Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансової суми, 3% річних від простроченої суми, інфляції та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що на початку літа 2011 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. Так, 20.08.2011 р. позивач в рахунок цієї домовленості передав відповідачу за розпискою завдаток у розмірі 40000,00грн. Провести повний розрахунок за придбання будинку, позивач домовився з відповідачем, впродовж шості місяців. 04.09.2011 року після огляду домоволодіння було встановлено, що будинок має недоліки, яких усунути неможливо, у зв'язку з чим позивачем було прийнято рішення про відмову від придбання зазначеного домоволодіння про що останній повідомив відповідача та попросив повернути гроші, на що відповідач погодився але попросив позивача почекати, коли відповідач продасть будинок, після цього і поверне 40000,00 грн. Однак, на теперішній час позивачу відомо, що будинок проданий але відповідач відмовляється повернути гроші, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просити відшкодувати крім авансової суми, 3% річних від простроченої суми, інфляцію та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги у повному обсязі надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги в судовому засіданні також просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладання слухання справи від останнього не надходило, однак надав до суду заперечення згідно з якими вважає, що передані йому 20.08.2011 р. [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. є завдатком, а ні авансом, оскільки граничного строку продажу будинку зазначено не було, впродовж двох місяців [PERSON] попереджав позивача про продаж будинку іншій людині в разі не сплати повної вартості будинку, але від [PERSON] жодної відповіді він не отримав, у зв'язку з чим і продав спірний будинок іншої людині. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] домовились про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] після продажу квартири [PERSON] В рахунок укладення в подальшому зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 грн., що підтверджується розпискою від 20.08.2011 року (а. с. 63). Таким чином, між позивачем та відповідачем на підставі розписок виникли зобов'язальні правовідносини. Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 22 липня 2013 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірною побудовою за адресою: [ADDRESS], (а.с. 27-30). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно ч. 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладання договору купівлі-продажу будинку. З тексту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача вказану вище суму саме за продаж будинку - в рахунок належних платежів, тому її слід вважати авансом, який підлягає поверненню. З огляду на викладене в сукупності, позовні вимоги в частині стягнення авансової суми в розмірі 40000,00 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню три відсотка річних від простроченої суми за період з 01.10.2011 року по 14.02.2014 року (в межах заявлених позовних вимог), що складає 2853грн. 70коп. (40000,00 (сума авансу) х3% /365х868 (кількість днів за спірний період). З огляду на вищевикладені норми матеріального права, індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів також підлягає застосування до спірних правовідносин. Перевіривши розрахунок позивача, суд повністю з ним погоджується. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляції в розмірі 317,98грн. При цьому, суд звертає увагу, що три проценти річних та інфляція не є штрафними санкціями, а є грошовими зобов'язаннями, які виникають на підставі закону. За таких обставин, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 2853,70грн. та інфляції у розмірі 317,98грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, оскільки законом не передбачено відшкодування моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, то за таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, з матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 501,72 грн., (а.с. 1). Згідно заявлених вимог про стягнення авансу позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 1% від ціни позову що становить 431,72грн. та з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди 1% ціни позову, що становить 70грн. Враховуючи, що [PERSON] частково задоволені позовні вимоги, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 431,72 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial