Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843», який під час судового розгляду уточнив, про стягнення компенсації за невикористані відпустки. В підтвердження вимог посилається на те, що з 25 травня 2009 року по 04 квітня 2014 року працював в ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» на посаді заступника голови правління. Наказом №11 від 04 квітня 2014 року звільнений із займаної посади за згодою сторін. При звільненні йому не була виплачена компенсація за невикористані відпустки за період роботи з 25.05.2010 року по 04.04.2014 року, що становить 3 роки 10 місяців 10 днів. Посилаючись на ст. 75 КЗпП України, ст.6 Закону України «Про відпустки», вказує, що тривалість щорічної відпустки становить 24 календарних дні. Оскільки він є інвалідом 3 групи, то згідно ч. 7 ст.6 цього Закону тривалість його відпустки складає 26 днів. Просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані відпустки в кількості 100 днів за період з 25.05.2010 року по 04.04.2014 року, виходячи із заробітної плати за останні 12 календарних місяців роботи - 7766,08 гривень та середньоденного заробітку - 28,76 гривень, яка становить 2876 гривень, а також судові витрати за правову допомогу в сумі 800 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, додавши, що відповідачем безпідставно включено у розрахунковий період квітень 2013 року, оскільки позивач цього місяця перебував у відпустці без збереження заробітної плати, та безпідставно не враховано заробітну плату за січень-лютий 2014 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково із розрахунку - 100 днів невикористаної відпустки, виходячи із заробітної плати позивача за останні 12 календарних місяців роботи - 7067,50 гривень та середньоденного заробітку - 20,79 гривень, що становить 2079 гривень та пояснила, що позивач безпідставно виключив із розрахунку квітень 2013 року, мотивуючи перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки наказу про надання йому зазначеної відпустки не існує; заробітна плата позивача за останні 12 календарних місяців роботи становить - 7067,50 гривень, що підтверджується відомостями управління пенсійного фонду України в Новоушицькому районі; відповідно до наказу №4 від 01.03.2014 року голови правління ПРАТ «Новоушицьке АТП 16843» позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, тому не підлягає врахуванню 15 днів. Крім того, незважаючи на часткове визнання позову, представник відповідача вважає, що сума компенсації за невикористану відпустку позивачу не підлягає виплаті, оскільки в січні 2014 року він отримав із каси підприємства борг по заробітній платі за 2013 рік, 1635,39 гривень компенсації за невикористані відпустки, 1000 гривень нецільової благодійної допомоги. Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного. Згідно даних трудової книжки позивач працював в ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» з 25 травня 2009 року по 04 квітня 2014 року на посаді заступника голови правління. Згідно наказу №11 від 04 квітня 2014 року позивач звільнений з ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] та довідок МСЕК вбачається, що [PERSON] в червні 2009 року встановлена інвалідність третьої групи за загальним захворюванням. Зав період з 25.05.2010 року по 04.04.2014 року позивач не перебував у щорічних відпустках, що підтверджується його особовою карткою, відсутністю наказів про надання відпустки, відомостями управління пенсійного фонду України в Новоушицькому районі. Відповідно до довідки ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843», яка узгоджується з відомостями управління пенсійного фонду України в Новоушицькому районі, заробітна плата [PERSON] за період з травня 2013року по квітень 2014 складає 7067,50 гривень. Відповідно до ст.ст. 10,11,59,60,61,64 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності та диспозитивності не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами (стороною) у справі, доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 74,75, 76,79, ч. 1 ст.82, ч. 1 ст., ч.ч. 1 та 2 ст. 116 КЗпП України, ст.ст. 4,6,8,10,24 Закону України №504 від 15.11.1996 року «Про відпустки», п.п. 1, 2, 3, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою кабінету міністрів №100 від 08.02.1995 року, громадянам, які перебувають в трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від їх форм власності надаються щорічні основна та додаткова відпустки із збереженням на її період місця роботи і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникові тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів. До стажу роботи, який дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі дні невикористаної ним щорічної відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Святкові і неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Представником відповідача визнані вимоги в частині 100 днів невикористаної позивачем відпустки і доказуванню не підлягають. При звільненні [PERSON] не виплачена компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток за 100 днів. Щодо обчислення середньоденного заробітку позивача за період з квітня 2013 року по березень 2014 року суд виходить з наступного. Відповідно до наказу №4 від 1 березня 2014 року голови правління ПРАТ «Новоушицьке АТП 16843» позивач [PERSON] з 16 по 31 березня 2014 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати, тому 15 календарних днів даної відпустки не підлягають врахуванню. Таким чином, кількість календарних днів, за винятком святкових і неробочих, становить 340 (365-10-15), заробітна плата позивача за останніх 12 календарних місяців становить 7067,50 гривень, яку ділимо на 340=20,79 гривень- середньоденний заробіток. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на необхідність виключення із розрахунку квітня 2013 року, оскільки він не представив доказів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати в даний період, яким може бути наказ голови правління. Також не доведено позивачем розмір його заробітної плати за останніх 12 календарних місяців в сумі 7766,08 гривень. Так, основним документом, який служить для нарахування заробітної плати, є табель обліку використання робочого часу, форма якого затверджена Наказом державного комітету статистики №489 від 05.12.2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління пенсійного фонду в Новоушицькому районі в січні та лютому 2014 року заробітна плата позивачу не нарахована. Із Акту передачі основних даних бухгалтерських та облікових документів від 18.04.2014 року, складеного за участю позивача [PERSON], встановлено, що табелі обліку робочого часу не передавались. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення компенсації із розрахунку - 100 днів невикористаної відпустки, виходячи із заробітної плати позивача за останні 12 календарних місяців роботи - 7067,50 гривень та середньоденного заробітку - 20,79 гривень, що становить 2079 гривень доведені та підлягають задоволенню. Не можуть бути взяті до уваги заперечення представника відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку з мотивів незаконного отримання ним в січні 2014 року із каси підприємства коштів в сумі 4100 гривень, в тому числі 1635,39 гривень компенсації за невикористані відпустки, оскільки із видаткових касових ордерів від 17 січня та 03 березня 2014 року встановлено, що [PERSON] отримав лише 2800 гривень, 1300 гривень боргу по заробітній платі та 1000 гривень нецільової благодійної допомоги. Законність отримання позивачем зазначених виплат не є предметом розгляду даного спору. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 800 гривень, суд виходить з наступного. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191 - VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» . Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено зазначеним законом, про що зазначено в пп.47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в Україні - 1218 грн. та приймаючи до уваги положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» час роботи адвоката становить 487 грн. 20 коп. за годину (1218* 40%). Тому витрати на правову допомогу, згідно представленого позивачем розрахунку, в сумі 800 гривень не перевищують граничний розмір і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial