Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 10.04.2020 року він надав у борг [PERSON] кошти в розмірі 7\~583 євро та 26\~358 гривень строком до 01.09.2020 року, про що була написана відповідна розписка від 10.04.2020 року. Відповідач у визначений термін кошти йому не повернув. Оскільки в добровільному порядку дане питання вирішити неможливо, позивач з позовом вимушений звернутися до суду, в якому просить стягнути з відповідача 286095 грн. 50 коп. - сума основного боргу, 3423 грн. 80 коп. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 02.09.2020 року по 25.01.2021 року, 10585 грн. 35 коп. - інфляційне збільшення, 13 701 грн. 50 коп. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а всього стягнути - 313 806 грн. 10 коп. та судові витрати. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 07 квітня 2021 року відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] .04.2020 року надав у борг [PERSON] кошти в розмірі 7583 євро та 26358 гривень строком до 01.09.2020 року, про що була написана відповідна розписка від 10.04.2020 року (а.с.9). Відповідач [PERSON] у визначений термін кошти позивачу [PERSON] не повернув. На час розгляду справи в суді борг позивачу відповідачем неповернутий, про що свідчить ненадання відповідачем документів, які б підтверджували повернення боргу позивачу. Відповідно до п.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. На день подання позовної заяви одна з сум боргу складає 7583€. Станом на 25.01.2021 курс євро за відомостями Національного банку України складав 34,25268 за 1€, тому сума боргу у гривневому еквіваленті буде 259737,5+26358=286095,50грн.. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У випадку не встановлення договором позики розміру процентів після спливу передбаченого в ньому строку повернення коштів слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку, що складає 13\~701,49 грн. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07.09.2016 (справа №6-1412цс16). Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1050 України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до результатів розрахунків, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, сума 3% річних за незаконне використання коштів відповідачем [PERSON] склала 3423,80 грн., сума інфляційних збитків 10 585,35 грн.. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню повністю, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів, умови яких щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем на час розгляду справи в суді не виконані. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до\~ст.ст.\~526, 527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1049, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: approved