Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 20 лютого 2020 року, в подальшому уточнивши зміст та вимоги (а.с.18-19), просить суд: припинити стягнення з нього аліментів, присуджених рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року за позовом [PERSON] з нього присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання сина. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року попередньо визначений розмір аліментів збільшено до 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 2018 року отримувані [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] використовувались нею не за призначенням, що викликало обурення з боку позивача та призвело до виникнення сварок між сторонами. У конфлікті син [PERSON] підтримав сторону батька, через що [PERSON] буквально вигнала дитину з дому. З того часу син проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Не дивлячись на це, [PERSON] продовжує отримувати аліменти на сина за судовим рішенням та в добровільному порядку відмовляється їх віддавати дитині для використання за призначенням. Наразі аліменти продовжують стягуватись з позивача та використовуються відповідачем не за призначенням. В свою чергу, [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає. З огляду на це [PERSON] просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача з огляду на відсутність обставин, які попередньо визначали можливість стягнення з нього аліментів на утримання сина, який до того часу проживав з нею та відповідно присудити стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання сина. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.23). Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористався, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак повторно не з`явилася, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Заяв про відкладення розгляду справи від неї суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 28 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому у відділі РАГС Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №144. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2010 року №2-2420/10 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2005 року (а.с.5). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання їх дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з 02 жовтня 2006 року і до повноліття дитини. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року №214/1138/18, яке набрало законної сили 23 липня 2018 року, збільшено розмір аліментів, які згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/6 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, до 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у збільшеному розмірі присуджено від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Як вказував позивач, що підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА-КОМ» №5 від 19 лютого 2020 року (а.с.4), він значиться зареєстрованим та проживає за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним без реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується актом з місця мешкання від 10 лютого 2020 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.6). Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та присудження стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання сина, [PERSON] посилається на зміну обставин, що існували на час вирішення питання про стягнення з нього аліментів. Оскільки на даний час син проживає з ним, то продовження стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] є недоцільним, оскільки визначає використання таких платежів відповідачем не за призначенням - не в інтересах дитини. Надаючи оцінку таким доводам та обґрунтованості пред`явлених [PERSON] вимог суд виходить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ст.181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже, враховуючи встановлений ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну чи припинення розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених ст.192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та існують на момент звернення з позовом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами той факт, що неповнолітній [PERSON] на даний час проживає разом з батьком [PERSON] , відомості про наявність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини відсутні, доказів зворотного відповідачем суду не надано, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни обставин, за яких ухвалювалось рішення про стягнення аліментів та визначають недоцільність продовження стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON] в подальшому, що буде порушенням як інтересів дитини, так і її прав на аліменти, що є її власністю. При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання сплачуваних [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина за цільовим призначенням та в інтересах дитини, чим не спростовано наведених позивачем доводів. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, яка наразі проживає з позивачем, тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів із стягуванням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача в частині припинення стягнення аліментів, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.17). В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved