Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту, зазначаючи, що 30 січня 2008 року в нього, [PERSON], була досягнута домовленість з [PERSON] про придбання у останнього транспортного засобу - автомобіля легкового сєдан, марки GEELY, модель MR-7151A, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], об'єм двигуна 1498, колір оранжевий, державний номерний знак [NUMBER]. На виконання досягнутої домовленості про купівлю-продаж автомобіля ним в цей же день, 30 січня 2008 року, було сплачено [PERSON] його вартість в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що за погодженим нами курсом долара США на момент його придбання - 5,50 грн. в еквіваленті складало 11000 (одинадцять тисяч) гривень. В цей же день [PERSON] передав у власність автомобіль та технічний паспорт на нього. На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON] була видана розписка, в якій відповідач особисто засвідчив, що 30 січня 2008 року він продав транспортний засіб GEELY MR-7151A, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який належав йому на підставі техпаспорту [NUMBER], виданого Кременчуцьким МРЕВ, зазначивши при цьому, що жодних претензій на даний автомобіль не має, прав на нього не пред'являє. Вказаний автомобіль належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 18.08.2007 року РЕП 2-го МРВ ДАІ м. Кременчука ВДАІ у Полтавській області. Обумовлена ціна автомобіля була відносно невеликою, зважаючи на те, що на час його придбання у [PERSON] (30.01.2008 р.) автомобіль перебував у незадовільному технічному стані після ДТП, у зв'язку з чим мав технічні пошкодження, зокрема: пошкоджено бампер, радіатор, крило, капот, ходова частина і мав порушення геометрії кузова. За таких обставин, враховуючи, що момент його придбання автомобіль не підлягав експлуатації без проведення ремонту внаслідок його технічних пошкоджень, з [PERSON] домовились про те, що в подальшому, після проведення ремонту ним буде знято автомобіль з обліку в органах ДАІ та оформлено необхідні документи для проведення державної реєстрації цього автомобіля на ім 'я позивача як його нового власника. При цьому, за домовленістю, [PERSON], як продавець автомобіля взяв на себе зобов 'язання зняти його з обліку в органах ДАІ за власний рахунок на першу вимогу. Після придбання автомобіля був проведений комплекс ремонтних робіт та приведено автомобіль в придатний для його експлуатації стан. Ремонт автомобіля був завершений наприкінці грудня 2010 року, після чого він звернувся до [PERSON] з проханням зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ - з метою забезпечення можливості зареєструвати його на себе та використання його як належним повноправним власником. Однак, незважаючи на звернення, [PERSON] автомобіль з обліку не зняв та на нього не переоформив, посилаючись на відсутність в нього на даний час необхідних коштів для сплати відповідних витрат по зняттю транспортного засобу з обліку та переоформленню автомобіля через скрутний матеріальний стан. Враховуючи, що [PERSON] автомобіль з обліку не був знятий, внаслідок чого залишився зареєстрованим саме за ним, він після завершення його ремонту в грудні 2010 року за відсутності необхідних документів, які надають право експлуатувати транспортний засіб, був позбавлений можливості користуватись придбаним транспортним засобом у відповідності до Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України. А тому на його вимогу зняти автомобіль з обліку, відповідач, посилаючись на відсутність достатніх в нього для цього коштів, обмежився лише видачею довіреності з наданням права розпорядження та експлуатації даним транспортним засобом. 24 січня 2011 року [PERSON] була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №360. За таких обставин, зважаючи на ухилення відповідача від зняття проданого автомобіля з обліку, він згодом на підставі виданої довіреності звернувся до Кременчуцького МРЕВ з метою переоформлення автомобіля, де з 'ясувалось, що цей автомобіль не може бути знятий з обліку та щодо нього неможливе проведення будь-яких реєстраційних дій в зв 'язку із перебуванням його під арештом та оголошенням в розшук. Йому стало відомо, що арешти та заходи по оголошенню автомобіля в розшук були здійсненні в межах виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості з [PERSON], до якої він, як новий власник автомобіля жодного відношення не має. Згідно листа Центру ДАІ з обслуговування м. Кременчук та Кременчуцького району № 5302/978 від 07.03.2014 року, направленого представнику, на підставі адвокатського запиту, згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв «ДАІ 2000» та бази даних «НАІС ДАІ» станом на 06.03.2014 р. на автомобіль GEELY MR-7151A, держ. номер [NUMBER], який належить [PERSON], по дорученню користується цим т/з [PERSON]/, накладено арешт: 29.04.2010 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 23.02.2010 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 15.03.2012 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 15.03.2012 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС виставлено т/з в розшук. Одночасно вказаним листом підрозділом ДАІ повідомлено, що будь-які реєстраційні операції з транспортними засобами, на які накладені обмеження на проведення реєстраційних операцій, можливі тільки після зняття арешту. Станом на 06.03.2014 р. зняти з обліку вказаний вище транспортний засіб неможливо. За таких обставин, з метою захисту свого порушеного майнового права на придбаний автомобіль він змушений звернутися до суду про визнання на нього права власності та зняття з нього арешту. Просив суд визнати за ним, [PERSON] ([INFO], адреса місця проживання: [ADDRESS]) право власності на транспортний засіб - автомобіль легковий седан, марки GEELY, модель MR-7151A, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], об'єм двигуна 1498, колір оранжевий, державний номерний знак [NUMBER]. Зняти арешти з транспортного засобу - автомобіля легкового сєдан, марки GEELY, модель MR-7151A, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], об'єм двигуна 1498, колір оранжевий, державний номерний знак [NUMBER], які були накладені Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули просили суд справу розглядати за їх відсутності на позовних вимогах наполягають. Відповідача [PERSON] в судове засідання не прибув по невідомим суду причинам, про день, час та місце слухання справи повідомлявся. Представник третьої особи Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Польавський області в судове засідання не прибув. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 30 січня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про придбання в останнього транспортного засобу - автомобіля легкового сєдан, марки GEELY, модель MR-7151A, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], об'єм двигуна 1498, колір оранжевий, державний номерний знак [NUMBER]. На виконання досягнутої домовленості про купівлю-продаж автомобіля позивачем в цей же день, 30 січня 2008 року, було сплачено відповідачу [PERSON] його вартість в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що за погодженим курсом долара США на момент його придбання - 5,50 грн. в еквіваленті складало 11000 (одинадцять тисяч) гривень. В цей же день відповідач [PERSON] передав позивачу [PERSON] у власність автомобіль та технічний паспорт на нього. На підтвердження факту укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON] була видана розписка, в якій відповідач особисто засвідчив, що 30 січня 2008 року він продав позивачу транспортний засіб GEELY MR-7151A, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який належав йому на підставі техпаспорту [NUMBER], виданого Кременчуцьким МРЕВ, зазначивши при цьому, що жодних претензій на даний автомобіль не має, прав на нього не пред'являє. Вказаний автомобіль належав відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 18.08.2007 року РЕП 2-го МРВ ДАІ м. Кременчука ВДАІ у Полтавській області. Обумовлена сторонами ціна автомобіля була відносно невеликою, зважаючи на те, що на час його придбання у [PERSON] (30.01.2008 р.) автомобіль перебував у незадовільному технічному стані після ДТП, у зв'язку з чим мав технічні пошкодження, зокрема: пошкоджено бампер, радіатор, крило, капот, ходова частина і мав порушення геометрії кузова. За таких обставин, враховуючи, що момент його придбання автомобіль не підлягав експлуатації без проведення ремонту внаслідок його технічних пошкоджень, з [PERSON] була досягнута домовленість про те, що в подальшому, після проведення ремонту відповідачем буде знято автомобіль з обліку в органах ДАІ та оформлено необхідні документи для проведення державної реєстрації цього автомобіля на ім'я позивача, як його нового власника. При цьому, [PERSON], як продавець автомобіля взяв на себе зобов'язання зняти його з обліку в органах ДАІ за власний рахунок. Після придбання автомобіля позивачем був проведений комплекс ремонтних робіт та приведено автомобіль в придатний для його експлуатації стан. Ремонт автомобіля був завершений наприкінці грудня 2010 року, після чого позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з проханням зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ. Відповідачем [PERSON] автомобіль з обліку не був знятий, внаслідок чого автомобіль залишився зареєстрованим саме за ним. Позивач [PERSON] після завершення ремонту в грудні 2010 року за відсутності необхідних документів, які надають право експлуатувати транспортний засіб, був позбавлений можливості користуватись придбаним транспортним засобом у відповідності до Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України. На вимогу зняти автомобіль з обліку, відповідач, посилаючись на відсутність достатніх в нього для цього коштів, обмежився видачею довіреності з наданням права розпорядження та експлуатації даним транспортним засобом. 24 січня 2011 року [PERSON] видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №360. Позивач [PERSON] згодом на підставі виданої довіреності звернувся до Кременчуцького МРЕВ з метою переоформлення автомобіля, де з'ясувалось, що цей автомобіль не може бути знятий з обліку та щодо нього неможливе проведення будь-яких реєстраційних дій в зв 'язку із перебуванням його під арештом та оголошенням в розшук. Арешти та заходи по оголошенню автомобіля в розшук були здійсненні в межах виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості з [PERSON]. Згідно листа Центру ДАІ з обслуговування м. Кременчук та Кременчуцького району № 5302/978 від 07.03.2014 року, згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв «ДАІ 2000» та бази даних «НАІС ДАІ» станом на 06.03.2014 р. на автомобіль GEELY MR-7151A, держ. номер [NUMBER], який належить [PERSON], по дорученню користується цим т/з [PERSON]/, накладено арешт: 29.04.2010 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 23.02.2010 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 15.03.2012 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС; 15.03.2012 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС виставлено т/з в розшук. Одночасно вказаним листом підрозділом ДАІ повідомлено, що будь-які реєстраційні операції з транспортними засобами, на які накладені обмеження на проведення реєстраційних операцій, можливі тільки після зняття арешту. Станом на 06.03.2014 р. зняти з обліку вказаний вище транспортний засіб неможливо. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений [PERSON] з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу відповідає вимогам ст.ст. 655, 656, 658, 662, 689, 692 ЦК України. Позивачем, як покупцем здійснено його повне виконання, транспортний засіб фактично переданий йому у власність, про що в сукупності свідчать наявні документи на підтвердження укладення договору купівлі-продажу, а саме складена [PERSON] розписка та довіреність. Згідно ч.І ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Факт купівлі-продажу [PERSON] у [PERSON] автомобіля 30 січня 2008 року, був підтверджений у виданій [PERSON] особисто розписці, а також виданої відповідачем нотаріально посвідченої довіреності, яка, крім права експлуатувати, передбачає також наявність права розпоряджатися цим автомобілем, тому, враховуючи сукупність цих письмових документів, сторонами була дотримана письмова Форма договору купівлі-продажу. У відповідності до положень ст.ст. 638, 639 ЦК України договір купівлі- продажу транспорту є укладеним і набув чинності з дня його укладення, тобто з 30 січня 2008 року, що зафіксовано у виданій в подальшому [PERSON] розписці. Фактична передача позивачу та використання ним придбаного автомобіля в зв'язку з отриманням ним його у власність підтверджується листом Центру ДАІ з обслуговування м. Кременчук та Кременчуцького району № 5302/978 від 07.03.2014 року, в якому зазначено, що саме позивач користується цим транспортним засобом, а також наявністю у позивача [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 18.08.2007року, як правовстановлюючого документа. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладений [PERSON] з [PERSON] договір купівлі-продажу не був у встановленому порядку визнаний недійсним. А тому в силу cт. 204 ЦК України цей договір є правомірним і передбачає перехід права власності на автомобіль від [PERSON] до [PERSON], як набувача майна за договором. Відповідно до ч.І ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зважаючи на виконання позивачем в повному обсязі своїх зобов'язань покупця за договором купівлі-продажу, перехід права власності на автомобіль в силу положень ч.І ст. 334 ЦК України відбувся з моменту укладення Договору, сплати грошових коштів за транспортний засіб та його передачі позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] у власність, тобто з 30.01.2008 року, що підтверджується виданою ним розпискою. У відповідності до приписів ст.