Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ Ѕ частки із складу земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, а саме просить виділити йому в натурі Ѕ частину земельної ділянки площею 1, 2615 га., яка розташована на території Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області , належна йому на праві спільної часткової власності із загальної площі 2, 5229 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2020 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 22-23). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Позивач надав суду письмову заяву від 19.11.2020 року в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 37-38). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань та заяв від відповідача не надходило. В повідомленні про вручення поштового відправлення за адресою: зазначеною позивачем у позовній заяві, а саме: м. Полтава, вул. Курчатова, 6, яке повернулося до суду 15.10.2020 року, зазначено що [PERSON] за зазначеною адресою не проживає (а.с. 35-36, 40). Виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 44, 48). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 ст. 223 України суд має право у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в зв`язку з чим відповідно до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с. 54-55) . Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с.1- 55 ) приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. 08.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] по Ѕ частці відповідно. Спадщина складається із земельної ділянки загальною площею 2,5229 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Полтавська область, Котелевський район, Деревківська сільська рада, кадастровий № 5322281300:00:005:0258, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва про право на спадщину (а.с 14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечною Н.П. від 12.11.2019 року, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] . Спадщина складається з 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 2,5229 га., цільове і призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Полтавська область, Котелевський район, Деревківська сільська рада, кадастровий № 5322281300:00:005:0258, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва про право на спадщину (а.с 8-9). Таким чином [PERSON] та [PERSON] є власниками вказаної земельної ділянки на праві спільної часткової власності. З метою здійснення належного позивачу права власності на Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 2,5229 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Полтавська область, Котелевський район, Деревківська сільська рада, кадастровий № 5322281300:00:005:0258 в повному обсязі [PERSON] запропонував відповідачеві [PERSON] укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, про що 26.06.2020 року повідомив письмовим рекомендованим листом (а.с. 16-18). 28.07.2020 року вказаний лист повернувся на адресу [PERSON] за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Частиною 3 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно частини 3 вказаної статті встановлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ Ѕ частки із складу земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, а саме просить виділити йому в натурі Ѕ частину земельної ділянки площею 1, 2615 га., яка розташована на території Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області , належна йому на праві спільної часткової власності із загальної площі 2, 5229 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі часток земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. З ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до належної йому частки у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Варіант поділу земельної ділянки з метою виділення частки [PERSON] в натурі визначено схемою поділу, складеною інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] , відповідно до якої земельна ділянка може бути розділена в натурі з виділенням кожному співвласнику в натурі по Ѕ частці вказаної земельної ділянки. Площа земельної ділянки № [NUMBER] складатиме 1,2614 га., а площа земельної ділянки [NUMBER] - 1,2615 га. (а.с. 15). Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділ Ѕ частки із складу земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] необхідно стягти 1682 грн. 00 коп. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved