Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 21.04.2015 року померла його мати [PERSON] , у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії СМ №079390, яку він прийняв шляхом спільного прпоживання зі спадкодавцем, однак оригінал вище згаданого державного акту було втрачено, у звязку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглядати без його участі, про що надав до суду листа. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року в с.Черепівка Буринського району Сумської області померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв позивач, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги. Вказані обставини підтверджуються показами позивача, свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідкою [PERSON] сільської ради, витягом із спадкового реєстру (а.с.4,5,21-23). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6502 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту серії СМ №079390, що вбачається з витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.8-12). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивач не спроможний, у звязку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що підтверджується поясненнями позивача та листом відділу Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області №14/6-17 від 26.01.2017 року (а.с.13-14). Також, відсутність оригіналу даного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.15). Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved