Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Валітудо», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 19.02.2020 року звернувся за медичною допомогою до лікаря стоматолога [PERSON] , який працює у ТОВ «Валітудо» з приводу дискомфорту та болю у 5 зубі нижньої щелепи. Лікарем [PERSON] було проведено огляд, здійснено рентгенний знімок та призначено протизапальні ліки. 20 та 21 лютого 2020 року, біль поширився, проте лікар відмовив у прийнятті, посилаючись на зайнятість. У ніч з 22 на 23 лютого 2020 року позивач звернувся до швидкої медичної допомоги, де було зроблено укол та відкриття каналу зубу, проте вказані дії допомогли тимчасово. 24.02.2020 року [PERSON] після огляду, здійснив видалення зуба. Після видалення зубу набряк поширився, біль наростала, а загальний стан погіршився, в результаті позивач звернувся до лікарні щелепно-ліцевої хірургії, де було проведено операцію та встановлено діагноз «гнійний періостит». Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, позбавлений можливості жити повноцінним життям, відчуваючи сильний біль. Станом на 07.10.2020 року стан здоров`я не покращився, набряк нижньої губи зберігається, через що вимушений звертатися до різних лікарів. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ТОВ «Валітудо» майнову шкоду у розмірі 1170,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача подану позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з викладених підстав. Не погоджуючись із позовною заявою представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву, представник відповідача вважає викладені позивачем обставини неповними та спотвореними. Вказав, що лікар [PERSON] не дивлячись на свою завантаженість здійснив прийом позивача. За результатами візиту 19.02.2020 року було проведено огляд, зроблено рентгенний знімок, призначено протизапальні ліки, та у разі загострення болю запропоновано звернутися до лікаря. Друге звернення, у вигляді телефонної розмови, мало місце 21.02.2020 року, позивач наполягав на прийомі саме у лікаря [PERSON] , пропозицію прийому іншими лікарями позивачем відхилено, найближчій вільний час для запису до лікаря [PERSON] був лише 24.02.2020 року. 22 та 23 лютого 2020 року є вихідними днями у лікаря [PERSON] , який не мав фізичної змоги прийняти позивача, оскільки перебував за межами міста. 24 лютого 2020 року позивача було прийнято лікарем [PERSON] , зробивши рентгенний знімок було встановлено, що коронкова частина зубу була пропилена, при цьому канал зубу був запломбованим, що свідчить про його закритість та як наслідок зубна біль. У зв`язку із чим, позивачу було запропоновано видалити зуб, на що останній погодився в усній формі. Після видалення зубу, позивачу було рекомендовано звернутися до стаціонарного лікувального закладу аби запобігти розвитку періоститу. Проте, позивач проігнорував рекомендацію лікаря. Висновок Клініко-експертної оцінки від 07.09.2020 року не містить зауважень щодо правильності дій лікаря [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди заперечує, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві, а також відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою лікаря та моральною шкодою про яку стверджує позивач. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , проти задоволення позову заперечував, вказав, що не вбачає в своїх діях вини. Вислухавши вступне слово сторони позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, звукозапис розмови позивача та лікаря [PERSON] , з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положення ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.02.2020 року мало місце звернення позивача [PERSON] з приводу зубного болю до лікаря стоматолога [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Валітудо». Вказане підтверджується письмовими матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі. Свідок [PERSON] показала, що працює асистентом у лікаря стоматолога [PERSON] . Пояснила, що позивач знайомий із лікарем [PERSON] близька 6 років. [PERSON] прибув на прийом до лікаря [PERSON] , із скаргою на зубний біль у зубі № 35. Після огляду зубу йому було призначено полоскання, прийом медичного препарату Немісіл та рекомендовано з`явитися на прийом у понеділок. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що 20.02.2020 року та 21.02.2020 року, приймаючи ліки, які призначені 19.02.2020 року лікарем [PERSON] больові відчуття не пройшли, у зв`язку із чим позивач в телефонному режимі звернувся безпосередньо до вказаного лікаря. Проте прийом не відбувся через зайнятість лікаря іншими пацієнтами. Дана обставина сторонами по справі не заперечувалась, а відтак згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підлягає доведенню. Відповідно до наданого відповідачем графіку роботи головного лікаря ТОВ «Валітудо» - [PERSON]. на лютий 2020 року, останній працює: понеділок, середа, п`ятниця - з 09:00 по 20:00, вівторок, четвер - з 9:00 до 14:00, субота та неділя є вихідними (а.с.37). [PERSON] в судовому засіданні вказав, що в телефонній розмові рекомендував позивачу, у разі не зменшення больових відчуттів звернутися до іншого лікаря, оскільки у м. Києві безліч медичних установ, які можуть йому надати медичну допомогу. Як вбачається з пояснень позивача та позовної заяви, 23.02.2020 року [PERSON] звернувся до швидкої допомоги, де йому зробили укол та відкрили канал. Крім того, позивач в поясненнях вказав, що за рекомендацією знайомого лікаря хірурга, йому було зроблена ін`єкція з метою зменшення больових відчуттів. В судовому засіданні, сторони підтвердили ту обставину, що 24.02.2020 року [PERSON] , за усною згодою позивача, здійснив видалення хворого зубу. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого, [PERSON] з 28.02.2020 року по 02.03.2020 року перебував у стаціонарі Київської клінічної міської лікарні № 12, діагноз гострий гнійний періостит. Позивач, на обґрунтування своїх вимог посилається на висновок, наданий за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги [PERSON] в умовах ТОВ «Валітудо». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України). Згідно положення ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Положенням ч.ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 виклав позицію про те, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, посилається на висновок клініко - експертної оцінки (а.с.17-21). Відповідно до вказаного висновку, стоматологічна допомога, надана [PERSON] не відповідає ліцензійним умовам, лікар стоматолог [PERSON] не атестований, хірургічна стоматологічна допомога (видалення 35 зубу) [PERSON] в умовах ТОВ «Валітудо» не відповідає протоколам надання медичної стоматологічної допомоги за спеціальністю «Хірургічна стоматологія», медична документація ТОВ «Валітудо» не відповідає вимогам чинного законодавства України. В документах наданих ТОВ «Валітудо» відсутні рентгенологічні знімки, що унеможливлює підтвердити правильність встановленого діагнозу. Суд вказаний висновок не приймає до уваги, оскільки комісія у висновку вказала, що позбавлена можливості підтвердити правильність встановленого лікарем діагнозу. Посилання у висновку на невідповідність медичної документації ТОВ «Валітудо» вимогам чинного законодавства України не є предметом судового розгляду враховуючи положення ст. 13 ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи, судом встановлено, що лікування хворого зуба та ліквідація наслідків лікування було здійснено у декількох медичних установах та відповідно різними лікарями. Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою лікаря [PERSON] та завданою позивачу шкодою. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed