Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання вищевказаних осіб. На обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На час придбання вище вказаної квартири в ній були зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, відповідачі не є членами сім`ї позивача та створюють йому істотні перешкоди у володінні та користуванні належним йому житловим приміщенням, позивач просить суд усунути перешкоди в його користуванні житловим приміщенням та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Ольшанська Оксана Борисівна не з`явилися. Представник позивача - адвокат Ольшанська Оксана Борисівна надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відзивів на позовнузаяву не надавали, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст.ст. 280 - 283 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступнихвисновків. Так, [PERSON] на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу від 29.05. 2020 року, що посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1003, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наявним в матеріалах цивільної справи. Відповідно до довідки від 29 травня 2020 року , виданої головою правління ОСББ « Першотравневе 13А» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) Зазначені особи з 01.01. 2019 року у вищевказаній квартирі не проживають. Малолітні та неповнолітні діти в квартирі не зареєстровані. Частиною 1 статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод коженмає право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст.41КонституціїУкраїни коженмає право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїммайном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Частиною 1 статті 383ЦК України та ст.150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їхдіти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Так, права власника квартири, визначені ст.ст. 317, 383ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідності до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу вищевказаних норм у їхньому взаємозв`язку, слід зробити висновок, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами йогосім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Як було встановлено під час розгляду даної справи, співвідповідачі були зареєстровані у спірній квартирі як на момент зміни її власника, так і зареєстровані у вказаному житлі на даний час. Як встановлено судом, відповідачі не є членами сім`ї позивача. З вищенаведеного слідує, що факт проживання відповідачів в спірній квартирі після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законодавством підстав, є сам по собі достатнім доказом вчинення перешкод позивачу з боку останніх в здійсненні його права на користування та розпорядження своїм майном, яке є абсолютним. Право відповідачів на користування житлом, власниками (співвласниками) якого вони не являються, було похідним від прав колишнього власника цього житлового приміщення, а припинення права власності у колишнього власника, тягне за собою втрату права користуватися житлом й особами, які були вселені за згоди останнього. Аналогічний висновок зробив Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційногоцивільного суду у своїй постанові від 25 липня 2018 року (справа № 638/13030/13-ц провадження № 61-20713св18) та Верховний суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 серпня 2018 року при розгляді справи № 595/1271/16-ц провадження № 61-18966св18. Суд зазначає, що предметом даного позову не є виселення відповідачів з підстав, передбачених ст.116 ЖК України, а усунення права користування належною позивачу на праві власності квартирою. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не суперечить вимогам закону. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] на законних підставах набув право власності на квартиру [ADDRESS] та став її одноосібним власником. На даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачами на право користування житловим приміщенням, в добровільному порядку звільнити таке вони не бажають, тому суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ураховуючи викладене позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. та понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень .

Outcome: approved