Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 3/10 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що його сестрі - [PERSON] на праві приватної власності належить 3/10 частини житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1986, виданого на підставі рішення виконкому Пересічанської селищної ради народних депутатів №55 від 08.04.1986, реєстраційна книга №10, реєстраційний №1714. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], посвідченого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області від [INFO], актовий запис №124. Після смерті сестри позивача, спадкоємцями другої черги є позивач, її брат - [PERSON], та спадкоємцем першої черги її донька - відповідач по справі [PERSON], однак вона у встановлений шестимісячний термін з заявою не звернулася, та на момент смерті не проживала з сестрою позивача, тим самим не прийняла спадщину і на неї не претендує, також не заперечує про визнання спадщини за позивачем. Позивач по справі - [PERSON], являється спадкоємцем другої черги, згідно статті 1262 ЦК України, так як є померлій рідним братом і фактично прийняв спадщину проживаючи зі спадкоємицею на момент смерті, вели спільне господарство, поховав свою сестру. На момент відкриття спадщини діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 549 ЦК УРСР дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та за його відсутністю, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує та просила справу розглядати за її відсутністю. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сестрі [PERSON] - [PERSON] на праві приватної власності належить 3/10 частини житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1986, виданого на підставі рішення виконкому Пересічанської селищної ради народних депутатів №55 від 08.04.1986, реєстраційна книга №10, реєстраційний №1714. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], посвідченого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області від [INFO], актовий запис №124. Після смерті сестри позивача, спадкоємцями другої черги є позивач, її брат - [PERSON], та спадкоємцем першої черги її донька - відповідач по справі [PERSON], однак вона у встановлений шестимісячний термін з заявою не звернулася, та на момент смерті не проживала з сестрою позивача, тим самим не прийняла спадщину і на неї не претендує, також не заперечує про визнання спадщини за позивачем. На момент відкриття спадщини діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач по справі - [PERSON], являється спадкоємцем другої черги, згідно статті 1262 ЦК України, так як є померлій рідним братом і фактично прийняв спадщину проживаючи зі спадкоємицею на момент смерті, вели спільне господарство, поховав свою сестру. Згідно ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. З роз'яснень в Постанові Пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним , неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкування за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу права на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК Українив редакції 1963 року, ст.ст.16, 1216-1218, 1223, 1261-1265, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved