Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Фрунзенський РВ у місті Харкові РУ ДМС України в Харківській області, в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2007 року, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 року. Після розірвання шлюбу на прохання відповідача позивач зареєстрував її та їхню доньку у квартирі [ADDRESS], 2/3 частини якої належать позивачеві на праві власності. Проте, після реєстрації 30.10.2013 року у вказаній квартирі відповідач наміру проживати у ній не мала, речі свої не перевозила. У зв'язку з цим позивач влітку 2014 року звернувся до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку добровільно, однак відповідач повідомила, що хоча вона фактично і проживає у квартирі своїх батьків, зареєструватися у цій квартирі вона не має можливості у зв'язку з наявністю великої заборгованості за комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідач не є членом сім'ї позивача, за місцем реєстрації не проживає без поважних причин з моменту реєстрації, житловим приміщенням не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, позивач був вимушений звернутись з вказаним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що вона дійсно була зареєстрована у квартирі позивача після розірвання з ним шлюбу та з моменту реєстрації не проживає у цій квартирі. Проте наголосила, що відповідач сам запропонував їй зареєструватися у його квартирі та він знав про те, що у разі зняття її з реєстрації у квартирі, де вона фактично мешкає, відповідач не зможе зареєструватися у цій квартирі через великі борги за комунальні послуги. На підставі викладеного, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа Фрунзенський РВ у місті Харкові РУ ДМС України у Харківській області правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки суду не повідомив . Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд встановив наступне. 17.08.2007 року між сторонами був укладений шлюб, про що РАЦС по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції зроблено запис № 1104. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 року у справі № 643/5546/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Згідно з Витягом про державну реєстрацію КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 30305694 від 15.06.2011 року, 2/3 квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27.05.2011 року р. № 2-836 (а.с. 8). Судовим розглядом встановлено, що не заперечувалося сторонами у справі, що інша 1/3 частина вищевказаної квартири належить батькам позивача. Згідно з Довідкою Дільниці № 2468 від 09.08.2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] (власник) - з 04.07.2001 року, [PERSON] (мати) - з 04.07.2001 року, [PERSON] (батько) - з 04.07.2001 року, [PERSON] (дружина) - з 30.10.2013 року та [PERSON] (дочка) - з 30.10.2013 року (а.с. 11). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданого Московським РВ ГУМВС України в Харківській області 19.09.2007 року, [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 30.10.2013 року. Таким чином, відповідачка була зареєстрована у вказаній квартирі вже після розірвання шлюбу з позивачем. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що також підтвердила сама відповідачка, що вона з моменту реєстрації у вказаній квартирі не проживала, комунальних послуг не сплачувала. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). У ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися в розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння - у спосіб, передбачений ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири, житлового будинку визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач на час реєстрації у квартирі [ADDRESS], а саме 30.10.2013 року, вже не була членом сім'ї позивача, оскільки на цей час шлюб між ними був розірваний. Крім того, судом встановлено, що відповідачка була зареєстрована у вказаній квартирі без згоди інших власників - батьків позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивача) пояснила суду, що відповідачка проживала у квартирі [ADDRESS] близько 12 років, але не була зареєстрована. Також позивач та відповідач, перебуваючи у шлюбі орендували квартиру. Після розірвання шлюбу з позивачем, відповідачка стала проживати у своїх батьків. Згодом на прохання відповідачки, позивач зареєстрував її у їхній квартирі, при цьому не отримавши згоди батьків, як власників 1/3 частини вказаної квартири. Свідок наголосила, що відповідачка з моменту реєстрації не проживає у вказаній квартирі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (рідний брат позивача) та [PERSON] (сусідка позивача) також підтвердили, що відповідачка з кінця квітня 2013 року пішла від позивача та більше не з'являлася у квартирі [ADDRESS]. Згідно з довідкою Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 19.09.2014 року за № 59/13469, [PERSON], [INFO], зі скаргами чи заявами до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в період з листопада 2013 року по теперішній час не зверталась (а.с. 14). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Судові витрати за усною заявою позивача суд залишає за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved