Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що 12 вересня 2016 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого він передав у позику грошові кошти в сумі 10 300 доларів США під 2 % в місяць, з умовою повернення коштів до 12 березня 2017 року. В підтвердження взятих зобов'язань відповідач склав розписку. Однак, [PERSON] кошти не повернув та прострочив взяті зобов'язання. Станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу за вказаним договором позики в гривневому еквіваленті становить 319 721,74 грн., з яких: сума основного боргу - 270 993,00 грн., що еквівалентно 10 300 доларів США, та 2% місячних - 48 778,74 грн., що еквівалентно 1854 доларів США. В заяві про збільшення позовних вимог від 08 лютого 2018 року позивачем наведено розрахунок суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 12 вересня 2016 року в сумі 363 130,62 грн., що еквівалентно 13802 доларів США, з яких: сума основного боргу становить 270 993,00 грн., що еквівалентно 10 300 доларів США, 2% місячних - 92 137,62 грн., що еквівалентно 3502 доларів США, та сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 29 538,25 грн. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини. Згідно з розпискою від 12 вересня 2016 року [PERSON], проживаючий в [ADDRESS], [NUMBER], виданий Луцьким МВ УДМС у Волинській області 29 березня 2013 року, ідентифікаційний код - [NUMBER], отримав в борг від [PERSON], проживаючого в [ADDRESS], [NUMBER], виданий Ковельським МРВ УМВС у Волинській області 20 лютого 1996 року, ідентифікаційний код - [NUMBER], 10 300 доларів США під 2% в місяць. У розписці міститься зобов'язання відповідача повернути суму боргу до 12 березня 2017 року. Розписка складена рукописом та містить підписи сторін. Оригінал боргової розписки приєднано до матеріалів справи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов'язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов'язань саме перед ним. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. А тому, вимоги позивача в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 10 300 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду еквівалентно 270 993,00 грн., підлягають задоволенню. Крім того, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Проаналізувавши надану позивачем боргову розписку, суд дійшов висновку, що сторонами розмір процентів за користування позикою був встановлений тільки за період визначений у договорі, тобто з 12 вересня 2016 року по 12 березня 2017 року в розмірі 2% від суми боргу в місяць, а після спливу терміну повернення грошей розмір відсотків між сторонами не визначався. Позивачем, у даному процесі не заявлено позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, позичальник [PERSON] за користування позикою зобов'язаний сплатити [PERSON] кошти в розмірі 2% від суми боргу в місяць за період з 12 вересня 2016 року по 12 березня 2017 року, що становить 1236 доларів США (10300 доларів США х 2% = 206 доларів США х6 місяців), що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 32 111,28 грн. Разом з тим, установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої [PERSON] позичив у кредитора [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті - 10300 доларів США, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення та нарахування індексу інфляції не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. В даній справі грошове зобов'язання було визначено в іноземній валюті - доларах США. При зверненні до суду позивач здійснив перерахування суми заборгованості, визначивши її в національній валюті України по курсу, станом на день звернення до суду, тобто в порядку визначеному положеннями ст. 533 ЦК України. Сума основного боргу складає 10300 доларів США, позивачем еквівалент визначений в розмірі 270 933,00 гривень, що є законним і обґрунтованим. Проте, наведені обставини свідчать про те, що відсутні підстави для здійснення індексації цієї суми. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] в його користь заборгованості за договором позики в сумі 303104,28 грн., з яких 270993,00 грн. - основна сума боргу еквівалентна 10300 доларів США, 32 111,28 грн. - проценти за користування позикою. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial