Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 17.01.2015 по 26.08.2015 позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах, за час перебування у шлюбі у них народилась донька - [PERSON], [INFO] народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2015 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виховання дитини, дитина проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні. Відповідач до виконання свої батьківських обов'язків ставиться неналежним чином, участі у житті дитини не приймає ані морально, ані матеріально. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Орджонкідзевського районного суду м. Запоріжжя. Про причини неявки у судове засідання відповідач не повідомв, відзиву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, підтримав висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. З врахуванням таких обставин, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] народження є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], яке видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 10.12.2015, про що зроблений актовий запис № 896. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю (позивачем у справі), що підтверджується довідкою виданою головою Домового комітету від 23.07.2018. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям своєї доньки, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не приймає участі у її вихованні, проживає за межами України. Позивачем на доведення зазначених у позовній заяві обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов'язків надано письмові докази, які перевірені судом. Згідно довідки виданої завідувачем ДНЗ № 177 [PERSON] [PERSON] відвідує дошкільний заклад, дитину до ДНЗ проводять та забирають мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] Батько дитини [PERSON] не приводив і не забирав дитину, з вихователями не спілкувався. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району складено висновок, в якому визнано доцільним прийняти рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед всім суспільством та державою. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що батьки які не піклуються про дітей, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання своїх дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, негативно впливають на дітей - мають бути позбавлені батьківських прав. Слід зазначити, що відповідач до суду не з'явився, доказів того, що їй цікаве життя доньки не надав, а позивачем в свою чергу надані докази ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним, відповідає інтересам дитини, необхідне для встановлення остаточного соціально-правового статусу. Крім того також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на її утримання. Згідно частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином,враховуючи,що донька [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач є батьком дитини, може надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дружини необхідно стягнути в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial