Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обгрунутвання якого зазначив наступне. Так, відповідно до договору купівлі продажу від 27 квітня 2011 року йому належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , в якому після придбання він постійно проживає. Продавець будинку [PERSON] хоча і зареєстрований у вказаному будинку, однак в ньому не проживає та будинком не користується з квітня 2011 року, однак самостійно зніматися з реєстрації за вказаною адресою не бажає. Через це позивач не має можливості використовувати в повній мірі своє право на зазначений житловий будинок, не має можливості оформити субсидію та інші соціальні допомоги та вимушений звернутись до суду з даним позовом. Просив визнати [PERSON] , 1978 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, уточнивши номер належного йому будинку, якому згідно рішення 32 сесії 5 скликання Лазарівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 17.12.2008р. змінено поштову адресу, а саме: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8- 10). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області № 6 від 14.01.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). При цьому факт непроживання відповідача [PERSON] за місцем його реєстрації в будинку [ADDRESS] підтвердтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.01.2021 року (а.с.11) Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником домоволодіння по [ADDRESS] , в ньому не проживає більше шести місяців, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несе. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням -житловим будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317 ЦК України, ст. 71 ЖК України та

Outcome: approved