ст. 204, 207, 328, 334, 638, 639, 655 ЦК України позивач [PERSON] правомірно набув автомобіль у власність. За змістом пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 p. N 1388 (далі - Порядок державної реєстрації автомобілів) продавець транспортного засобу у разі здійснення його відчуження зобов'язаний зняти його з обліку. В зв'язку з невиконанням [PERSON] свого обов'язку продавця транспортного засобу по зняттю проданого [PERSON] автомобіля з обліку в органах ДАІ та не забезпечення ним подальшої перереєстрації цього транспортного засобу на позивача даний автомобіль залишився зареєстрованим саме за відповідачем, що саме й призвело до накладення державним виконавцем арешту на автомобіль саме як на майно [PERSON], який виступав боржником у виконавчих провадженнях по стягненню з нього заборгованості. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання відповідача [PERSON] на відсутність в нього коштів для сплати необхідних витрат за переоформлення автомобіля, в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України не звільняє його від виконання взятого на себе зобов'язання продавця по зняттю автомобіля з обліку та обов'язку, встановленого пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації автомобілів, та вчинення дій з переоформлення проданого транспортного засобу. Наведене свідчить, що автомобіль [PERSON] був проданий позивачу, ще в січні 2008 року, у зв'язку з чим право власності на нього згідно положень ч.І ст. 334 ЦК України перейшло до [PERSON] з дня його передачі у власність (30.01.2008 року). Тобто на момент продажу автомобіля та переходу на нього права власності від [PERSON] до [PERSON] цей автомобіль під арештом та у розшуку не перебував. Безпідставне зволікання [PERSON] у виконанні ним свого обов'язку по зняттю автомобіля з обліку та ухилення його від виконання своїх обов'язків продавця, призвело до того, що в подальшому, починаючи з квітня 2010 року, на автомобіль накладались арешти як на майно [PERSON], хоча на цей час останньому автомобіль вже не належав. Таким чином, при проведенні Автозаводським відділом ДВС Кременчуцького МУЮ виконавчих дій в межах виконавчого провадження по стягненню заборгованості з [PERSON] державним виконавцем було накладено арешт на автомобіль, який на час накладення арешту не належав на праві власності боржнику у виконавчому провадженні - [PERSON], а фактично належав [PERSON] на праві власності у зв'язку з придбанням ним цього автомобіля ще в січні 2008 року. Згідно положень Цивільного кодексу України нотаріальне посвідчення та (або) державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу не передбачено. Обов'язковій державній реєстрації підлягає лише сам транспортний засіб, а не договір купівлі-продажу чи право власності на транспортний засіб, про що прямо вказано у статті 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-ХІІ «Про дорожній рух» та у Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів. За загальним правилом, встановленим ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо ж договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. При цьому законодавство не встановлює вимоги про нотаріальне посвідчення, чи державну реєстрацію договору купівлі-продажу транспортного засобу. І лише щодо нерухомого майна законодавство пов'язує перехід права власності на майно з моменту державної реєстрації прав на це майно (ст. 182 ЦК України). Державна реєстрація транспортних засобів і їх облік, яку здійснюють органи ДАІ згідно з Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів, не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття і не впливає на момент переходу права власності на транспортні засоби, виходячи з наступного : по- перше, законодавство не містить жодної вказівки саме на реєстрацію прав власності на транспортні засоби. Цивільний кодекс передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом пов'язує перехід права власності на нього. Ані Законом України «Про дорожній рух», ані Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів не пов'язується правова природа реєстрації транспортних засобів в органах ДАІ з переходом права власності на них; по-друге, метою реєстрації транспортних засобів органами ДАІ є контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотримання вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків (п. З Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів). Отже, законодавством не передбачено ні державної реєстрації договорів купівлі- продажу транспортного засобу, ні державної реєстрації права власності чи іншого речового права на транспортні засоби, з якими міг би пов'язуватись момент набуття права власності на транспортні засоби. Натомість, Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів передбачена державна реєстрація саме транспортних засобів, яка здійснюється підрозділами ДАІ, і яка не є тотожною державній реєстрації договору чи державній реєстрації права власності на транспортний засіб. І цим Порядком жодним чином не пов'язується перехід права власності на транспортний засіб з моментом проведення державної реєстрації цього транспортного засобу за його набувачем. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідач [PERSON] здійснив відчуження належного йому автомобіля GEELY MR-7151A, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], продавши його позивачу [PERSON] 30 січня 2008 року. Тому з огляду на приписи ст. 346 ЦК України право власності [PERSON] на спірний автомобіль припинилось з моменту його відчуження - з 30 січня 2008 року, тобто з моменту передачі автомобіля [PERSON] у власність (як це передбачено ч.І ст. 334 ЦК України). Наведене свідчить про те, що [PERSON] при укладенні з [PERSON] 30.01.2008 року договору купівлі-продажу автомобіля скористався визначеними статтями 316, 317, 319 ЦК України правами, розпорядився своїм майном (транспортним засобом) на власний розсуд та з дотриманням вимог ст.ст. 655, 657 ЦК України здійснив відчуження свого автомобіля на підставі оплатного договору купівлі-продажу, який не оспорений та є чинним. Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань продавця [PERSON] не зняв вказаний автомобіль з обліку в органах ДАІ та в подальшому ухилився від цього, незважаючи на вимоги позивача, у зв'язку з чим автомобіль залишився зареєстрованим за [PERSON], що й призвело до того, що на нього був накладений арешт як на належне останньому майно. На момент укладення [PERSON] з [PERSON] договору купівлі-продажу 30.01.2008 року спірний автомобіль не перебував під арештом чи забороною відчуження. Відтак, на момент придбання позивачем автомобіля [PERSON] жодним чином не міг передбачати чи допускати, що в подальшому на цей автомобіль буде накладено арешт в рахунок боргових зобов'язань продавця, а невиконання продавцем свого обов'язку по зняттю автомобіля з обліку, внаслідок чого на нього накладений арешт, жодним чином не залежало від позивача, оскільки саме [PERSON] ухилився від своєчасного зняття автомобіля з обліку, що не дало [PERSON] можливості здійснити його державну реєстрацію на себе в органах ДАІ. Отже, незняття [PERSON] придбаного [PERSON] автомобіля з обліку в органах ДАІ, внаслідок чого позивач не мав можливості зареєструвати вказаний автомобіль на своє ім'я і на нього в подальшому був накладений арешт, не залежало від позивача, а було зумовлене неправомірним ухиленням від цього відповідача - в порушення умов договору, чим обмежено позивача права власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження придбаним майном та призвело до накладення арешту на придбаний позивачем автомобіль. А тому, зважаючи на наявність арештів, на даний час навіть за наявності нотаріально посвідченої довіреності позивач позбавлений можливості зняти автомобіль з обліку. Відтак, враховуючи, що в позивача [PERSON], як набувача майна відповідно до положень ст. 334 ЦК України виникло право власності на автомобіль з моменту його передання позивачу [PERSON] у власність 30.01.2008 року та зважаючи на ухилення продавця від зняття проданого ним автомобіля з обліку в порушення умов договору, тому за таких обставин, з урахуванням особливостей та характеру спірних правовідносин, сам по собі факт реєстрації спірного автомобіля за [PERSON] в органах ДАІ не може беззаперечно свідчити, що даний автомобіль належить [PERSON]. І вданому випадку такий факт реєстрації на даний час автомобіля за [PERSON] не є підставою для накладення на нього арешту при примусовому стягненні органом державної виконавчої служби з боржника - [PERSON] заборгованості, до якої позивач [PERSON] не має жодного відношення. Отже, зважаючи на факт припинення права власності [PERSON] на автомобіль GEELY MR-7151A, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у зв'язку з його відчуженням згідно п.1 ч.І ст. 346 ЦК України, державним виконавцем було накладено арешт на транспортний засіб, який не був власністю [PERSON], а згідно ст.ст. 328.334 ЦК України належить позивачу [PERSON] на праві власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Накладення арешту органом державної виконавчої служби на автомобіль саме як на майно [PERSON] свідчить про те, що набуте позивачем право власності на цей автомобіль не визнається. А тому право власності позивача на спірний автомобіль підлягає захисту судом шляхом визнання права власності на нього за [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З наведеного слідує відсутність підстав для накладення арешту на спірний автомобіль, як майно [PERSON] та накладення на нього арешту, у зв'язку з чим накладений цей арешт підлягає зняттю судом в порядку ст.ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 391 ЦК України.

Outcome: approved