Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення спільної часткової власності на 14/50 домоволодіння [ADDRESS] та виділення його у ціле домоволодіння. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.11.1999 року йому на праві власності в порядку спадкування за законом належить 9/50 частини житлового будинку [ADDRESS] . Також згідно договору дарування від 20.09.2005 року йому належать 27/50 житлового будинку [ADDRESS] , що загалом становить 36/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належать 14/50 частки будинку [ADDRESS] , яка демонтована відповідачем. Просив на підставі викладеного визнати цілим домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1, житлового будинку А1-1, погрібу під частиною будівлі літ. а3/п,тамбуру літ.а1-1, веранди літ. аЗ-1, сараю літ. и-1, літньої кухні літ В-1, убиральня літ Д-1, вимощення 1, огорожа 1,2,3, припинивши право спільної сумісної власності. Відповідно до ухвали суду від 19.03.2019 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.11.1999 року визнано право власності [PERSON] на 9/50 житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 9-10) 12.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за умовами якого [PERSON] було подаровано 27/50 частки житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 11,12) Таким чином загальна доля [PERSON] у вказаному домоволодінні складає 36/50. Позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0447 га. за адресою: [ADDRESS] , на якій розташовано належні йому 36/50 житлового будинку з прибудинковими спорудами (а. с. 19) Відповідач [PERSON] має у власності 14/50 частки будинку [ADDRESS] . З листа Управління Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області від 12.10.2011 р. встановлено, що на підставі договору дарування від 14.08.2006 року належна [PERSON] частина земельної ділянки № 5 [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 35) Згідно довідки від 18.03.2019 року, наданої техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , на належній [PERSON] частці земельної ділянки № 5 [ADDRESS] розташовано цоколь готовністю 10% з великим відсотком зносу (а. с. 36) Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що сторонам на праві сумісної власності належить домоволодіння [ADDRESS] , зокрема позивачу належить переважна частка 36/50. Зважаючи на те, що 14/50 домоволодіння є лише цоколем з готовністю 10%, який має високий ступінь зносу, тому не може вважатись фактично частиною домоволодіння або капітальною спорудою, тому спільне користування цілим домоволодінням та об`єктом незавершеного будівництва є порушенням прав позивача. Єдиним способом захисту прав власника в особі позивача суд вбачає задоволення позовних вимог, оскільки вони обґрунтовані, не порушують права інших співвласників та які доведено належними та допустимим доказами.

Outcome: approved