Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину за заповітом та просить визнати за [PERSON] право власності на ізольовану квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28.8 кв.м, загальною площею 47,4 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Також визнати за [PERSON] право приватної власності на грошові вклади у ВАТ «Державний ощадний банк України», філії №7860/0290 на рахунках, відкритих на ім*я [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та витрат, пов*язаних з розглядом справи у розмірі 3 555,7 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22 квітня 2011 року [PERSON] було складено заповіт на ім*я [PERSON], за яким він заповів позивачу спірну квартиру та інше майно. [PERSON] вказує, що своєчасно прийняв спадщину, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, прицьому надаши нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадщини. Проте перед безпосереднім отриманням свідоцтва про право власності на спадщину за законом, позивач дізнався від нотаріуса, що на спадщину [PERSON] претендує [PERSON] З метою відновлення свого прушеного права, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та посилаючись на майновий спір між ним та [PERSON], [PERSON], просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання з'явився представник позивача, яка позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимг [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 30.05.2012 року, актовий запис №5279. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ізольованої квартири [ADDRESS] та грошових вкладів у ВАТ «Державний ощадний банк України», філії №7860/0290 на рахунках, відкритих на ім*я [PERSON]. За життя спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт від 22.04.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О., за реєстровим №1-974, за яким [PERSON] заповів [PERSON], належну йому на праві приватної власності ізольовану квартиру під [ADDRESS]. Цим же заповітом, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в рівних частках кожному, будь-які грошові внески (вклади), які зберігаються в будь-яких банківських установах України, та все рухоме майно, що на день його смерті буде належати йому та на яке він матиме право. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 26 червня 1992 року старшим державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. за реєстровим №2-5496 [PERSON] купив ізольовану квартиру під [ADDRESS]. Судом було оглянуто матеріали спадкової справи № 406/2012, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO], отриманох з Сьомої одеської державної нотаріальної контори, яку було зареєстрована 13 червня 2012 року, номер у спадковому реєстрі - 52942630. В матеріалах спадкової справи наявна довідка Одеського міського відділення 7860 Ощадбанку України м. Одеси від 10 грудня 2012 року вих. №04/3533, в якій перераховані вкладні рахунки, відкриті [PERSON] в період з 10 жовтня 1977 року по 15 грудня 2011 року на загальну суму - 199567,75 грн. ([NUMBER] від 10.10.1977р. на суму 35606грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 5336,55грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 6430,60 грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 3999,85 грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 6399,10 грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 3500,05 грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 2479,75 грн., [NUMBER] від 21.11.1996р. на суму 6575,85 грн., за Договором «Накопичувальний» №25 від 15.12.2011р. в сумі 129240 грн.), право власності на які заявляє позивач [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище дружини - [PERSON]) заєстрували шлюб 16 серпня 1956 року та перебували у зареєстрованому шлюбі до дня смерті дружини - до [INFO]. Згідно ст. 60 СК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності. Оскільки квартира під [ADDRESS], була куплена [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], вона належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Вкладні рахунки в Одеському міському відділенні 7860 Ощадбанку України м. Одеси, за виключенням рахунку за Договором «Накопичувальний» №25 від 15.12.2011р. в сумі 129240 грн., були відкриті [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], тому теж належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем [PERSON] та його представником не було надано суду доказів, чи клопотань про витребування доказів з питання оформлення спадкових прав [PERSON], яка померла [INFO] та з питання належності на праві власності спірної спадкової квартири. З урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом неоноразово роз'яснювались представнику позивача права, в тому числі на заявлення відповідних заяв та клопотань, наслідки не вчинення цієї процесуальної дії, однак, від представника позивача заяв чи клопотань про витребування судом вказаних відомостей не надійшло. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». З матеріалів спадкової справи [PERSON], померлого [INFO] вбачається, що [PERSON] 13 червня 2012 року звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON], як спадкоємець за заповітом. В матеріалах спадкової справи знаходиться заява [PERSON] від 10 липня 2012 року, посвідчена [PERSON], тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса міста Волгограда [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №3-1252, в якій [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини, як спадкоємиця за заповітом, посвідченим 22 квітня 2011 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, Рубінчик Л.О., зареєстрованим в реєстрі за №1-974, - на користь [PERSON]. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадкових прав від будь-яких інших осіб в матеріалах спадкової справи [PERSON], померлого [INFO] - немає. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Своє звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] пояснював відмовою нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, однак, в матеріалах судової та в матеріалах спадкової справи [PERSON], померлого [INFO] відсутня мотивована постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також, позивач [PERSON] вказував на наявність майнового спору між ним та [PERSON]. Однак, позов [PERSON] було заявлено не до [PERSON], а до Одеської міської ради. [PERSON] вказувала на те, що їй не було відомо про існування інших спадкоємців. Дізнавшись про існування заповіту на користь [PERSON], [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення свого позову без розгляду, яка була задоволена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Залишення судом позову [PERSON] про право на спадщину без розгляду усунуло підстави для висновку суду про наявність майнового спору між спадкоємцями. У справах про спадкування права власності на нерухоме майно суд не задовольняє позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивача має інші механізми, перш за все - звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 33 ЦПК України, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, спадкову квартиру, грошові внески та ін. На час розгляду справи по суті та на момент ухвалення судового рішення у даній справі у [PERSON] не існувало майнового спору з [PERSON] Тому підстав визначати [PERSON], як належного відповідача по справі, у [PERSON] не існувало. Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на спадщину є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини З урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом роз'яснювались представникові позивача права, в тому числі на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача або на залучення належного відповідача в якості співвідповідача, роз'яснювались наслідки не вчинення цієї процесуальної дії, однак, представник позивача не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, що також є підставою для прийняття судом рішення про відмову у заявлених позовних вимогах. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Однак, судом не встановлено перешкод для звернення [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, в порядку спадкування майна після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Тому суд роз'яснює [PERSON] право відповідного звернення до нотаріальної контори.

Outcome: dismissed