Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до нього від 25 вересня 2015 року, просить: визнати незаконним виданий [PERSON] кадастровий план земельної ділянки № 364, що розташована в Садівничому товаристві «Почвовєд» в м. Люботин Харківської області, площею 0,1200 га, який складений у 2008 році ФОП [PERSON]; визнати незаконним виданий начальником відділу земельних ресурсів у м. Люботин Харківської області [PERSON] від 17 березня 2008 року висновок про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, що посвідчують право власності на земельну ділянку № 364, що розташована в Садівничому товаристві «Почвовєд» в м. Люботин Харківської області, площею 0,1200 га; визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Харківської області від 27 березня 2008 року № 199 про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Почвовєд», земельна ділянка № 364; визнати недійсним державний акт ЯЕ № 521087 на право власності на земельну ділянку № 364 площею 0,1200 га, яка розташована за адресою Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Почвовєд», виданий [PERSON] на підставі рішення [PERSON] міської ради Харківської області від 27 березня 2008 року № 199; скасувати реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку на земельну ділянку № 364, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Почвовєд»; судові витрати по оплаті судового збору в сумі 250,60 грн. стягнути в рівних частках з [PERSON] і [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він є власником земельної ділянки № 364 площею 0,063 га, яка розташована в садівницькому товаристві «Почвовєд» в м. Люботин Харківської області, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ХР-025-07-065614 від 21 листопада 1997 року. Головою правління садівницькому товаристві «Почвовєд» в період 2007-2010 років був [PERSON], який в 2008 році звертався до нього з пропозицією продати дану земельну ділянку, на що отримав відмову, [PERSON] згодом виявилося, що па підставі рішення [PERSON] міської ради Харківської області № 199 від 27 березня 2008 року його земельну ділянку без його відома було безкоштовно передано у власність іншої особи, [PERSON], що в свою чергу порушило права [PERSON] як власника. Крім того, в рішенні [PERSON] міської ради Харківської області площа земельної ділянки № 364 була вказана в розмірі 0.12 га, що сталося внаслідок складання ФОП [PERSON] кадастрового плану на земельну ділянку та надання начальником відділу земельних ресурсів м. Люботин [PERSON] висновку про погодження документації зі землеустрою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та просив його задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позові. Додатково пояснив, що він є членом садівничого товариства «Почвовєд», використовував ділянку за призначенням та в розпорядженні правління товариства були всі документи, які підтверджували його право власності на землю. В 2008 році, коли його земельну ділянку хотіли передали у власність [PERSON], він попередив голову правління, що він є власником цієї землі. На сьогодні він не виключений з членів товариства та сплатив всі членські внески. Також [PERSON] пояснив на запитання суду, що вимога про визнання незаконним кадастрового плану предявлена ним до відповідача [PERSON] [PERSON] позивач не зміг чітко визначити відповідача, до якого ним предявлена вимога про визнання незаконним висновку про погодження технічної документації. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча неодноразово був повідомлений про час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечував та пояснив, що з 2007 року був головою правління СТ «Почвовєд». До нього звернувся [PERSON] із заявою про виділення йому земельної ділянки. На той час [PERSON] фактично не користування своєю ділянкою, та документів про те, що він власником земельної ділянки, у товаристві не було. На підставі рішення загальних зборів [PERSON] виділили землю, оскільки [PERSON] виключили з числа членів товариства. Наявний у позивача державний акт на право власності на земельну ділянку він не визнає, оскільки складений та виданий не землевпорядною організацією. Представник [PERSON] міської ради Харківської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також нею були подані письмові заперечення проти позову, в яких вона просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що оскаржуване рішення [PERSON] міською радою Харківської області було прийнято з дотримання вимог діючого на той час земельного законодавства. Підставами для прийняття рішення про передачу земельної ділянку у власність [PERSON] були документи, підготовлені заявником та відділом земельних ресурсів м. Люботин, який діяв на той час. Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області про час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, проте його представник в судове засідання не зявився, про причини неявки в судове засідання не сповістив. В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи і подані сторонам докази, суд встановив наступне. Спірною є земельна ділянка № 364 в Садівничому товаристві «Почвовєд» м. Люботин, стосовно якої виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було прийнято рішення № 1242 від 11 листопада 1997 року про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] та видано державний акт про право власності на землю серія ХР № 025-07-0655614 від 21 листопада 1997 року, та, пізніше, прийняте рішення [PERSON] міською радою Харківської області від 27 березня 2008 року № 199 про передачу у власність [PERSON], та в видано останньому державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №521087 від 05 листопада 2008 року. Згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Здійснення виконавчими комітетами сільських, селищних і міських Рад повноважень, делегованих державою, було передбачено в ст. 42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року за № 533-ХІІ. Отже, прийняте виконавчим комітетом [PERSON] міської ради рішення № 1242 від 11 листопада 1997 року відповідає законодавству, яке діяло на той час. Позивач [PERSON] стверджував суду, що спірна земельна ділянка, якою він користувався з часу отримання у власність, у нього не вилучалася. Позивач є членом Садівничого товариства «Почвовєд» та має земельну ділянку № 364, що підтверджується довідкою голови правління [PERSON] від 21 жовтня 2015 року. Членом товариства був і [PERSON], але його було виключено за несплату членських внесків на засіданні правління товариства 26 червня 2011 року, про що свідчить протокол зборів правління товариства № 3 від 26 червня 2011 року. З представлених позивачем копій членських карток на ім'я [PERSON] в [PERSON], вбачається, що облікована за позивачем земельна ділянка площею 0,063 га має номер 364, а в картці на ім'я [PERSON] обліковані одразу дві земельні ділянки за номерами 362 і 364. З картографічного зображення території садівничого товариства вбачається, що земельні ділянки 362 і 364 розташовані поряд, вони є суміжними, тому їх загальна площа складає 0,1200 га. Відповідачами у даній справі не надані докази того, що позивача [PERSON] станом на 2008 рік було виключено з членів товариства у встановленому порядку та того, що належна йому на праві власності земельна ділянка № 364 була вилучена в судовому порядку з подальшим переданням у користування садівничому товариству, або він самостійно відмовився від свого права власності на землю. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] міська рада Харківської області, приймаючи рішення від 27 березня 2008 року № 199 про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] допустила порушення прав та інтересів [PERSON] як власника. Враховуючи те, що цим рішенням затверджена технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в загальній плої 0,1200 га та [PERSON] передана земельна ділянка як єдиний обєкт під № 364, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення від 27 березня 2008 року № 199 в цілому та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі цього рішення. Що ж стосується вимоги [PERSON] про скасування запису про державну реєстрацію державного акту, який виданий [PERSON], суд відмовляє в її задоволенні, оскільки позивачем не залучено до участі в справі відповідні органи, наділені з 01 січня 2013 року повноваженнями на вчинення вказаної дії згідно з Законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Крім того, позивачем не надано доказів того, що він звертався з подібної заявою до реєстраційних органів та в задоволенні такої заяви було відмовлено. Щодо інших вимог позивача про визнання незаконним кадастровий план земельної ділянки та висновку про погодження технічної документації із землеустрою, то суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки позивачем не визначено осіб з числа відповідачів, до яких заявлені такі вимоги. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд також пропорційно стягує з відповідачів [PERSON] міської ради Харківської області та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 24,36 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved