Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що 21 жовтня 2020 року, приблизно о 18 год. 05 хв., [PERSON] в с.Озеряни Бучацького району, керуючи автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Т5», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та допустив зіткнення з ним, в результаті чого транспортні засоби були пошкоджені, чим порушив п.16.11. Правил дорожнього руху України. [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9.а. Правил дорожнього руху України. Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст.124,130 ч.1 КУпАП. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди він звертався до відповідача з проханням повідомити про настання страхового випадку в компанію, в якій застраховано автомобіль «Renault Kangoo», проте відповідач [PERSON] повідомив, що вказаний транспортний засіб не застрахований. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить йому на праві приватної власності, зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку складає 164197 (сто шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто сім) грн 64 коп, що підтверджено звітом №1393 від 31.10.2020 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] . Звіт було виконано ФОП [PERSON] , який є суб`єктом оціночної діяльності (свідоцтво [NUMBER], видане КК УЦПЗ «Експерт-Сервіс» 22 грудня 2000 року). 10 листопада 2020 року він звернувся до фізичної особи - підприємця [PERSON] , з яким 11 листопада 2020 року уклав договір на проведення відновлювальних та ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] . Загальна вартість робіт та запчастин, у відповідності до Акту приймання передачі виконаних робіт, який було підписано 4 грудня 2020 року, та згідно накладної №0897 від 16 листопада 2020 року становить 164197 (сто шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто сім) грн 64 коп. Дану суму він оплатив ФОП [PERSON] , що підтверджується товарним чеком від 04 грудня 2020 року. Він вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 164197,64 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, відзиву не подав, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21 жовтня 2020 року, приблизно о 18 год. 05 хв., [PERSON] в с.Озеряни Бучацького району, керуючи автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Т5», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та допустив зіткнення з ним, в результаті чого транспортні засоби були пошкоджені, чим порушив п.16.11. Правил дорожнього руху України. [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху України. Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст.124,130 ч.1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] . Положенням ч.6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у заподіянні неправомірними діями шкоди позивачу не підлягає доказуванню, оскільки встановлена вищевказаною постановою Бучацького районного суду Тернопільської області у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Оскільки шкода позивачу була заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля марки Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , зіткнення транспортних засобів відбулося з вини відповідача, що підтверджується постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2020 року по справі №595/1584/20, то, виходячи з положень п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, останній зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу. Відповідно до вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При визначенні розміру збитків, що підлягають відшкодуванню позивачу, суд приходить до наступного. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 31.10.2020року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість (С) автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , може становити 204269,04 грн. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається рівним 0,7. Вартість відновлювального ремонту (Сврз) з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей КТЗ, визначається за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез) Ср -_вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 11440,00 грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів - 7587,05 грн; Сс - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 145170,59 грн. Відповідно вартість відновлювального ремонту (Свр) без урахування ПДВ і коефіцієнта фізичного зносу деталей КТЗ, становить 164197,64 грн. Значення Ср, См, Сс та Свр взяті із калькуляції №1393М/20. Сврз = 11440,00 + 7587,05 + 145170,59 х (1 - 0,7) = 62578,23 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування ПДВ і з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні (Сврз), складає: 62578,23 грн. Оскільки автомобіль експлуатується більше 7-ми років втрата товарної вартості (ВТВ) автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту не розраховується. Вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою: У = Ср + См + Сс х (1 - Ез) + ВТВ У = 11440,00 + 7587,05 + 145170,59 х (1 - 0,7) + 0,00 = 62578,23 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, без урахування ПДВ та ВТВ, станом на 31 жовтня 2020 року, становить 62578,23 грн. Згідно розрахункової квитанції серії ТЕР №1234 від 17 листопада 2020 року [PERSON] за оцінку автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , оплачено 3000 гривень. Відповідно до акту приймання - передачі виконаних робіт (послуг), складеного замовником [PERSON] та виконавцем ФОП [PERSON] , загальна вартість робіт (послуг) по відновлювальному ремонту автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , виконаних останнім та прийнятих [PERSON] , склала 164197,64 грн. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що матеріальний збиток в розмірі 62578,23 грн, завданий власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, визначений у звіті від 31.10.2020року, є реальною вартістю втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого КТЗ. Враховуючи наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідача, доведеними рішенням суду, та настанням наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 62578,23 грн. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1641,98 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 625,78 грн. Окрім того, позивач поніс витрати в сумі 3000 грн, пов`язані із залученням спеціаліста для проведення оцінки вартості матеріального збитку, які також підлягають стягненню з відповідача. Позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] в його користь витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Матвійчуком В.В., в розмірі 10080 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивач не надав договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги,докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, суд прийшов до висновку, що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial