Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, в якому, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно матеріальні збитки в сумі 39\~506 грн.; покласти на відповідачів сплачені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок № 65 по вул. Комарівка-1 у с. Кунин Здолбунівського району Рівненської області та земельна ділянка кадастровий № 5622687000:02:002:0251 для обслуговування даного будинку, на якій знаходиться належне йому на праві власності майно та ростуть вікові дерева. Зазначив, що 30 вересня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області прийнято рішення № 49 «Про дозвіл на зрізання дерев», згідно якого [PERSON] надано дозвіл на зріз дерева по вул. Комарівка-1 у с. Кунин. Вказав на те, що 28 листопада 2015 року відповідач [PERSON] за згодою та дозволом співвідповідача [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області зрізав дуб, який зростав на його землі. Стверджує, що факт знаходження пенька від зрізаного [PERSON] дуба на його земельній ділянці підтверджується документацією проектно-вишукувальних робіт з встановлення меж належної йому земельної ділянки в натурі, які здійснювалися на його замовлення ПП «Експерт-Рівне-Земля». Ринкова вартість дуба за результатами проведеної за його заявою незалежної оцінки, яка здійснювалася ліцензованим суб'єктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Рівне-Консалт», становить 39\~506 грн. Зауважив, що постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.08.2016 року у справі № 562/638/16-а рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 30 вересня 2015 року № 49 «Про дозвіл на зрізання дерев» визнано незаконним та скасовано. Вважає, що відповідачами порушене його право власності, яке потягнуло за собою завдяння йому матеріальних збитків та є підставою для їх відшкодування. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях до цього позову, просили задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що дуб ріс безпосередньо на суміжній межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], цей факт встановлений рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.08.2016 року у адміністративній справі, що набрало законної сили, та не підлягає доказуванню в подальшому.Зазначив, що завдана шкода позивачем не доведена, оцінка проводилася на припущеннях і на зацікавленості самого позивача, надав суду свій розрахунок таксової вартості зрізаного дуба від 27.11.2017 року, яка складає 6800 грн. Повідомив, що участь сільскої ради у зрізанні дуба є недоведеною, остання не повинна була видавати такого дозвоу на зрізання дерева, оскільки не наділена такими повноваженнями, ордер на видалення зелених насаджень є незаконним і не є обовязковим для виконання, а тому міг бути не виконаний [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] дуба не зрізав, отримав всі документи, віддав їх матері і надалі цим питанням не займався, оскільки поїхав на заробітки. Зазначив, що дерево росло безпосередньо на суміжній межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] і спору щодо меж земельних ділянок між сторонами немає. Просив відмовити в задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON], [PERSON], представників відповідачів [PERSON], [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією із яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2015 року належить житловий будинок № 65, розташований на присадибній ділянці за адресою: вулиця Комарівка-1, с. Кунин Здолбунівського району Рівненської області (а.с.8). Також позивач є власником земельної ділянки кадастровий № 5622687000:02:002:0251 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га в с. Кунин Здолбунівського району Рівненської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 00822 (а.с.35), та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2015 року (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області № 49 від 30 вересня 2015 року «Про дозвіл на зрізання дерев» [PERSON] надано дозвіл на зріз дерева по вул. Комарівка-1 у с. Кунин (а.с.10). 09 листопада 2015 року [PERSON] видано ордер №3 на видалення зелених насаджень згідно акту обстеження № 4 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якого комісія за наслідками огляду зелених насаджень по вул. Комарівка-1, 71 у с. Кунин дійшла висновку, що дуб аварійний, напівсухий і підлягає зрізанню (а.с. 158-159). Матеріалами проведених працівниками Здолбунівського відділення поліції Головного управління поліції в Рівненській області перевірок за результатами розгляду звернень [PERSON] було встановлено, що 28 листопада 2015 року [PERSON] дійсно зрізав дерево дуба, яке росло на межі його господарства, отримавши відповідні дозвільні документи в [PERSON] сільській раді (а.с.180, 182, 187, 189, 190, 199, 200, 201, 211, 212). Факт зрізання [PERSON] дуба підтверджується й показаннями свідка [PERSON], які в судовому засіданні не були спростовані. З урахуванням зазначеного, суд не приймає доводи представника [PERSON] про те, що останній перебував на заробітках та дуба не зрізав, оскільки вони не підтверджені жодними доказами,а тому є безпідставними та не заслуговують на увагу. Не погодившись із рішенням [PERSON] сільської ради, [PERSON] оскаржив його до районного суду. Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.08.2016 року, яка набрала законної сили 19 жовтня 2016 року, рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 30 вересня 2015 року № 49 «Про дозвіл на зрізання дерев» визнано незаконним та скасовано (а.с.11-12). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, згідно положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, з листа [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 05 січня 2016 року вбачається, що межові знаки зі сторони [PERSON] були відсутні і 07 грудня 2015 року ПП «Рівнеелітзем» не змогла їх встановити із-за захаращеності межі(а.с.128). Згідно повідомлення ПП «ГеоЗемСфера» №23 від 07 червня 2016 року інженером землевпорядником підприємства у присутності інженера-землевпорядника [PERSON] сільської ради [PERSON] виконано комплекс топографо-геодезичних робіт з метою встановлення суміжної межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що дерево (дуб) розташований безпосередньо на суміжній межі земельних ділянок вказаних громадян (а.с.52). Крім того, допитані у судовому засіданні в якості свідків сільський голова\~[PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області\~[PERSON] та інженер-землевпорядник сільської ради [PERSON] почергово підтвердили, що дуб ріс на межі земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] та поідомили, що звернень від останніх до сільської ради щодо спору відносно меж їх земельних ділянок не було. Суд не бере до уваги при ухваленні рішення та відкидає як доказ надану представниками позивача документацію проектно-вишукувальних робіт з встановлення меж належної [PERSON] земельної ділянки в натурі, які здійснювалися ПП «Експерт-Рівне-Земля» (а.с. 88-91), надаючи перевагу вищезазначеним доказам. При цьому судом враховується те, що такі проектно-вишукувальні роботи проведено без дотримання вимог п.п. 2.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376. Судом при оцінці доказів у справі береться до уваги саме «Звіт про оцінку розміру збитків, які були заподіяні в результаті зрізання дуба 28.11.2015 року» (а.с. 109-122), згідно якого, вартість обєкта оцінки становить 39\~506 грн., оскільки він є мотивованим, науково обґрунтованим, узгоджується з іншими доказами у справі і сумнівів у суду не викликає. Щодо складеного представником відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] розрахунку розміру шкоди заподіяної внаслідок зрізання дуба (а.с. 148), то його не може бути враховано при вирішенні спірних правовідносин, адже для проведення таких розрахунків необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. Підтвердження того, що наданий представником відповідача розрахунок було здійснено спеціалістом у цій галузі, суду не надано. За змістом ч. 2 ст. 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 Земельного кодексу України дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Таким чином, враховуючи що дерево дуба стояло на суміжній межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], розмір матеріальних збитків завданих позивачу становить 19\~753 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За приписами ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовуються державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 цього Закону). Стаття 1 Закону до органів місцевого самоврядування відносить органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилалися представники позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області на користь [PERSON] матеріальних збитків в сумі 19\~753 грн. підлягають задоволенню. Що стосується звернення позивача з позовом по даній справі до [PERSON] як до співвідповідача, суд зазначає наступне. [PERSON] зрізав дерево дуба на підставі дозвільних документів, отриманих ним в [PERSON] сільській раді, а тому, на той час, у нього були усі підстави вважати, що він діє у відповідності із законом, тобто правомірно. В діях [PERSON] відсутній такий елемент цивільного правопорушення як протиправна поведінка, тому вцій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, пропорційно до задоволених вимог, з [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 320 грн. та витрати, повязані з проведенням експертної оцінки ринкової вартості розміру збитків у розмірі 250 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 вказаної статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 11.04.2017 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання надавати правовому допомогу позивачу у вказаній справі. Сума гонорару адвоката за вказаним договором становить 3000 грн. (а.с. 31, 32). З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача [PERSON] - [PERSON] брав участь в судових засіданнях під час розгляду справи. Згідно квитанції банку від 30.01.2018 року, [PERSON] на виконання умов укладеного договору про надання правових послуг у вказаній справі сплатив 3 000 грн. (а.с. 162). З урахуванням наведеного та встановленого обсягу наданих послуг адвоката, суд визнає вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу обґрунтованою та доведеною, з позивача на користь [PERSON] підлягає стягненню 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial