Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] , яка є відповідачем по даній справі. Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, утриманням квартири не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. Позивач змушений сплачувати комунальні платежі з розрахунку реєстрації в квартирі відповідача та позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання субсидії від держави, оскільки відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але не проживає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Стьоба Ю.М. позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Вінницької міської ради Слишинська Н.С. в судовому засіданні щодо вирішення даної справи покладалася на розсуд суду. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву від [PERSON] до суду не надходив. Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 25.06.2019 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 14). На підставі свідоцтва на право приватної власності на житло №133 від 25.12.1997 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.09.2019 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Відповідно до акта від 23.08.2019 року, складеного сусідами позивача встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, однак не проживає з 17.06.2019 року (а.с. 16). Позивач [PERSON] здійснює оплату комунальних послуг за вищевказану квартиру, що підтверджується наданими квитанціями (а.с. 27-32). Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Суд враховує також позицію ВС викладену в постанові від 17.10.2018 року у справі №521/1780/16-ц, що ст. 391 ЦК України визначає право власника житлового приміщення вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним у даному випадку є наявність у позивача права власності та встановлена судом наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Ст. 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право користування житловою площею. Разом з тим, як встановлено по справі, відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з червня 2019 року, не несе витрати в утриманні квартири, а позивач в свою чергу позбавлений можливості отримати субсидію, оскільки в даній квартирі зареєстрована відповідачка, що порушує соціальні права позивача та створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Також проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що колишня дружина - відповідач по справі [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не сплачує за комунальні послуги, утриманням квартири не цікавиться. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов в частині усунення [PERSON] перешкод у користуванні житловим приміщенням, знявши з реєстрації місця проживання [PERSON] слід задовольнити, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, а наявність реєстрації відповідача порушує права та інтереси позивача, зокрема, щодо оформлення субсидії по оплаті за комунальні послуги на квартиру. Позовні вимоги в частині зобов`язання Вінницьку міську раду зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою[ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав доказів про те, що він звертався із заявою до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття з реєстрації [PERSON] і позивачу було письмово відмовлено в задоволенні такої заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial