Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 16 квітня 2004 року, реєстраційний номер 1-617 є власником 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований його (позивача) син - відповідач [PERSON] , [INFO] , однак в зазначеному будинку не проживає, при цьому дана обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою), порушує його (позивача) права власника, так як він (позивач) не може оформити субсидію, в позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем не має можливості, оскільки він виїхав в невідомому йому (позивачу) напрямку, зв`язку з ним не має. З огляду на зазначене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач є його рідним сином та з 2015 року в будинку не проживає, матеріальну допомогу на утримання будинку та на оплату комунальних послуг, - не надає, він (позивач) не може оформити субсидію, у зв`язку з реєстрацією його сина за вказаною адресою, оплачує комунальні послуги самостійно, для нього (позивача) оплата є надмірною, та йому не вистачає коштів на придбання ліків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в порядку ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки про виклик за відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідач не подавав, як не подавав і будь-яких заяв, клопотань чи заперечень. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-617, (спадкова справа № 242), посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Латушкіною О.О., позивачу [PERSON] належить на праві власності 1/4 частина жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 13842273 від 12.03.2007 року право приватної спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/4 частка), номер запису: 6268, в книзі: 21. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 21 жовтня 2020 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 20.11.2002 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки квартального комітету № 25 Подільського району м. Кропивницького від 09 жовтня 2020 року № 697, виданій [PERSON] про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним значаться зареєстрованими: син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , які за даною адресою не проживають. При цьому, відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 11 жовтня 2020 року, складеного за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] мешканців будинку [ADDRESS] , справжність підписів яких засвідчено головою квартального комітету № 25 Подільського району м. Кропивницький [PERSON] останні підтвердили факт того, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2015 року, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому за вказаною адресою - не має. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб`єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім`ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім`ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім`ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права користування житловим приміщенням - кв. [ADDRESS] , не проживає без поважних причин в зазначеному вище домоволодінні з 2015 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в домоволодіння, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: кв. [ADDRESS] , при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved