Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння [ADDRESS]. В позові зазначав, що вже понад 12 років проживає в домоволодінні [ADDRESS]. Весь цей час піклується про спірне домоволодіння, проводить в ньому ремонти, утримує його. З огляду на це позивач вважає, що набув право на те, щоб за ним було визнано право власності на спірне володіння за набувальною давністю. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, позивач та його довіритель [PERSON] просили суд ухвалити рішення, яким визнати право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку ст. 344 ЦК України. В позові [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за участю [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності - відмовити. Представник відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання повторно не з'явився. Про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Письмових заперечень та пояснень до суду не подавав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявив клопотання про залучення в якості співвідповідача третю особу з самостійними вимогами [PERSON]. Вказане клопотання судом було задоволено. Відповідач-позивач [PERSON] в позові зазначив про те, що він проживав в спірному домоволодінні по 2007 рік включно, а надалі,з огляду на стан здоров'я переїхав до своєї дружини в с. Червона Знам'янка Кременчуцького району. Вказував, що в нього була оплатна домовленість з [PERSON] про проживання останнього в спірному домоволодінні до 2011 року. Однак,як вказує [PERSON], з будинку [PERSON] не виїхав,змінив вхідні замки та двері та на момент подачі позову не надає можливості [PERSON] користуватися його майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Вважають, що з огляду на скасування заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19.03.2014 року [PERSON] втратив право власності на спірне майно. Крім цього, вважають доведеним факт проживання [PERSON] в спірному домоволодінні понад 12 років. Представник позивача відповідача (колишньої третьої особи з самостійними вимогами) [PERSON] - [PERSON], проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Вказував, що право власності його довіреної особи [PERSON] на скасовано, а факт проживання [PERSON] в спірному домоволодінні понад 12 років відкрито та безперервно таким, що спростовується доказами наявними в справі. Крім того, просив задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності з підстав зазначених в позові. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали. Просили суд його задовольнити. Проти позову [PERSON] заперечували. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи їх представників, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що в задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, [PERSON] за участю [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку ст. 344 ЦК України необхідно відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON] до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за участю [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності підлягає до задоволення за наступних підстав, а саме : Судом достовірно встановлено, що згідно з заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2007 року - визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення - 23.04.2007 року було зареєстровано право власності [PERSON] на вказане домоволодіння. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 березня 2014 року скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2007 року, а в позові [PERSON] відмовлено. Аналізуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, суд вбачає, що згідно з текстом позову [PERSON] визнає, що починаючи з 2001 року сплачував кошти за проживання в спірному домоволодінні громадянці [PERSON] з якою в усній формі уклав договір про піднайом житлового приміщення. З вищевказаного, суд приходить до висновку про те, що підставою для проживання в спірному домоволодінні [PERSON] були його договірні відносини з вказаною особою, що не заперечував ні сам [PERSON], ні його представник, ні інші учасники процесу. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме в п. 10 роз'яснено, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи вказану правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та з огляду на те, що позивач зазначив в позові про те, що проживав в спірному домоволодінні з 2001 року, суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду останній не мав право на визнання права власності на майно за набувальною давністю. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років за рішенням суду набуває право власності на нього. За змістом наведеної норми закону обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння цим об'єктом, відкритість і безперервність володіння ним протягом десяти років (в даному випадку 15 років). Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність, суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Разом з тим, з матеріалів, справи вбачається, що позивач [PERSON] не довів своє безперервне та одноособове володіння спірним домоволодінням протягом 12 років підряд, а між ним та [PERSON] вбачається спір про право. Крім того в судовому засіданні встановлено, що 02.04.2007 року в указаному домоволодінні [PERSON] видав заповіт та довіреність, що посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] Про те, що вказані документи видані за адресою спірного саме даного домоволодіння свідчить їх текст, адже в ньому приватним нотаріусом зазначено, що їх посвідчення проведено саме по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та інші учасники процесу не спростували цих доказів належним чином, а тому суд приймає їх до уваги, як такі, що спростовують твердження [PERSON] про безперервність та одноособовість його володіння спірним домоволодінням. Згідно п.9 Постанови Пленуму від 07.02.2014 року встановлено,що - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача [PERSON] оскільки останній знав про те, що поселяючись в будинку не мав підстав для набуття права власності на нього. Крім того, на момент звернення з позовом до суду, позивач [PERSON] знав, що у будинку є інший власник, ніж територіальна громада м. Кременчука, а саме [PERSON], який був зазначений в позові спочатку третьою особою, без самостійних вимог, а потім - відповідачем. Водночас, з огляду на приписи ст.334 ЦК України право власності [PERSON] на спірне домоволодіння виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 23.04.2007 року і на момент розгляду справи по суті, державна реєстрація права власності не скасована. Відтак, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є власником спірного домоволодіння по [ADDRESS] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконливого висновку, про те, що вимоги позивача [PERSON] про безперервність та відкритість володіння спірним майном, а відповідно і набуття права власності на частину домоволодіння в порядку ст. 344 ЦК України спростовуються дослідженими обставинами справи. Інших доказів на підтвердження своїх доводів [PERSON] до суду не було надано і суд їх не встановив. Щодо позову [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за участю [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності то суд виходить з наступного. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14326703 від 23.04.2007 року - [PERSON] набув право власності на домоволодіння з господарськими будівлями по [ADDRESS]. На час розгляду справи право власності не скасовано. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319, власник володіє, користується та розпоряджається майном на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під час розгляду справи суд встановив, що саме [PERSON] мешкає в спірному домоволодінні в той же час доказів законності такого перебування в домоволодінні належному іншій особі Відповідачем не надано. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності - законні та відповідають вимогам діючого законодавства України.

Outcome: approved