Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 2 серпня 2014 року о 19-00 годині на автодорозі «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» в с. Кіровське відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під його керуванням та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПАТ Страхова компанія УНІКА, а водія автомобіля [NUMBER] - в ПАТ Страхова компанія Країна. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На думку позивача його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не була встановлена. Згідно з висновком автотехнічного дослідження, проведеного експертом [PERSON], в його діях не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, а дії водія [PERSON] не відповідали п. 10.1 Правил дорожнього руху та знаходяться в причинному зв'язку з даною подією. За таких обставин позивач вважає, що винними діями водія [PERSON] була завдана шкода його автомобілю. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 023/15 від 15 лютого 2015 року розмір завданої пошкодженням автомобіля шкоди становить 124732,49 грн. Посилаючись на положення п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з ПАТ Страхова компанія Країна на його користь страхову виплату в розмірі 49000 грн., а з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 75732,49 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позов також підтримала. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Країна [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що подія дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу Міцубісі-Аутлендер державний номер [NUMBER] не була визнана страховим випадком, позивач з приводу визнання даної події страховим випадком та виплати йому страхового відшкодування до страхової компанії не звертався. Крім того, саме вина позивача встановлена у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов також не визнав, посилаючись на відсутність вини водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, натомість вважав доведеною вину водія [PERSON] Третя особа - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про розгляд справи було повідомлено. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом встановлено, що 2 серпня 2014 року о 19-00 годині на автодорозі «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» в с. Кіровське відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. У зв'язку з цією дорожньо-транспортною пригодою відносно водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за порушення п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі ст. 247 ч. 7 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПАТ Страхова компанія УНІКА. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПАТ Страхова компанія Країна. Заявляючи вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхової виплати в розмірі 75732,49 грн., а з відповідача [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 49000 грн., позивач [PERSON] посилається на те, що згідно з висновком автотехнічного дослідження, проведеного експертом [PERSON], дії водія [PERSON] з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з даною подією, а в його діях з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, та його вина у справі про адміністративне правопорушення не встановлена. Проте з такими доводами позивача [PERSON] суд погодитися не може. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, у разі настання страхового випадку. Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Загальні \~підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом цієї статті єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправну поведінку (діяння) особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах. При цьому відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 129 Конституції, ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим суд вважає, що позивач у судовому засіданні не довів, що дії відповідача [PERSON] під час події, яка мала місце 2 серпня 2014 року, не відповідали Правилам дорожнього руху, внаслідок таких дій відповідача була завдана шкода його майну, а також вину відповідача у завданні такої шкоди. В той час як із постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода 2 серпня 2014 року відбулася саме з вини позивача [PERSON], дії якого не відповідали п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 статті 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, тобто не з реабілітуючих підстав. Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином твердження позивача щодо недоведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 2 серпня 2014 року є хибними. Суд не може прийняти до уваги показання допитаних у судовому засіданні як свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо відсутності в позивача технічної можливості запобігти зіткнення у звязку з різкою зміною відповідачем напрямку руху вліво при обїзді перешкоди, а також висновок експертного автотехнічного дослідження № 35 від 15.10.2014 року, проведеного експертом [PERSON], згідно з яким у заданій дорожній обстановці водій [PERSON] не мав технічної можливості запобігти ДТП; при заданих на дослідження обставинах ДТП в діях водія [PERSON], з технічної точки зору, не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, а дії водія [PERSON] при завданих обставинах ДТП, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з даною подією, оскільки вказаний експертний висновок, в основу якого покладені письмові пояснення цих свідків, був предметом дослідження судом у справі про адміністративне правопорушення, вказаним доказам суд надав оцінку та дійшов до переконання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення саме [PERSON] Посилання позивача та свідків у судовому засіданні на відсутність на місці дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON], письмові пояснення яких були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення та на підставі свідчень яких відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, суд також до уваги не приймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи, що в судовому засіданні не доведено вину відповідача [PERSON] у завданні шкоди майну позивача, підстави для настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] судом не встановлені, позовні вимоги про стягнення з ПАТ Страхова компанія Країна на користь позивача страхового відшкодування, а з відповідача [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не ґрунтуються на вимогах закону. З урахуванням наведеного, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в позові судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed