Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дитини, встановлення порядку та способу виховання та спілкування з дитиною. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі, але на даний час разом не проживають. Фактично вони проживали однією сімєю за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання у них 11 жовтня 2013 року народилася донька - [PERSON], яка постійно мешкала та зареєстрована в його квартирі. Відповідач постійно проживає за межами України в Німеччині. Фактичні шлюбні відносини, на думку відповідача, припинені. На даний час, через протиправні дії матері відповідача - [PERSON], стосовно позбавлення батька спілкування із донькою, вивезення дитини без згоди батька в інше місце проживання, він звертався до служби у справах дітей та правоохоронних органів з приводу визначення місця проживання дитини, адже відповідач проживає за кордоном. Дитина прагне до стабільності і має право на стабільні умови життя. Вона звикла до всього, що її оточує, що становить для неї цінність. Дитина проживала у квартирі батька, маючи власну кімнату, яка має комфортні умови для проживання. Також вказує, що він (позивач) всіма можливими силами намагається забезпечити дитину необхідною матеріально-побутовою базою, приділяє значний час розвитку та дозвіллю дитини. Окрім цього, він не вживає спиртні напої чи наркотичні засоби, не перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері, нормально характеризується за місцем проживання та роботи, має стабільний прибуток, який дозволяє забезпечувати всім необхідним сімю. Зважаючи на викладене та інтереси дитини, вважає, що місцем проживання дитини повинно бути нинішнє місце проживання дитини, а саме: [ADDRESS], разом із батьком на час відсутності відповідача на постійному місці проживанні в Україні. В час, коли мати дитини перебуватиме на постійній основі на території України, слід визначити фактичне місце проживання разом із мамою, але місцем реєстрації дитини залишити: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, позивач (з врахуванням збільшення позовних вимог) просить суд,- визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], на час перебування [PERSON] за межами України - проживання дитини разом із батьком малолітньої [PERSON] та на час перебування [PERSON] на постійному місці проживання в Україні - проживання дитини разом із мамою малолітньої [PERSON], повідомляючи [PERSON] в письмовому вигляді про зміну місцезнаходження доньки; встановити наступний порядок спілкування [PERSON] із донькою [PERSON] до 5-ти річного віку: -кожної другої та четвертої суботи місяця з 15-00 до 20-00 години за нормальних обставин поза місцем постійного проживання [PERSON] без обовязкової участі матері [PERSON]; -кожної неділі із 10-00 до 20-00 години за нормальних обставин поза місцем постійного проживання [PERSON] без обовязкової участі матері [PERSON]; -встановити [PERSON] право проведення спільного відпочинку під час його відпустки та відсутності навчального процесу у дитини [PERSON] з правом перебування дитини поза місцем проживання матері протягом 7 (семи) днів двічі на календарний рік, для проведення спільного відпочинку із завчасним повідомлення мами дитини про бажання спільного відпочинку не менш, ніж за 5 (пять) днів до дати відпустки. Крім того, 10 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в неофіційному шлюбі. Вказує, що вона є матірю дитини [PERSON], [INFO], а батьком є відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія І-СР № 243619). Також зазначає, що на сьогодні у неї з відповідачем [PERSON] існують суттєві проблеми щодо встановлення місця проживання їхньої малолітньої доньки [PERSON] Крістіни. Вони не дійшли згоди щодо місця її проживання, у звязку з чим, відповідач звернувся з первинним позовом до суду. Зараз дитина мешкає разом з нею, але зареєстрована з відповідачем. Також, на сьогодні по причині перешкод, які чинить їй відповідач, вона не може вирішити питання реєстрації доньки за адресою її постійного проживання: [INFO]. На цей час донька не досягла десяти років, а тому не може приймати участь у вирішенні питання щодо визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Окрім того, вказує, що вона не згідна із тим, щоб їх малолітня донька була зареєстрована за місцем проживання відповідача: [ADDRESS] та наполягає на визначенні місця проживання [PERSON] Крістіни, [INFO], разом з нею. Доказом існування спору щодо місця проживання їх доньки та незгоди відповідача на реєстрацію малолітньої доньки за місцем постійного проживання - є рішення Органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 27 січня 2017 року, яке відображене в листі № 377/30-03-07 щодо ненадання їй згоди на реєстрацію дитини. Також зазначає, що на сьогодні вона є власницею 2/3 частин квартири [ADDRESS], в якій і намагається зареєструвати малолітню доньку. Зазначена квартира має всі необхідні умови для проживання, повністю укомплектована меблями, дитячим куточком, ліжком та іншим необхідним для проживання та розвитку інвентарем і меблями. Таким чином, ці умови відповідають вимогам та потребам малолітньої дитини. Відповідно до характеристики, яка складена та підписана сусідами і головою правління ОСББ «Героїв Дніпра-81», з місця проживання та характеристики від 02\~лютого 2017 року з місця попередньої роботи, вона ([PERSON]А.) характеризується позитивно. За даними акту від 29 січня 2017 року про місце проживання, який складено сусідами, підписаного головою правління ОСББ «Героїв Дніпра-81», підтверджується те, що малолітня дочка [PERSON] Крістіна, [INFO], постійно проживає із своєю матір»ю, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до даних довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 37 від 06\~лютого 2017 року, виданої головою правління ОСББ «Героїв Дніпра-81», її малолітня донька [PERSON] Крістіна постійно проживає без реєстрації з [PERSON] Вважає, що вона має всі необхідні житлові умови для нормального проживання та розвитку дитини, якими може у повному обсязі задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної забезпеченості. Крім того, в її квартирі є всі необхідні умови для гарного проживання та розвитку доньки, є окрема кімната, яка обладнана всім необхідним щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Також, вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Спиртними напоями вона не зловживає, не палить, за місцем проживання характеризується позитивно, добре відноситься до доньки. На підставі вищевикладеного, просить суд, - визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з нею, тобто [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 13 березня 2017 року дані позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що він з [PERSON] проживав у без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них 11 жовтня 2016 року народилася дочка [PERSON] Спору щодо батьківства дитини немає. Крім того, вказав, що він аліменти не сплачує, але добровільно надає [PERSON] кошти в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання малолітньої дочки, а витрати на великі покупки, - ділять між собою порівну. Вони проживають окремо з вересня 2016 року, оскільки [PERSON] виїхала у Німеччину на навчання, терміном 2 роки. 15 грудня 2016 року вона повідомила, що має наміри залишитися на постійне місце проживання у Німеччині. На даний час, відповідач знаходиться на території України, але вона забрала всі свої речі з квартири, де вони проживали і переїхала проживати за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Крім того, зазначив, що відповідач мала намір вивезти їх спільну дитину за кордон без згоди батька, про що він повідомив всі компетентні органи. Із грудня місяця 2016 року дитина проживала з тещею, але зареєстрована з ним за адресою: [ADDRESS]. У його квартирі є три кімнати, всі з яких облаштовані належним чином, наявна окрема кімната для дитини. Між тим, він не заперечував проти того, що коли [PERSON] буде знаходитись на території України, то дитина може проживати з матірю. На даний час відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, порушує домовленості щодо порядку спілкування з дитиною. Виходячи з викладеного, просив задовольнити свої позовні вимоги повністю, судові витрати залишив за собою. Проти задоволення зустрічного позову не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за договором адвокат [PERSON] зазначив, що дитині всього три роки і [PERSON] не зможе піклуватися про неї так, як це робить мати. [PERSON] постійно проживає з матірю за адресою: [ADDRESS] і вони є співвласниками нерухомого майна. Також зазначив, що позивач будує всі свої доводи на припущеннях, [PERSON] уже закінчила навчатися за кордоном і зараз проживає в м. Черкаси та не має намірів залишати територію України. Мати дитини за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується позитивно, перешкод батькові у спілкуванні з дитиною взагалі не чинить. Таким чином, щодо вимог позивача за первісним позовом, - встановити порядок спілкування [PERSON] із донькою [PERSON] до 5-ти річного віку: - кожної другої та четвертої суботи місяця з 15-00 до 20-00 години за нормальних обставин поза місцем постійного проживання [PERSON] без обовязкової участі матері [PERSON]; - кожної неділі із 10-00 до 20-00 години за нормальних обставин поза місцем постійного проживання [PERSON] без обовязкової участі матері [PERSON], не заперечував. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Крім того, зустрічні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, сплачений за подачу до суду зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні представник третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської міської ради за довіреністю [PERSON] пояснила, що в січні 2017 року від [PERSON] до служби були звернення щодо встановлення часу спілкування дочки з бабою (матір»ю [PERSON]А.), оскільки остання не дає йому спілкуватися із дочкою. В свою чергу, [PERSON] подавала заяву щодо перереєстрації дитини, але їй було відмовлено. На підставі викладеного, вважала за необхідне встановити наступний порядок спілкування [PERSON] із донькою [PERSON] до 5-ти річного віку: - кожної другої та четвертої суботи місяця з 15-00 до 20-00 години з врахуванням обставин, які можуть виникнути, поза місцем постійного проживання [PERSON] без участі матері [PERSON]; - кожної неділі із 10-00 до 20-00 години поза місцем постійного проживання [PERSON] без участі матері [PERSON], з врахуванням обставин, що можуть виникнути. В іншій частині позовних вимог просила вирішити на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія І-СР № 200120) від 22 січня 2015 року, повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції. Також встановлено, що сторони разом проживали, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. Спору щодо батьківства дитини немає. Крім того, беззаперечними є обставини щодо факту проживання дитини з матірю відповідачем за первісним позовом. Між тим, з даних довідки про склад сімї, виданої КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради № 5694 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно із даними акту про місце проживання від 18 січня 2017 року, посвідченого головою правління ОСББ «Героїв Дніпра 81», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживає три особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За місцем роботи та проживання, як [PERSON], так і [PERSON] характеризуються позитивно, про що свідчать відповідні характеристики. Позивач [PERSON] являється приватним підприємцем. В судовому засіданні встановлено, що його щомісячний дохід становить 3000-5000 грн., має на праві власності нерухоме майно квартиру. Крім того, відповідач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності - є власником 2/3 квартири № 25, що по вул. Героїв Дніпра, буд. № 81 у м. Черкаси. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та Сімейним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання (ст. 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частинами першою та другою ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Слід зазначити, що місцем проживання є комплекс факторів, що оточують дитину на даний час, звичний для нього, який дає йому можливість бути належно забезпеченим на даний час матеріально, духовно і захищеним в соціальному та правовому плані. Із змісту частини пятої статті 19 СК України вбачається, що рішення щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини повинно бути обґрунтованим та не суперечити інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Правова позиція з цього приводу викладена в Постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує поведінку кожного з батьків; ставлення матері та батька до дитини; бажання батька спілкуватися з дочкою; відсутність будь-яких даних, які б вказували про його негативну поведінку щодо дитини; вік дитини; відвідування дочкою дитсадочка; час, необхідний дитині для відпочинку напередодні відвідування дитсадочка; середовище, до якого дитина адаптована; висновок представника органу опіки та піклування під час розгляду справи щодо заявлених позовних вимог в інтересах дитини. На думку суду, наявність конфлікту, непорозумінь між дорослими, зокрема, батьками дитини не є достатнім для обмеження спілкування батька та дитини, а навпаки, - таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними. Крім того, жодними належними, допустимими та переконливими доказами відповідач не довела факту, що позивач ухилявся від свого обовязку спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, а також не зможе здійснювати належне піклування дитині та забезпечити її нормальний розвиток. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], на час перебування [PERSON] за межами України - проживання дитини разом із батьком малолітньої [PERSON], то на думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про можливі наміри відповідача виїзду за кордон, вивозу дитини за кордон без його згоди та в подальшому вчинення будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобовязання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Під час судового розгляду справи представником відповідача зазначено, що [PERSON] уже закінчила навчання в Німеччині і зараз постійно проживає на території України та не чинить і не має намірів чинити будь-які перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною. Отже, в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, - необхідно визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] на період до досягнення дитиною пятирічного віку: кожної другої та четвертої суботи календарного місяця з 15-00 до 20-00 поза місцем проживання [PERSON] Крістіни без участі матері дитини [PERSON], з врахуванням обставин, які можуть виникнути; кожної першої та третьої неділі календарного місяця з 10-00 до 20-00 поза місцем проживання [PERSON] Крістіни без участі матері дитини [PERSON], з врахуванням обставин, які можуть виникнути; один раз на рік сім днів влітку протягом червня - серпня місяців включно проводити спільний відпочинок батька з дитиною поза місцем проживання матері дитини із завчасним повідомленням останньої про бажання спільного відпочинку не менш, ніж за пять днів до дати відпочинку, з врахуванням обставин, які можуть виникнути. В іншій частині позову [PERSON] слід відмовити. На думку суду, такий спосіб спілкування батька з дитиною не порушить ні прав батька та матері, ні їхньої дитини, а відповідатиме принципу рівності прав та обовязків батьків відносно дитини. Крім того, відповідачем за первісним позовом не спростовані твердження позивача та, враховуючи принцип змагальності сторін, не було запропоновано іншого способу і порядку участі батька у спілкуванні із дитиною, незважаючи на те, що, як зазначив [PERSON], він згоден на поступки у вирішенні даного спірного питання. Що стосується вирішення питання про судові витрати, які позивачем [PERSON] сплачено при подачі позову, то він, як зазначив під час розгляду справи, судовий збір залишає за собою. Крім того, за результатами розгляду справи, враховуючи вище зазначене, виходячи виключно із інтересів малолітньої [PERSON], а саме, - ставлення кожної із сторін до виконання своїх батьківських обовязків, значно більшу прихильність дитини до матері, її вік, умови її проживання, фінансову забезпеченість матері, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову, шляхом визначення місця проживання [PERSON], [INFO] із матірю - [PERSON]. Слід зазначити, що судом не встановлені жодні обставини, які б свідчили про необхідність розлучення дитини із її матір»ю. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640грн. 00коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial