Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності , посилаючись на те, що з січня по червень 2012 року, він та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS]. В період спільного проживання з відповідачем, за особисті кошти [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], в якій він проживає і на даний час. Після придбання вищевказаної квартири вони з відповідачкою проживали разом в цій квартирі, 14.12.2012 року вони одружились. Також ними було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], в якій на даний час проживає [PERSON] вказав у заяві, що обидві квартири були придбані за його особисті грошові кошти, більш того, оскільки йому не хватало необхідної суми для придбання першої квартири, він брав кредити на суму 134 878 грн.: « ВТБ Банк» 30600 грн., ОТП Банк 10000 грн., АТ « Банк Ренесанс Капітал» 16528,00 грн., ПАТ « Креді Агріколь Банк» 50000 грн., « Центр фінансових рішень» 25750 грн. Оскільки вони разом з відповідачкою з січня по червень 2012 року проживали разом та вели спільне господарство , без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS], просить визнати факт проживання у вказаний період, як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. На момент придбання трикімнатної квартири [ADDRESS], яка була придбана 24.04.2012 року вони з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах та вели спільне господарство, але вищевказана квартира була придбана за його особисті кошти, тому вважає, що право власності на квартиру повинно бути визнано за ним. На момент придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] 14.01.2014 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство, то вважає, що ця квартира спільне сумісне майно та підлягає поділу у рівних частинах. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтриали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Акту про проживання від 23.02.2015 року з січня по червень 2012 року, [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS]. ( а.с.14). 24.04.2012 року відповідно до договору купівлі - продажу квартири засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в ? частині кожний , купили квартиру [ADDRESS]. ( а.с.36-39). В судовому засіданні встановлено, що з 14 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ у Дніпропетровській області шлюбі, актовий запис № 561 ( а.с.15). 14.01.2014 року відповідно до договору купівлі - продажу квартири засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. зареєстровано в реєстрі за № 47, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. ( а.с.43-45). [PERSON] відповідно до кредитного договору № R53100205749В від 05.03.2012 року отримав в « ВТБ Банк» кредит на суму 30600 грн., відповідно до кредитного договору № 1001271947 від 01.03.2012 року отримав кредит в ОТП Банк в розмірі 10000 грн., відповідно до кредитного договору № GP - 3066163 від 01.03.2012 року отримав АТ « Банк Ренесанс Капітал» кредит в розмірі 16528,00 грн., відповідно до кредитного договору № 10028000000320 від 05.03.2012 року отримав в ПАТ « Креді Агріколь Банк» кредитні кошти в розмірі 50000 грн., відповідно до кредитного договору № 331153962 від 27.02.2012 року отримав в « Центрі фінансових рішень» кредит в розмірі 25750 грн.( а.с.16-29). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'єю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із положеннями ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК. Указана норма поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Таким чином, за змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України. Крім того, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором 24.04.2012 року відповідно до договору купівлі - продажу квартири засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в ? частині кожний , купили квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 14 та п. 15 вищевказаного договору позивач та відповідач зазначили, що в шлюбі не перебувають, грошові кошти є особистою власністю кожного і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти відсутні ( а.с.36-39). В судовому засіданні сторони не оспорювали факт укладання та чинності цього договору. Недійсним вказаний договір або окремі його положення не визнавалися. За таких обставин вимоги позовні вимоги про визнання за позивачем права приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, то оскільки цей факт потрібен для визнання права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] суд відмовляє в цій позовній вимозі, так як сам по собі він для позивача не має наслідків. До того ж, цей факт не знайшов свого беззаперечного підтвердження під час розгляду справи (спростовується актами від 23.06.2015 року та від 21.07.2015 р. (а.с.121,122). Щодо позовних вимог про поділ двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею - 82,1 м.кв., житловою площею 51 м.кв. спільною сумісною власністю подружжя слід зазначити наступне. Відповідно до встановлених судом обставин, вищевказана квартира придбана під час шлюбу за спільні кошти, суд виходить з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними порівну. Вищевказана законна презумпція передбачена у ст. 74 СК України не спростована відповідачкою. Так, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON], надав згоду на укладання цього договору, що є підтвердженням, що відповідач використовувала спільні кошти для придбання квартири (п.4.5, а.с.44). Посилання відповідачки [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] за кошти [PERSON] - її колишнього чоловіка, який мав заборгованість по аліментах не доведено належними доказами. Так, відповідно до довідки від 17.02.2012 року № 137 загальна заборгованість по аліментах станом на 07.02.2012 трок складала 26 498, 65 грн.(а.с.132,133), проте це не свідчить про те, що вказані кошти були використані на купівлю квартири в 2014 році. Не доведено відповідачем і те, що кошти на квартиру надала мати відповідачки. Так, заява про видачу готівки від 09.01.2014 року не може вважатись беззаперечним доказом, що ці кошти було витрачено на купівлю спільного майна (а.с. 131). Щодо того, що [PERSON] працювала та мала дохід сторонами не оспорюється, проте не спростовує право спільної сумісної власності подружжя на квартиру придбану під час шлюбу. (а.с. 128-157). Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем за первісним позовом за подання до суду позовної заяви про поділ спільного майна подружжя сплачено судовий збір в розмірі 1700 грн., тобто 1% від вартості спірного майна. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, вартість майна яке присуджено позивачу складає 59 180, 00 (а.с48). До того ж, стягненню на користь позивача підлягає половина вартості оцінки майна в розмірі 500 грн. (а.с. 53).

Outcome: partial