Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] [INFO] є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину 1/2 частини від 28.12.2018 року, та Договором дарування 1/2 частини цієї квартири від 02.11.2018 року. Відповідач по справі, брат позивача у справі, який з 2015 року не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Факт того, що [PERSON] не мешкає за вказаною адресою з 2015 року по теперішній час, підтверджується актом про фактичне не проживання особи від 29.06.2021 року. Факт родинних відносин з відповідачем підтвердити документально позивачка не може, оскільки свідоцтво про народження [PERSON] знаходиться разом з ним, а місце його проживання позивачці не відомо. Позивачка ніколи не зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації з належної їй квартири, оскільки їй не відоме його місце проживання, але її брат, [PERSON] , надав їй Заяву від 02.11.2018 року,в якій дав згоду на його зняття з реєстрації. Позивачці відомо, що з 2015 року відповідач мешкає в Російській Федерації, проте точного місця його знаходження, номеру телефону позивачка не має. З 01 січня 2021 року по теперішній час позивачка має статус безробітної та має тільки пенсію по інвалідності,тому їй досить важко підтримувати квартиру у належному стані, сплачувати житлово-комунальні платежі та потребує допомоги. Однак для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Брат позивачки не проживає з нею та не допомагає їй, а його приписка в її квартирі не дозволяє їй оформити житлово-комунальну субсидію та значно обмежує її законні права. Актом обстеження про фактичне проживання осіб встановлено, що відповідач вже тривалий термін не проживає в квартирі. Отже, у зв`язку з викладеним, позивач просить про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки він не проживає без поважних причин у вказаній кватирі та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив що наполягає на задоволенні вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Відзив на позовну заяву не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке: Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину 1/2 частини від 28.12.2018 року (а.с.8), та Договором дарування 1/2 частини цієї квартири від 02.11.2018 року (а.с.10), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151561714 від 28.12.2018 (а.с.9) і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №.143812946 від 02.11.2018 (а.с. 11). Відповідач є зареєстрованим за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 255 від 29.06.2021 (а.с.14) Відповідач з 2015 року не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне не проживання особи №256 від 29.06.2021 року (а.с.13) Відповідно до копії заяви [PERSON] від 02.11.2018, яка засвідчена державним нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори Донецької області Садановим О.В. та зареєстровані в реєстрі за № 2-2751, [PERSON] дав свою згоду на зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Претензій не має, не є власником нерухомого майна, до суду звертатися не буде (а.с.15) У зв`язку з чим, суд зазначає таке: За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм право користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, позивач [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , має право володіти, користуватися та розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] , належить на праві власності квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення. Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідача зі спірної квартири, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: partial