Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 100 000,00 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.01.2013 між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав у позику відповідачці грошові кошти в сумі 100 000,00 грн для будівництва садового будинку на земельній ділянці в с. Щасливе, Бориспільського р-ну, Київської області. Грошові кошти передані позикодавцем позичальнику та отримані нею особисто в момент підписання договору. За умовами договору позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти у строк до 03.01.2021, але у будь-якому випадку не пізніше дати реєстрації права власності позичальника на збудований садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що відповідачкою 02.07.2020 було зареєстровано право власності на садовий будинок, загальною площею 283,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3220888000:04:001:0348. Таким чином, саме 02.07.2020 настав строк виконання зобов`язань по договору позики. Оскільки кошти не були повернені, позивачем 02.09.2020 направлена вимога про виконання зобов`язання по договору та повернення коштів, яка залишена без виконання з боку відповідачки. Усно відповідачка просила позивача зачекати до січня 2021 року. Оскільки кошти не повернуті відповідачкою навіть після спливу дати - 03.01.2021, що зазначена у договорі, 30.03.2021 позивач направив претензію про виконання зобов`язання по договору та повернення коштів, яка відповідачкою отримана 06.04.2021, однак станом на день звернення до суду з позовом позичальник не виконала взяті на себе за договором зобов`язання та кошти позикодавцю не повернула. Від будь-яких зустрічей та розмов з позикодавцем позичальник ухиляється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачкою було отримано 26.07.2021. Позивач копію ухвалу про відкриття провадження у справі не отримав, а конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідачкою до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачем додаткових пояснень також до суду подано не було. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 03.01.2013 [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти всього у сумі 100 000,00 грн. Вказаний договір оформлений сторонами у простій письмовій формі та ними підписаний. Відповідно до абз. 2 п. 1 Договору грошові кошти передані позикодавцем позичальникові та отримані позичальником особисто від позикодавця в момент підписання цього Договору для будівництва позичальником садового будинку на земельній ділянці в селі Щасливе, Бориспільського району, Київської області. У п. 2 Договору сторони домовилися, що цей Договір є безпроцентним, проценти від суми позики позикодавцю протягом строку дії цього Договору не нараховуються. Згідно з п. 3 Договору таку саме суму грошових коштів (п. 1 даного Договору) без нарахування процентів від суми позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 03.01.2021 включно але в будь-якому випадку не пізніше дати реєстрації права власності позичальника на збудований садовий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимог ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Оскільки у строк, встановлений п. 3 Договору, позичальник не повернула позикодавцю отримані від нього у позику грошові кошти, останнім була направлена претензія про виконання боргового зобов`язання по договору та повернення коштів, яка залишилася без належного реагування з боку відповідачки. Позивач посилається на те, що з Державного реєстру речових прав він дізнався, що 02.07.2020 було зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 283,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3220888000:04:001:0348, однак доказів щодо цього до позову не долучив. При цьому, судом установлено, що відповідачка не повернула отримані від позивача кошти у розмірі 100 000,00 грн в обумовлений у договорі позики строк, до 03.01.2021 включно, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики від 03.01.2013 у розмірі 100 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідачки, суд доходить висновку про повне задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved