Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.12.1999 року він уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1991. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Протягом останніх пяти років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Крім того, зазначає, що вони (сторони по справі) неодноразово протягом останніх років намагалися вирішувати спільно сімейні проблеми, але бажаних результатів не настало. За таких обставин, позивач вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно, надії на примирення немає і шлюб носить формальний характер. З приводу розподілу майна, набутого в період перебування в шлюбі, то дане питання вирішується судом в іншому позовному провадженні. На підставі викладеного, позивач просить суд: розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Сторони в судове засідання не зявилися. До початку слухання справи подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримв в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач у заяві зазначила, що позов визнає повністю. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 16 грудня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1991, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії І-СР №135543. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами та не заперечувала проти їх задоволення. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Частиною першою ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час. Примирення між сторонами неможливе та подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, суд не вбачає. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved