Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищеозначеним позовом до відповідача, вказуючи на те що 29.07.2015 року він уклав з відповідачем [PERSON] «Євролізінг Україна» договір №01453 фінансового лізингу, з відповідними додатками №1,№2,№3, які є невід»ємною частиною даного договору, відповідно до якого товариство зобовязалося придбати у свою власність та передати йому у користування трактор Беларус МТЗ-892, а він у свою чергу зобовязався посезонно сплачувати за користування трактором лізингові платежі. Вартість предмету лізингу (трактора) складає 306\~000 гривень. В день укладення договору №01453 фінансового лізингу ним було перераховано відповідачу [PERSON] «Євролізінг Україна» 100\~000 гривень, що підтверджується квитанцією. Після підписання договору стало відомо, що умови договору зовсім інші. Так, відповідно до умов договору трактор він отримає лише після сплати суми у розмірі 306000,00 грн., яка складається з адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Однак, як він зазначив вище, дохід у нього посезонний, а отже внести вказану суму він не зможе. 18.09.2015 року він звернувся до ТОВ «Євролізінг Україна» із заявою про відмову від договору та повернення сплачених коштів. 19.10.2015 року листом №672 відповідач повідомив, що договор вважається розірваним з 06.10.2015 року та поверненню підлягає авансовий платіж лише у розмірі 29400,00 грн., оскілький сплачений адміністративний платіж в розмірі 51000,00 грн. не повертається взагалі, а 40% від сплаченого авансового внеску утримується в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Просить визнати недійсним договір лізингу та стягнути на його користь грошові кошти та витрати на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданніпозов не визнав, вважає укладений договір справедливим, підписаним сторонами, які дійшли згоди з усіх істотних умов договору, що були їм відомі, заперечень при обговоренні та укладенні його не надходило. Позивач на підставі умов договору сплатив адміністративний платіж 51000,00 грн. та авансовий платіж 49000,00 грн. В задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків. Предметом спору є вимога про визнання правочину недійсним, стягнення коштів, що були сплачені за недійсним договором, збитків. Виниклі правові відносини є цивільними і регулюються нормами ст.ст.203,215,216,230,236,808 ЦК України, відповідно до яких правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави,суспільства чи його моральним засадам. Недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог,зокрема означених вище є підставою недійсності правочину. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона/лізингодавець/ передає або зобов»язується передати другій стороні/лізингоодержувачу/ у користування майно,що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем /прямий лізинг/ або майно,спеціально придбане лізингодавцем у продавця/постачальника/ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов/непрямий лізинг/ на певний строк і за встановлену плату/лізинговий платіж/ До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм/оренду/ з урахуванням особливостей,встановлених цим параграфом та законом. Як встановлено судом позивач [PERSON] 29.07.2015 року уклав з [PERSON] «Євролізінг Україна» договір фінансового лізінгу №01453 з додатками, за умовами якої [PERSON] зобовязувалось придбати у власність, отримати право власності на предмет лізингу та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбаченим цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у специфікації/додаток»2/ а саме трактор моделі марки Беларус МТЗ, комплектація/модифікація 892, об»єм двигуна 4,75 тип КПП мех.., привід 4х4. Предмет лізингу належить лізингодавцю до моменту переоформлення права власності та передачі його за актом приймання-передачі, що не має бути більшим 120 днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу. Строк дії договору 78 місяців, але в будь-якому випадку - до повного виконання зобов»язання. Згідно п.1.4. Лізингодавець не відповідає за якість, комплектність,справність тощо предмету лізингу. За вищеназваними зобов»язаннями відповідає продавець. Відповідно до вимог п.5.1 договору з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно звичайного призначення. У спірному договорі обмежені права лізингоодержувача-позивача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним зобов»язання,передбаченого договором. Звужені обов»язки лізингодавця. Він не відповідає за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості,комплектності,справності предмета лізингу,його заміни,введення в експлуатацію,усунення несправностей протягом гарантійного строку своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог,монтажу тощо,що не узгоджується з вимогами ст.808 ЦК України. Крім того непрозоро та несправедливо виписано в договорі значення адміністративного платежу, що це сума, яка не являється авансом і не входить у суму вартості предмету лізингу. Разом з тим, за ч.1 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови,які є несправедливими,тобто такі,що суперечать принципу добросовісності,його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача,зокрема встановлення жорстких обов»язків споживача,тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до п.2 ч.1,п.7 ч.3 ст.19 означеного вище Закону забороняється нечесна підприємницька практика,яка включає будь-яку діяльність,що вводить споживача в оману,або є агресивною, діяльність по утворенню,експлуатації або сприяння розвитку пірамідальних схем,коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації,яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи,а не за рахунок продажу або споживання продукції. Верховний Суд України 23 травня 2012 року по справі №6-35 цс 12/, опираючись на вимоги ч.1 п.7 ч.3 ч.6 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів» виклав правову позицію по справі, з якої вбачається,що правочини,здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності,направленої на утворення,експлуатацію або сприяння розвитку пірамідальних схем,коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації,яка надається за рахунок залучення інших споживачів, а не за рахунок продажу або споживання продукції,є недійсними. За таких встановлених обставин слід прийти до висновку, що укладена між сторонами угода є несправедливою, вчинена з застосуванням нечесної підприємницької практики, є такою,що вводить споживача в оману, тому угоду слід визнати недійсною. Окрім того,згідно з п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг,що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою/п.11-1 ст.4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»/ Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу/ліцензії/ може бути визнаний судом недійсним. А також відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм/оренду/ з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки,якщо інше не встановлене законом,також виходячи з аналізу норм чинного законодавства,договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди/найму/ та договору купівлі-продажу транспортного засобу,що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно із ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі,договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Такий висновок відповідає правові позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-27 цс15,яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-648цс16, а саме, що згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч.ч.1,3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави,зобов»язана повернути потерпілому це майно та понесені збитки. На підставі викладеного слід позовні вимоги задовольнити повністю,стягнути з відповідача на користь позивача сплачений авансовий платіж та інші понесені збитки. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір 706,00 грн. в дохід держави, адже позивач за законом звільнений від сплати судового збору. Також, необхідно стягнути з відповідача на корить позивача витрати на правову допомогу в сумі 1920,00 гривень, належно письмовими доказами доведені, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до вимог ст..1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах», що розраховані з 40% мінімальної заробітної плати за годину роботи. На підставі викладеного,

Outcome: approved