Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . 02 березня 2016 року у вищезазначеній квартирі були зареєстровані [PERSON] (колишня дружина) та [PERSON] (син), однак у травні 2016 року останні перестали мешкати за місцем своєї реєстрації та припинили будь-яке спілкування з позивачем. Наразі місце проживання [PERSON] та [PERSON] позивачу невідоме. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі №520/13167/17 позивачу було відмовлено у задоволенні позову про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою позивача, що дісталась йому у спадок від матері. Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу позивача на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі №520/13167/17 задоволено частково, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2020, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.07.2020 було відмовлено у задоволенні заяви про залучення до участі у справі у якості третьої особи службу у справах дітей за місцем проживання малолітнього [PERSON] та закрито підготовче провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача - адвокат Чумаченко С.О. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою за №101221582 від 24.10.2017 (а.с.14-15). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3419 від 30.10.2017 в зазначеній квартирі з 02 березня 2016 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до актів від 26 жовтня 2017 року та 11 липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає з травня 2016 року. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі №520/13167/17 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2018 року у справі №520/13167/17 задоволено частково, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 09.01.2020 року [PERSON] була знята з реєстрації місця проживання за рішенням суду від 07.11.2019 у справі №520/13167/17. У зв`язку з наявністю зареєстрованої особи у квартирі [ADDRESS] , яка фактично там не мешкає, позивач вимушений нести тягар по сплаті комунальних послуг у більшому розмірі, враховуючи кількість зареєстрованих у житловому приміщенні. Також, судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , наразі зареєстрована лише одна особа - малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Приписами частин 1-4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки дитина фактично мешкає з матір`ю, проти чого не заперечує батько дитини, то суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Приписами частин 1-3 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами частини 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.403 ЦК України - сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Тобто, виходячи з наведенного випливає, що власник має право захистити власне порушене право або на загальних підставах, опираючись на ст.391 УК України, або з урахуванням ч.2 ст.405 ЦК України, якщо порушником є член його сім`ї. Причому застосування ч.2 ст.405 ЦК України можливе за дотримання двох умов: 1) особа має бути членом сім`ї власника житла; 2) особа має бути відсутня без поважних причин понад один рік. Приписами частини 2 статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.08.2019 у справі №702/101/18. Оскільки [PERSON] спільним побутом з позивачем не пов`язаний, не мешкає у квартирі [ADDRESS] , а мешкає разом з матір`ю [PERSON] та наразі, будучи малолітньою особою, є єдиним, хто зареєстрований у житловому приміщенні позивача, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Отже зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] [INFO] не позбавляє останнього права користуватися зазначеною квартирою, оскільки вона є власністю його батька. На підставі ст.ст.4-13,76-89,258-273,280-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved