Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить визнати за ним право власності на житловий будинок під літ. «А», загальною площею 103,3 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, сараї під літ «Б», «В», вбиральню під літ. «Г», погріб під літ. «Пг», огорожі №1, №2, розташованого в с. Костянтинівка по вул. Шевченка, 18 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 15 грудня 2002 року [PERSON], оскільки постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Проти позову не заперечує, позов просить задовільнити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про смерть від 17 грудня 2002 року серія І-ИД № 104749, виданого [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, 15 грудня 2002 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 27. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок під літ. «А», загальною площею 103,3 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, сараї під літ. «Б», «В», вбиральня під літ. «Г», погріб під літ. «Пг», огорожі №1, №2 в с. Костянтинівка по вул. Шевченка, 18, Тернопільського району Тернопільської області, який має статус колгоспного двору. При житті, а саме 18 жовтня 2002 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області по реєстру № 66, яким, належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Костянтинівка Тернопільського району Тернопільської області і все інше майно, заповіла [PERSON]. Згідно інформаційної довідки від 04 червня 2018 року № 626, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2011 року державна реєстрація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 18 по вул. Шевченка в с. Костянтинівка Тернопільського району Тернопільської області за [PERSON] в бюро не проведена. Відповідно до довідки від 07 червня 2018 року № 353, виданої [PERSON] сільські радою, господарство [PERSON] по вул. Т. Шевченка, 18 в селі Костянтинівка, Тернопільського району Тернопільської області рахується як двір колгоспників. Після смерті чоловіка - [PERSON] головою колгоспного двору стала [PERSON]. Як вбачається із довідки від 26 червня 2018 року № 785, виданої TOB «Міське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок розташований в с. Костянтинівка по вул. Т. Шевченка 18, Тернопільського району Тернопільської області, загальна площа 103.3 кв.м, житлова площа 58.8 кв.м. Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15 квітня 1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 16 травня 2018 року за № 135/02-31 приватний нотаріусом Тернопільського районного округу [PERSON] винесено постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №18, що знаходиться в с. Костянтинівка по вул. Шевченка Тернопільського району Тернопільської області, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок під літ. «А», загальною площею 103,3 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, сараї під літ «Б», «В», вбиральню під літ. «Г», погріб під літ. «Пг», огорожі №1, №2, розташованого в с. Костянтинівка по вул. Шевченка, 18 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 15 грудня 2002 року [PERSON].

Outcome: approved