Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання будинку об`єктом права особистої приватної власності. В обґрунтування\~позову посилається\~на те,\~що 10\~серпня 2004 року він придбав в особисту приватну власність за договором довічного утримання (догляду) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором довічного утримання, укладеного між [PERSON] - « [PERSON] » за договором та [PERSON] - « [PERSON] » за договором. Даний договір посвідчений нотаріусом Озеровим О.І. та зареєстрований в реєстрі під № 3524. З [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2006 року по 17.02.2016 року. 21.12.2007 року він відчужує будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договором визначена ціна будинку 22000 грн. 23.01.2008 року він придбав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за ціною 22000 грн. Тому просить суд визнати за ним право особистої приватної і на житловий будинок , розташований [ADDRESS] , який складається : А1- будинок з прибудовою глинобитні; б- -сарай сама; в-сарай саман, п/г-погріб шлаколиті; у-уборна дерево; 1 2-огорожа метал . загальною площею 59,2 кв.м.; жилою площею 39,8 кв.м. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2006 року по 17 лютого 2016 року. 10 серпня 2004 року [PERSON] придбав у особисту приватну власність зо договором довічного утримання (догляду) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , заоеєстрований приватним нотаріусом Озеровим О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3524. Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, [PERSON] здійснив продаж житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вартість відчуженого майна склала 22113,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 23.01.2008 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість придбаного майна склала 22093,00 грн. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належіть майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визначаючи право спільно сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане (збудоване). Тому, сам по собі факт придбання (будівництва) спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що викладено у правовій позиції ВСУ від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16. Відповідно до ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved