Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в наступному уточнив, та просить суд залишити у його власності в порядку поділу майна подружжя квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., стягнувши з нього на користь відповідача [PERSON] 39622,00 грн. в якості грошової компенсації частки відповідача у спільному майні вищезазначеній квартирі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2005 по 24.02.2016. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. За час подружнього життя, а саме 10 листопада 2011 року сторони придбали квартиру за адресою [ADDRESS], за 137 242 грн., з яких 57 242 грн. вони сплатили продавцю до підписання та посвідчення Договору купівлі-продажу квартири, а 80\~000 грн. вони отримали в кредит в ПАТ «УкрСиббанк» та сплатили продавцю вже під час підписання та посвідчення Договору, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Позивач зазначив, що Договір про надання споживчого кредиту було укладено саме між ним та Банком 10.11.2011, під 16,4 % річних. Виконання взятого на себе зобовязання було забезпечене іпотечним договором, відповідно до умов якого предметом іпотеки є спірна квартира, в якому Відповідач є поручителем. До липня 2015 року погашення кредиту вони здійснювали спільно з Відповідачем, а потім Відповідач виїхала за межі міста та припинила підтримувати з ним сімейні відносини. З того часу вони не мають спільного бюджету, не займаються спільним побутом. Починаючи з 10 серпня 2015 року по 24 січня 2018 року зобовязання за Договором він виконує особисто, а Відповідач участі у погашенні кредитного боргу не приймала. Таким чином, він особисто сплатив станом на 12.02.2018 року 72\~697,00 грн. На сьогоднішній день кредитне зобовязання виконано ним в повному обсязі, тобто боргу перед Банком він не має. Крім того, в період шлюбу з Відповідачем вони брали в борг у [PERSON] 500 доларів США та у [PERSON] 1100 Євро. Повертав ці борги також він сам, вже після припинення шлюбних відносин з Відповідачем, а саме 20 листопада 2015 року. Позивач вважає, що частка боргу його та Відповідача перед кредиторами в загальній сумі становить по ?, але оскільки певна частина була сплачена ним особисто, він не заперечує сплатити Відповідачу грошову компенсацію, а квартиру залишити в його власності. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, в установленому порядку /а.с.92,94, 119,145, 164/, але в судове засідання не зявилася, будь-яких клопотань не надала. Належним чином повідомлений про день та час розгляду справи представник третьої особи в судове засідання не зявився, просив справу розглядати без участі представника банку відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, надав письмові пояснення, де зазначив, що дійсно між сторонами у справі та третьою особою існує Договір про надання споживчого кредиту № 11443598000 від 10.11.2011,забезпечений заставою нерухомості згідно Договору іпотеки та Договором поруки з [PERSON], які станом на 09.06.2017 не виконані, кредит не погашений. Звернув увагу суду та сторін у справі на те, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який має всі права іпотекодавця і несе всі його обовязки за іпотечним договором /а.с.103/. Позивач та його представник наполягають на розгляді справи у відсутності відповідача та представника третьої особи, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити, пояснив, що Відповідач вирішити питання поділу майна, придбаного у шлюбі, з врахуванням боргів, відмовляється, хоча йому відомо, що отримати гроші за свою частку квартири вона не проти, тому він змушений звернутися до суду. Стверджує, що кошти на погашення кредиту він заробляв особисто, працюючи в артелі на Півночі, оскільки через два роки після отримання кредиту зрозуміли, що сплатити його з такими доходами, які вони мають, важко. Пропрацювавши певний час на заробітках, він приїхав до міста та роздав борги, а потім поїхав знов, та вже висилав Відповідачці кошти. Коли в останній раз вислав їй кошти у липні 2015 року, вона зникла, знаходилась у розшуку, як потім зясувалась вона виїхала до Києва, з роботи на Інгулецькому ГЗК її звільнили за прогули. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що ринкова вартість спірної квартири складає 201\~976,00 грн. Позивач вважає, що 1/2 частка суми боргу, сплаченого ним в рахунок погашення зобовязань по кредиту та зобовязань за розписками, яка має бути врахована при поділі майна подружжя, становить 61\~326,00 грн., з яких 36\~303,50 грн. 1/2 частка сплаченого ним боргу за кредитним договором в період з 10.08.2015 по 24.01.2018; 250 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.02.2018 в гривневому еквіваленті становить 6 762,50 грн.; 550 Євро 1/2 частка від сплаченого ним боргу за розписками від 21.01.2015 та 12.02.2015, що по курсу НБУ станом на 12.02.2018 в гривневому еквіваленті становить 18 260,00 грн. Враховуючи, що ? частка вартості придбаної подружжям квартири, що належить Відповідачу, становить 100\~988 грн., а ? частка виконаних ним зобовязань перед кредиторами складає 61\~326,00 грн., вважає, що сума компенсації, яку Позивач має сплатити Відповідачу, щоб залишити право власності на квартиру за собою, становить 39\~662 грн. (різниця між 100\~988 грн. та 61\~326,00 грн.) Позовні вимоги просить задовольнити. Опитаний в судовому засіданні 27.11.2017 в якості свідка [PERSON] пояснив, що разом з Позивачем працював на Півночі Російської Федерації, після першого періоду роботи, у січні 2015 року Позивач позичив у нього гроші на квітки, оскільки платив іпотеку за квартиру, і вони знов поїхали на заробітки на Півнич. Повернув він йому кошти у листопаді 2015 року. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що сторони у справі купували квартиру в кредит, грошей для погашення кредиту не вистачало і Позивач поїхав на заробітки на Півнич. Вона позичала Позивачу 700 Євро, а потім до неї звернулася й Відповідачка, якій вона також позичила 400 Євро, як поясняла [PERSON] кошти їй знадобилися на лікування чи протезування зубів. Весь борг за обома розписками їй повертав Позивач [PERSON] Їй також відомо, що під час вже другої поїздки на заробітки Відповідач зникла, виїхала з міста, не повідомивши навіть рідних. Вислухавши позивача, його представника, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2005 /а.с.45/. Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 227/. Сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої /а.с.46/. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2011, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за № 4271, [PERSON] придбав чотирикімнатну квартиру, загальною площею 61,0 кв.м., житловою 44,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] / а.с. 16-17/. Тобто квартиру було придбано Позивачем в період, коли сторони у справі знаходились у зареєстрованому шлюбі. 10.11.2011 Позивач [PERSON] уклав з ПАТ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 11443598000 на суму 80\~000 грн., з процентною ставкою 16,4 % річних, строк виконання договору по 09.11.2026 року /а.с.23/. З метою забезпечення виконання цього договору між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS], яка є власністю Іпотекодавця на підставі вищезазначеного Договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2011 /а.с.18-20/. В забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та Відповідачем у справі [PERSON] було укладено Договір поруки № 251355, згідно з яким [PERSON] зобовязується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобовязань /а.с.21-22/. Крім того, згідно з наданими суду копіями розписок, 06.12.2014 [PERSON] позичив у [PERSON] 500 доларів США, які зобовязався повернути до 15.11.2015; та 21.01.2015 [PERSON] позичив у [PERSON] 700 Євро в строк до 15.11.2015, а [PERSON] 400 Євро, в строк до 25.05.2015 15.06.2015. Як вбачається із зазначених розписок, всі ці кошти повернув позикодавцям [PERSON] 20.11.2015 /а.с.42 - 44/. Наданим Позивачем висновком перевірки за ЄО № 1726 від 04.08.2015 підтверджується, що з 09.07.2015 Відповідач [PERSON] із населеного пункту, де зареєстрована, виїхала до міста Києва /а.с.47/. Те, що Відповідач в період з вересня 2015 року по травень 2016 року проживала в Києві, підтверджується також інформацією, наданою суду директором загальноосвітньої школи № 221 м. Києва, на виконання ухвали про витребування доказів, з якої вбачається, що 01 вересня 2015 року [PERSON] влаштувала до школи дитину [PERSON], [INFO], яка навчалася в школі до травня 2016 року, а [PERSON] з 29 вересня 2015 року до травня 2016 року працювала в школі техпрацівником /а.с.134/. Як вбачається з Актів, засвідчених головою ОК ЖБК «Інгулець-5», від 18.0.2016 за № 6, та від 25.11.2017, [PERSON] та [PERSON] з липня 2017 року в квартирі [ADDRESS] не проживають /а.с.52, 150/. Позивач протягом 2015 2017 року сплачував ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість на повернення отриманого споживчого кредиту, що підтвердив відповідними квитанціями /а.с.48-51,199-202/. Про відсутність непогашених кредитів клієнта [PERSON] в АТ «УкрСиббанк» станом на 25.01.2018 свідчить відповідна довідка УкрСиббанку /а.с.203/. Офіційний курс гривні щодо іноземних валют долара США та Євро станом на 12.02.2018 підтверджується Витягом з офіційного сайту НБУ /а.с.204/. Статтею 368 ЦК України визначено право спільної сумісної власності, згідно з положеннями частини першої цієї статті спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Положеннями ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що спірна квартира була набута сторонами у період шлюбу, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Від добровільного розподілу майна Відповідач відмовилась, через що Позивач був вимушений звернутися до суду з заявою про поділ спільного сумісного майна. Розглядаючи запропонований позивачем варіант поділу спільного майна, суд вважає його доцільним. Так, позивач просить залишити у його власності квартиру, а Відповідачу сплатити вартість її частки в ній, з відрахуванням суми, яку на повернення кредиту та позики Позивач сплатив кредиторам особисто. Відповідно до пунктів 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до Висновку судової оціночно-будівельної експертизи квартири за адресою [ADDRESS] від 17.01.2018, ринкова вартість обєкта на день оцінювання становить 201 976,00 грн./а.с.172-178/. Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ в Постанові №11 від 21.12.2007, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми до постановлення рішення судом. Нормами ст.365 ЦК України визначені підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Так, відповідно до ч.1 цієї статті, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; якщо річ є неподільною; якщо спільне володіння і користування майном є неможливим; якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно з ч.2 цієї статті суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, суд вважає, що Позивачем доведено, що ринкова вартість частки квартири, яка підлягає виділу Позивачу, становить 162\~314 грн., а Відповідачу відповідно 39 662,00 грн., що складала біля 19 % вартості квартири. Натомість Відповідач не надала суду жодного доказу того, що розмір її частки у спільному майні інший, не звернулася до суду з зустрічним позовом про виділ частки в натурі. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для припинення частки Відповідача у спільному майні за вимогою Позивача. Сума різниці вартості майна, розподіленого між сторонами, зазвичай підлягає компенсації стороною, доля якої більше На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, та підлягають задоволенню. Суд також враховує, що вартість частки квартири, яка належить Відповідачу з врахуванням коштів, витрачених особисто Позивачем на її придбання, складає 39 662,00 грн., та вважає, що позивачем судовий збір сплачено повністю, у розмірі 1 % від ціни позову, яка визначена вартістю частки Відповідача у спірному нерухомому майні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються, суд вважає такою, що підлягає задоволенню також вимога Позивача в частині стягнення на його користь понесених судових витрат, в тому числі судового збору та витрат на проведення судової експертизи у справі. Ці витрати підтверджено відповідними квитанціями та становлять 640 грн. судовий збір та 1500 грн. витрати на експертизу.

Outcome: approved