Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб укладений між ними 26 листопада 1994 року у відділі РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області, обґрунтовуючи позов тим, що подружнє життя не склалося, останній час проживає з іншою жінкою. В зв'язку з цим в подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачкою. У відкритому судовому засіданні позивач - [PERSON] пояснив суду, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розірвати шлюб, на примирення категорично не згодний, оскільки воно є неможливим. У відкритому судовому засіданні відповідачка - [PERSON] в своїх поясненнях суду, фактично позовні вимоги визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу, на примирення не згідна. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, про що зроблено відповідний запис № 121, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 02 червня 2008 року (а.с. 3). Від цього шлюбу, сторони мають спільну дитину дорослого повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Судом в ході судового засідання встановлено, що спору про спільне сумісне майно подружжя на момент розгляду вище зазначеної цивільної справи у сторін не має, що не заперечується позивачем та відповідачкою. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до змісту вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають підтримувати подружні відносини, на примирення категорично не погоджуються, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача - [PERSON], відповідачки - [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги позивач - [PERSON]до відповідачки - [PERSON]про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved