевказаний житловий будинок був зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] про згоду подружжя на укладення договору купівлі-продажу. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта. Під час перебування у шлюбі сторони спільно проживали в будинку [ADDRESS] , проте після фактичного розпаду сім?ї у вказаному будинку залишилася проживати [PERSON] , де на даний час вона і проживає, що підтверджується Довідкою Гереженівської сільської ради Уманського району Черкаської області № 84 від 06.02.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню. Як вбачається з Договору купівлі-проваджу покупцем вказаного житлового будинку була відповідач [PERSON] , проте із заяви про згоду подружжя на укладення договору купівлі-продажу вбачається, що майно набувається покупцем в спільну сумісну власність подружжя, купівля здійснюється за згодою чоловіка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12.06.1998р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв нормам статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 т. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та його дружина - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому вимога про визнання права власності на 1/2 часину спірного житлового будинку є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved