Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 жовтня 2012 року [PERSON] взяв в нього в борг 44000 (сорок чотири тисячі) гривень для розвитку бізнесу, строком до 10 жовтня 2013 року. На підтвердження договору позики позивач написав йому розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг йому не повернув та став уникати зустрічі із ним. На телефонні дзвінки відповідач не відповідав, з чого позивач вирішив, що [PERSON] не збирається повертати йому борг. На даний час відповідач повинен сплатити йому відповідно до розписки 44000 грн. З березня по вересень 2013 року він неодноразово намагався мирно вирішити дану ситуацію, але з вини відповідача цього не сталося. Так як в нього немає юридичної освіти, він звернувся до адвоката за юридичною допомогою. За сбір документів, підготовку матеріалів і позовної заяви та участь адвоката у суді він сплатив 2000 грн. У зв'язку з викладеним, просив суд, стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 44000 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 460 грн., а також судові витрати, пов'язані з юридичною допомогою в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив доводи, викладені в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 44000 грн. 00 коп., понесені ним судові витрати, а саме: суму сплаченого ним судового збору в розмірі 460 грн. 00 коп. та суму сплачену ним за юридичну допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. Проти заочного рішення не заперечував В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в жовтні 2012 року до неї в гості приїхали [PERSON] та [PERSON]. Вони попросили в неї калькулятор та почали рахувати гроші. У [PERSON] гроші були в «доларах США», однак [PERSON] сказав, що у розписці будуть писати в «гривнях». [PERSON] віддав гроші [PERSON], а останній в свою чергу передав розписку [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що згідно з розпискою від 10.10.2012 року [PERSON] зайняв у [PERSON] 44000 гривень та зобов'язався повернути всю суму до 10.10.2012 року. З пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що відповідач суму боргу не повернув. Таким чином, з матеріалів справи та пояснень позивача, представника позивача, свідка [PERSON], наданих в судовому засіданні, встановлено, що позивач своє зобов'язання за договором позики виконав, гроші відповідачу передав, відповідач гроші отримав та зобов'язався їх повернути у строк до 10.10.2013 року, але свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі у передбачений строк не повернув. Відповідач суду доказів не отримання грошей за договором позики не надав. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, поясненнями свідка, сумніву у суду не викликають, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже, до складу витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги адвокатом [PERSON], оскільки надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 39 від 27.09.2013 року, яка видана адвокатом [PERSON] про тримання ним від [PERSON] гонорару за правову допомогу по даній цивільній справі у сумі 2000,00 гривень та наданий договір на надання правової допомоги від 27.09.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] у повному обсязі. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 4366.35.1 від 14.10.2013 року про сплату судового збору в сумі 460 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, однак враховуючи факт того, що позивачем зайво сплачений судовий збір у розмірі 20 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 440 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що зайво сплачений позивачем судовий збір у розмірі 20 гривень підлягає поверненню.

Outcome: partial