Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - 5/6 частини гаража, розташованого по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказує про те, що після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на гараж. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, відсутність правовстановлюючих документів на гараж позбавляє його можливості оформити свої спадкові права, просить суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з викладених підстав, просять його задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подавши заперечення. Зокрема, зазначають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, надані документи не підтверджують право власності померлого батька на гараж, оскільки будівництво гаража було розпочате батьком наприкінці 1992 року. А закінчене в 1997 році. Безпосередню матеріальну участь у будівництві даного гаража приймала відповідачка, зокрема, купувала будівельні матеріали для будівництва гаража. Відповідачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи про те, що побудований її батьком гараж є самочинним будівництвом, оскільки будівництво виконане без відповідного дозволу, а тому не може входити до складу спадщини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], що підтверджено даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі майнові права на майно, яке належало йому на праві власності, а саме гараж, який знаходиться в [ADDRESS]. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тому позивач у зазначений строк подав до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Проте, приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на гараж, в зв'язку з відсутністю дозволу на будівництво гаража та правовстановлюючого документу на нього. Тобто відсутні документи, що посвідчують право власності та такі, що були зареєстровані згідно чинного законодавства. Як відомо позивачу, його батько побудував гараж в 1990 році, технічна інвентаризація з виготовленням технічного паспорту на гараж була проведена після смерті спадкодавця в 2016 році. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України, встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визначення поняття права власності надається в ч. 1 ст. 316 ЦК України, відповідно до якої ним є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України, одним з видів речового права на чуже майно є право володіння. При цьому згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Отже, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття права власності спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об'єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності на нього. Як слідує з матеріалів справи, спір виник з приводу наявності у позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті батька, права на спадкування 5/6 частини об'єкту нерухомого майна - гаражу. Факт відсутності правовстановлюючих документів на гараж не заперечується і самим позивачем. Позивачем не надано доказів, що його батько [PERSON] законно здійснив будівництво гаража, володів та користувався ним до своєї смерті, а позивач після його смерті та на теперішній час також законно ним володіє та користується. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Фактично, позивачем не надано до суду будь яких доказів про те, що померлий [PERSON] був законним власником вказаного гаражу та користувався ним на законних підставах. Крім того, статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Фактично, у судовому засіданні встановлено, що дозвіл на будівництво гаража померлому [PERSON] не видавався, за життя спадкодавець права власності у встановленому законодавством України порядку на самочинно збудований гараж не набував, тому вимоги спадкоємця - позивача у справі про набуття права власності на цей гараж в порядку спадкування є незаконними. За таких обставин відсутні підстави для віднесення спірного гаражу до складу спадкового майна. Відповідності до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed