Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2010 року, копією витягу з державного реєстру правочинів від 04.02.2010 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2010 року. У вказаній квартирі він зареєстрований та постійно проживає, де також зареєстровані та постійно проживають дружина позивача [PERSON], [INFO], дочка позивача [PERSON], [INFO], дочка позивача [PERSON], [INFO]. Крім того у вказаній квартирі також зареєстрований брат дружини позивача [PERSON], [INFO], який не проживає у квартирі починаючи з 2010 року та по даний час. За весь цей час він в квартирі не з'являвся і не виявляв бажання заселитись, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] 09.01.2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі. Та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 25.03.2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Треті особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2010 року, копією витягу з державного реєстру правочинів від 04.02.2010 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2010 року (а.с. 9-13). Відповідно до відомостей наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі, однак знятий із реєстрації 12.11.2018 року (а.с.21). Відповідно до акту про не проживання від 17.10.2018 року, який складено головою правління ОСББ «Сосновий», відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2010 року (а.с. 17). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Суд вважає необґрунтованими посилання позову на норми права - певні статті ЖК України, оскільки вони не є застосовними у спірних правовідносинах з огляду на те, що спірне житлове приміщення не відноситься до державного житлового фонду а є власність позивача. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач являється братом дружини позивача та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS], проте доказів його не проживання у квартирі терміном понад один рік суду не подано. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що під час судового розгляду не було доведено наявність таких порушень прав позивача, які б підлягали захисту у судовому порядку, зокрема не доведено факт реєстрації відповідача у належному позивачеві житловому приміщенні, оскільки за даними уповноваженого органу відповідач знятий з реєстрації у спірній квартирі 12.11.2018 року, тобто до пред'явлення цього позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду факт порушення прав власника недоведений належними і допустимими доказами, позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не довів правомірності своїх вимог. Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами. За таких обставин, суд вважає позов необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: approved