Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 05 лютого 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким він позичив [PERSON] 240\~000 грн. на строк до 01 вересня 2016 року без нарахування відсотків. Відповідно до п.2 цього договору позики відповідач повинен був повернути позичені гроші 01 вересня 2016 року в місті Києві шляхом передачі суми готівкою. Зазначає, що 19 липня 2016 року він направив на поштову адресу відповідача письмове нагадування про необхідність повернення коштів, а 18 листопада 2016 року направив письмову вимогу про повернення позики. Однак, відповідач до теперішнього часу борг не повернув і взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав. З огляду на наведене просить стягнути на його користь борг за договором позики в сумі 240\~000 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, 22 березня 2017 року подав суду заяву, якою просив справу розглядати за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що згідно договору позики грошей від 05 лютого 2016 року, укладеного між сторонами (далі Договір позики), [PERSON] позичив у [PERSON] 240\~000 грн. до 01 вересня 2016 року без нарахування відсотків. Повернення позиченої суми грошей має бути здійснено 01 вересня 2016 року в місті Києві шляхом передачі суми готівкою [PERSON] (а.с.3). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №317. Також судом встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 240\~000 грн., чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач своєю заявою позовні вимоги визнав, жодних заперечень на спростування вказаних позивачем обставин справи не навів. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 240 000 грн. боргу за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved