Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. про визнання права власності, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої входить частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він не може, оскільки було виявлено, що будинок належав колгоспному двору та складається з чотирьох членів двору, крім цього, відсутнє свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок. З цих підстав, просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що зважаючи на те, що [PERSON] належить 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як члену колгоспного двору, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому має право на прийняття спадщини на 1/4 частини житлового будинку, звідси не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як члену колгоспного двору, та на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як члену колгоспного двору. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що вона є власником 1/4 частини даного житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] матері [PERSON] . Однак, інша 1/4 частина житлового будинку не зареєстрована у встановленому законом порядку. У судове засідання позивач-відповідач та його представник не з`явилися, однак від представника позивача-відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, первісні позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечує. Відповідач-позивач та її представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві та відзиві на позов, просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення первісних позовних вимог не заперечують. Представник Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , при ухваленні рішення за зустрічним позовом покладається на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. у судове засідання не з`явилася, однак про місце та час розгляду даної справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер батько сторін - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 23.08.2018 р. Виконавчим комітетом Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 24. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на все належне йому майно, зокрема, на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20 березня 2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кузьмяк П.І. за реєстром № 04, згідно якого все належне йому майно з чого б воно не складалося і де б не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON] . У справах приватного нотаріуса Чопик І.Я. заведена спадкова справа за № 96/2018 р., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] за № 243 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом син померлого [PERSON] 25 жовтня 2018 року за № 257 подала заяву про прийняття спадщини за законом дочка померлого [PERSON] . Інші спадкоємці не зверталися. Згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок від 28 лютого 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів ; 40 від 27 лютого 1991 року, вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 4 (чотирьох) членів, головою якого є [PERSON] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 01.07.1990 року, членами колгоспного двору були: [PERSON] , голова двору, 1931 р.н, його дружина [PERSON] , 1938 р.н., син [PERSON] , 1966 р.н. та дочка [PERSON] , 1969 р.н. Згідно ч, 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу), Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п, 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі, свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ПК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року по справі № 607/3549/19 визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] матері [PERSON] . На момент смерті [PERSON] належала 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м. Спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв його син [PERSON] , а тому, відповідно останній має право на прийняття спадщини за заповітом на 1/4 частину даного житлового будинку, після смерті батька. Іншу 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., позивач [PERSON] як член колгоспного двору, право власності яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, не може реалізувати та набути у свою власність дану частку житлового будинку. Відповідно [PERSON] також, не може реалізувати своє право на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., як член колгоспного двору, право власності яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача та відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 80,2 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved