Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 11 квітня 2009 року він зареєстрував з відповідачем шлюб, у якому спільних дітей немає. З червня 2014 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем були припинені через непорозуміння один одного, різні погляди на життя, сімейні відносини, питання щодо віросповідання, повної протилежності характерів, внаслідок чого між ними виникали постійні сварки та різномовності. Вважаючи відновлення та збереження сім'ї неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, категорично заперечуючи проти примирення і наполягаючи на розірванні шлюбу, додавши, що відповідач не змінить своїй вірі, яку він не приймає, жінка вдома не буває, по господарству не допомагає, живе своїм життям, в іншому крузі спілкування, почуття любові до неї втрачені. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловилася проти розірвання шлюбу, пояснила, що вона бажає примирення з чоловіком, якого кохає. У наданий судом строк для примирення вона вселяко намагалася налагодити стосунки, але всі її намагання позивач ігнорує, причиною розірвання шлюбу стало те, що чоловік не поділяє її поглядів щодо віросповідання, від яких вона відмовитися не може. До 1 березня 2015 року вона підтримувала з чоловіком шлюбно-сімейні стосунки. За час їх сумісного проживання ними було збудовано будинок, у якому вони проживають три роки. Сумісних дітей в них не має, вона бажає продовжувати життя разом із позивачем і вважає, що час все поставить на свої місця. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 11 квітня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 80, спільних дітей у даному шлюбі сторони не мають, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені: за поясненнями позивача - з літа 2014 року, за поясненнями відповідача - з березня 2015 року. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також, за приписами ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування будь-кого з них до шлюбу не допускається. Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом фактичні взаємовідносини між подружжям не дають підстав вважати, що збереження шлюбу між сторонами можливо, оскільки шлюб сторін фактично розпався, у наданий судом трьохмісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки, позивач примирення та збереження сім'ї вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, почуттів взаємної любові та поваги, як складової шлюбу, судом між сторонами не встановлено, як і волевиявлення одного з подружжя продовжувати сімейні стосунки. Тобто характер сформованих відносин між сторонами є таким, що подальше їх спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та не відповідало б інтересам одного з них, а тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не висловила бажання на відновлення дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved