Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач уточнив 10.08.2017, в яких просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втрати право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтував тим, що позивач є власником [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 425. Відповідач є родичом колишнього власника квартири. Позивач його ніколи не бачив та особисто з ними не знайомий. З 2008 року відповідач не проживає у вказаній квартирі. Відповідач не мешкає у квартирі, жодного разу не зявився за її адресою, комунальні послуги не сплачує. Позивач змушений сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідача та якими він не користується і не сплачує, проте є зареєстрованим в цій квартирі, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого законного права як власника квартири на вільне користування, володіння та розпорядження. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтриманням позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про виклик. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 425 (а.с. 3). Із змісту договору купівлі-продажу квартири вбачається, що відповідач не був попереднім власником зазначеної квартири, однак значиться в ньому зареєстрованим дотепер, що підтверджується копією довідки №53 Криворізької обєднаної міської довідково - інформаційної служби «НоваКом» (а.с. 22) та відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 8). Згідно акту мешканців будинку № 72 по вул. Співдружності в м. Кривому Розі від 09.08.2017 (а.с. 21) в належній позивачеві квартирі [PERSON] не проживає з 2008 року. Разом з тим, як вказував позивач, що не спростовано відповідачем, він останнього не знає, особисто не знайомий, він є родичом колишнього власника [PERSON]. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та особами повязаними з попереднім власником житла які є колишніми членами його сімї. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким він не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач, будучи колишнім членом сім'ї власника житла, права на яке у нього припились з підстав відчуження майна на користь позивача на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] чинить йому перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved