Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість щодо невиплати заробітної плати з 21.02.2020 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2019 року у справі № 577/4120/19 визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Нова Пошта» №152-к від 12.08.2019 року, за яким позивача було звільнено з посади начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Сумського апеляційного суду від 28.01.2020 року у цій справі рішення суду першої інстанції залишено в силі. Наказом ТОВ «Нова пошта» від 21.02.2020 року рішення суду у частині поновлення [PERSON] на посаді виконано. З 21.02.2020 року позивач почав виконувати свої трудові обов`язки. Листом від 11.03.2020 року відповідач повідомив про відсутність позивача на роботі, невиконання ним трудових обов`язків та попередив про можливість подальшого звільнення позивача. Проте, з моменту поновлення на посаді позивач виконував свої трудові обов`язки, про що свідчать звіти про виконану роботу від 10.03.2020 року, від 27.03.2020 року та від 22.04.2020 року. Працюючи на посаді начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції, позивач з моменту поновлення до сьогоднішнього дня, не отримав жодної виплати заробітної плати. Згодом [PERSON] був повідомлений, що його не допущено до виконання ним трудових обов`язків. Проте, повідомлення про звільнення його з місця роботи позивач не отримував. Таким чином, за відповідачем наявна заборгованість по заробітній платі за період з 21.02.2020 року по сьогоднішній день. Відповідач не надавав відомостей про заборгованість по заробітній платі, тому точна сума заборгованості не відома. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ст. 139 КзпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У зв`язку із цим за період прогулу заробітна плата працівнику не нараховується. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду від 06.11.2019 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] та поновлено на посаді начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 7). З копії листа ТОВ «Нова пошта» № 915 від 11.03.2020 року [PERSON] повідомлено про скасування наказу про звільнення та поновлено на роботі (а.с.12). Відповідно до копії наказу № 29-К/тр від 21.02.2020 року скасовано наказ № 152-к від 12.08.2019 року про звільнення [PERSON] , поновлено на посаді на начальника представництва в м. Конотоп та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.70). Згідно витягу з наказу № 211-к від 04.11.2020 року [PERSON] звільнено з посади начальника представництва в м. Конотоп філії м. Суми з 04.11.2020 року за прогул без проважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 71). З копій пояснювальних записок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з 21.02.2020 року по 29.04.2020 року [PERSON] був відсутній на робочому місці без поважних причин (а.с.72-74). Відповідно до актів про відсутність на робочому місці, [PERSON] з 21.02.2020 року по 30.09.2020 року був відсутній на робочому місці без поважних причин, що підтверджується підписами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 75-90). Згідно акту інспекційного відвідування юридичної особи яка використовує найману працю № СМ 8771/184/АВ від 03.07.2020 року за час поновлення на посаді [PERSON] порушень законодавства про працю в частині нарахування та виплати заробітної плати останньому не встановлено (а.с.99-100). Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2014 року, коли почав працювати на ТОВ «Нова Пошта» територіальним менеджером мережі відділень №2 м. Шостка і м. Конотоп. Після поновлення на роботі [PERSON] з 21.02.2020 року були розподілені обов`язки з ним. Виконував вказівки [PERSON] , керівництво не цікавилося їх діяльністю. Робота була налагоджена, колектив працював. Пояснювальну записку (а.с.74) 26.10.2020 року не складав, акти підписував за вимогою керівництва. Був звільнений 20.11.2020 року за угодою сторін. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Outcome: dismissed