Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідачки 3% річних за період заборгованості з 05 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року в розмірі 36642,29 грн., суму нарахованої пені у вигляді облікової ставки НБУ у період з 05 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року в розмірі 192 471,77 грн., всього 229 114,06 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2291,15 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01 квітня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, у формі розписки, згідно якої відповідачка [PERSON] взяла у нього в борг кошти у сумі 15 200,00 доларів США та зобов`язалась повернути з розстрочкою платежу, одну тисячу доларів щомісячно. У зв`язку з тим, що відповідач не повертала йому кошти, в 2014 році він звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом про стягнення з неї боргу за договором позики та стягнення нарахованих санкцій. Рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій у позові було безпідставно відмовлено. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справу було направлено на новий судовий розгляд. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було стягнуто з відповідачки [PERSON] суму боргу з урахуванням нарахованих штрафних санкцій. Згідно Постанови Верховного суду України від 28.11.2018 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 року було залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] без задоволення. За результатами розгляду пов`язаної справи було стягнуто з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 377 720,00 грн. та стягнуто нараховані санації у загальному розмірі 210 589, 34 грн. у вигляді 3% річних та облікової ставки НБУ за період з 01.05.2012 року по 04.05.2016 року. У зв`язку з ігноруванням відповідачкою вимог щодо сплати суми боргу він звернувся з даною позовною заявою про донарахування суми санкцій, у зв`язку з несплатою відповідачкою суми основного грошового зобов`язання. Представник позивача - адвокат Неведомський В.О. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Зазначив, що станом на 15 лютого 2019 року відповідачкою обов`язок щодо погашення суми основного боргу з нарахованими санкціями виконано не було ні частково ні повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що грошові кошти у позивача у розмірі 15 200 доларів США вона не брала. Просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши представника позивача та відповідачку, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 01 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки на суму 15 200,00 доларів США. На підтвердження цього [PERSON] власноруч написала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 15 200,00 доларів США. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року, справа №505/3196/14-ц, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 588 309,34 грн., з яких 377 720,00 грн. сума позики, в еквіваленті 15200,00 доларів США, 34 639,16 грн. сума нарахувань у розмірі 3% річних, в еквіваленті 1393,93 доларів США, 175 950,18 грн. сума нарахованої пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, в еквіваленті 7080,49 доларів США Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного суду України від 28.11.2018 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 року залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] без задоволення. У зв`язку з невиконанням відповідачкою рішення суду та несплатою боргу за договором позики, позивач розрахував суму санкцій, які остання повинна сплатити йому за період з 16.02.2017 року по 15.02.2019 рік та складаються з наступного: 3% річних 36 642,29 грн., облікова ставка НБУ: 192 471,77 грн., а всього 229 114,06 грн. Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.1 ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ст..611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу положень ст. ст. 526, 533, 599, 611, 1048, 1050 ЦК України та змісту договору позики, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке позичальник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє позикодавця права на отримання процентів за користування позикою та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та/або ЦК України. Як вбачається із договору позики, у формі розписки, який був укладений між сторонами, розмір і порядок одержання процентів ними не встановлено, а тому слід дійти до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування відповідачкою позикою, а також має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно уточненої позовної заяви та наданого позивачем розрахунку суми боргу, останній просить стягнути з відповідачки: 229 114,06 грн., з яких 3% річних - 36 642,29 грн., облікова ставка НБУ- 192471,77 грн. Враховуючи встановлені Постановами Національного банку України у період з 05.03.2016 року по 15.02.2017 року облікові ставки та розмір заборгованості за вказаним договором позики, суд погоджується із вказаним розрахунком, що проведений позивачем. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що зобов`язання припиняється його належним виконанням і наявність рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договорами позики не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє відповідача [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє позивача права на отримання процентів за користування позикою та трьох процентів річних від простроченої суми, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованим і підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved