Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Колейчиком В.В. від 14.03.2020 під № 5612 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26251019813417 таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на відсутність повноважень у приватного нотаріуса Колейчика В.В. на вчинення виконавчого напису, в зв`язку з чим виконавчий напис не має номеру внесення його до Державного реєстру. В обґрунтування вимог зазначив, що ним 31 березня 2020 року поштовим зв`язком було отримано копії постанов приватного виконавця, зі змісту яких він дізнався про наявність виконавчого напису № 5612 від 14.03.2020. Вважає вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки на момент вчинення вказаного виконавчого напису сума заборгованості не було безспірною. Із відповідачем ніяких відносин він не мав, про існування ТОВ «Фінфорс» він не знав, ніяких повідомлень про наявність заборгованості та саме в такій сумі, він не отримував. Вважає, що приватним нотаріусом при винесенні постанови було порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки сума заборгованості не була безспірною, письмову вимогу від ТОВ «Фінфорс» він не отримував, персональних даних відповідачу він не надавав, згоди на використання їх чи передачі іншим особам не надавав. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича надати суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 3906 від 14.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в сумі 11 501,75 грн. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року за заявою позивача забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 3906 від 14 березня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 11501,75 грн у виконавчому провадженні № 61612890. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», належним чином завірені копії: виконавчого напису № 3906, винесеного 14.03.2020 Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в сумі 11 501,75 грн.; матеріалів, наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису № 3906 від 14.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в сумі 11 501,75 грн. В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 березня 2020 року приватним нотаріусом броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис за № 3906 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за період з 26 квітня 2018 року по 20 січня 2020 року, в сумі 11 501,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту в сумі 6 500,00 грн., по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 1 296,75 грн., заборгованість за штрафними санкціями в сумі 3 705,00 грн. (а.с. 78 - копія виконавчого напису). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»), у тому числі, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (підпункт 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що документом для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наданих на виконання ухвали суду матеріалів, на підставі яких вчинявся оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису від 14 березня 2020 року представник ТОВ «Фінфорс» долучив: оригінал кредитного договору, виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, тощо. Тобто на момент вчинення виконавчого напису надання будь-яких інших документів, в тому числі й первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, повідомлень про сплату кредиту, тощо, не вимагалось. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року в справі № 754/7994/17-ц (провадження № 61-19592св19). Разом з цим, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), неврахування висновків яких стало підставою для відкриття касаційного провадження, зазначено, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тому доводи позивача щодо покладення на відповідача обов`язку спростування визначеного розміру заборгованості є помилковим. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] мав довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису, або неправомірність вимог стягувача, зокрема в силу спливу строків позовної давності (в повному обсязі чи у їх частині), або спірність розміру заборгованості, заявленого до стягнення нотаріусу, при цьому надавши власний розрахунок з повним чи частковим погашенням заборгованості, тобто належним виконанням умов кредитного договору. Судом встановлено, що факт прострочення виконання зобов`язання по кредитному договору позивач не оспорював та не заперечував під час розгляду справи. На порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису у якості підстави визнання його таким, що не підлягає виконанню, не посилався. В обґрунтування вимог позивач посилався лише на те, що наявна заборгованість на час вчинення оспорюваного виконавчого напису не була безспірною, без зазначення мотивів таких доводів. Тобто, звертаючись із позовом у цій справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов`язаний був довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, або сплив строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині, з урахуванням дати настання права вимоги за зобов`язанням, якщо позов заявлено з цієї підстави (постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 201/9570/18 (провадження № 61-7299св21). Судом не встановлено будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором чи наявності спору щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо), під час розгляду справи позивач не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 3906, вчиненого 14 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. Стосовно доводів позивача про відсутність повноважень у приватного нотаріуса на вчинення виконавчого напису 14.03.2020, бо свідоцтво нотаріуса анульовано 02.03.2020, то суд відхиляє вказані доводи, оскільки за повідомленням Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.12.2020, наданого на запит суду, відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 23.07.2020 за № 10, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 09.02.2005 за № 5550 Колейчику В.В. , анульовано згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2020 за № 2691/5. Наказ про припинення нотаріальної діяльності оскаржується приватним нотаріусом Колейчиком В.В. в суді (а.с. 52-53). Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. Частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає скасувати дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 29 липня 2021 р.

Outcome: dismissed