Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові посилається на те, що 03.12.2014 року між позивачами з однієї сторони та відповідачем з іншої, було укладено договір позики згідно якого відповідач отримав від позивачів грошові кошти в сумі 150000,00 грн. із терміном повернення до 03.06.2015 року. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написав розписку від 03.12.2015 Посилаються в позові на те, що відповідач до теперішнього часу гроші їм не повернув і від подальшого виконання грошового зобовязання постійно ухиляється. Відповідно до п.4.3 договору, виконання зобовязання відповідача забезпечене заставою, а саме: будівля котельні літ. «Д» загальною площею 106,10 кв.м. по вул. Надрічній, 3 у м. Чернівці, яка належить на праві власності відповідачу, що складає 9/100 частин нежитлових будівель. Крім того договором передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на вказане майно. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики шляхом визнання за ним права власності на нежитлову будівлю котельні літ. «Д» загальною площею 106,10 кв.м. по вул. Надрічній, 3 у м. Чернівці, в тому числі: котельні (1-1) площею 87,90 кв.м., майстерні (1-2) площею 8,30 кв.м. та котельні (1-3) площею 9,90 кв.м., що складає 9/100 частин нежитлових приміщень. Припинити право власності відповідача на вказане майно. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просить позов задовольнити Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась та подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 03.12.2014 був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 15000,00 грн. строком до 03.06.2015 року. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написав відповідну розписку. Відповідно до п.4.3 договору, виконання зобовязання відповідача забезпечене заставою, а саме: будівля котельні літ. «Д» загальною площею 106,10 кв.м. по вул. Надрічній, 3 у м. Чернівці, яка належить на праві власності відповідачу, що складає 9/100 частин нежитлових будівель. Сторони оцінили вказане майно в 150000,00 грн. Пунктом 5.2 договору, передбачено, що у разі невиконання відповідачем своїх зобовязань, позивач набуває право звернення стягнення на предмет застави, шляхом визнання за ним права власності на заставне майно. Зобов'язання, згідно ст.526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, згідно ст.1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Обовязковість нотаріального посвідчення договору застави нерухомого майна також визначена ст. 577 ЦК України. Статтею 14 вказаного закону визначено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Право застави, згідно ст. 16 цього ж закону та ст. 585 ЦК України, виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені норми закону та факти встановлені по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідач не належним чином виконує свої зобовязання, щодо умов договору позики та в термін вказаний в договорі гроші не повернув, в результаті чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем. Разом з тим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави який є нерухомим майном. Позивачем до матеріалів справи та під час її розгляду, не надано нотаріально посвідченого договору застави нерухомого майна, як того вимагає ЦК України та Закон України «Про заставу», у звязку з чим суд не може захистити право позивача шляхом звернення стягнення на предмет застави, оскільки право застави, в даному випадку, виникає саме з моменту його нотаріального посвідчення, а тому слід стягнути суму боргу за договором позики, однак відмовити в визнанні права власності на заставне майно.

Outcome: partial