Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування позову посилається на те, що він має на праві власності житловий будинок, який отримав у дарунок від батька, відповідач є його колишньою дружиною та вже більше двох років у спірному будинку не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності на житло, оскільки порушує правомочність користування та розпоряджання його власністю, він змушений сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи, не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У відзиві на позовну заяву позивач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що придбання та реконструкція спірного будинку проводилася на спільні сімейні кошти, отже батько позивача був формальним покупцем. У 2018 році позивач зробив неможливі умови спільного проживання та вона вимушена була тимчасово виїхати зі спірного будинку з мінімальними речами, позивач перешкоджає їй користуватися спірним будинком, до якого вона досі не втратила інтерес. Також вказувала, що є громадянкою Росії та іншого житлового приміщення не має, зняття її з реєстрації може стати підставою для депортації. У відповіді на відзив позивач заперечував, що спірний будинок придбаний та реконструйований на спільні сімейні кошти, вказував, що саме через відповідачку їх сімейні стосунки погіршилися та шлюб між ними розірвано, він дав змогу відповідачу забрати з будинку все необхідне їй майно, остання виїхала на інше постійне місце мешкання, де мешкає з новою родиною. У судовому засіданні позивач пітримав свій позов та просив його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позові та відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, не заперечуючи при цьому факт непроживання у спірному будинку з 2018 року, але вказуючи, що відповідач чинить їй перешкоди у вільному користуванні спірним будинком, а також, що зняття її з реєстрації може стати причиною відмови у набутті громадянства України. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та встановивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого. Позивач [PERSON] безоплатно набув у власність житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] від дарувальника [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування від 03.04.2009 серії ВМВ №616235, посвідченого нотаріусом Середино-Будської районної державної нотаріальної контори Вялковою С.І. та зареєстрованого у реєстрі за №465 /а.с.6/. Вказаний договір зареєстрований 03.04.2009 у Державному реєстрі правочинів за №3393081, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів №7162185 від 03.04.2009 /а.с.8/. Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Глухівське бюро технічної інвентаризації» 12.05.2009 за №22693056, будинок за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 03.04.2009 №465 /а.с.7/. 27.08.1999 сторони одружилися, а рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 18.08.2017 у справі №586/722/17 шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією цього рішення /а.с.9/. Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки право власності на спірне житло було набуто позивачем під час шлюбу з відповідачем,\~\~але на підставі договору дарування, вказаний будинок належить до особистої приватної власності позивача. Також твердження відповідача, що спірний будинок був реконструйований на спільні сімейні кошти не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно з копією рішення Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області «Про надання дозволу на реконструкцію приватного житлового будинку садибного типу та прибудову до нього» №02 від 26.01.2009 вказаний дозвіл на реконструкцію приватного житлового будинку за адресою [ADDRESS] наданий [PERSON] /а.с.31/, який, як вже було встановлено судом, безоплатно передав цей будинок у власність позивача [PERSON] на підставі договору дарування. Згідно з копією акта №17 встановлення фактичного місця проживання громадян від 02.07.2020, складеного інспектором відділу «ЦНАП» Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області та підписаного депутатом округа №9, ДОП Середино-Будського ВП ГУНП в Сумській області та сусідями, у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але остання у будинку не проживає з 2018 року /а.с.11/. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої\~законом або договором,\~і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи\~захист права власності,\~закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також\~ст.ст. 383, 405 ЦК України. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї слід враховувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву на положення ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР суд не бере до уваги, оскільки даними нормами врегульовано відносини щодо державного та громадського житлового фонду, тоді як даний спір розглядається щодо житла, яке перебуває у приватній власності. Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи дружиною позивача,\~зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] як член сім`ї власника житла. Далі вона втратила статус члена сім`ї власника\~житла, з наявністю якого існувало відповідне сервітутне право, а тому суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Зважаючи на прийняте рішення, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved