Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] , в якому просить після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем визначити місце проживання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом із ним - батьком дитини. В обгрунтування позову вказав, що на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, позивач має добрі та чуткі відносини з донькою, добрий матеріальний стан, а відповідач навпаки, не має постійного доходу, має на утриманні ще одну дитину, тобто не зможе забезпечити дитину необхідним, тому позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися. Служба у справах дітей адміністрації Центрального району направила до суду висновок органу опіки та піклування. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно висновку № 1363/020201-22/25/14/19 від 03.04.2019 року орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради вважає за недоцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Щодо наданих представником позивача доказів, а саме відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо перешкоджання відповідачем позивачу в реалізації останнім права на виховання та зустрічі з дитиною, то вказані поодинокі випадки свідчать про наявність неприязних стосунків між батьками дитини та не вбачаються такими, що спростовують висновок органу опіки та піклування. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed