Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , Кредитної спілки «Супер Кредит» про визнання недійсним договору поруки. Просить визнати недійсним договір поруки №СК-49/0011/17/143/06 від 01 березня 2017 року між ним та Кредитною спілкою «Супер Кредит» як поручителем [PERSON] . В обгрунтування позову посилається на те, що у липні 2019 року він дізнався, що є поручителем колишньої дружини [PERSON] по кредитному договору №СК-49/0011/17/143/06 від 1 березня 2017 року. Із наданих йому копій кредитного договору і договорів поруки та копії паспорта, засвідченого невідомими особами він зрозумів, що [PERSON] , маючи доступ до його особистих документів разом із працівниками кредитної спілки використала їх в своїх особистих цілях та отримала 10000 грн. кредиту у Кредитної спілки «Супер Кредит». Копії договорів поруки йому надсилалися Кредитної спілки «Супер Кредит» наприкінці травня як вимога про оплату, як додаток до претензії так і як додаток до позовної заяви, і всі ці документи між собою різняться як по формі документа, так і взірцях його підпису, а у доданих відповідачем документах підпис не відповідає його, а почерк також явно не його. Крім цього, договір поруки, як вбачається із його копій, укладено 1 березня 2017 року в м.Києві, що аж ніяк не може відповідати фактичним обставинам справи, оскільки у вказаний період він там не міг перебувати. При таких обставинах вважає, що в зазначених договорах, зокрема, договорі поруки підписи від його імені підроблені. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача Кредитної спілки «СуперКредит», 18.11.2019 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, посилаючись на те, що 01.03.2017 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] , [PERSON] було укладено кредитний договір та договір поруки, який ними ж і підписаний. Укладений договір поруки відповідає вимогам чинного законодавства і в позовній заяві не містяться докази недійсності договору поруки, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви. 13 грудня 2019 року від представника відповідача [PERSON] . адвоката - Печінки П.В. надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого сторона відповідача посилається на те, що перебуваючи у шлюбних відносинах із [PERSON] , останній весною 2017 року запропонував їй оформити на себе кредит на 10 000 грн. для ремонту будинку [PERSON] і 01.07.2017 року вони удвох звернулися до працівника кредитної спілки «СуперКредит», якій надали свої паспорти, вони оформили кредит на [PERSON] , а договір поруки на [PERSON] .. Як [PERSON] так і [PERSON] особисто розписалися у кредитному договорі та договорі поруки, а також своїми підписами засвідчили дійсність копії своїх документів. Вважає, що позивач безпідставно намагається уникнути своїх фінансових зобов`язань, адже всі кредитні кошти були витрачені ними на ремонт будинку позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Печінка П.В. вважав позовні вимоги необгрунтованими. Інші учасники справи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином. Суд, заслухавши вступне слово учасників справ, їх представників, дослідивши докази подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено, підтверджується наданими позивачем копіями кредитного договору кредитної лінії № СК-49/0011/17/143/06 від 01.03.2017 року, а також копією договору поруки від 01.03.2017 року, між Кредитною спілкою «СуперКредит», [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір кредитної лінії № СК-49/0011/17/143/06 згідно умов якого [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 10 000 грн. Як слідує із змісту зазначеного кредитного договору, а також договору поруки від 01.03.2017 року, позивач [PERSON] є поручителем по кредитному договору № СК-49/0011/17/143/06. (а.с.7,8,9,10). Також судом встановлено, визнається сторонами, що 23 липня 2019 року рішенням постійно діючого Третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» винесено рішення в справі №62/19 про стягнення з [PERSON] (поручителя) на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість по кредитному договору№ СК-49/0011/17/143/06 від 01.03.2017 року. Як слідує із змісту витягу з кримінального провадження №12019210070000173 від 16.07.2019 року, 15 липня 2019 року з Гусятинського районного суду надійшла ухвала Гусятинського районного суду про зобов`язання розпочати розслідування за фактом звернення [PERSON] щодо підроблення невстановленою особою у кредитному договорі підпису від його імені. Як слідує із змісту позову, позивач просить визнати недійсним договір поруки з підстав відсутності його волевиявлення при укладенні договору поруки, який він не підписував. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положеннями ст. 204 ЦПК України, визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.12 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно чч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.ст. 76,77,78,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено обставини, що підтверджують заявлені вимоги щодо неправомірності оспорюваного договору поруки від 01.03.2017 року, укладеного між Кредитною спілкою «СуперКредит», [PERSON] , [PERSON] . З врахуванням наведеного в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed