Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: ухвалити рішення суду про виключення із складу службової житлової площі Комунального підприємства «Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», код ЄДРПОУ 9606435 квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 06 травня 1987 року працював в житлово-комунальній конторі Домобудівельного комбінату №1 ХК «Київміськбуд» на посаді слюсаря-сантехніка. На підставі розпорядження представника Президента від 14 липня 1993 року № 340 було видано 27 липня 1993 року ордер № 15226 на вселення та право зайняття службового житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до запису у трудовій книжці позивач працював у ЖКК ДБК-1 з 06 травня 1987 року по 29 травня 1995 року та був звільнений за власним бажанням. З 01 квітня 1991 року його дружина [PERSON] працювала двірником в ЖКК ДБК-1 для збереження житла. В зв'язку з ліквідацією ЖКК ДББК 1, третя особа №3 була переведена для подальшої роботи двірником в ЖУ «Центральне» ДП «ЕКОС» з 26 квітня 1996 року, та в подальшому 17 вересня 1996 року була переведена на підприємство «Київміськбуд» на посаду двірника. Після звільнення позивач та треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], залишилися проживати у вказаній квартирі до теперешнього часу, претензій до останіх за фактом проживання в даній квартирі не виникало до теперішнього часу. Правонаступником ЖКК ДБК-1 являється ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС». В зв'язку з тим, що ЖУ «Лівобержне» ДП «ЕКОС» несли збитки по вищевказаній квартирі, так як нарахування кварплати та комунальних послуг по службовій квартирі менше, ніж за звичайну, 16 лютого 1998 року АТ ХК «Київміськбуд», ДП «ЕКОС» просила скасувати рішення №226 від 27 квітня 1981 року про об'явлення службовою однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 19,0 кв.м. і залишити її за третьою особою [PERSON]. Однак, згідно з розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 січня 2016 року № 35 «Про затвердження службової житлової площі Дніпровського району» квартира [ADDRESS] включена до складу службової житлової площі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Позивач звернувся з листом про виключення квартири із числа службових, однак, 20 грудня 2016 отримав відповідь, з якої вбачається, що позивачу запропоновано в термін до 30 січня 2017 року звільнити службове приміщення. До теперішнього часу позивач та його сім'я мешкають в даній квартирі, після звільнення з підприємства, яким було надано службове приміщення, претензії до позивача за фактом проживання в даній квартирі до теперішнього часу не пред'являлося. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» ухвалу суду від 03.04.2018 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками отримав. 19 квітня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву про виключення квартири із складу службової, мотивуючи свій відзив тим, що вимоги позивача надумані і не відповідають закону. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Зокрема, будинок [ADDRESS], наведено в порядку до вказаного розпорядження. Ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків: цивільні права та обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків є юридичні факти. Ними можуть бути дії події. При цьому прав та обов'язки виникають з дій, які передбачені чинним законодавством, а також з дій, що не передбачені чинним законодавством, але не суперечать йому. Пунктом 1.16 розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 січня 2016 року за № 35, «Про перезатвердження службової житлової площі Дніпровського району», однокімнатна квартира № 2, житловою площею 19,00 кв.м по [ADDRESS], перезатверджена та об'явлена службовою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Відповідно до ч. 3 ст. 23 Господарського кодексу України, правові акти органі та посадових осіб місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов'язковим для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані на відповідній території. Станом на сьогодні в черзі на отримання службового житла на підприємстві перебуває 1133 працівників. Відповідно до пункту 6 «Положення про порядок надання службових приміщень та користування ними в Українській РСР», затвердженого Постановою Ради міністрів Української РСР №37 від 04.02.1988 року, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його користуванні, а також у випадку, коли в установленому порядку воно виключно з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключно з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення житлового приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішення виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 118 Житлового кодексу України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Позивач не перебуває в трудових відносинах з підприємством. Враховуючи вище викладене, представник відповідача, просить відмовити в задоволені позову, в зв'язку з відсутностю у підприємства правових підстав щодо виключення квартири позивача з числа службових. Від третьої особи Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації, 03 травня 2018 року надійшли пояснення на позовну заяву, в якій зазначено що станом на сьогоднішній день будинок [ADDRESS] перебуває на праві господарського відання в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №61 від 13 лютого 2015 року. Квартира перезатверджена Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією як службова згідно розпорядження від 26 січня 2016 року №35. Позивачем та його дружиною не відпрацьовано десяти років, як того передбачає законодавство, в трудових відносинах з комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва не перебували, тому позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Комунальне підприємство не наділено повноваженнями виключати жилі приміщення зі складу службових. Здійснення повноважень та прийняття рішень про виключення жилих приміщень з числа службових делеговані райдержадміністрації розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень». Третя особа ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», ухвалу суду від 03.04.2018 року про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками отримали про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції 10 квітня 2018 року. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], ухвалу суду від 03.04.2018 року про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками отримали про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції 20 квітня 2018 року. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження без виклику сторін у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження представника Президента України від 14 липня 1993 року № 340 на ім'я гр. позивача [PERSON] було видано ордер № 15226 на право зайняття службового приміщення на сім'ю із чотирьох осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON])- на право зайняття однієї кімнати, загальною площею 19.0/34.8 кв.м, [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до довідки форми 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» № 879, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 13 серпня 1993 року; [PERSON], [INFO] - з 13 серпня 1993 року, [PERSON], [INFO] - з 13 серпня 1993 року, [PERSON], [INFO] - з 13 серпня 1993 року (а.с.18). Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», з 16 лютого 2015 року на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» були закріплені об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3. Згідно акту приймання-передачі житлових будинків, складеного на підставі вказаного вище розпорядження, до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на праві господарського відання на баланс будинок [ADDRESS] (а.с.45). Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно ч. 1 ст. 122 Житлового кодексу УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними визначений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 (далі - Положення). Відповідно п.п. 2, 3 вказаного Положення, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Відповідно до п. 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була надана в користування позивачу на підставі ордеру №15226 від 27 липня 1993 року, як службова, оскільки з 06.05.1987 року позивач на той час працював слюсарем-сантехніком 4 розряду в Житлово-комунальній конторі Домобудівельного комбіната №1, при цьому квартира перебувала на обліку Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. В подальшому, будинок [ADDRESS] було передано на облік на праві господарського відання до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Судом достовірно встановлено та не заперечувалося стороною позивача в позовній заяві, що останій 29 листопада 1995 року, був звільнений по ст. 38 КЗпП з посади слюсаря-сантехніка 4 розряду в Житлово-комунальній конторі Домобудівельного комбіната №1, проте проживає у квартирі, наданій йому для проживання. Всього позивач фактично відпрацював на даному підприємстві 8 років 6 місяців. Як вбачається з матеріалів справи позивач, [PERSON] звертався до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про виключення спірної квартири з числа службових, за результатами розгляду якої Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було запропоновано позивачу в термін до 30 січня 2017 року надати до підприємства докази, що останій входить до переліку осіб, яких не може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, або, у вказаний термін, звільнити службове житло, а саме квартиру [ADDRESS].(а.с.30). Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Outcome: dismissed