Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів в його користь суму основного боргу у розмірі 365 142,86 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 04 вересня 2012 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 4 720 доларів США. Відповідно до п.2 Договору позичальник [PERSON] зобов'язується повернути йому кошти до 04.03.2013 року. 25 вересня 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого він передав їй грошові кошти в розмірі 4 720 доларів США, а відповідно до п. 2 даного договору вона зобов'язалася повернути їх до 25.03.2013 року. 26 березня 2013 року він погодився на продовження вищевказаних договорів позики від 04.09.2012 року та від 25.09.2012 року до 28.09.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. Крім того, 26 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою від 26.03.2013 року. За вищевказаним договором сума позики становить 4 320 доларів США. 13.02.2014 року позивач надіслав [PERSON] вимогу в якій просив повернути не пізніше 15.03.1014 року, суму боргу згідно договору позики від 26.03.2013 року. Станом на 14 березня 2016 року сума основного боргу становить 357 897,60 грн. - 13423,20 грн. ( повернуті відповідачем кошти) = 344 474,40 грн. Таким чином, 3% річних від простроченої суми становить:344 474,40 грн. (основний борг)х3 х730 днів прострочення виконання зобов'язання:465:100=20668,46 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача [PERSON] становить 365 142,86 грн. В судовому засіданні до участі в справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у письмовому запереченні на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. Згідно з п. 1 Договору позикодавець [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові [PERSON], строком до 04 березня 2013 року, грошові кошти в розмірі 37726,96 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору (курс 7,9930 грн. за 1 долар США) становить 4720 дол. США Пунктом 2 Договору передбачено, що позичальник [PERSON] зобов'язується повернути позикодавцеві [PERSON] до 04 березня 2013 року грошові кошти в розмірі, які на день розрахунку мають відповідати еквівалентові суми 4720 дол. США. 25 вересня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. Згідно з п. 1 Договору позикодавець [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові [PERSON], строком до 25 березня 2013 року, грошові кошти в розмірі 37726,96 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору (курс 7,9930 грн. за 1 долар США) становить 4720 дол. США Пунктом 2 Договору передбачено, що позичальник [PERSON] зобов'язується повернути позикодавцеві [PERSON] до 25 березня 2013 року грошові кошти в розмірі, які на день розрахунку мають відповідати еквівалентові суми 4720 дол. США. Судом встановлено, що 26 березня 2012 року позивач погодився на продовження вищевказаних договорів позики від 04.09.2012 року та від 25.09.2012 року до 28.09.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. Крім того, 26 березня 2013 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою. За вищевказаним договором сума позики становить 4 320 доларів США. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 березня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Із заяв від 04 вересня 2012 року та від 25 вересня 2012 року, які посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С., вбачається, що [PERSON] дає свою згоду на укладення договору позики грошових коштів [PERSON] та такий правочин відповідає інтересам їх сім'ї та погоджується з тим, щоб умови договору позики грошових коштів визначалися його дружиною самостійно. Пунктом 4 договорів позики від 04.09.2012 року та від 25.09.2012 року передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що [PERSON] частинами повертала позивачу борг, а саме: 10 січня 2013 року - 240 дол. США, 05 лютого 2013 року - 240 дол. США , 120 дол. США, 05 квітня 2013 року - 240 дол. США, 05 липня 2013 року -240 дол. США, 05 листопада 2012 року - 240 дол. США, 05 травня 2013 року - 240 дол. США, 05 червня 2013 року - 240 дол. США, що підтверджується відповідними розписками. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. З наданого суду розрахунку вбачається, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 365 142,86 грн. та складається з суми основного боргу за договором позики в розмірі 344474, 46 грн., 3% річних в розмірі 20 668,46 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved