Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував в шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2004 року по 28 вересня 2016 року. Його матір, яка проживає в Ізраїлі, погодилися профінансувати придбання для нього двокімнатної квартири в новобудові в м. Луцьку по вул. Стара дорога, 20, де майнові права на квартиру, що будується, мав [PERSON] У вересні 2015 року він домовився з [PERSON] про відступлення йому права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що будується, та зобовязався сплатити [PERSON] 32\~000 доларів США. Після досягнення вказаної домовленості його матір через міжнародну платіжну систему «Вестерн Юніон» з 16 вересня 2016 року по 01 жовтня 2016 року переказала на його імя 35\~000 доларів США. З отриманої суми він 32\~000 доларів США сплатив [PERSON], а 3000 доларів США залишив для здійснення благоустрою квартири. Також зазначає, що всього на здійснення благоустрою житла він затратив 132798 грн., на що були затрачені також його особисті кошти, отримані від продажу належної йому на праві приватної власності земельної ділянки. Вказує, що право власності на квартиру зареєстровано ним 16 червня 2016 року. Зважаючи на те, що за час шлюбу в нього та відповідача не було можливості здійснювати заощадження, а також те, що майнові права на квартиру придбано виключно за його особисті кошти, які йому передала матір,вважає квартиру [ADDRESS] своєю особистою власністю. З огляду на наведене, просить визнати його особистою власністю квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечував, суду пояснив, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі за спільні кошти подружжя. В обґрунтування зазначеного також пояснив, що 16 травня 2007 року сторони придбали квартиру [ADDRESS], на що були залучені кредитні кошти. Після погашення вказаного кредиту вони продали квартиру, а за виручені кошти купили земельну ділянку, яка була оформлена на [PERSON] В подальшому відповідач подарувала чоловікові земельну ділянку. Після реалізації даної земельної ділянки [PERSON] витратив отримані кошти на придбання квартири [ADDRESS]. Разом з тим, зазначає, що відповідач з 2008 року по 2016 рік вела підприємницьку діяльність та забезпечувала потреби сімї в той час, коли позивач з 2013 року не працював та жодного доходу не отримував, фактично матеріальна підтримка від матері позивача була єдиними його доходом. Придбання спірної квартири здійснено в інтересах сімї, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2004 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано (а.с.4, 38). Також встановлено, що 12 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв право вимоги і став кредитором за договором купівлі-продажу майнових прав №52 від 01 вересня 2014 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Луцьктехнобуд». За цим договором позивач отримав право вимагати належного виконання всіх зобовязань за основним договором, а саме: права вимоги на передачу ТОВ «Луцьктехнобуд» майнових прав на обєкт нерухомості двокімнатну квартиру № 2 загальною площею 65,6 кв.м в житловому будинку по вул. Стара дорога, 20 в місті Луцьку (а.с.13-18, 19). Згідно договору купівлі-продажу №52 від 01 вересня 2014 року, укладеного між ТзОВ «Луцьктехнобуд» та [PERSON], останній придбав майнові права на обєкт нерухомості, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,6 кв.м. Пунктом 4.1 даного договору визначено, що загальна вартість майнових прав на обєкт нерухомості в день укладення цього договору складає 328\~000 грн. (а.с.13-18). Відповідно до акту №1 приймання-передачі майнових прав від 16 грудня 2015 року [PERSON] отримав майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с.20). Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] 16 червня 2016 року зареєстрував право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.40-41). За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Наведена вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року (справа №6-1568цс16) і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через міжнародну платіжну систему «Вестерн Юніон» в період з 16 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року отримав від [PERSON] кошти в загальній сумі 35\~000 доларів США, а саме: 16 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.23,24), 17 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.25,26), 20 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.27,28), 24 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с. 29,30), 27 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.31,32), 29 вересня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.33,34), 01 жовтня 2015 року - 5000 доларів США (а.с.35,36). [PERSON] є матірю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народженя останнього та копією свідоцтва про зміну прізвища його матері з «Ігнатійчук» на «Беністі» (а.с.5,6-9). В матеріалах справи містяться нотаріально засвідчені письмові пояснення [PERSON], в яких, серед іншого, вона підтверджує, що надавала кошти для придбання спірної квартири особисто синові. Вирішуючи питання щодо правового режиму майна, придбаного, набутого за час шлюбу, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Судом встановлено, що позивач на час перебування в шлюбі з відповідачем з 2013 року не працював, відповідач з 2008 року по 2016 рік здійснювала підприємницьку діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, однак не змогла підтвердити належними доказами розмір свого доходу від такої підприємницької діяльності. Суд розцінює критично наявну в матеріалах справи копію довідки Луцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області №1068 від 06 вересня 2017 року, оскільки вона відображає загальні відомості податкової звітності про «обсяг виручки від реалізації товарів і послуг» відповідача як підприємця та не містить даних про розмір доходу [PERSON] від такої підприємницької діяльності. Крім того, відповідачем не доведено її участь та розмір внесків на придбання спірного майна. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував, що [PERSON] подарувала земельну ділянку позивачу, яку він згодом продав, а отримані кошти були використані на придбання спірної квартири. Однак, такі доводи не свідчать про придбання спірного майна за спільні кошти подружжя, оскільки за змістом ст. 57 СК України майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю того з подружжя, хто набув таке майно. Крім того, стороною відповідача не доведено, що спірна квартира придбана в інтересах сімї, оскільки не надано жодних доказів їхнього проживання у вказаній квартирі чи використання даного обєкта нерухомості саме в інтересах сімї. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та встановлені фактичні обставини, суд вважає доведеним позивачем факт наявності в нього особистих коштів, які б дозволяли йому придбати спірну квартиру та за умови ненадання відповідачкою доказів протилежного, а також її участі у придбані спірного майна, наявності доходів, а також того, що вказана квартира була придбана та використовувались в інтересах сімї, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. В звязку з задоволенням позову, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 6000 грн.

Outcome: approved