Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від періодичних платежів, в обґрунтування якого вказав, що за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2016 у справі № 2-454/2006 про відшкодування шкоди, завданої злочином, були частково задоволені позовні вимоги та видані виконавчі листи про стягнення з нього на користь [PERSON] у відшкодування моральної та матеріальної шкоди 10000 грн, 2419,02 грн, 956,30 грн та у відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю, щомісячно 609,64 грн. Всі суми моральної та матеріальної шкоди виплачені. Підставою призначення стягування з нього періодичних платежів була втрата частини заробітку відповідача через нанесення ним [PERSON] тілесних ушкоджень, внаслідок чого потерпілий отримав черепно-мозкову травму з патологією лобної кістки та заміщенням її частини на протакрилову пластину, був визнаний інвалідом та не зміг працювати машиністом гірничо-виймальних машин, перейшовши електрослюсарем підземним. Між тим він вважає, що встановлення групи інвалідності не призвело до виникнення хронічного захворювання центральної або периферичної нервової системи відповідача, не було встановлено помірно вираженого обмеження його життєдіяльності, а значить потерпілий не втратив професійну працездатність. Бо зі змісту рішення суду висновком судово-медичної експертизи № 402 відповідачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності. Проте, останній у 2006 році перейшов на роботу нижчої кваліфікації не за станом здоров'я, а за власним бажанням. Незважаючи на те, що на протязі більше ніж 10 років відповідачу були протипоказані роботи у важких підземних умовах праці, останній продовжував працювати на таких роботах, поєднуючи цю роботу з громадською роботою голови профспілкового комітету своєї дільниці, висовувавуючи свою кандидатуру на виборну посаду голови шахтної профспілки, що свідчить про невідповідність встановленої інвалідності до характеру виконуваної роботи та способу життя відповідача. При цьому відповідач не проходив відновлювану програму реабілітації, приховав від роботодавця та медичної комісії інформацію про встановлену йому третю групу інвалідності. На теперішній час відповідач вже досяг пенсійного віку, отримує пенсію та не працює за своїм бажанням. Матеріали цивільної справи № 2-454/2006 було знищено, також була втрачена справа на медико-соціальній експертній комісії, що ускладнює отримання необхідної інформації щодо розгляду справи та є суттєвим підґрунтям для сумнівів про правильність встановлення відповідачу інвалідності, втрати професійної працездатності та втрати ним заробітку. Тому, позивач просить суд звільнити його від сплати щомісячних платежів втраченого заробітку у розмірі 609,64 грн, стягнутих на користь [PERSON] Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши пояснення свого представника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказавши, що саме протиправними діями позивача відповідачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження 15.10.2004, в результаті чого відповідач тривалий час лікувався, став інвалідом третьої групи безстроково і втратив 40% працездатності, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 402. Згідно вироку суду від 15.02.2015 вбачається відкритий перелом лобної кістки, кровопідтік м'яких тканин вік, травматологічний коньюктевіт правого ока, супроводжувальний явищами: забій головного мозку, в результаті нанесення позивачем ударів відповідачу коцюбою по голові, рукам, тулубу. Зазначене спростовує доводи позивача щодо відсутності конкретного захворювання у відповідача у рішенні суду. Необхідно звернути увагу суду, що твердження позивача про відшкодування шкоди за виконавчими листами є безпідставним, адже на час складання позову у останнього існувала заборгованість з відшкодування моральної шкоди в розмірі 7042,46 грн, яка була повністю погашена 12.10.2017, та на цей час мається заборгованість позивача по щомісячному відшкодуванню втраченого заробітку. Згідно рішення ВКК від 25.06.2005 за станом здоров'я відповідачу дозволено було працювати у якості електрослюсаря підземного, зазначені рекомендації ним було виконано, без будь-яких порушень. Окрім того, будь-яких медичні заборони відносно зайняття відповідачем виборних посад або обіймання громадських, публічних посад відсутні. Зазначене вище вказує на надумані підстави позивачем з метою уникнути відповідальності, яку покладено на нього законом, та є хибною спробою ввести суд в оману з обставин, які не відповідають дійсності. Правильність прийнятих рішень щодо стану здоров'я підтверджено експертизою, яка проведена в рамках цієї справи. Оскільки відновлення повної працездатності відповідача не відбулось, позивач не може бути звільненим від відшкодування на користь відповідача втраченого доходу. Знищення цивільної справи та втрата справи МСЕК не можуть бути підставами для звільнення позивача від сплати періодичних платежів. Представник третьої особи ДП «Мирноградвугілля» до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши письмові пояснення, відповідно до яких [PERSON]. з машиніста гірничих виймальних машин на посаду електрослюсаря підземного здійснювалося за бажанням робітника (копія наказу № 203к від 21.07.2005, заяви 25.12.2007). [PERSON] щороку проходив медичний огляд, протипоказань виконуваній роботі не було. Адміністрації шахти було відомо про наявність інвалідності у [PERSON] Відповідач був звільнений за станом здоров'я відповідно до довідки ВКК на підставі протоколу № 207 від 31.10.2016. Заслухавши сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 15.02.2005 [PERSON] засуджено за ст.121 ч.1 КК України до п'яти років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки в силу ст.ст.75, 76 КК України (а.с.157-158). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2006, яке 28.02.2007 набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено одноразово за період з 02.08.2006 по 01.12.2006 у відшкодування втраченого заробітку 2419,02 грн, а починаючи з 01.12.2006 - по 609,64 грн щомісячно. Також, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 956,30 грн та моральну шкоду в розмірі 10000 грн (а.с.35-39, 40-42). Ухвалюючи дане рішення, суд встановив, що [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за вищевказаним вироком суду за те, що 15.10.2004 він, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, на підґрунті особистих неприязних стосунків спричинив [PERSON] тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, у вигляді відкритого перелому лобної кістки. На момент спричинення тяжкого тілесного ушкодження [PERSON] працював на шахті ім.Стаханова машиністом гірничо-виймальних машин 6 розряду, 22.07.2005 був переведений електрослюсарем підземним 4 розряду. Згідно висновку МСЕК від 19.04.2006 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково. За висновком судово-медичної експертизи від 09.08.2006 втрата професійної працездатності [PERSON] у зв'язку з спричиненими [PERSON] тяжкими тілесними ушкодженнями становить 40% (а.с.35-39). Відповідно до записів з трудової книжки [PERSON], [INFO], останній перебував з 07.07.1987 по 31.10.2016 у трудових відносинах з ВП «Шахта «Стаханова» (на теперішній час ВП «Шахта «Капітальна») ДП «Красноармійськвугілля» (на теперішній час ДП «Мирноградвугілля») (а.с.160). Згідно з довідкою МСЕК від 18.04.2005 [PERSON] була первинно встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням з датою переогляду 18.04.2016, з протипоказаннями до тяжкої фізичної та підземної праці, з наглядом та лікуванням у невропатолога (а.с.184). Відповідно до рішення ВКК від 25.06.2005 [PERSON] за станом здоров'я протипоказана важка фізична праця, він може працювати електрослюсарем підземним. Встановлений діагноз: остаточні явища перенесеної в побуті черепно-мозкової травми з цефалгічним, астеноневротичним синдромом (а.с.165). Згідно з наказом ВП «Шахта «Стаханова» від 21.07.2005 [PERSON], який працював на підприємстві машиністом гірничих виймальних машин, з 22.07.2005 переведено електрослюсарем підземних 4 розряду (а.с.175). При повторному перегляді згідно з довідкою МСЕК від 19.04.2006 [PERSON] також була протипоказана тяжка фізична праця, йому рекомендовано нагляд та лікування у невропатолога (а.с.159). Відповідно до рішення ВКК від 23.05.2016 [PERSON] за станом здоров'я може працювати електрослюсарем підземним строком на один рік. Встановлений діагноз: остаточні явища перенесеної в побуті черепно-мозкової травми, хронічний радикуліт (а.с.186). Згідно з картками працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, за 2011 рік, 2013-2016 роки [PERSON] визнавався придатним до роботи електрослюсаря підземного (а.с.178-183). На підставі заяви [PERSON] від 01.11.2016 та довідки ВКК від 31.10.2016 № 207 за наказом ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» від 01.11.2016 № 02/1460к останнього було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.188, 189, 190). Згідно з довідкою ВКК від 31.10.2016 № 207 [PERSON] протипоказана робота у підземних умовах, пов'язана з фізичними переватнатженнями, вибрацією, вимушеною робочою позою, переохолодженнями, запиленістю, впливом токсичних газів і речовин, тривалою ходою, діагноз: хронічна вертеброгенна п/крестцова радикулопатія (а.с.189). За висновком комплексної судово-медичної експертизи № 208/17 від 19.06.2017 у [PERSON] в результаті події 15.10.2004 виникла черепно-мозкова травма у вигляді вдавленного перелома склепіння черепа та забою головного мозку, наслідком якої був значний дефект лобної кістки з залишковими органічними неврологічними порушеннями у післятравматичний період, що зумовило стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі й згідно з п.4.3.15 «Інструкції про встановлення групи інвалідності», затвердженої наказом МОЗ «Про затвердження Інструкції про встановлення групп інвапідності» від 07.04.2004 № 183, було підставою для встановлення йому третьої групи інвалідності безстроково (акт № 1085 огляду МСЕК від 19.04.2006). Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначилося у [PERSON] частковою втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності. Згідно з актом № 836 огляду МСЕК від 18.04.2005 [PERSON] була протипоказана тяжка фізична праця у підземних умовах. За даними трудової книжки з 1987 року по 17.10.2003 [PERSON] перебував на посаді машиніста гірничо-виймальних машин з повним робочим днем у шахті ВП «Шахта ім.Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». За даними особової картки № [NUMBER] з 22.07.2005 по 31.10.2016, тобто у період після події 15.10.2004, [PERSON] працював на посаді електрослюсаря підземного. Професійні шкідливі чинники, характерні для вищевказаних професій, вказані в картах профоглядів: шум, пил, фізичне навантаження. Згідно з п.9 додатку 6 по п.2.15 «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», затвердженого наказом МОЗ України від 21.05.2007 № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», порушення функцій вестибулярного апарату є медичним протипоказанням до усіх видів підземних робіт (п.4.1). Відповідно до п.5.4 Переліку шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі, з якими обов'язковий попередній (періодичні) медичний огляд працівників, додатку 4 до п.2.6 вищенаведеного Порядку - виробничий шум також є протипоказанням при наявних порушеннях функцій вестибулярного апарату будь-якої етіології (п.3). Таким чином, враховуючи наявність у [PERSON] наслідків черепно-мозкової травми у вигляді дефекту лобної кістки та залишкових органічних неврологічних розладів з порушенням функцій вестибулярного апарату, слід вважати, що після події 15.10.2004 характер та умови праці на посадах як машиніста гірничо-виймальних машин, так й електрослюсаря підземного, не відповідали стану його здоров'я та були йому протипоказані (а.с.95-129). Згідно з листом Мирноградської центральної міської лікарні від 11.08.2017 [PERSON] з 2004 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога з приводу наслідків перенесеної в побуті черепно-мозкової травми (15.10.2004) з цефалічним, антено-невротичним синдромом. За період з 2005 року по 2016 рік за результатами щорічних оглядів [PERSON] був визнаний придатним до роботи у зв'язку з відсутністю неврологічної симптоматики та скарг. 23.05.2016 за висновком ЛКК [PERSON] був визнаний придатним до роботи електрослюсаря підземного терміном на один рік (а.с.156). Відповідно до довідки Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області від 12.10.2017 на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 2-454/2006, виданий 27.09.2006 Димитровським міським судом Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 609 грн 64 коп. щомісячно. Заборгованість за вказаним виконавчим документом з 27.09.2016 становить 3129 грн 48 коп. (а.с.162). Згідно з ухвалою Димитровського міського суду від 14.03.2017 у задоволенні заяви [PERSON], діючого на підставі довіреності в інтересах [PERSON], про визнання виконавчого листа № 2-454/2006 таким, що не підлягає виконанню, відмовлено (а.а.163-164). Частиною 1 ст.1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Вищенаведеним рішенням суду беззаперечно встановлено, що саме протиправними діями [PERSON] [PERSON] були спричинені тяжкі телесні ушкодження, в результаті чого він став інвалідом третьої групи безстроково і втратив 40 % своєї працездатності, що стало підставою для застосування вимог ч.1 ст.1195 ЦК України. За правилами ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також вирок, що набрав чинності, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з наведених судових рішень та підтверджено висновком комплексної судово-медичної експертизи № 208/17 від 19.06.2017 у [PERSON] в результаті події 15.10.2004 виникла черепно-мозкова травма у вигляді вдавленного перелома склепіння черепа та забою головного мозку, наслідком якої був значний дефект лобної кістки з залишковими органічними неврологічними порушеннями у післятравматичний період, яка і призвела до втрати потерпілим працездатності. Судом також встановлено, що після встановлення відповідачу вперше 18.04.2005 групи інвалідності з обмеженнями до тяжкої фізичної та підземної праці ВКК на підставі свого рішення від 25.06.2005 прийшла до висновку про можливість відповідача працювати електрослюсарем підземним. Зазначене стало підставою для переведення [PERSON] з 22.07.2005 з раніше займаної посади машиніста гірничо-виймальних машин на посаду електрослюсаря підземного, що призвело до втрати заробітку. При повторному огляді МСЕК своїм висновком безстроково встановлює [PERSON] групу інвалідності із протипоказаннями до тяжкої фізичної праці. Дані обставини також встановлені під час ухвалення рішення суду від 01.12.2006 і у сукупності з іншими дослідженими судом доказами спростовують позицію позивача, що потерпілий фактично не втратив працездатності, приховав від роботодавця та медичної комісії інформацію про встановлену йому групу інвалідності, перейшов на нижчу роботу не за станом здоров'я. Навпаки, дії потерпілого свідчать про те, що ним добросовісно виконувалися рекомендації лікарів на протязі подальшої його трудової діяльності у гірничому підприємстві. Характер виконуваної роботи, активна громадська позиція і діяльність [PERSON], його звільнення з роботи за наслідками професійного захворювання, як і знищення матеріалів цивільної справи та втрата справи на МСЕК, ніяк не свідчать про відновлення працездатності відповідача, яку той втратив за наслідками отриманої травми від умисних дій позивача. Факт втрати потерпілим працездатності встановлено судово-медичною експертизою і може бути спросований лише у такий же спосіб, оскільки потребує спеціальних знань в області медицини. Згідно за ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою ст.14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Посилання позивача на те, що відповідач вже досяг пенсійного віку і не працює, як на підставу звільнення від сплати відшкодування, також не приймаються судом, оскільки рішенням суду від 01.12.2006 визначено стягнення коштів на користь відповідача щомісячно, без визначення кінцевого терміну виконання, без прив'язки до настання певної події, зокрема, до досягнення ним пенсійного віку, набрало законної сили і є преюдиціальним при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України. За приписами ст.1204 ЦК України особа, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом аьо іншим ушкодженням здоров'я потерпілого, має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди. Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінюються обставини, що впливають на визначені розміри, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом подання нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Беручи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у суді, позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1195, 1204 ЦК України,

Outcome: dismissed