Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.11.2005 року по 02.09.2013р. він перебував з відповідачем - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.09.2013 року по справі №755/18145/13ц. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. З 01 липня 2016 року і по цей день діти проживають із позивачем за адресою [ADDRESS], що підтверджується наступними доказами: Актом обстеження квартири на предмет проживання дітей від 18.11.2016р. з ТОВ «Київ Комфорт Сервіс», відповіддю ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» від 28.11.2016р. В серпні 2016 року позивач, як батько своїх дітей та в першу чергу зважаючи на інтереси дітей, звернувся до Служби у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення місця проживання дітей із ним. 18 серпня 2016 року було прийнято розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №444 про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON]. Позивач створив для своїх дітей належні умови для проживання, для їх духовного та фізичного розвитку та повністю забезпечую їх всім необхідним для навчання та реалізації їх творчих здібностей. Діти повністю знаходяться на його матеріальному утриманні. Відповідачка по справі і мати спільних дітей проживає окремо від них. Весною, влітку та восени 2017 року з метою оздоровлення, відвідування близьких родичів, а також з туристичною метою позивач планує дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] вивезти за межі України до Білорусії, Франції, Росії та Єгипту, а саме: з 28.04.17 р. по 10.05.2017р., та 01.06.16 р. по 31.08.2017 р. до Білорусії з метою відвідування близьких родичів (бабусі), оздоровлення, а також з туристичною метою; з 15.06.17р. по 15.07.17 р. до Франції з туристичною метою, а також з метою відпочинку та оздоровлення; з 22.09.17р. по 01.10.2017 р.. до Росії з метою відвідування близьких родичів; з 27.10.2017р. по 06.11.2017 р. до Єгипту з туристичною метою, а також з метою відпочинку та оздоровлення. Позивач, дочка та син неодноразово звертались в усній та письмовій формі до відповідачки по справі з проханням надати нотаріальний дозвіл на виїзд дітей за кордон, однак відповідачка такої згоди не надає, чим чинить перешкоди у покращенні здоров'я дитини, її фізичного, духовного інтелектуального розвитку як особистості. Тому позивач просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) до Білорусії на період з 28.04.2017 р. по 10.05.2017р., та на період з 01.06.2017 р. по 31.08.2017 р.; до Франції на період з 15.06.2017р. по 15.07.2017 р.; до Російської Федерації на період з 22.09.2017р. по 01.10.2017 р.; до Єгипту на період з 27.10.2017р. по 06.11.2017 р. без дозволу та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON]. В подальшому позивач неодноразово уточнював та зменшував позовні вимоги, та згідно заяви про зменшення позовних вимог від 10.04.2018 року просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) до Білорусії на період з 01.06.2018 р. по 14.06.2018 р, та з 27.07.2018 р. по 09.08.2018 р, та з 21.09.2018 р. по 07.10.2018 р, та з 26.04.2019 р. по 12.05.2019 р, до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії з метою відвідування родичів (тітка), оздоровлення, а також з туристичною метою, на період з 10.08.2018 р. по 10.02.2019 р, до Республіці Польща на період з 15:06.2018 р. по 27.07.2018 р, до Сполучених Штатів Америки з 14.06.2019 р. по 18.08.2019 р без дозволу та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідач направила до суду письмовий відзив та в судовому засіданні вимоги позову визнала частково. Третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомлено, письмових пояснень до суду не надіслано. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER]). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3 ст. 313 ЦК України). Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил). Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (Підпункт 2 пункту 20). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Водночас, частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач має намір та просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) до Білорусії на період з 01.06.2018 р. по 14.06.2018 р, та з 27.07.2018 р. по 09.08.2018 р, та з 21.09.2018 р. по 07.10.2018 р, та з 26.04.2019 р. по 12.05.2019 р, до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії з метою відвідування родичів (тітка), оздоровлення, а також з туристичною метою, на період з 10.08.2018 р. по 10.02.2019 р, до Республіці Польща на період з 15:06.2018 р. по 27.07.2018 р, до Сполучених Штатів Америки з 14.06.2019 р. по 18.08.2019 р без дозволу та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON]. В судовому засіданні відповідач не заперечували проти вимог що стосуються надання дозволу на виїзд [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) до Республіки Білорусь на періоди з 01.06.2018 р. по 14.06.2018 р. та до Республіки Польща на період з 15.06.2018 р. по 27.07.2018 р. без дозволу та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON]. Стаття 82 ЦПК України визначає що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи що відповідачем визнані вимоги що стосуються надання дозволу на виїзд [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) до Республіки Білорусь на періоди з 01.06.2018 р. по 14.06.2018 р. та до Республіки Польща на період з 15.06.2018 р. по 27.07.2018 р. без дозволу та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON], суд вважає за можливе задоволити вимоги позову в цій частині. Також, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги що стосуються тимчасовий виїзд малолітніх дітей до Республіки Білорусь на періоди з 21.09.2018 р. по 07.10.2018 р. без дозволу та супроводу матері, оскільки там проживають близькі родичі дітей, та дана поїздка може сприяти їх оздоровленню та відпочинку, та відповідати інтересам дітей. Разом з тим, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди матері, не позбавленої батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Так, суд відмовляє у всіх інших вимогах що стосуються виїзду дітей за кордон на періоди що охоплюють 2019 рік, оскільки позивачем не обґрунтовано необхідність виїзду у відповідні періоди, що охоплюють навчальний рік, та відповідно не містять конкретизації щодо цілей таких поїздок, що відповідно може призвести до порушення принципу рівноправності батьків у їх правах та обов'язків щодо дітей. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст.141, 157 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 152, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57,

Outcome: partial