Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою судді від 12.12.2017 відкрито провадження у справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що право власності на домоволодіння з надвірними будівлями по [ADDRESS] з 1984 року було зареєстровано за [PERSON] на 20/100 частин та за [PERSON] на 80/100 частин на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 14 серпня 1984 року районним житловим експлуатаційним об єднанням Червонозаводського району м. Харкова. Вказане домоволодіння складалося з двох житлових будинків, а саме: літ. А-1 житловою площею 49,3 кв.м., загальною площею 89,4 кв. м., літ В-1 житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 41,4 кв.м., з надвірними будівлями: два льоха літ Б, та літ К, дві альтанки літ Г та літ Л, сарай літ. Ж, вбиральня літ. Т, паркан № 1,2,5-9, хвіртка № 4, 10, замощення № 1. Позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON].є рідними сестрами. Між ними склався порядок користування вказаними домоволодіннями з надвірними будівлями. Так [PERSON] користувалась наступними житловими приміщенні в житловому будинку літ. А: приміщеннями 1-3, 1-4, прибудовою літ. «а», тамбуром літ. «А», ганком літ. «а-5», частиною огорожі № 1, 2, замощенням 1, а також огорожею № 4, 5. Іншими приміщеннями житлового будинку літ. А-1, всім житловим будинком літ. В-1, огорожею № 6, 7, 8, 9, 10 користувалась [PERSON] Надвірним будівлями співвласники користувались разом. Крім того, позивач зазначив, що сторони по справі є синами [PERSON], які разом з нею користувались приміщенням будинків літ. А-1, В-1, при цьому з роками в житловому будинку літ. В-1 оселився та користувався позивач [PERSON], який і на теперішній час мешкає та користується житловим будинком літ. В-1. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті власником 20/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори 31.05.2007 став [PERSON], який зайняв приміщення в житловому будинку літ. А, а саме: приміщення 1-3, 1-4, прибудови літ. «а, табур літ. «а», ганок літ. «а-5». [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном після її смерті є 80/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Спадкоємцями за заповітом після її смерті є діти [PERSON] та [PERSON] Всі спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] та в Першій державній харківській нотаріальній конторі заведена спадкова справа. 03.02.2016 року державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до постанови [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 року (справа № 646/1929/16-ц) була затверджена мирова угода, укладена 29.03.2016 між представником пози\-вача [PERSON] - [PERSON], з одного боку та [PERSON] з другого боку, згідно якої: сторони по справі вважають можливим розтлумачити заповіти [PERSON], які посвідчені 24 жовтня 2000 року та 03.11.2004 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, визнавши що [PERSON] бажала залишити у спадщину [PERSON] ? належній їй домоволодіння по [ADDRESS] з тим, щоб в його користуванні в зазначеному домоволодінні перейшли в будинку літ. А-1 приміщення літ. 2-4, 2-5, 2-6, прибудова літ. А4, сіні літ. А 4, ганок літ. А5, льох літ. «Б», бесідка літ. «Г», ? частина паркану № 1,2, огорожі № 6, 7, 8, 9, 10, згідно заповіту 24 жовтня 2000 року, посвідченого 24 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори № 2-2956, а також, що [PERSON] бажала залишити у спадщину [PERSON] ? з належній їй частини домоволодіння по [ADDRESS], з тим, щоб в його користування в зазначеному домоволодінні перейшов жилий будинок «В-1», тамбур літ. «в2», ? частини замощення згідно заповіту 03.11.2004 року посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за № 2-2056. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. 24 жовтня 2000 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок смерті зробила розпорядження: з належної їй частини домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові 56 «а», ? долю заповідала [PERSON], з тим, щоб в його користування в вищезазначеному домоволодінні перейшов житловий будинок «В-1», тамбур літ. «В2», ? заміщення І. У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року правила нового кодексу щодо спадкового майна застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі відповідної заяви 17 вересня 2009 року до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.142), під час дії ЦК України 1963 року, то застосовуються положення цього Кодексу, а не Цивільного кодексу 2004 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповітом спадкодавець може охопити все своє майно чи майнові права або ж визначити конкретне майно (майнові права), які підлягають спадкуванню спадкоємцем, визначені заповітом (ст. 1236 ЦК України). Відповідно до Свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 31 травня 2007 року, на підставі заповіту 24 жовтня 2000 року спадкоємцем зазначеного в заповіті всього майна [PERSON], є [PERSON], яке складається з: 20/100 часток двох житлових будинків літ. А-1, житловою площею 49,3 кв.м., загальною площею 89,4 кв.м., літ. В-1, житловою площею 31,3 кв. м., загальною площею 41,4 кв. м., з відповідною часткою надвірних будівель до них: сарай літ. Ж, вбиральня літ. Т, льохи літ. Б, К, альтанки літ. Г, Л, паркан № 1, 2, 5-9, замощення № 1, розташованих по [ADDRESS]. 03 лютого 2016 року нотаріусом Першої харківської нотаріальної контори було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність договору, який би стверджував володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників спільної часткової власності, який би стверджував порядок користування конкретними будівлями та приміщеннями в них співвласниками за адресою: м. Харків, вул. Хорольська, 56-А, які визначила [PERSON] у своєму заповіті. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа № 646/1929/16-ц) була затверджена мирова угода, укладена 29.03.2016 між представником позивача [PERSON] - [PERSON], з одного боку та [PERSON] з другого боку, згідно якої: сторони по справі вважають можливим розтлумачити заповіти [PERSON], які посвідчені 24 жовтня 2000 року та 03.11.2004 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, визнавши що [PERSON] бажала залишити у спадщину [PERSON] ? належній їй домоволодіння по [ADDRESS] з тим, щоб в його користуванні в зазначеному домоволодінні перейшли в будинку літ. А-1 приміщення літ. 2-4, 2-5, 2-6, прибудова літ. А4, сіні літ. А 4, ганок літ. А5, льох літ. «Б», бесідка літ. «Г», ? частина паркану № 1,2, огорожі № 6, 7, 8, 9, 10, згідно заповіту 24 жовтня 2000 року, посвідченого 24 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори № 2-2956, а також, що [PERSON] бажала залишити у спадщину [PERSON] ? з належній їй частини домоволодіння по [ADDRESS], з тим, щоб в його користування в зазначеному домоволодінні перейшов жилий будинок «В-1», тамбур літ. «в2», ? частини замощення згідно заповіту 03.11.2004, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2056. Відповідно до п. 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення 6-ти місяців з дня відкриття спадщини. Чинне законодавство покладає на нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину обов'язки щодо перевірки певних фактів, пов'язаних із виникненням і здійсненням прав спадкоємців, які звернулись за отриманням свідоцтва. Відповідно до пунктів 4.12 та 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, а відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем суду не надано доказів звернення до нотаріуса із ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.03.2016, якою затверджена мирова угода щодо тлумачення заповіту [PERSON], відповідно ним не отримано відмови у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи досліджені докази по справі в сукупності з висновками, до яких дійшов суд при системному і детальному аналізі матеріалів справи, в сукупності також і з проаналізованими положеннями законодавчих актів, суд приходить до висновку, що позивачем обрано не належний захист своїх прав, і відповідно, не доведено тих обставин, на які позивач посилався у обґрунтуванні пред'явленого цивільного позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Н а підставі викладеного,

Outcome: dismissed