Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]; - земельну ділянку площею 1,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] року помер його дід - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, фактично спадщину прийняв та вступив в управління спадковим майном оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлим. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] року у віці 90 років в с.Котів Бережанського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 11.03.2011 року. З матеріалів справи вбачається, що померлому належали: - земельна ділянка площею 0,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.04.2017 року №29-19-0.31-98/111-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру Тернопільської області; - земельна ділянка площею 1,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.04.2017 року №29-19-0.31-98/111-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру Тернопільської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 14.03.2007 року в с.Швейків Монастириського району Тернопільської області, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому по Закону на день смерті належатиме - [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В зв'язку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер [INFO] року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністров'я» від 31.03.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Швейуівською сільською радою 07.03.2003 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв оскільки на час відкриття спадщини проживав з померлим [PERSON], що підтверджується довідкою №191 від 28.03.2017 року, виданої виконкомом Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області і згідно якої, [PERSON] проживав без реєстрації з [PERSON] в [ADDRESS], до дня смерті останнього.. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві спадкове майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved