Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення, в якому з урахуванням уточнень просив: - визнати за [PERSON], як спадкоємцем першої черги, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], що розташована на четвертому поверсі дев'яти поверхового будинку, яка представляє собою відокремлену квартиру, що складається з двох житлових кімнат: з них перша кімната площею 11,80 кв.м.; друга кімната 18,00 кв.м.; житлова площа квартири 29,80 кв.м.; кухня відокремлена 7,10 кв.м.; ванна кімната 2,60 кв.м.; туалет 1,00 кв.м.; коридор 2,60 кв.м.; передня 6,20 кв.м.; кладова 0,60 кв.м.; балкон 1,10 кв.м.; загальна площа квартири 49,90 кв.м.; наведена площа квартири 51,00 кв.м.; яка належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30 серпня 1995 року, на праві приватної власності про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року; - зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в праві користування та розпоряджання квартирою [ADDRESS]; - витребувати квартиру [ADDRESS] від [PERSON], яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею; - виселити [PERSON] з приміщення квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення впродовж встановленого згідно закону строку. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина та виникли наступні спадкоємці: позивач - [PERSON] - першої черги та сестра батька - [PERSON] - другої черги. Рішенням Апеляційного суду від 20.08.2009 року було визнано [PERSON] спадкоємцем четвертої черги та встановлено термін її проживання разом з батьком позивача, до час його смерті, на протязі тільки п'яти років, а саме з 04.02.2002 року. У ході судових процесів позивач довів, що згідно закону частка в натурі може бути виділена [PERSON] лише з майна набутого батьком [PERSON] та нею на правах спільної сумісне власності за період їх проживання однією сім'єю, в термін чітко визначений судом, а саме з 04.02.2002 року по 04.02.2007 року. Це було затверджено рішенням Калінінського районного суд м. Донецька від 20.10.2011 року, яке набрало законної сили, та згідно з яким відповідачу вже була виділена належна частка зі спадщини батька позивача, а саме 1/2 частка з грошових вкладів в банках України та Росії. В рішенні Апеляційного суду від 20.08.2009 року було зазначено, що позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому інших спадкоємців першої черги у його померлого батька немає, тому ніщо не заважає [PERSON] одержати спадщину у встановленому законом порядку через нотаріальну контору. Але в супереч цьому реальною перешкодою одержання спадщини виявилась [PERSON]. Вона до теперішнього часу незаконно займає та перешкоджає позивачу у доступі до квартири [ADDRESS], яка належить батькові [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30 серпня 1995 року, посвідченому державним нотаріусом Восьмої донецької державної нотаріальної контори Арепьєвою Є.А., який зареєстровано у БТІ м. Донецька на праві приватної власності, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року. Квартира була придбана батьком [PERSON] за власні кошти зароблені в районах Крайньої Півночі за період перебування в зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивача та залишена батькові за договором про розподіл майна між подружжям. До теперішнього часу [PERSON] незаконно утримує ключі від квартири батька, де зберігається особисте листування позивача з ним та оригінали документів на всі об'єкти спадкового майна, які залишились у помешканні батька після його смерті. Фактично втративши оригінали документів на спадкове майно, позивач почав їх відновлювати для подальшого оформлення спадщини. На підставі того, що відповідач не надала доступ для технічного огляду квартири, КП БТІ м. Донецька відмовило позивачу в реєстрації дублікату Договору купівлі-продажу та видачі документів необхідних державному нотаріусу для оформлення Свідоцтва про право на спадщину на цей об'єкт (лист КП БТІ м. Донецька № 04-1/372 від 13.02.2012р.). 30.10.2012 року Восьмою Донецькою державною нотаріальною конторою позивачу було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру батька позивача [PERSON], в зв'язку з відсутністю у позивача оригіналу Витягу з реєстру прав власності на квартиру Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, чим було закрито нотаріальний шлях для отримання спадщини щодо цього спадкового майна. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень і дав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача підтримала позицію [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] звернулася зі зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, в якому позовні вимоги [PERSON] не визнала, вважала, що спірна квартира була придбана за сумісні кошти подружжя, тому просила визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію [PERSON] 30.01.2014 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить зустрічний позов залишити без розгляду. 18.02.2014 року Ухвалою Калінінського районного суду м. Донецька зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири було залишено без розгляду. Представник відповідача Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації м. Донецька в судове засідання не з'явився до суду надав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що сторонами в цивільному судочинстві є: позивач - особа, яка звернулася до суду за захистом своїх не визнаних, порушених прав або свобод, що оскаржуються, і відповідач - особа, яка, на думку позивача, порушила права й інтереси позивача і яка повинна нести відповідальність по пред'явлених позовних вимогах (ст. 30 ЦПК України). При цьому, ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачене, що сторони в справі, обґрунтовуючи свої вимоги й заперечення, повинні надати суду відповідні докази. У протиріччя зазначених норм закону позивач залучає до участі в справі в якості відповідача КП БТІ м. Донецька, не обґрунтовуючи в позові такі дії й не висуваючи до КП БТІ яких-небудь позовних вимог. Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька відповідно до законодавства України здійснювало технічну інвентаризацію й державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна. Розглянувши справу в межах позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази, суд дійшов висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків від померлої фізичної особи до інших осіб. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями по закону можуть бути фізичні особи, які являються живими на час відкриття спадку. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадок не позбавляє спадкоємця права на спадок. Судом встановлено, що встановлено, що [PERSON] батько позивача помер [INFO], про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 13 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька. Після його смерті відкрилась спадщина та виникли наступні спадкоємці: позивач - [PERSON] - першої черги та сестра батька - [PERSON] - другої черги. З договору купівлі-продажу квартири від 30.08.1995 року вбачається, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом восьмої донецької державної нотаріальної контори Ареп’євою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3-5260. Зазначена квартира була зареєстрована в КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 4.08.1995 року № 1/6 ДК-54(127). В судовому засіданні було встановлено і це не заперечувалося сторонами, що відповідачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 1995 року, а зареєстрована відповідач за адресою: [ADDRESS]. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 серпня 2009 року встановлений факт проживання [PERSON] з [PERSON], який помер [INFO], однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини. Рішенням Апеляційного суду від 20.08.2009 року було визнано [PERSON] спадкоємцем четвертої черги та встановлено термін її проживання разом з батьком позивача, до час його смерті, на протязі тільки п'яти років, а саме з 04.02.2002 року. Судом встановлено, що [PERSON] в встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги у померлого [PERSON] не має. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 8505172 вбачається, що 15.02.2007 року Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 41781419, спадкодавцем в якій є [PERSON]. Відповідно до постанови державного нотаріуса Восьмої донецької державної нотаріальної контори від 30.10.2012 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З наданих позивачем доказів вбачається, що він прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України і є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, і, оскільки позивач не має інших способів захисту свого права на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], що розташована на четвертому поверсі дев'яти поверхового будинку, яка представляє собою відокремлену квартиру, що складається з двох житлових кімнат: з них перша кімната площею 11,80 кв.м.; друга кімната 18,00 кв.м.; житлова площа квартири 29,80 кв.м.; кухня відокремлена 7,10 кв.м.; ванна кімната 2,60 кв.м.; туалет 1,00 кв.м.; коридор 2,60 кв.м.; передня 6,20 кв.м.; кладова 0,60 кв.м.; балкон 1,10 кв.м.; загальна площа квартири 49,90 кв.м.; наведена площа квартири 51,00 кв.м.; яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1995 року, на праві приватної власності про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року. Посилання позивача [PERSON] про створення [PERSON] перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - квартирою [ADDRESS] не ґрунтується на достатніх доказах. Правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Право користування може належати не тільки власникам, але й іншим особам на підставі, зокрема, цивільно-правових договорів або адміністративних актів. Правомочність розпорядження - це закріплена нормами права за власником можливість визначити долю належної йому речі шляхом знищення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам. Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На момент звернення до суду [PERSON] не має права користування та права розпорядження квартирою [ADDRESS], достатніх доказів на підтвердження наявності в нього вказаних правомочностей суду не надано. За таких підстав суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні вимоги про зобов'язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS]. Оскільки, позовні вимоги позивача [PERSON] про витребування квартири [ADDRESS] від [PERSON], яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею; виселення [PERSON] з приміщення квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення впродовж встановленого згідно закону строку є похідними від попередньої вимоги, законних підстав для їх задоволення судом не вбачається. Крім того, сторонами в цивільному судочинстві є позивач - особа, яка звернулася до суду за захистом своїх не визнаних, порушених прав або свобод, що оскаржуються, і відповідач - особа, яка, на думку позивача, порушила права й інтереси позивача і яка повинна нести відповідальність по пред'явлених позовних вимогах відповідно до положень ст. 30 ЦПК України. При цьому, ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачене, що сторони в справі, обґрунтовуючи свої вимоги й заперечення, повинні надати суду відповідні докази. У протиріччя зазначених норм закону позивач залучає до участі в справі в якості відповідача КП БТІ м. Донецька, не обґрунтовуючи в позові такі дії й не висуваючи до КП БТІ будь-яких позовних вимог. Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька відповідно до законодавства України здійснювало технічну інвентаризацію й державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна та не могло бути належним відповідачем по даній справі. Тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька суд відмовляє.

Outcome: partial