Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування. У позові вказав, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №22754 про стягнення з [PERSON] грошових коштів на підставі договору кредиту та страхування №Z62.19738.005548173 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ним в розмірі: 46305,50 грн. - строковий основний борг; 2 639,00 грн. - прострочений основний борг; 3 882,66 грн. - прострочені проценти; 120,20 грн. - строкові проценти; 1700,00 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 14 140,00 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 41,95 грн. - пеня; - 1 900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 70 729,31 грн. 25.12.2020 року він дізнався, що на примусовому виконанні державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Північно - східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Величко Н.М., перебуває виконавче провадження № 63849399 про стягнення з нього на користь AT «Ідея Банк» боргу в розмірі 70 729, 31 грн. Крім того, постановою про арешт коштів боржника від 14.01.2021 р. накладено арешт на його зарплатний рахунок [NUMBER] , відкритий АТ КБ «Приватбанк», що унеможливило отримання позивачем своєї заробітної плати, яка необхідна для власного існування та утримання родини, з двома малолітніми дітьми, що завдає значних труднощів і душевних страждань. Вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу. Відповідно до умов Договору кредиту та страхування № Z62.19738.005548173 від 01.08.2019 року (надалі по тексту Договір) відповідач зобов`язався перерахувати кредитні кошти в розмірі 50 000 тисяч гривень на рахунок № [NUMBER] , при цьому на руки позивача було видано конверт з пластиковою карткою банку № [NUMBER] на яку протягом 01.08.2019 року, 02.08.2019 р., 03.08.2019 р., 04.08.2019 р. було перераховано кредитні кошти в розмірі по 5 тисяч гривень, які були отримані позивачем через банкомати АТ КБ «Приватбанк». Отже, всупереч узгоджених умов Договору, кошти були перераховані в розмірі 20 000 тисяч гривень на кредитну карту. Крім того, в період з 30.08.2019 р. по 30.12.2019 р. позивачем сума отриманого кредиту разом з процентами в розмірі 21 125 тисяч гривень погашена в повному обсязі. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Договором кредиту та страхування, укладеним з АТ «ІДЕЯ БАНК». Строк платежу за вказаним Договором настав, а боржником, тобто ним, допущено прострочення платежів. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Остапенка Є.М. є безпідставним та необґрунтованим, вчиненим з очевидними порушеннями вимог чинного законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що між ним та АТ «Ідея Банк» існує спір щодо наявності заборгованості по кредитному договору та її розміру. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євген Михайлович, при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису що зареєстрований в реєстрі за №22754, про стягнення з позивача грошових коштів на підставі Договору кредиту та страхування №Z62.19738.005548173 від 01.08.2019 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Крім того, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності боргу, чим порушив Закон України «Про нотаріат». Прохав суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 23.10.2020 року, що зареєстрований в реєстрі за № 22754, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євгеном Михайловичем, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Ідеа Банк» заборгованість у розмірі 70 729, 31 гривень, та скасувати його. Судовий збір покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Представник відповідача АТ «Ідеа Банк» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, прохав провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях прохав відмовити [PERSON] в задоволенні позову, оскільки АТ «Ідеа Банк» були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості. Прохав справу розглядати без його участі. Представник третьої особи Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився. Виконуюча обов`язки начальника звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без участі їх представника, за наявними в справі матеріалами. Покладається на розсуд суду. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №22754 про стягнення з [PERSON] грошових коштів на підставі договору кредиту та страхування №Z62.19738.005548173 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ним в розмірі 70 729,31 грн. На підставі вказаного виконавчого напису з 10.12.2020 року на примусовому виконанні державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Північно - східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Величко Н.М., перебуває виконавче провадження № 63849399 про стягнення з [PERSON] на користь AT «Ідея Банк» боргу в розмірі 70 729, 31 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Договором кредиту та страхування, укладеним з АТ «ІДЕЯ БАНК». Але, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2018 року у справі № 826/20084/14 заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ст. 375 КАСУ, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію(якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суддя Великої Палати Верховного Суду, постановляючи 12.03.2018 року ухвалу про відкриття провадження у справі № 826/20084/14, користуючись своїм правом, визначеним положенням ст.375 КАС України, не зупинив виконання оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою ВП ВС від 20.06.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ» Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття. Тобто, діюча редакція Переліку документів передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не надано доказів того, що договір кредиту та страхування №Z62.19738.005548173 від 01.08.2019 року, укладений між АТ«Ідея Банк» та [PERSON] , був нотаріально посвідчений. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 23.10.2020 року П.1 і п.2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були визнані судом (Справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17 №К/800/7651/17) нечинними. Тобто нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Варто зауважити, що відповідно до ч.11 ст.171 КАС України(в редакції чинній на час правовідносин) резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили, а рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року набрало сили з моменту його проголошення 22.02.2017 року. При цьому відсутність публікації рішення адміністративного суду в ЗМІ не тягне наслідки у виді нечинності рішення суду, оскільки це не передбачено процесуальним кодексом. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис №22754 від 23.10.2020 року, яким задоволено вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати в розмірі 908 грн., сплачені за подання позовної заяви, , слід покласти на відповідача - АТ «Ідея Банк».

Outcome: approved