Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Вимоги позову мотивував тим, що в період з 10.05.1991 по 20.04.2010 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі у сторін народився син [PERSON] . За час перебування у шлюбі [PERSON] придбала житловий будинок по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, на випадок своєї смерті заповіт не склала. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано, спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] . На підставі заяви, [PERSON] приватним нотаріусом 10.08.2018 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на будинок [ADDRESS] . Позивач вказує, що дане свідоцтво підлягає скасуванню, оскільки майно набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, а тому спадкуванню підлягає лише 1/2 частина будинку. А тому, просить суд скасувати свідоцтво про право на спадщину видане 10.08.2018 на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.07.2020 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами загального позовного провадження. У встановлений строк, відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, копію матеріалів спадкової справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10 травня 1991 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.5). 20 квітня 2010 року [PERSON] було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 20), встановлено що [PERSON] померла [INFO] . За час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.03.2006 [PERSON] набула у власність житловий будинок [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 7-9). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки [PERSON] набула у власність житловий будинок [ADDRESS] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] , то він належав їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з рівності часток подружжя у спільній сумісній власності [PERSON] та її чоловіку [PERSON] належить по 1/2 частині нерухомого майна. Отже, після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . З копії матеріалів спадкової справи №2/2018 заведеної до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 19-83) судом встановлено, що приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. було видано на ім`я спадкоємця [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2018 на спадщину, яка складається з житлового будинку загальною площею 255,8 кв.м., житловою площею 93,3 кв.м. з господарськими спорудами, до складу яких входять: огорожа 1 та огорожа 2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82). Оскільки дане майно було спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] на день смерті належала лише 1/2 частина житлового будинку, то у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави видавати свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок на ім`я спадкоємця [PERSON] . Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки у зв`язку з видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2018 року на цілий житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , було порушено майнове право позивача, який будучи співвласником майна позбавлений права на нього, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 серпня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. на ім`я [PERSON] . Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved