Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 03.01.2007 року був прийнятий на роботу на ПАТ «ДЗАК». На сьогоднішній день позивач продовжує працювати у відповідача на посаді начальника лабораторії - інженера-металограф і механічних випробувань метрологічної служби, однак з листопада 2015 по квітень 2016 року йому не виплачувалась заробітна плата. Таким чином, неправомірними діями відповідача позивач був позбавлений права на своєчасну оплату праці. Крім того, вказує на те, що має право на компенсацію втрати частини зарплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв»язку з порушенням термінів їх виплати». Також через затримку виплати заробітної плати йому заподіяно моральної шкоди, розмір якої він оцінює в сумі 1000 гр. Оскільки, ПАТ «ДЗАК» добровільно не виплатив належну йому заробітну плату, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Не заперечив проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Відтак, суд ухвалив продовжити розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивача було прийнято на роботу в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», де він і працює по сьогоднішній день. Виплата заробітної плати з листопада 2015 року по квітень 2016 року позивачу підприємством не була проведена. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 27.05.2016 року становить 5950,83 грн., що підтверджується довідкою за № 270 від 27.05.2016 року, виданою бухгалтерією ПАТ «ДЗАК». Згідно ст. 115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2010 року № 2050-ІІІ (з відповідними змінами та доповненнями) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок та умови проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи посилання позивача, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved