Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

\~ Позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищезазначеною позовною\~заявою та\~просить визнати\~його особистою\~приватною власністю\~1/2\~ частку\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка на\~підставі рішення\~Інгулецького районного\~суду міста\~Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~29.05.2019\~року у\~справі №\~213/251/19\~зареєстрована на\~відповідача\~ [PERSON] . Мотивуючи свій позов, позивач зазначив, що 07.07.1973 року між ним та відповідачем [PERSON] Інгулецьким ЗАГС Дніпропетровської області зареєстровано шлюб. За договором купівлі-продажу 21.10.2016 позивач отримав 380000 грн. як оплату частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Отриманні кошти витратив 03.12.2016 на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , однак в зв`язку з хворобою серця оформив квартиру на дружину [PERSON] з метою уникнення в подальшому питань щодо переоформлення спадщини. Оскільки згодом його відносини з відповідачем почали погіршуватись, він 18.01.2019 звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] щодо виділення йому та дружині по 1/2 частці цієї квартири. Рішенням суду від 29.05.2019 по справі 213/251/19\~ позовну заяву задоволено в повному обсязі, кожному з них виділено по 1/2 частки квартири. На цей час їх з відповідачем стосунки зійшли нанівець, і він не бажає, щоб відповідач, яка володіє половиною вказаної квартири, отримала у спадок ще 1/2 частку цієї квартири, оскільки він придбав квартиру за особисті кошти, тому знов звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою від 18.12.2020 відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 18.01.2021 та надалі продовжено. Ухвалою суду від 31.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач відзив на позов не подала, натомість надала суду заяву про визнання позовних вимог. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримала свою заяву про визнання позовних вимог, просила позов задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до наступного. Сторони у справі з 07.07.1973 знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено наданим позивачем свідоцтвом про шлюб /а.с.5/. Відповідно до договору купівлі - продажу від 21.10.2016, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рисіною С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2577, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали Приватному акціонерному товариству «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . за 1\~900\~000,00 гривень. Згідно з умовами вказаного договору кожен із продавців отримав по 380\~000,00 грн. /а.с.6-8/. Згідно з платіжним дорученням №4500070378 від 21.10.2016 [PERSON] отримав від ПРАТ «ІНГЗК» 380000,00 грн. /а.с.9/. Відповідно до договору купівлі - продажу від 03.12.2016 [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] придбала за 49900,00 грн. квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстровано в реєстрі за № 1919 /а.с.10-11/. Право власності відповідача на вказану квартиру на підставі договору купівлі - продажу від 03.12.2016 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з цього реєстру /а.с.12/. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю дружини, чоловіка є майно, зокрема набуте нею, ним до шлюбу. За змістом\~п.3 ч.1 цієї статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.\~ При розгляді 16 грудня 2015 року Судовою палатою у цивільних справах ВСУ справи №6-2641цс15 про поділ майна подружжя було підтверджено правову позицію щодо незастосування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в шлюбі. Цією правовою позицією визначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Наданий позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння підтверджує отримання кожним із подружжя після продажу житла по 380\~000,00 грн. Позивач надав суду докази перерахування покупцем ПРАТ «ІНГЗК» на його рахунок коштів за домоволодіння у розмірі 380000 грн. Однак, в договорі зазначено, і позивач не спростовує тієї обставини, що таку саму суму коштів було перераховано і іншим співвласникам проданого домоволодіння. Тому, оскільки суду не надано доказів того, що спірна квартира придбана відповідачем за кошти позивача, суд вважає, що твердження останнього про придбання спірної квартири саме за його кошти не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Одночасно суд враховує, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2019 по справі № 213/251/19\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому відповідач також визнавала позовні вимоги, виділено позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , /а.с.13-14/. На підставі вказаного судового рішення за позивачем зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку вказаної квартири, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, і підтверджено Витягом з цього Реєстру /а.с.15, 28/. Під час розгляду справи № 213/251/19\~судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] Роз придбана сторонами у шлюбі, за спільні кошти. Як зазначено в рішенні, сторонами визнається і не оспорюється факт належності їм спірної квартири на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2019 по справі № 213/251/19, яке набрало законної сили,\~ встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному), і ці особи є сторонами у справі, що розглядається, з огляду на положення ч.4 ст.82 ЦПК України позовні вимоги задоволенню не підлягають, незважаючи на їх визнання відповідачем. При цьому суд враховує, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його відносини з дружиною [PERSON] зійшли нанівець, при цьому не надав суду жодного доказу на підтвердження цієї обставини, шлюб між сторонами на цей час не розірвано, відповідно до матеріалів справи вони проживають за однією адресою. Крім того, згідно з наданими позивачем доказами право приватної власності позивача на 1/2 частку спірної квартири зареєстровано 17.07.2019 в установленому порядку, а тому суд вважає, що позивачем не доведено наявність спору між сторонами, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed