Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т., в якій просив виключити із числа власників нерухомості, яка складається з 1\\2 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на таке. [PERSON] на праві приватної власності належав будинок по [ADDRESS] (на даний час вулиця Матвіївська). [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] , але своїх прав не оформила. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняли сини: [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право власності в порядку спадкування за законом відповідно від 11.04.2000 року та 20.04.2000 року (реєстровий номер 4-989, 4-1092). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2003 року затверджена мирова угода за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл майна після смерті матері [PERSON] , за якою: [PERSON] виплачує [PERSON] за долю у спадковому майні після смерті матері [PERSON] суму, еквівалентну 1500 доларів США до 29.12.2003 року. За розпискою від 30.12.2003 року, складеною у присутності [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] отримав від [PERSON] 1500 доларів США за долю в будинку [ADDRESS] . Однак, після виплати грошової компенсації [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку не переоформив. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями є дочки померлого [PERSON] та [PERSON] . 20.09.2018 року приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті брата, так як є спадкоємцем другої черги. Посилаючись на порушення свого права, позивач і просив про задоволення позовних вимог. Протоколом автоматизованого розподілу цивільної справи від 19.04.2019 року справа передана судді Черенковій Н.П. Після виконання вимог ст.ст.27,187 ЦПК України, ухвалою від 02.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження та визначено дату проведення підготовчого судового засідання на 12.08.2019 року. 30.07.2019 року приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. направлено повідомлення суду про проведення судового засідання за її відсутності. 02.08.2019 року [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та позов визнала. Аналогічну заяву надала [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] . Ухвалою суду від 12.08.2019 року задоволено клопотання адвоката Зозуля О.М., та постановлено про витребування від Першої Миколаївської нотаріальної контори та Державного нотаріального архіву Миколаївської області копії спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; від приватного нотаріуса Ягужинської К.Т. копію спадкової справи після смерті [PERSON] . 11.09.2019 року від Першої Державної нотаріальної контори надійшла відповідь про те, що всі документи нотаріальної контори по 2005 рік передані до Державного нотаріального архіву у Миколаївській області. 26.09.2019 року на адресу суду направлена копія спадкової справи № 378/98 після смерті [PERSON] . 26.09.2019 року на адресу суду приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. направлена копія спадкової справи після смерті [PERSON] . 25.11.2019 року надійшла заява адвоката Зозуля О.М. про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] - позивача по справі. Ухвалою суду від 18.12.2019 року відкладено підготовче судове засідання для надання адвокатом свідоцтва про смерть позивача та можливості зупинення провадження у справі до прийняття спадщини спадкоємцями. Ухвалою суду від 24.04.2020 року зупинено провадження у справі до 22.05.2020 року. Ухвалою суду від 10.06.2020 року провадження у справі поновлено. Спадкоємцями померлого [PERSON] стали його діти [PERSON] та донька [PERSON] , які в порядку статті 55 ЦПК України є позивачами по даній справі як правонаступники. При цьому, правонаступники просили визнати за ними право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Сторони до судового засідання не з`явились, надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 123 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Центральної районної Ради від 17.06.1988 року за № 199, був власником будинку [ADDRESS] ). [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] , але своїх спадкових прав не оформила. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті була заведена спадкова справа за № 378/98. За прийняттям спадщини звернулись діти померлої [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . 11.04.2000 року нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Георгієвою О.Г. на підставі ст. 529 ЦУК України видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] ( реєстровий номер 4-989). Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із вказаного житлового будинку, який належав [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , котра прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Аналогічне свідоцтво видано [PERSON] 20.04.2000 року за номером 4-1092. Право власності спадкоємці зареєстрували в ММБТІ відповідно 26.04.2000 року та 23.05.2000 року. [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2003 року за даним позовом закрито провадження у справі із затвердженням мирової угоди, за якою [PERSON] зобов`язується виплатити [PERSON] його долю у спадщині після смерті [PERSON] у розмірі, еквівалентному 1500 доларів США у строк до 29.12.2003 року. 30.12.2003 року [PERSON] видав розписку про отримання від [PERSON] 1500 доларів США, які отримав у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , в результаті чого відмовився від своєї долі у спадщині, яка складається із долі 1/2 частини будинку [ADDRESS] . За приписами ст. 562 ЦК України, (чинній на 2003 року), розподіл спадкового майна проводився за згодою спадкоємців, тобто, спадкоємці, які отримали свідоцтво про право на спадщину, могли провести розподіл майна в натурі (реальний розподіл ), шляхом оформлення договору. Правило про те, що розподіл майна проводиться спадкоємцями у відповідності до долі, слід розуміти як право спадкоємця при розподілі вимагати виділу майна, рівного по вартості його спадкової долі. Однак, при домовленості щодо розподілу майна, доля кожного із спадкоємців може не відповідати вартості спадкової долі. Це залежить від домовленості між спадкоємцями. Тому допускається можливість виплати одним із спадкоємців іншому грошової компенсації, про що вказується в угоді. За приписами ст.115 ч.2 ЦК України (в редакції, чинній на момент 2003 року), можливий виділ долі із сумісної приватної власності шляхом отримання грошової компенсації. За такого, з моменту отримання грошової компенсації, право часткової сумісної власності припиняється. Враховуючи виписане, можна прийти до висновку, що доля [PERSON] припинилась 30.12.2003 року у вигляді 1/2 частки будинку [ADDRESS] . Однак, ухвала суду від 03.02.2003 року щодо розподілу спадкового майна, шляхом затвердження мирової угоди не зареєстрована, та право власності [PERSON] на 1/2 частину будинку [ADDRESS] не припинено. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Отже, як вбачається з матеріалів справи , право на 1/2 частину будинку [PERSON] , отриманого в порядку спадкування після смерті матері припинилось в результаті реального розподілу шляхом виділу його частки у вигляді грошової компенсації. У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставах правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті заведена спадкова справа 52/2018 приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. За прийняттям спадщини звернулись діти померлого [PERSON] та [PERSON] , а також його брат [PERSON] . Постановою від 20.09.2018 року приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки є спадкоємці першої черги. [PERSON] помер [INFO] . 28.05.2020 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] (реєстровий номер 3-394), за яким після смерті [PERSON] спадкоємцями є його діти: [PERSON] та дочка [PERSON] на спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/4 частину будинку 28.05.2020 року. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений законом. Належними способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до приписів ст. 16 ЦК України, є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; та інші. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного або невизнаного або оспорюваного права особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.(ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). За ст.1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже , позивачі є спадкоємцями першої черги, інших спадкоємців немає. Частки у спадщині кожного із спадкоємцями за законом є рівними, у відповідності до приписів ст. 1267 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року) Враховуючи те, що спадкодавець - [PERSON] правомірно набув право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] в порядку реального розподілу майна, що підтверджується ухвалою суду про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] , але не зареєстрував перехід права власності, не здійснив внесення змін до реєстру речових прав на нерухоме майна, це не може бути підставою у позбавленні права на спадщину спадкоємців за законом. При цьому, враховуючи вище виписане, суд приходить до висновку, що належним способом захисту є визнання припиненим право власності на 1/2 частину житлового будинку 92 за [PERSON] , перехід цього права до [PERSON] , та визнання за його спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/4 частині за кожним в порядку спадкування за законом. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами, що не суперечить приписам ст.141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: partial