Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що за період шлюбу з відповідачем ними було придбано житловий будинок, що знаходить за адресою [ADDRESS] , який був при придбаний та оформлений на відповідача, однак більшу частину грошових коштів для придбання житлового будинку сторони одержали від мами позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується належним доказом походження вищезазначеної суми грошових коштів у [PERSON] від реалізації нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , що підтверджує договір купівлі-продажуквартири від 06.11.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 2848 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., а відповідно ціна вартості квартири, що продавалась становила - 123 021,76 грн. (сто двадцять три тисячі двадцять одна грн. 76 коп.). Тобто документи правовстановлюючі свідчать про те, що в проміжок одного дня - «06.11.2014 року» відбулося як відчуження квартири так і придбання житлового будинку, який і є предметом спору. Та згідно уточнених позовних вимог, на підставі заяви представника позивача Розмана С.Ю. від 03.09.2019 року, позивач просить суд визнати за ним та [PERSON] право власності по Ѕ частині житлового будинку, загальною площею 62,1 кв.м., по [ADDRESS] , із залишенням цього майна у їх спільній частковій власності. Позивач [PERSON] та його представник Розман С.Ю. в судове засідання не з`явилися, проте адвокат Розман С.Ю. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, змінені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час у перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 листопада 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т., гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір, за яким остання придбала у [PERSON] та [PERSON] у власність житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок придбаний в той період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням зазначених вище положень закону, встановлених судом обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі та визнати спільний будинок спільною сумісною власністю подружжя, здійснити його поділ, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частки вказаного будинку за кожним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача частину понесених ним витрат по сплаті судового збору в сумі 900,00грн.

Outcome: approved