Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Ухвалою судді від 19 липня 2018 року прийнято до провадження та відкрито загальне провадження за зазначеною позовною заявою, розпочато підготовче провадження у справ. Ухвалами суду від 6 серпня 2018 року справа призначена до судового розгляду, також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з Четвертої Харківської державної нотаріальної контори інформацію про наявність звернень з приводу прийняття спадщини чи відмови від неї після смерті [PERSON] яка померла [INFO] чи є заповіт померлої,чи видавалося свідоцтво про право на спадщину? Витребувано з КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №2 виписки з історії хвороби [PERSON] яка прож.[ADDRESS] за період з 2010- 2013 роки. Витребувано з КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №9 (м.Харків.вул.Роганська 130 -а ) виписки з амбулаторної карти [PERSON] яка прож.[ADDRESS] за період з 2010- 2013 роки. Витребувано з Національного інституту терапії ім..Л.Т.\~Малої виписки з історії хвороби [PERSON] яка прож.[ADDRESS] за період з 2010- 2013 роки. В обґрунтування позову позивач зазначав, що його мати [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.01.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гамаль І.М. Право власності-зареєстроване у державному реєстрі прав на нерухоме майно. Мати позивача була людиною похилого віку, тривалий час страждала багатьма хронічними захворюваннями, в неї була ампутована права стопа у зв'язку з тяжкою формою цукрового діабету та перенесеного інсульту, у 2005 р. інфаркту, а також проблем з зором. За станом здоров'я вона спостерігалася у Харківській міській поліклініці № 9. З 2010 р. вона щорічно перебувала на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Харківської міської лікарні № 2 з діагнозами цукровий діабет тяжкої форми, вторинно інсулінозалежний, синдром діабетичної стопи, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, атеросклероз сосудів нижніх кінцівок, діабетична поліневропатія, стан після ампутації правої стопи, стан після ішемічного інсульту, діабетична ретинопатія обох очей, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, атеротичний кардіосклероз, хронічний пієлонефрит. З 2010 р. вона також щорічно перебувала на стаціонарному лікуванні в національному інституті терапії ім.. Л.Т.Малої у зв'язку з захворюваннями серця. Відповідачі - чоловік [PERSON] та син [PERSON] мати ніколи не доглядали тане піклувалися про неї, не допомагали, не відвідували у лікарнях, не допомагали матеріально. Доглядав хвору та мати лише позивач, возив її до різних медичних установ, готував їжу, займався домашнім господарством. Мати [PERSON] померла [INFO]. Після смерті матері лише позивач займався організацією похорону і поминок. Протягом 6 місяців після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом першої черги. Відповідачі також звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Заповіту мати не залишила. Відповідачі жодного разу не відвідали мати в лікарнях, коли вона лікувалася стаціонарно, не відвідували її, не цікавилися її самопочуттям і станом здоров'я,не надавали допомогу, не допомагали матеріально, не здійснювали за нею догляд. На думку позивача відповідачів слід усунути від права на спадщину, оскільки вони ухилялися від надання допомоги своїй дружині та матері, яка в силу похилого віку і важкої хвороби булав безпорадному стані. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про визнання позову, з проханням розглянути справу у його відсутність через похилий вік та стан здоров'я. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 11 лютого 1969 року) [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (договір купівлі - продажу квартири від 10.01.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гамаль І.М., технічний паспорт на квартиру, довідка №1033494, видана 19 березня 2018 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»). [PERSON] померла [INFO], актовий запис №77 від 02 січня 2014 року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 30 серпня 2018 року №4204/02-14, після смерті [PERSON], померлої [INFO] була заведена спадкова справа 443/2014. 04 червня 2014 року до нотаріальної контори з заявою за № 1177 про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця, [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 04 червня 2014 року з заявою № 1176 про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця, [PERSON], який зареєстрований: [ADDRESS]. 04 червня 2014 року з заявою про відмову від спадщини за законом № 1175 звернувся чоловік спадкодавця, [PERSON], який зареєстрований: [ADDRESS], також окремою заявою № 1178 він свідчить, що все спадкове майно є особистою власністю спадкодавця, в порядку ст. 60-65 СК України. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.08.2018 року № 53075236 спадкодавець заповіту не залишала. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Так, відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1224 ч. ч. 3, 5 та 6ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до вимог ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз'яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується усіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця у допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 1224, 1259 ЦК України та вищенаведених роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні даного спору суд повинен був дослідити стан спадкодавця [PERSON] та потребу у зв'язку з цим у сторонній допомозі, а також ту обставину, чи мало місце умисне ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги, котру вона мала можливість надавати. У ході судового розгляд встановлено, що [PERSON] тривалий час страждала багатьмахронічними захворюваннями, в неї була ампутована права стопа у зв'язку з тяжкою формою цукрового діабету та перенесеного інсульту, у 2005 р. інфаркту, а також проблем з зором. За станом здоров'я вона спостерігалася у Харківській міській поліклініці № 9. З 2010 р. вона щорічно перебувала на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Харківської міської лікарні № 2 з діагнозами цукровий діабет тяжкої форми, вторинно інсулінозалежний, синдром діабетичної стопи, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, атеросклероз сосудів нижніх кінцівок, діабетична поліневропатія, стан після ампутації правої стопи, стан після ішемічного інсульту, діабетична ретинопатія обох очей, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, атеротичний кардіосклероз, хронічний пієлонефрит. З 2010 р. вона також щорічно перебувала на стаціонарному лікуванні в національному інституті терапії ім.. Л.Т.Малої у зв'язку з захворюваннями серця, що підтверджується відповідними виписками з історій хвороб. Допитана у судовому засіданні у якості свідка дружина позивача - [PERSON] пояснила, що мати її чоловіка [PERSON] тяжко хворіла, потребувала медичної та сторонньої допомоги, догляд за нею здійснював лише [PERSON], більше ніхто не допомагав. Організацію та проведення поховання здійснював позивач [PERSON] Допитана у судовому засіданні у якості свідка донька позивача - [PERSON] надала аналогічні пояснення. Допитані у судовому засіданні у якості свідків сусіди померлої [PERSON] - [PERSON], [PERSON] кожен окремо пояснили, що [PERSON] тяжко хворіла, постійно допомагав її син [PERSON] про існування іншого сина вони не знали, його ніколи не бачили. Таким чином, суд встановив, що за померлою матір'ю постійно опікувався позивач [PERSON] до самої її смерті, надавав їй допомогу, утримував матеріально та особисто її доглядав, коли вона перебувала у безпорадному стані внаслідок перенесених хвороб та похилого віку. Судом також встановлено, що інша дитина померлої, відповідач [PERSON], її чоловік [PERSON] здоров'ям [PERSON] не опікувалися, не турбувалися щодо її хвороби, не надали жодної матеріальної допомоги для її лікування та утримання, особисто також не допомагав їй у жодний спосіб, отже відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцю. Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов [PERSON] «Про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності у порядку спадкування за законом», підлягає задоволенню.

Outcome: approved