Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що він має у приватній власності 2/16 частини будинку [ADDRESS] на підставі двох свідоцтв про право на спадщину. На час прийняття спадщини будинок складався з житлової площі 62,6 кв.м. та господарських будівель - туалету (вбиральні) літ. Ж та спорудження літ. З. Отже, [PERSON] отримав у спадщину 7,83 кв.м. у будинку та 2/16 частини господарських будівель. 12.01.1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. До 2/16 частин житлового будинку по [ADDRESS], яку позивач отримав у спадок, за спільні кошти сім»єю на земельній ділянці, яка була визначена відповідно до ухвали Подільського суду м. Києва від 30.07.1979 року, були зроблені самовільні прибудови. За даними технічного паспорту від 19.04.2006 року самовільні прибудови складають приміщення, яке виділено в квартиру [ADDRESS], загальною площею 110,4 кв.м. та житловою площею 56,2 кв.м. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2009 року було визнано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на прибудови, зроблені під час сумісного проживання за спільні кошти у вищезазначеному будинку. [PERSON] без будь-яких підстав зайняв прибудови, що належать позивачу на праві спільної сумісної власності. 13.04.2006 року державний виконавець склав акт опису й арешту майна, де зазначив, що 2/16 частини становлять загальну площу 110,4 кв.м. та 56,2 кв.м. житлової площі будинку. ДВС порушила вимоги ст.73 СК України та ч.8 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», де встановлена можливість продажу нерухомого майна, яке становить частку у спільній частковій власності, лише після виділення його в натурі. ДВС не ініціювала такий виділ. 09.07.2007 року за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу на користь [PERSON] було проведено прилюдні торги з реалізації 2/16 частин будинку [ADDRESS], переможцем яких став [PERSON] Незаконні дії ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві стали підставою для внесення неправдивих даних до свідоцтва про придбання 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з прилюдних торгів, виданого та засвідченого 17.07.2009 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] Крім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] при видачі свідоцтва про придбання 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з прилюдних торгів в порушення інструкції про вчинення нотаріальних дій не перевірив чи не перебуває майно під забороною або арештом та видав свідоцтво під час дії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2004 року, якою накладено заборону щодо вчинення будь-яких дій по відчуженню 2/16 частин житлового будинку. [PERSON] просить визнати недійсним та скасувати акт про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.04.2009 року, акт про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 09.07.2009 року та свідоцтво про придбання 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з прилюдних торгів від 17.07.2009 року. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнила, посилаючись на те, що 12.01.1985 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб у відділі РАЦС Залізничного району міста Києва. Від шлюбу є троє дітей, з яких [PERSON] є неповнолітньою. До 2/16 частин житлового будинку по [ADDRESS], яку отримав [PERSON] у спадок (це 7,8 кв.м. житлової площі будинку), за спільні кошти сім»єю на земельній ділянці, визначеній відповідно до ухвали Подільського суду м. Києва від 30.07.1979 року, були зроблені самовільні прибудови. За даними технічного паспорту, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19.04.2006 року, зроблені [PERSON] та [PERSON] самовільні прибудови складають приміщення, яке виділено в квартиру [ADDRESS], загальною площею 110,4 кв.м. та житловою площею 56,2 кв.м. Тобто, після добудови житловий будинок збільшився на 48,37 кв.м. житлової площі та 110 кв.м. загальної. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2009 року визнано мирову угоду, відповідно до якої було визнано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на прибудови, які були зроблені спільно під час сумісного проживання за спільні кошти у вищезазначеному будинку. Позивачка зазначає, що [PERSON] без будь-яких підстав зайняв її власність та використовує майно, що належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а саме прибудови. На сьогоднішній день позивачка та її діти позбавлені можливості проживати у належній їй частині будинку. 23.06.2009 року відділ ДВС Подільського району м. Києва на звернення позивачки листом повідомив, що 09.07.2007 року з прилюдних торгів було реалізовано 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], що на праві особистої приватної власності належить її чоловіку. Проте, згідно свідоцтва від 17.07.2009 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 2/16 частини житлового будинку визначені від 110,4 кв.м. (замість 12,96 кв.м., що є 2/16 частини від 103,7 кв.м.) та житлової - 56,2 кв.м. (замість 7,83 кв.м., що є 2/16 частини від 62,6 кв.м.), що не відповідає дійсності та правоустановчим документам на ім'я [PERSON] на 2/16 частини житлового будинку. Зазначена в свідоцтві загальна площа 110,4 кв.м. є площею кв. 2 з урахуванням всіх самовільно зроблених сім'єю [PERSON] прибудов, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка вважає, що [PERSON] безпідставно зайняв весь будинок, не маючи на це правових підстав, а вона і діти мають право користуватися належними їй на праві спільної сумісної власності прибудовами. Позивачка просить визнати недійсними та скасувати акт про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.04.2009 року, акт про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 09.07.2009 року, свідоцтво про придбання 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з від 17.07.2009 року, усунути перешкоди у користуванні майном шляхом заборони [PERSON] та іншим особам використовувати майно, що належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а саме прибудови: А-1, А-2 - житлова кімната 21,7 кв.м. (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельна 3,6 кв.м. (2-9), а-1, а-2 кухня 8,0 кв.м. (2-3), а-3 гараж 18,6 кв.м., льох під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б, а також вселити її в зазначене приміщення разом донькою [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги в редакції від 19.12.2013 року з тих же підстав, просили позов задовольнити, а також погодилися із позовом [PERSON] і не заперечували проти задоволення цього позову. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] в судовому засіданні з позовом [PERSON] погодився, не заперечував проти задоволення позову. Позов [PERSON] представник підтримав в редакції від 19.12.2013 року, просив позов задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні обидва позови не визнав, просив відмовити в задоволенні обох позовів. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належали 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с.9-10): 1/16 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А. (зареєстровано в реєстрі за №1-730), а 1/16 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1994 року, виданого заст. старшого державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Прохоровою З.П. (зареєстровано в реєстрі за №11-730). В свідоцтвах зазначено, що вказаний житловий будинок має жилу площу 62,6 кв.м. В будинку [ADDRESS] зареєстровані 11 осіб, в т.ч. позивач та неповнолітня [PERSON], що вбачається з довідки по ф.3 КП «Поділ-Житло» за №1459 від 12.12.2008 року (т.1 а.с.12). 09.07.2007 року за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу на користь [PERSON] було проведено прилюдні торги та реалізовано 216 частини житлового будинку [ADDRESS]. Переможцем прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна - 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] став [PERSON], про що зазначено у протоколі №1-162-1/4 ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» від 09.07.2007 року (т.1 а.с. 74). [PERSON] оскаржував в судовому порядку проведення торгів від 09.07.2007 року, але йому було відмовлено, тому результати проведення прилюдних торгів оформлювалися вже в 2009 році. 17.04.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва видано акт про продаж 09.07.2007 року з прилюдних торгів нерухомого майна - 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с. 77). В акті зазначено, що на реалізацію передано майно - 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,4 кв.м., житловою - 56,20 кв.м., що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1994 року, виданого заст. старшого державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Прохоровою З.П. Переможцем торгів став [PERSON], продажну ціну лота 44 500 гривень внесено повністю. В даному акті про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів невірно був зазначений нормативний документ, на підставі якого був винесений даний акт. Тому 09.07.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва видано новий акт про продаж з прилюдних торгів нерухомого майна - 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.21). В акті зазначено, що 2/16 частини вказаного будинку належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1994 року, виданого заст. старшого державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Прохоровою З.П. Також в акті зазначено, що прилюдні торги проведені 09.07.2007 року з реалізації 2/16 частин житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,4 кв.м., житловою - 56,20 кв.м. На підставі акту від 09.07.2009 року про продаж з прилюдних торгів вищевказаного нерухомого майна 17.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,40 кв.м., житловою площею 56,20 кв.м., які раніше належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1994 року, виданого заст. старшого державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Прохоровою З.П. (т.1 а.с. 23). Для проведення державної реєстрації права власності 05.02.2010 року [PERSON] звернувся до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна», проте документи були йому повернуті через неточності у свідоцтві нотаріуса та акті державного виконавця. Так, у свідоцтві зазначено «…що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 6 червня 1994 року, за реєстром №1-730, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 30 жовтня 2003 року в реєстровій книзі №д.45-75 за реєстровим №15996…». На підставі заяви представника [PERSON] постановою в.о. начальника ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Гріненко Л.І. про перевірку виконавчого провадження від 07.05.2010 року (т.1 а.с.15) було виправлено текст в другому абзаці акта про продаж майна з прилюдних торгів від 09.07.2009 року на текст «…що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою, №11-730, 6 червня 1994 року, дублікат якого виданий Першою київською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1995 року №24-3013 (зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна за реєстровим №15996 від 1 вересня 1995 року)». З цих підстав [PERSON] була подана заява про внесення виправлень нотаріусом до свідоцтва. Проте, постановою від 27.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено у внесенні змін до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, оскільки згідно з чинним законодавством дописки і виправлення можуть бути зроблені під час вчинення нотаріальної дії (т.1 а.с.17). На даний час право власності [PERSON] на 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до положень ст.73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ст. 52 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження» коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, яка визначається судом за поданням державного виконавця. Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві в порушення вказаних вимог не звертався до суду з поданням про виділення частки боржника, тому звернення стягнення можливо було лише на майно, що належало [PERSON] на праві особистої приватної власності. Відповідно до абзацу 2 акту про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 09.07.2009 року майно, що передано на реалізацію, це 2/16 частини житлового будинку, що належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1994 року за № 11-730 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004 року за № 1-730. На момент реалізації майна з торгів [PERSON] мав у приватній особистій власності 2/16 частини будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори від 06.06.1994 року за № 11-730, в якому зазначено, що право власності на 1/8 частину на жилий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] набули в рівних частках (по 1/16 кожен) [PERSON] та [PERSON]. На момент прийняття спадщини житловий будинок складався з житлової площі 62,6 кв. м та господарських будівель: туалет (вбиральня) під літ «Ж», спорудження під літ. «З». Тобто, [PERSON] отримав у спадщину за законом - 3,91 кв. житлової площі, та 1/16 частину надвірних будівель (62,6:16=3,91 кв.м. житлової площі.) Крім того, [PERSON] мав 1/16 частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори від 05.03.2004 року за № 1-730. За даним свідоцтвом право власності на 1/16 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] набув [PERSON]. На момент прийняття спадщини житловий будинок складався з житлової площі 62,6 кв. м та господарських будівель: вбиральня під літ «Ж», спорудження. Тобто, [PERSON] отримав у спадщину за заповітом 3,91 кв.м. житлової площі та 1/16 частину надвірних будівель. Всього на праві приватної власності [PERSON] належить 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS] (житловою площею 62,6 кв.м), що становить 7,83 кв.м. та 2/16 частини надвірних будівель - туалету (вбиральні) під літ «Ж» і спорудження під літ «З». У свідоцтві від 17.07.2009 року, виданому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зазначено, що [PERSON] належить право власності на 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,40 кв.м., житловою площею 56,20 кв.м., яке придбано [PERSON] за 44 464 гривні, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого, державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори від 05.03.2004 року за № 1-730 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори від 06.06.1994 року за № 11-730. Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником відповідного органу державної виконавчої служби, в якому повинно бути зазначено коротку характеристику реалізованого майна. В актах про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.04.2009 року та від 09.07.2009 року зазначено, що прилюдні торги відбуваються з реалізації 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,40 кв.м., житловою площею 56,20 кв.м. Жодних інших даних щодо характеристики реалізованого майна не зазначено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що [PERSON] на виділеній його батькові земельній ділянці самостійно звів прибудови А, які складаються з житлової кімнати, розміром 21, 7 кв. м. (за планом 2-7), коридору 2, 5 кв. м (2-6), сантехнічного вузла 9, 1 кв. м 1(2-8), котельні 3, 6 кв. м (2-9)); прибудову а2 , яка складається з кухні 8, 0 кв. м (2-3); прибудову а3 - з гаража, розміром 18, 6 кв. м. (І), льоху під прибудовою «а», а також сарай під літерою «Е» і гараж - «Б». Зазначені прибудови разом з прибудовами А1 і а1 складають квартиру № 2 у спірному будинку. 08.05.2009 року Подільським районним судом м. Києва постановлена ухвала (т.1 а.с. 105-106) про визнання мирової угоди у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, відповідно до якої було визнано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на прибудови у будинку [ADDRESS], які були зроблені спільно під час сумісного проживання за спільні кошти, а саме: А-1, А-2 - житлова кімната 21,7 кв.м (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельна 3,6 кв.м. (2-9), а-1, а-2 кухня 8,0 кв.м. (2-3),а-3 гараж 18,6 кв.м. (1), льох під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б, а всього 21,7 кв.м. житлової площі, 41,8 кв.м. загальної площі, крім того, гараж та сарай, що розташовані осторонь. Ухвала не скасована, набрала законної сили. Отже, за зазначеною ухвалою за відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на приміщення, які входять до об'єкту нерухомості - будинку [ADDRESS], і які виставлялись на торги як ті, що включаються до складу 2/16 частин житлового будинку, належних [PERSON] Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, відповідно до розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.11.2004 року «Про надання дозволу на здачу в експлуатацію прибудови та господарських будівель в будинку [ADDRESS]» позивачу був наданий дозвіл на здачу в експлуатацію прибудов під літ. а1, а2, а3, А2, двох льохів під літ. а і літ. а1, двох сараїв під літ. Д, Е Д, гараж під літ. Б. 15.02.2005 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Київської міської державної адміністрації виданий дозвіл № 063 на введення в експлуатацію закінченого будівництвом/розширенням, реконструкцією приватного житлового будинку, за яким прийнято в експлуатацію самовільно зведені позивачем прибудови. Представник позивача також зазначив, що через перешкоди з боку відповідачів [PERSON] не можуть провести державну реєстрацію права власності на добудови, а 22.08.2013 року [PERSON] відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності. Верховний Суд України 18.09.2013 року у справі № 6-76 цс 13 зробив правовий висновок про те, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів могло бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку. Станом на день розгляду справи в суді зроблена добудова так і не була зареєстрована. Так як була відсутня державна реєстрація на добудови, а саме: А-1,А-2 житлова кімната 21,7 кв.м (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельна 3,6 кв.м. (2-9), а-1, а-2 кухня 8,0 кв.м. (2-3),а-3 гараж 18,6 кв.м., льох під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б., а всього 21,7 кв.м. - житлової площі, 41, 8 кв.м. - загальної площі, гараж та сарай, то відповідно ці об'єкти не могли бути реалізованими з прилюдних торгів. Крім того, між співвласниками спільної часткової власності поділ (виділ) в натурі їхніх часток не проводився. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України 13 лютого 2013 року по справі 6-174цс12 висловила свою правову позицію: «… виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на викладене вище, а також враховуючи, що у актах про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів та у свідоцтві про право власності [PERSON] на придбане майно з прилюдних торгів від 17.07.2009 року зазначено, що [PERSON] придбав 2/16 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 110,40 кв.м., житловою площею 56,20 кв.м., ці дані характеристики проданого майна не відповідають характеристиці майна, що належало позивачу на підставі свідоцтв про право на спадщину. Отже, фактично продано частину майна, яка не набула статусу об'єкта нерухомості, й частина будинку, що належала [PERSON] на підставі двох свідоцтв про право на спадщину не виділена в натурі. Тому акти про продаж та свідоцтво не можна вважати законними, й відповідно позовні вимоги про визнання їх недійсними підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивачів про скасування актів та свідоцтва, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є зайвими й цей спосіб захисту цивільних прав обраний позивачами не у відповідності до ст. 16 ЦК України. Представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні стверджували, що [PERSON] самовільно зайняв весь будинок разом з тією частиною, що йому не належить, та не допускає сім'ю [PERSON] до їх власності. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що сім'ю [PERSON] до спірного будинку відповідач не впускає. Оскільки відповідач перешкоджає [PERSON] і неповнолітній [PERSON] користуватися будинком [ADDRESS], де неповнолітня зареєстрована, суд вважає, що вимоги про їх вселення підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони [PERSON] та іншим особам використовувати майно, що належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, й на думку суду, цей спосіб захисту прав обраний невірно. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позови в судовому засіданні доведені частково, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 357 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 73 СК України,

Outcome: partial