Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в суд з даним позовом до відповідача та третьої особи про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, покликаючись на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,199га, яка розташована по [ADDRESS]. Як вбачається із акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки (складової технічної документації із землеустрою) від 31.07.2014р. на межі від Е до А розташована (частково зайнявши його земельну ділянку) будівля, що належить на праві приватної власності [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.02.2011р., загальна площа складу поз.2 становить 160,9 кв.м. Однак, на його думку, відповідач [PERSON] без належних на це документів та дозволів компетентних органів було проведено реконструкцію цього приміщення. Вказує, що на момент отримання ним у власність земельної ділянки, на її межі була розташована одноповерхова споруда, висотою не більше 2-ох метрів 50-ти сантиметрів. Дана будівля раніше використовувалась як складське приміщення одного із радгоспів, однак після передачі даного нежитлового приміщення на підставі рішення Острівської сільської ради Сокальського району №51 від 10.02.2011р. [PERSON], останнім таке було знесено та на сьогодні на межі із земельною ділянкою позивача (із її частковим захопленням) розташована інша нежитлова будівля побудована [PERSON], висотою біля 8-ми метрів. Відповідачем, без наявності дозвільного документу, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту, і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою, було здійснено самочинне будівництво. Згідно акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31.07.2014р., [PERSON] не являється землекористувачем земельної ділянки, на якій він самочинно побудував нежитлову будівлю. Вказує, що дані обставини викликають у нього побоювання щодо користування його земельною ділянкою, що розташована дотично із самочинно побудованою нежитловою будівлею і тому є загроза обвалу такої, що призведе до заподіяння йому збитків. Просить суд зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести самочинно побудоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. 20.03.2015 року представник відповідача [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно п.1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005р. переобладнання перепланування житлових будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного засобу не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що порушує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі не допускається. Позивачем не надано жодних доказів того, що здійснене відповідачем будівництво призвело до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, погіршення умов експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. При цьому обов'язок доказування в цій частині відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України покладається на позивача. Також, в даному випадку дії відповідачів регулюються містобудівним (Закони України «Про основи містобудування», «Про планування та забудову територій», «Про архітектурну діяльність», відповідні підзаконні акти, ДБН) та житловим законодавством (ЖК УРСР та відповідні підзаконні акти). Позивач не є учасником цих правовідносин. Договірні правовідносини між сторонами спору щодо предмету останнього відсутні. Крім цього, здійсненням самовільного будівництва (перепланування) відповідач жодним чином не порушив права позивача. Більше того, позивач навіть не посилається на будь-яка порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів діями відповідачів. Право на звернення до суду з вимогою про перебудову або знесення самочинного будівництва законом надано відповідним органам державної влади або органам місцевого самоврядування (ч.7 ст.376 ЦК України) та відповідному органу державно-будівельного контролю (ст.38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»). Позивач до цих органів не відноситься. Зазначає, що [PERSON] не надав жодного доказу щодо наявності порушень архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм, які суперечать суспільним інтересам. Також, позивач не скористався своїм правом на забезпечення доказів. Окрім того, відсутній сам факт порушення архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм, яке могло б вплинути на громадські чи приватні інтереси. 29.07.2015р. представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд зобов'язати [PERSON] зупинити незаконну реконструкцію нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності та отримати право на виконання таких будівельних робіт. Від позовних вимог у первісному вигляді відмовляється в повному обсязі та просить подальший розгляд здійснювати із врахуванням даної заяви про уточнення позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та заперечив відносно задоволення позову. Представник третьої особи Острівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні у вирішені даної справи покликався на розсуд суду. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України [PERSON] в судовому засіданні у вирішені даної справи покликався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що нежитлові будівлі, а саме, склад поз.1; склад поз.2; склад поз.3 в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Острівської сільської ради від 10.02.2011 року №51. З інвентарної справи будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] надбудував другий поверх житлових приміщень площею 97,2 м.кв. до чого зауважень немає. Згідно до абз.1 ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Судом установлено, що позивач просить зобов'язати [PERSON] зупинити незаконну реконструкцію нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності та отримати право на виконання таких будівельних робіт. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміну правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, позивач звернувся в суд за захистом прав у спосіб не передбачений нормами ЦК України. Також , згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Острівської сільської ради про зобов'язання зупинити реконструкцію нежитлового приміщення слід відмовити.

Outcome: dismissed