Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що, 16 жовтня 2012 року між Позивачем та Відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, саме: автомобіля марки Мерседес-Бенц модель 230Е. Зазначений транспортний засіб, на час продажу, належав відповідачу на праві приватної власності і був зареєстрований у Дніпродзержинському ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. На виконання умов договору відповідач передав позивачу ключі від зазначеного вище автомобіля, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та видав нотаріально посвідчену довіреність на право користування та розпорядження спірним автомобілем серія. Строк дії довіреності з 16.10.2012 року по 16.10.2022 року. Позивач виявив бажання у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на зазначений вище транспортний засіб, для чого звернувся до Дніпродзержинського ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, де йому було відмовлено у цьому, посилаючись на наявність арешту (заборони на відчуження) та оголошення розшуку спірного транспортного засобу та запропонувано звернутися до Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ для вирішення питання по суті. У Заводському відділі ДВС позивач був повідомлений, що у відношенні відповідача 23.12.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з нього грошових коштів за рішенням суду. На підставі відкритого виконавчого провадження 23.12.2015 року, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, в тому числі і на спірний автомобіль. Постановою про розшук майна боржника від 11.01.2016 року спірний автомобіль було оголошено у розшук. Після уточнення позову [PERSON] просив визнати дійсним договір-купівлі-продажу транспортного засобу, який укладений 16.10.2012 року, а саме: автомобіля марки Мерседес-Бенц модель 230Е, визнати за ним право власності на зазначений транспортний засіб, зобовязати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції звільнити з-під арешту автомобіль та скасувати заходи розшуку такого автомобілю. В судове засідання сторони не зявилися, про місце та час були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, відповідач та третя особа причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, саме: автомобіля марки Мерседес-Бенц модель 230Е, номер VIN-WDВ1240231В478790, колір: чорний, реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Зазначений транспортний засіб, на час продажу, належав відповідачу на праві приватної власності і був зареєстрований у Дніпродзержинському ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. На виконання умов договору відповідач передав позивачу ключі від зазначеного вище автомобіля, оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ССА 162798 та видав нотаріально посвідчену довіреність на право користування та розпорядження спірним автомобілем серія ВРХ 334487 від 16.10.2012р. Строк дії довіреності з 16.10.2012 року по 16.10.2022 року. За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу [PERSON] передав у власність Позивача транспортний засіб, а саме: автомобіля марки Мерседес-Бенц модель 230Е, номер шасі VIN-WDВ1240231В478790, колір: чорний, реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску; а позивач оплатив вартість цього транспортного засобу у сумі 20 000 грн.. За умовами договору, право власності на спірний транспортний засіб виникало у позивача у момент підписання договору. На час укладення зазначеного вище договору жодних заборон на відчуження на придбаний транспортний засіб не було. Після укладення між позивачем та [PERSON] зазначеного вище договору купівлі-продажу позивач вільно користувався і користується цим автомобілем на теперішній час. Факт підтвердження користування спірним транспортним засобом може бути підтвердженим поліс №АЕ/3653083 від 25.04.2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач виявив бажання у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на зазначений вище транспортний засіб, для чого звернувся до Дніпродзержинського ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, де йому було усно відмовлено у цьому, посилаючись на наявність арешту (заборони на відчуження) та оголошення розшуку на придбаний ним у 2012 році транспортний засіб У Заводському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ позивач був повідомлений, що у відношенні відповідача 23.12.2015 року відкрито виконавче провадження №49720001 про стягнення з нього грошових коштів за рішенням суду. На підставі відкритого виконавчого провадження 23.12.2015 року згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, в тому числі і на спірний автомобіль. Постановою про розшук майна боржника від 11.01.2016 року спірний автомобіль було оголошено у розшук. Таким чином, порушення прав позивача полягає у неможливості зареєструвати своє право власності на спірний транспортний засіб у звязку з наявністю арешту та оголошення розшуку, які були накладені фактично на його автомобіль, який, однак, через несвоєчасне оформлення позивачем права власності на нього, на час накладення арешту, юридично належав відповідачу. При цьому арешт та оголошення у розшук були накладені після придбання мною спірного автомобіля. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму. Як зазначено в статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 204 ЦК України «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Як зазначено в статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Письмовими доказами які підтверджують домовленість сторін щодо настання правових наслідків укладеного правочину є укладений у простій письмовій формі договір купівлі продажу транспортних засобів, підписаний сторонами, наявність у позивача оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довіреність на користування та розпорядження спірним ТЗ а також ключі від нього. Стаття 321 ЦК України визначила, що: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.». Стаття 392 ЦК України визначила, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 8 ЗУ «Про виконавче провадження» боржником є фізична чи юридична особа, визначена виконавчим документом, тобто особа, у відношенні якої винесено рішення суду про стягнення з неї заборгованості. Згідно статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивач не є боржником за виконавчим провадженнями по примусовому виконанню якого накладено арешт на майно та оголошено розшук майна, яке належить позивачу, то наявність цих заходів примусового виконання рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню. При зверненні до суду позивачем сплачено 551,20 грн. судового збору. Вказана сума відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved