Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. заборгованості за договором позики, 3 887 грн. 37 коп. - відсотки за користування позикою, 810 грн. інфляційних витрат, 3% у розмірі 436 грн. 34 коп. Вимоги мотивує тим, що 02 червня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики в усній формі, за умовами якого [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 30 000 грн., що еквівалентно 2500 доларів США по курсу, дійсному на момент підписання розписки. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] написав власноручно розпику, за якою зобов'язувався повернути борг у строк до 01 червня 2015 року. В обумовлений строк відповідач гроші не повернув, строку їх повернення не повідомив та ухиляється від спілкування. Враховуючи порушеня відповідачем взятих на себе зобов'язань просить стягнути суми боргу, проценти за користування позикою, інфляційні витрати та 3% річних. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Не заперечував, що 30 травня 2014 року дійсно сталась дорожньо - транспортна пригода за його участю з вини відповідача [PERSON] Відповідач просив у нього у борг грошей на ремонт свого автомобіля. Розписку писав особисто [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги, суду показала, що гроші були передані відповідачу за розпискою у присутності свідків. В оговорений сторонами строк відповідач борг не повернув, тому настає цивільно - правова відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язаня. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував отримання грошей від позивача. Оформлення боргової розписки пов'язує з дорожньо - транспортною пригодою, яка сталась з вини відповідача за участі позивача 31 травня 2014 року. Не заперечував, що 02 червня 2014 року дійсно приходив на роботу до позивача, намагався мирно вирішити питання з приводу дорожньо- транспортної пригоди. Позивач зазначив, що його цивільно- правова відповідальність не застрахована, матеріальну шкоду оцінив у 30 000 грн. та запропонував відповідачу її відшкодувати. Не заперечував, що писав розписку позивачу, але стверджував, що грошей від позивача не отримав. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вважала, що відповідач не повинен відповідати за зобов'язанням, оскільки розписка написана за наявності тяжких обставин для відповідача, а гроші насправді не передавались. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд важає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно умов якого [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 30 000 грн., що в еквіваленті складає 2 500 дол. США з терміном їх повернення до 02 червня 2015 року ( а.с. 23). На день звернення до суду відповідач гроші не повернув. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини другої зазначеної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання позивачем грошей від відповідача підтверджено власноручно написаною розпискою, на якій [PERSON] поставив свій підпис. Позичальник, як визначено ч.1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцю позику( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За умовами договору позивач мав отримати кошти, надані [PERSON], 02 червня 2015 року, проте до цього часу борг йому не повернуто, а отже зобов'язання боржником виконується неналежно. Доводи сторони відповідача про те, що гроші він не повинен повертати, оскільки насправді їх не отримував, а розписка написана на підтвердження відшкодування їм у подальшому витрат на ремонт автомобля позивача суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Позичальник, як визначено статтею 1051 ЦК України має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Статтею 233 ЦК України передбачена можливість визнання правочину, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, недійсним. Такі правочини відносено до оспорюваних правочинів ( ч.3 ст. 215 ЦК України ). Сторона відповідача не вжила заходів до оспорювання зазначеного правочину шляхом подання до суду відповідного позову( або зустрічної позовної заяви), а тому договір позики є дійсним. Допитані у судовому засіданнні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] стверджували про отримання [PERSON] у борг грошових коштів від [PERSON] Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо договором не встанолений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, як встановлено положеннями ч.1 ст. 1050 ЦК України, за порушення умов договору позичальником він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку суми боргу позивача вбачається, що розмір інфляційних на суму заборгованості 30 000 грн. у період з червня 2014 року по червень 2015 року складає 810 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3 887 грн. 37 коп. та 3% річних складає 436, грн. 34 коп. (а.с.7). Так розмір облакової ставки НБУ з 04 березня 2015 року складає 30 % ( постанова НБУ № 154 від 02 березня 2015 року), з 28 серпня 2015 року - 27 % ( постанова НбУ № 557 від 27 серпня 2015 року, з 25 вресня 2015 року 22 % ( постанова НБУ № 627 від 24 вересня 2015 року). Таким чином розмір процентів за користавання позикою складає: за період з 02 червня по 27 серпня 2015 року 2 145 грн. ( 30 000 * ( 30%/ 365) * 87 днів) , за період з 28 серпня по 24 вересня 2015 року - 621 грн. 37 коп. ( 30 000 * ( 27%/365)*28 днів), за перод з 25 вересня по 25 листопада 2015 року - 1 121 грн. ( 30 000 *(22%/365)*62 дні. А всього 2 145 грн. + 621 грн. 37 коп. + 1 121 грн. = 3 887 грн. 37 коп. При визначенні інфляційних витрат за період з червня по листопад 2015 року враховується, що за липень, серпень, жовтень величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації 101 %, тому до обрахунку не береться. Таким чином до обрахунку береть червень та вересень 2015 року. Розмір інфляційних витрат за червень та вересень 2015 року склав відповідно 120 грн. ( 30 000 х 100,4/100 - 30 000) та 690 грн. ( 30 000 х102,3/100 -30 000), а всього 120 грн. + 690 грн. = 810 грн. Три відсотки річних за цей період з 02 червня 2015 року по 25 листопада 2015 року сккладає 436 грн. 34 коп. (30 000 х 3Х177 (днів) / 365 днів / 100). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути кошти в сумі 35 133 грн. 71 коп., з яких 30 000 грн. 00 коп. - основний борг, 3 887 грн. 37 - проценти за користування грошовими коштами, 810 грн. 00 коп.- інфляційні витрати та 436 грн. 34 коп. - 3% річних, оскільки у відповідності до вимог частини першої ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн. Як роз'яснено в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У матеріали справи надано договір 19 листопада 2015 року, укладений між адвокатом [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, про надання адвокатських послуг (а.с. 8), копія акта здачі - прийняття наданих послуг від 26 листопада 2015 року ( а.с. 9) та копія квитанції квитанція до прибуткового касового ордеру № 19 від 26 листопада 2015 року про сплату [PERSON] 3 500 грн. адвокату [PERSON] за правову допомогу за договором від 19 листопада 2015 року. Оригиніл квитанції на підтвердження даних витрат суду не надано, а тому витрати на правову допомогу не є документально підтвердженими та відщкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial