Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ордеру № 624 від 14.12.1992 року він проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстровані відповідач [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача, та відповідач [PERSON], яка є його рідною дочкою, які не проживають в квартирі з 1998 року та переїхали в інше помешкання, забравши всі свої речі. Але на особовий рахунок позивача нараховуються комунальні послуги за відповідачів, що змушує його нести додаткові витрати по утриманню квартири, тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Житомирській області скасувати їх реєстрацію. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]В в судове засідання повторно не зявились, про час і місце слухання справи судом повідомлялись належним чином (а.с. 27, 32, 48, 50, 53, 74, 76). Представник третьої особи Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району подав до суду заперечення, в яких позов не визнав повністю та просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 52). Представник третьої особи Орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи судом повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 73). Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Житомирській області подав до суду заперечення, в яких позов не визнав повністю та просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 34). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст. 224 та ч.2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 47 Конституції України, положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України, які розміщені в главі 2 ЖК Української РСР «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду». Судом встановлено, що позивачу [PERSON] разом з сімєю в складі дружини [PERSON] та доньки [PERSON] на підставі ордеру № 624 від 14.12.1993 року була виділена квартира (з правом зайняття 2-х кімнат площею 28,0 кв. м. у цій квартирі) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 07.08.1998 року Житомирським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, актовий запис № 175 (а.с. 56). Відповідно до довідки № 178, виданої 11.02.2016 року Будинокоуправління №3, в квартирі № 59, що розташована за адресою: смт. Озерне, вул. Авіаційна, буд. 39, Житомирського району Житомирської області зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідачі [PERSON] (колишня дружина) ,[PERSON] (донька) та її діти [PERSON] та [PERSON], а також син позивача [PERSON] (а.с. 4). Факт не проживання відповідачів у вищевказаній квартирі підтверджується актами виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 01.08.2000 року, 05.05.2015 року, 26.01.2016 року, які приймаються судом як доказ (а.с. 58, 59, 60). Крім того, позивач обмежений правом на отримання субсидій, соціальних виплат, зменшення в нарахуванні комунальних послуг, оскільки відповідачі добровільно не знялися з реєстрації в квартирі, що підтверджується копією заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24.07.2013 року (а.с. 64), копією рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03.03.2011 року (а.с. 68-69). Також позивачем до матеріалів справи надано довідку №15, яка видана 15.08.2016 року Комунальним підприємством «Агроводсервіс» Житомирської районної ради про те, що [PERSON] участі в приватизації державного житла не приймав та житлові чеки не використовував (а.с.78). У судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що квартира [ADDRESS] не належить ані йому, ані відповідачам на праві власності; стверджував, що останні особи не брали участі у приватизації данного житлового приміщення. Відповідності до ст .ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пунктах 33, 34 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначається, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення, тощо. Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідачі з 1999 року не проживають в квартирі. Відповідачі не виконують обов'язки члена сім'ї, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, у звязку з чим позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідачів. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) користуються житловим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відтак, ураховуючі той факт, що між позивачем та відповідачем [PERSON] шлюб розірвано, однією сім'єю відповідачі не проживають разом з позивачем - наймачем і не ведуть з ним спільне господарство, [PERSON] та [PERSON] на момент розгляду справи не є членами сім'ї наймача. У даному випадку реєстрація відповідачів в квартирі створює перешкоди позивачу в реалізації йоо прав як наймача житлового приміщення, зокрема, можливості оформити субсидію. Тому є всі підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою № 59 по вул. Авіаційна у будинку № 39 в смт. Озерне Житомирського району Житомирської області. Встановивши, що відповідачі були відсутніми в спірній квартирі без поважних причин з 1999 року і по теперішній час, тобто більше встановленого ст. 71 ЖК України строку, вони підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою №59 по вул. Авіаційній у буд. № 39 в смт. Озерне, з підстав, передбачених у зазначеній статті Житлового кодексу України. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки третьою особою Управлінням державної міграційної служби України в Житомирській області не приймалось рішення про відмову позивачу у знятті з реєстраційного обліку відповідачів, то позовна вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає.\~ Позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідачів судових витрат, тому суд не розглядає її. На підставі викладеного,

Outcome: partial