Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності №47 від 09.11.1977 року, він є власником домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] За вказаною адресою, окрім позивача, зареєстрованим значаться відповідач [PERSON], який більше як 35 років виїхав з вказаного житлового приміщення і не проживає в ньому, комунальних платежів не сплачує, особисті його речі в будинку відсутні. Позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням по [ADDRESS] Заявою до суду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримують, прохають справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через оголошення у пресі. Третя особа: Управління Державної міграційної служби в Полтавській області в судове засідання не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, надійшов до слідуючого. Відповідно до свідоцтва про право власності №47 від 09.11.1977 року, виданого на підставі рішення виконкому Градизької селищної ради народних депутатів №81 від 21.10.1977 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 08.11.2012 року, [PERSON] є власниками домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що підтверджується актом не проживання від 07.08.2014 року, відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 1979 року, однак по даний час відповідач має реєстрацію у спірному будинку, який не являється його власністю. Відповідач фактично проживає за іншою адресою. Намірів повернутись та жити в будинку [ADDRESS], відповідач не має, також не застосовував ніяких дій по вселенню в цей будинок, будь-яке майно відповідача у вказаному домоволодінні відсутнє. Відповідач є членом сім»ї ( син) позивача. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, лише власник майна може звернутися в судовому порядку з позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частинами 1,4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватись займаним. Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Встановивши, що [PERSON] залишив спірний будинок у 1979 року, тобто більше ніж за 35 роки до звернення позивача до суду із відповідним позовом, а також, що відповідачу не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно втратив правовий зв'язок із приміщенням. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що [PERSON] не проживає більше 35 року за адресою: [ADDRESS], більше одного року не оплачуює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку, не приймає участі у спільному побуті, то суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право на користування вказаним житлом. Так як судом встановлено, що відповідачі по [ADDRESS] з власної волі не користувався і був в ньому відсутній більше одного року, та інше не встановлене домовленістю між сторонами та не було будь-якої угоди між сторонами про порядок користування цим приміщенням у відсутності понад один рік - то позовна заява підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved