Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути із відповідача на свою користь 30831,09 грн. грошових коштів, знецінених внаслідок інфляції за період з 01 травня 2017 року по 01 березня 2018 року та 9499,44 грн. 3% річних за період з 01 травня 2017 року по 01 квітня 2018 року, а всього 40330,53 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] на його користь 151620,00 грн. боргу та 1520,00 грн. судового збору, а всього 153140,00 грн. Також рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року стягнуто з відповідача на його користь суму індексу інфляції в розмірі 51608,18 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 13014,81 грн., а всього 64622,99 грн. Також стягнуто 646,23 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. Вказане рішення набрало законної сили. Крім того, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року стягнуто з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 95119,14 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1074,57 грн., сплаченого при подачі позовної заяви до суду. Вказане рішення набрало законної сили. Вказану заборгованість за рішеннями суду, яка загалом складає 314602,93 грн. відповідач не сплатив, внаслідок чого позивач за період з 01 травня 2017 року по 01 березня 2018 року поніс втрати від інфляції, яка згідно індексу інфляції за вказаний період становила 109,8 %, а тому втрати позивача складають 30831,09 грн. та 3% річних від простроченої суми, що складає 9499,44 грн., а всього 40330,53 грн. До початку розгляду справи від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.26), а також поштове повідомлення, де значиться, що судову повістку отримав син [PERSON] (а.с.32), а тому відповідач вважається належним чином повідомленим про час, дату і місце судового засідання. Причини неявки відповідач суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача 151620,00 грн. боргу та 1520 грн. судового збору, а всього 153140 грн. (а.с.8). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції в розмірі 51608,18 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 13014,81 грн., а всього 64622,99 грн. Також стягнуто 646,23 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду (а.с.10). Крім того, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 95119,14 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1074,57 грн., сплаченого при подачі позовної заяви до суду (а.с.9). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох проценти річних від простроченої суми. Згідно наданих позивачем розрахунків, які відповідачем не спростовано, за період з 01 травня 2017 року по 01 березня 2018 року, втрати позивача від інфляції становлять 30831,09 грн., а також 3% річних від простроченої суми, становлять 9499,44 грн., що в загальному розмірі складає - 40330,53 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року, прийнятій у справі про відшкодування інфляційних втрат внаслідок знецінення коштів, міститься висновок про те, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Тому, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що є усі підстави для задоволення позовних вимог. При подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн.

Outcome: approved