Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом [PERSON] та [PERSON], третя особа: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], - про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що спірну квартиру [ADDRESS] отримала його мати, [PERSON], за обмінним ордером №398/60 від 13.08.1969 р. на сім»ю з 4 осіб: на себе, на нього, сестру, [PERSON], та свою матір, [PERSON], і була наймачем за договором найму. Спірна квартира не приватизована, загальною площею 59,40 кв. м, складається з трьох жилих кімнат: площею 20,0 кв. м, 12,9 кв. м, 10,0 кв. м, а також кухні площею 6,6 кв. м, ванної кімнати - 1,9 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, коридору - 5, 2 кв. м, вбудованої шафи -1,9 кв. м, балкону - 2, 6 кв. м, розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку. [INFO]. померла [PERSON], а [INFO]. - мати, [PERSON], та зняті з реєстраційного обліку. Крім нього, на теперішній час у спірній квартирі проживають: [PERSON] - дочка відповідачки, [PERSON], зі своєю малолітньою донькою, [PERSON], 2006 р. народження. З 2007 р. відповідачі, [PERSON] та її дочка, [PERSON], будучи зареєстрованими за спірною квартирою, фактично не проживають. Особовий рахунок після смерті матері, [PERSON], не переведений на будь-кого з повнолітніх осіб, зареєстрованих у спірному жилому приміщенні, оскільки відповідачі не надають письмової згоди на оформлення договору найму. Рішенням Подільського районного суду від 27.02.2013 р., що набрало законної сили, у задоволенні його позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовлено, за зустрічним позовом зобов»язано не чинити їм перешкод у користуванні спірною квартирою, та визнано його колишню дружину, [PERSON], і доньку, [PERSON], такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням. Не зважаючи на судове рішення від 27.02.2013 р., відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в спірній квартирі не проживають, їхніх особистих речей немає, житлово-комунальні послуги не оплачують, не намагались вселитися, жодних перешкод їм не чинив. Відповідач, [PERSON], набралась кредитів, розшукується колекторськими фірмами з приводу повернення боргів, які надсилають листи з вимогами погашення боргу, телефонують до нього з погрозами, вважають, що приховує її місце перебування. Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджується його письмовими зверненнями до правоохоронних органів з приводу встановлення їх фактичного місця проживання, та відповідями на ці звернення за результатами перевірок, висновками і іншими письмовими доказами. Відповідно до довідки голови виконкому Мигальської сільської ради Бородянського району Київської області від 30.07.2014 р. за № 02-31-200, виданої на запит адвокатського об»єднання, відповідач, [PERSON], фактично мешкає в цьому населеному пункті у свого чоловіка, [PERSON], в приватному будинку [ADDRESS], на звернення від 29.01.2014 р., відмовило у підтвердженні факту не проживання відповідачів шляхом обстеження спірної квартири, і наданні інформації про їх фактичне місце проживання на підставі наявних від них письмових заяв. Внаслідок того, що відповідачі тривалий час не проживають в спірному жилому приміщенні, але зареєстровані, він несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Відповідачі з березня 2013 р. по теперішній час, тобто півтора року, в спірній квартирі не проживають, тому втратили право користування нею, що може бути визнано у судовому порядку. Позивач просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених підстав, просить задовольнити, додатково пояснив, що подав до суду позов також з тих міркувань, щоб жити спокійно, не хвилюватись від постійних дзвінків колекторських фірм і не боятись, що опишуть його майно за борги [PERSON]. Відповідач, [PERSON], почала навідуватись після встановлення правоохоронними органами її фактичного місця мешкання, має в квартирі лише «гостьовий» одяг, будь-яке інше майно відсутнє. Він оплачує комунальні послуги за себе почергово з [PERSON] за окремою квитанцією. Приватизувати та продати трикімнатну квартиру тяжко, не купить собі іншого житла, з урахуванням п»яти зареєстрованих осіб. На визначення порядку користування житлом не згоден, бажає користуватися й іншою кімнатою, яка має вихід на балкон. Не відмовився б від вирішення спірного питання за умови придбання однокімнатної квартири, або обміну спірної квартири на однокімнатну квартиру сина. Представник позивача доповнив пояснення тим, що факт не проживання відповідача, [PERSON], більше ніж 6 місяців підтверджується довідкою голови виконкому Мигалківської сільської ради від 30.07.2014 р., за її фактичним місцем проживання, встановленим співробітниками міліції, в будинку чоловіка, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відсутність відповідачів у спірному помешканні понад строки, передбачені законом, об»єктивно підтверджується матеріалами справи, споживанням гарячої води за лічильником, яке є незначним, а також тим, що всі вони з двома малолітніми дітьми не можуть поміститися в кімнаті, розміром 20 кв. м, ураховуючи, що третьою кімнатою фактично ніхто не користується. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнала, пояснила, що постійно мешкає у спірній квартирі, за місцем проживання перебуває на пенсійному обліку, обслуговується в поліклініці, отримує періодичну пресу, зокрема, по садівництву та огородництву, зі своєю родиною почергово оплачують житлово - комунальні послуги за окремими квитанціями, позивач платить лише за себе. У період з весни по осінь, вихідні дні в основному з родиною знаходяться в с. Мигалки у дачному будинку свого чоловіка, там вона займається огородництвом, оздоровлює онуків. Позивач поставив собі за мету позбавити їх житла, зокрема, під час тимчасової відсутності намагається створити враження, що вони не проживання, перешкоджає нормальному користуванню квартирою, не дає спокійно жити, подає безпідставні письмові звернення до правоохоронних органів. Свою кімнату зачиняє під ключ, з кімнати, розміром 12 кв. м, зняв двері та виніс на смітник, зайняв особистими речами, демонтував їхній диван, тому вони вимушені перебувати у кімнаті, розміром 20 кв. м, а якщо намагаються щось змінити у користуванні житлом, вчиняє сварки, ображає всіх. Висновки співробітників правоохоронних органів щодо їх не проживання, які жодного разу не навідували квартиру, не відповідають дійсності, з цього приводу подала скаргу до начальника міліції. Варіанти, які пропонує позивач для вирішення питання мирним шляхом, для родини не прийнятні. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнала, пояснила, що спірну квартиру вважає своїм постійним житлом, іншого не має, за адресою місця проживання отримує періодичну пресу для дитини, регулярно появляється в помешканні, має особисті та дитячі речі. Періодично з чоловіком і донькою проживає в двокімнатні квартирі його батьків, які онуку зареєстрували, на її реєстрацію згоди не дають. Позивач не дозволяє їй з родиною зайняти третю кімнату, до якої нікого не допускає, примусив з матір»ю перебувати у кімнаті розміром 20 м, разом з сестрою та її малолітньою донькою, постійно палить в присутності дітей, вчиняє сварки, допускає нецензурні висловлювання, забирає з поштової скриньки її кореспонденцію. Представник відповідачів, крім іншого, доповнила, що позивач систематично порушує правила співжиття та добросусідства, що встановлено і судовим рішенням від 27.02.2013 р., що набрало законної сили, і підтверджується зверненнями відповідачів у січні та серпні 2014 р. до правоохоронних органів. Позивач переслідує мету збільшити свою частку в житловій площі на випадок приватизації. Вважає єдиним прийнятним варіантом вирішення спору придбання для нього ізольованої однокімнатної квартири. На підтвердження того, що відповідачі втратили інтерес до спірного житла, і відсутні більше шести місяців без поважних причин, переконливих доказів не надав. Третя особа: [PERSON] з позовом не згодна, пояснила, що мати і сестра проживають в квартирі. Позивач чинить перешкоди у користуванні житлом, тому вони вимушено користуються з нею кімнатою, розміром 20 кв. м, мають окремі спальні місця. Деякий час на рік мати мешкає в селі, а сестра - у чоловіка, але сприймають квартиру як постійне місце проживання, разом оплачують житлово-комунальні послуги за окремими квитанціями, позивач оплачує лише за себе. Що стосується висновків дільничного інспектора, то вони не відповідають дійсності, жодного разу квартиру не навідував, ніяких перевірок не проводив. Суд, заслухавши сторони, їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Якщо особи, … перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд установив, що спірна квартира [ADDRESS] не приватизована, загальною площею 59,40 кв. м, складається з трьох жилих кімнат: площею 20,0 кв. м, 12,9 кв. м, 10,0 кв. м, яку отримала мати позивача, [PERSON], за обмінним ордером №398/60 від 13.08.1969 р. на сім»ю з 4 осіб: на себе, сина, [PERSON], дочку, [PERSON], та свою матір, [PERSON], і була наймачем за договором найму ( а. с. 8). [INFO]. померла [PERSON], а [INFO]. - [PERSON], і зняті з реєстраційного обліку. Відповідно до довідки ф.- 3 від 27.08.2014 р. № 4996, виданої КП «Куренівське», за спірною квартирою зареєстровані: позивач, [PERSON], - з 07.03.1989 р.; відповідач, [PERSON], - з 14.10.1971 р. та її дві доньки: відповідач, [PERSON], - від народження [INFO]., третя особа: [PERSON] - з 06.04.1993 р., зі своєю малолітньою дитиною, [PERSON], - від народження - [INFO]. ( а. с. 10). Особовий рахунок після смерті, [PERSON], не переведений на будь-кого з повнолітніх осіб, зареєстрованих у спірному жилому приміщенні, оскільки вони тривалий час не можуть дійти взаємної згоди щодо користування квартирою та оформлення договору найму. Як убачається з пояснень відповідачів, [PERSON] та [PERSON], вони вважають спірну квартиру своїм постійним місцем проживання, мають ключі від вхідних дверей, почергово оплачують житлово-комунальні послуги, за адресою місця проживання отримують кореспонденцію та періодичну пресу, зокрема по садівництву та огородництву і дитячий журнал «Абетка казок» ( а. с. 123, 124). Відповідач, [PERSON], є пенсіонеркою, перебуває на пенсійному обліку за адресою спірної квартири, обслуговується в поліклініці, у період з весни по осінь та вихідні дні знаходиться в с. Мигалки у дачному будинку свого чоловіка, там займається огородництвом, оздоровлює онуків. Відповідно до довідки управління ПФУ в Подільському районі м. Києва від 03.12.2014 р. № 534/19 [PERSON], [INFO], перебуває на обліку як пенсіонер за віком за місцем проживання: [ADDRESS] ( а. с. 76). КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Подільського району м. Києва підтвердив, що [PERSON], 1955 р. народження, яка проживає по [ADDRESS], була на прийомі сімейного лікаря 19.09.2014 р., 09.10.2014 р., 03.12.2014 р., перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби ( а. с. 76). Відповідач, [PERSON], періодично мешкає зі своєю родиною в двокімнатній квартирі батьків чоловіка, які не надають згоди на її постійне проживання та реєстрацію в цьому помешканні. Періодична відсутність відповідачів у спірному помешканні пояснюється й тим, що позивач нікому не дозволяє зайняти третю кімнату, зняв вхідні двері та виніс на смітник, зайняв особистими речами, виніс і демонтував їхній диван, що ним не заперечується. Наведені обставини свідчать про те, що позивач чинить перешкоди відповідачам у вільному користуванні спірною квартирою, вони вимушені разом з [PERSON] та двома малолітніми дітьми перебувати у кімнаті, розміром 20 кв. м, періодично бути відсутніми у спірному помешканні, хоча почергово оплачують житлово-комунальні послуги за окремими квитанціями, позивач платить за себе ( а. с. 40, 41, 67, 75, 84, 85). Суд дійшов висновку, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки щодо користування спірним жилим приміщенням, що набули тривалого характеру, обумовлюють сварки, створення неприйнятної домашньої атмосфери для спокійного та мирного співжиття, що підтверджується й безпідставною заявою (повідомленням) позивача про кримінальне правопорушення, у тому числі відносно відповідачів, [PERSON] та [PERSON], а також наступним ( а. с. 119-121). Так, відповідачі, [PERSON] та [PERSON], у січні та серпні 2014 р. зверталися із заявами до начальника Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу вчинення позивачем перешкод у користуванні спірною квартирою та інших, на їх думку, протиправних дій, проте рішень за ними не приймалося ( а. с. 122, 125, 126). Рішенням Подільського районного суду від 27.02.2013 р., що набрало законної сили, відповідно до якого позивачу відмовлено у задоволенні позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом зобов»язано не чинити їм перешкод у користуванні спірною квартирою ( а. с. 11-26). Позивач на підтвердження позовних вимог надав письмові звернення ( заяви) до Подільського РУ ГУ МВД України в м. Києві від 07.11.2013 р., 03.04. 2014 р., 15.07.2014 р. з приводу встановлення фактичного місця перебування відповідачів, які суд критично оцінює, ураховуючи, що вони подані у період тимчасової відсутності відповідача, [PERSON], у спірному помешканні, що нею не заперечується, та пояснюються його бажанням зібрати фактаж і створити враження її тривалого не проживання в спірній квартирі ( а. с. 27 - 29). У висновках дільничного інспектора Подільського РУ ГУ МВД України в м. Києві від 14.12.2013 р., 03.05.2014 р., на ці письмові звернення позивача, зазначено, що при неодноразових перевірках «опитати [PERSON] та [PERSON] не виявилось можливим, у квартирі їх не було та склалось враження, що вони дійсно там не проживають», проте не зрозуміло, з яких фактичних даних склалось таке враження, при цьому [PERSON] надавала пояснення, що мати та сестра проживають з нею, сусіди не опитувались, що свідчить про невідповідність цих висновків фактичним обставинам справи, поверховість та формальність так званих перевірок ( а. с. 31, 33). Отже, суд не може прийняти до уваги і повідомлення Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 16.12.2013 р., 16.05.2014 р. про те, що «встановити і опитати [PERSON] та [PERSON] не виявилось можливим, при неодноразовому відвідуванні помешкання вони були відсутні, де можуть проживати невідомо», які складені та надіслані на підставі цих висновків (а. с. 30, 32) Позивач посилається на те, що фактичне місце проживання [PERSON] у [ADDRESS] у будинку свого чоловіка встановлене співробітниками міліції. Проте, як убачається з висновку дільничного інспектора Подільського РУ ГУ МВС України від 11.08.2014 р., на момент перевірки [PERSON] проживала за вказаною адресою, що нею не заперечується, тривалість проживання не встановлена, лише з»ясовано, що вона не має боргів перед банківськими установами ( а. с. 35). Відповідно до повідомлення Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.08.2014 р., складеного на підставі висновку від 11.08.2014 р., не йде мова про встановлення фактичного місця проживання [PERSON] у с. Мигалки, а зазначено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які мають вирішуватися за обопільною згодою або у судовому порядку, рекомендовано звернутися до суду ( а. с. 34). Відповідач, [PERSON], подала скаргу начальнику Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві на дії дільничного інспектора, проте результати її розгляду відсутні ( а. с. 138). Відповідно до довідки голови виконкому Мигалківської сільської ради Бородянського району Київської області від 30.07.2014 р. за № 02-31-200, виданої на запит адвокатського об»єднання «Подільська юридична консультація», [PERSON], проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з чоловіком, [PERSON], який зареєстрований за цією адресою з 2002 р. ( а. с. 37). Депутатом Мигалківської сільської ради, Оксененко О.М., в присутності двох свідків: [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], та [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], складено акт від 22.08.2014 р., затверджений сільським головою, про те, що [PERSON], 1955 р. народження, та її онука, [PERSON], 2006 р. народження, проживає без реєстрації в період шкільних канікул у [ADDRESS] ( а. с. 91). Виконком Мигалківської сільської ради, на підставі акта депутата сільської ради від 22.08.2014 р., видав уточнюючу довідку від 22.08.2014 р. №846, за підписом сільського голови, про те, що [PERSON], 1955 р. народження, та її онука, [PERSON], 2006 р. народження, проживають в період шкільних канікул тимчасово без реєстрації у [ADDRESS] ( а. с. 92). 28.02.2014 р. КП «Куренівське», на звернення позивача від 29.01.2014 р., відмовило у підтвердженні факту не проживання відповідачів шляхом обстеження спірної квартири, і наданні інформації про їх фактичне місце проживання на підставі наявних від них письмових заяв ( а. с. 39). Натомість, видало довідку від 03.12.2014 р. № 819 про те, що [PERSON] дійсно мешкає по [ADDRESS], зареєстрована у Подільському райвідділі міліції м. Києва, разом з нею проживає без реєстрації донька, [PERSON], 2011 р. народження ( а. с. 77). Не заслуговують на увагу і твердження представника позивача про те, що відповідач, [PERSON], відсутня більше ніж 6 місяців у спірному помешканні, проживає в будинку чоловіка, що є їх спільною сумісною власністю, тобто має власне житло, оскільки то об»єктивно не підтверджено. Що стосується незначного за лічильником споживанням гарячої води, то воно пояснюється економним її витрачанням, а що відповідачі, з урахуванням двох малолітніх дітей не можуть поміститися в кімнаті, розміром 20 кв. м, де проживає третя особа, спростовується її поясненнями про наявність достатньої кількості спальних місць, натомість свідчить про те, що позивач чинить перешкоди у вільному користуванні спірною квартирою, нікому не дозволяє користуватися третьою кімнатою, з якої зняв вхідні двері. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], втратили інтерес до спірної квартири і відсутні в ній більше шести місяців без поважних причин, і не спростував наявні докази того, що ним чиняться перешкоди у користуванні спірним помешканням. Документи, що не відносяться до періоду з березня 2013 р. по теперішній час, та досліджувались судом при розгляді попередньої справи, а також довідкова інформація про надані послуги мобільного зв»язку з роздруківкою дзвінків, що не стосується предмета спору, не приймаються до уваги ( а. с. 80, 81, 89, 90, 93-110, 111-118). Суд, дослідивши наявні докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення за відсутності в ньому без поважних причин понад шість місяців, тобто з березня 2013 р. по теперішній час, не доведені і не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 64, 65, 71, 72 ЖК України,

Outcome: dismissed