Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на його користь суму індексу інфляції за період 01 вересня 2017 року по 30 листопада 2017 року в сумі 1567,48 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 17 серпня 2017 року по 15 грудня 2017 року в розмірі 375,63 грн., а всього 1943,11 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь 640 грн. сплаченого ним судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що Дубровицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області здійснюються виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню про стягнення з [PERSON] за рішеннями судів грошових коштів за договорами позики. За повідомленням Дубровицького РВ ДВС ГУТУЮ в Рівненській області від 17 листопада 2017 року, залишок суми боргу [PERSON] становить 37770,63 грн. Таким чином, [PERSON] не сплативши йому суми боргів, визначені судовими рішеннями, у такий спосіб не виконав свої зобов'язання за раніше укладеними договорами позики і відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, а тому додатково зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 вересня 2017 року по 30 листопада 2017 року в сумі 1567,48 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 17 серпня 2017 року по 15 грудня 2017 року в розмірі 375,63 грн., а всього 1943,11 грн. Позивач на розгляд справи не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач на розгляд справи не з'явився. Згідно поданої ним заяви, просить справу розглянути за його відсутності. Оскільки відповідачем до суду не надано відзиву у встановлений строк, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно повідомлення Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №7349/14,8-37 від 17.11.2017 року (а.с.19), залишок несплачених сум [PERSON] на користь [PERSON] станом на 16.11.2017 року становить 37770,63 грн. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 598-599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Оскільки грошові зобов'язання перед позивачем [PERSON] на час вирішення спірних правовідносин боржником, тобто відповідачем [PERSON], не виконані, тому вимоги позивача про застосування норм ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вважає доведеними та обґрунтованими. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляції за період з 01 вересня 2017 року по 30 листопада 2017 року становить 1567,48 грн., 3% річних за період з 17 серпня 2017 року по 15 грудня 2017 року становить 375,63 грн. Щодо вказаного вище розрахунку позивачем суми інфляції та 3% річних, то суд погоджується з ним, оскільки відповідачем даний розрахунок не спростований. Отже, зазначені суми інфляційних втрат і трьох процентів річних підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача. Згідно наданого позивачем попереднього розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, то судові витрати позивача складаються із сплаченого ним судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.16-18), що, відповідно, підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №36 від 15.12.2017 року (а.с.10). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, з урахуванням задоволення позовних вимог, на користь [PERSON] підлягають стягненню з [PERSON] сума сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved