Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою вказуючи, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 02.08.1966 року, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є його сином, якого він в 2009 році зареєстрував в своєму будинку, але відповідач в ньому не проживав, оскільки мав інше постійне місце проживання. Кілька років тому його син виїхав до Росії на постійне місце проживання, є громадянином Росії, адреса його проживання йому не відома, на зв'язок він не виходить, номер телефону змінив. Він є пенсіонером, крім пенсії іншого доходу не має, враховуючи вартість газу та електроенергії для населення, він не має можливості в повному обсязі проводити оплату за використані ресурси. На даний час він має намір звернутися до відділу субсидій Володарської селищної ради з заявою про надання йому субсидії на сплату комунальних послуг. Проте, реєстрація відповідача в його будинку робить неможливим надання йому субсидії, оскільки необхідно надати дані про дохід відповідача. На підставі ст. 405 ЦК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зобов'язати Володарський РВ ГУ ДМС України в Донецькій області зняти його з реєстрації. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити, мотивуючи тим, що відповідач, який є його сином та якого він зареєстрував в своєму будинку в 2009 році, ніколи в ньому не проживав. Після реєстрації і поновлення втраченого паспорту він в 2009 році виїхав до Росії на постійне місце проживання, адреса його проживання йому не відома, на зв'язок він не виходить. Реєстрація відповідача в його будинку позбавляє його можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Володарського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області у судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будівлю від 11.08.1966 року позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки виконкому Володарської селищної ради Володарського району Донецької області від 18.05.2015 року за вих. № 1063 житловий будинок, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будівлю від 11.08.1966 року, розташований в [ADDRESS] після проведення інвентаризації житлових будинків в [ADDRESS]. Згідно копії домової книги в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] з 11.12.2009 року. Актом встановлення факту проживання, складеному депутатом Володарської селищної ради з участю сусідів, встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], але з 2009 року та по теперішній час він в ньому не проживає, точна адреса його проживання не відома. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON] та їм відомо, що в будинку позивача зареєстрований його син [PERSON] Проте, останній в будинку не проживає більше 1 року, мав інше місце проживання, кілька років тому виїхав до Росії та на даний час його місце знаходження не відоме. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач, який є сином позивача дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою позивача понад 1 рік, то суд вважає, що його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивача, тим самим задовольнивши позов в цій частині. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому у позивача немає ніяких перешкод у знятті з реєстрації місця проживання відповідача, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial