Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати договір поставки №5505 від 22.05.2019, укладений між фізичної особою-підприємцем [PERSON] та и [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] : 341 000,00 грн сплачених коштів згідно з договором поставки № 5505 від 22.05.2019; 527 922,00 грн пені за кожен день прострочення зобов`язання; 20 586,00 грн збитків від інфляції; 21 088,00 грн 3% річних; 10 000,00 грн моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2019 між ним та ФОП [PERSON] , був укладений договір поставки № 5505, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити позивачу меблі, термін виготовлення яких становить 2-3 місяці, а позивач зобов`язався сплатити за товар визначену договором суму у розмірі 422 000,00 грн. Відповідно до умов договору позивач сплатив відповідачу 80% вартості замовлення на загальну суму 341 000,00 грн. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором та не поставила позивачу у вказаний у договорі строк меблі, у зв`язку з чим 24.11.2020 він направив на її адресу претензію з вимогою розірвати договір поставки та повернення сплачених коштів, однак відповіді не отримав. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу завдана моральна шкода, що виразилась у його моральних стражданнях через те, що він був змушений проживати у квартирі без меблів, звернутися до інших майстрів, понести додаткові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2021 було відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідач копію вказаної ухвали суду разом із копією позовної заяви та додатками до неї не отримала, а конверт зі вказаними документами повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній». Відповідач не використав своє право на подання відзиву. Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло. 09.03.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив. Від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та винесення заочного рішення по справі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, його представника і відповідача та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Між ФОП [PERSON] , постачальником, та [PERSON] , покупцем, був укладений Договір поставки № 5505, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити у зумовлені строку покупцеві меблі для дому, а покупець зобов`язується приймати товар і сплачувати за товар визначену договором суму. Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у рахунка-фактурах, підписаних постачальником. Згідно з пп. 7.1. Договору загальна сума Договору визнається розміром загальної вартості поставленого товару покупцю по даному Договору за період дії цього Договору згідно Додатку 1. Сума оплати в розмірі 422 000,00 грн. Відповідно до п. 8. Договору оплата здійснюється в розмірі повної вартості товару шляхом готівкового перерахунку на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі. Покупець повинен сплатити 80% вартості замовлення до початку виготовлення товару (за домовленістю обох сторін покупець сплачує двома частинами 50% та 30% вартості замовлення до початку виготовлення товару). Оплата 50% вартості замовлення 22.05.2019. Сума оплати в розмірі 211 000,00 грн. Оплата 30% вартості замовлення 29.05.2019. Сума оплати в розмірі 126 600,00 грн. Покупець повинен сплатити залишок 20% вартості замовлення після виготовлення та монтажу товару. Сума оплати в розмірі 84 400,00 грн. [PERSON] свої зобов`язання за договором щодо оплати 80% вартості замовлення виконав, сплативши ФОП [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 341 000,00 грн, двома частинами - 211 000,00 грн та 130 000,00 грн, що підтверджується власноручною розпискою відповідача про це на останній сторінці Додатку № 1 до Договору № 5505 від 22.05.2019 Специфікація на виготовлення меблів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 5505 від 22.05.2019 Специфікація на виготовлення меблів терміни виготовлення товарів 2-3 місяці. Відповідач своїх зобов`язань за договором № 5505 від 22.05.2019 не виконала, товар не поставила, у зв`язку з чим позивач направив на адресу ФОП [PERSON] претензію, яка залишилася без належного реагування з її боку. Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За нормою ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно із ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем Договір № 5505 від 22.05.2019 являє собою змішаний договір, що містить одночасно елементи договору поставки (купівлі-продажу) та договору підряду. За приписами ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно із ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як покупець, виконав всі, покладені на нього Договором № 5505 від 22.05.2019, обов`язки, а відповідач станом на день розгляду цієї справи зобов`язання за договором не виконала, що є підставою для розірвання договору та стягнення із відповідача на користь позивача сплаченої суми попередньої оплати у розмірі 341 000,00 грн. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 527 922 грн, яка позивачем нарахована за період з 22.05.2019 по 19.01.2021 на суму 422 000,00 грн, суд доходить наступного висновку. Відповіді до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Правові наслідки порушення зобов`язання визначені у ст. 611 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з пп. 9.1 Договору сторона, яка порушила зобов`язання, визначене цим Договором та/або чинним законодавством України, зобов`язана відшкодувати завдані цим збитки стороні, права або законні інтереси якої порушено. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки умовами Договору поставки № 5505 від 22.05.2019 та Додатку № 1 до нього термін виготовлення товарів становив 2-3 місяці, то суд виходить і того, що порушення зобов`язання відповідачем відбулось з 23.08.2019 та саме з цієї дати слід нараховувати пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором, що має нараховуватись за кожний день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). При цьому, сумою, на яку слід нараховувати пеню, є сума фактично сплачених за договором коштів у розмірі 341 000,00 грн. Оскільки, судом встановлено, що станом на 23.08.2019 відповідач прострочив виконання зобов`язання перед відповідачем, то за період з 23.08.2019 по 19.01.2021, що становить 516 днів, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 3% за кожен день прострочки від суми платежу 341 000,00 становить 5 278 680,00 грн (341 000,00 грн х 3% х 516 днів). При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду з метою дотримання балансу між інтересами боржника й кредитора зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Подібний висновок висловлений Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15 і Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц. За вказаних обставин, в межах заявлених позовних вимог, виходячи з розміру платежу за договором, що становить 341 000,00 грн, суд доходить висновку, що пеня у розмірі 527 922,00 грн, яка заявлена позивачем до стягненню з відповідача, перевищує розмір збитків позивача, що є підставою для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 23.08.2019 по 19.01.2021, і визначення її у сумі 341 000,00 грн, що відповідає принципам добросовісності, справедливості й пропорційності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідач не виконав грошових зобов`язань за договором, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. З урахуванням суми грошового зобов`язання, що становить 341 000,00 грн, та встановленого Національним банком України індексу інфляції, судом розраховано інфляційне збільшення, виходячи з такого розрахунку: (100,70 (вересень 2019) : 100) x (100,70 (жовтень 2019): 100) x (100,10 (листопада 2019) : 100) x (99,80 (грудень 2019) : 100) x (100,20 (січень 2020): 100) x (99,70 (лютий 2020): 100) x (100,80 (березень 2020) : 100) x (100,80 (квітень 2020) : 100) x (100,30 (травень): 100) x (100,20 (червень 2020) : 100) x (99,40 (липень 2020): 100) x (99,80 (серпень 2020): 100) x (100,50 (вересень 2020) : 100) x (101,00 (жовтень 2020): 100) x (101,30 (листопад 2020): 100) x (100,90 (грудень 2020) : 100) x (101,30 (січень 2021) : 100) = 1.07743375, інфляційне збільшення: 341 000,00 x 1.07743375 - 341 000,00 = 26 404,91 грн. Однак, в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 20 586,54 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних, то вона також підлягає частковому задоволенню на суму 14 434,11 грн, виходячи з наступного розрахунку: розрахунковий період з 23.08.2019 по 31.12.2019, що становить 131 день, 341 000,00 х 3% = 671,59 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020, що становить 366 днів, 341 000,00 х 3% = 10 230,00 грн; з 01.01.2021 по 19.01.2021, що становить 19 днів, 341 000,00 х 3% = 532,52 грн, що разом складає 14 434,11 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди в частині позовних вимог: про розірвання договору поставки № 5505 від 22.05.2019; стягнення із відповідача на користь позивача суми сплачених за договором коштів у розмірі 341 000,00 грн, пені в сумі 341 000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 20 586,54 грн та 3% річних у розмірі 14 434,11 грн, що разом становить 717 020,65 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, то, з огляду на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження моральних страждань позивача, у суду відсутні підстави для задоволення позову у цій частині. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про захист прав споживачів був звільнений від сплати судового збору в силу положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 8 083,50 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial