Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за додатковою угодою від 21.05.2018 року за укладеним цивільно-правовим договором від 08.05.2018 року в сумі 6000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 704,80 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача надав клопотання, в якому позов підтримав, справу просив розглянути за його відсутності та відсутності позивача, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) бере на себе зобов'язання виконати послуги, пов'язані з ремонтом доріг, в строк з 08.05.2018 року до 08.10.2018 року. Замовник (відповідач) зобов'язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем (позивачем) роботу. За виконану роботу відповідач (замовник) мав сплатити позивачу (виконавцю) винагороду у розмірі 6000,00 грн. Оплата мала виконатися не пізніше 08.10.2018 року з дня прийняття відповідачем роботи за актом. Також 21.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до укладеного 08.05.2018 року цивільно-правового договору, відповідно до якої оплата за виконані послуги повинна бути проведена не пізніше 20.08.2018 року за фактично надані послуги з 10.06.2018 року по 11.06.2018 року та з 27.07.2018 року по 30.07.2018 року. Даною угодою також було зазначено, що виконавець (позивач) за договором отримує оплату не за процес праці, а за її результат; кожна зі сторін у будь-який момент може розірвати договір. В разі наявності взаємних зобов'язань, які виникли в процесі виконання сторонами цього договору, останні вказаною угодою зазначають, що дія передбачених зобов'язань після їх виконання в повному обсязі припиняються. У встановлений строк [PERSON] не сплатив [PERSON] винагороду у розмірі 6000,00 грн. та ухиляється від складання акту прийому виконаних робіт/наданих послуг до вищевказаного цивільно-правового договору від 08.05.2018 року. Позивачем 31.08.2018 року було направлено відповідачу претензію на суму 6000,00 грн., однак останній не надав на неї відповідь. Згідно акту прийому виконаних робіт/наданих послуг до цивільно-правового договору від 08.05.2018 року від 05 серпня 2018 року та акту прийому виконаних робіт/наданих послуг до цивільно-правового договору від 08.05.2018 року від 15 серпня 2018 року підписи замовника (відповідача) у вказаних актах відсутні. Пояснень щодо вищевказаних обставин даної справи та доказів на свою користь відповідач суду не надав. Таким чином в матеріалах справи відсутні докази виконання умов за додатковою угодою від 21.05.2018 року за укладеним цивільно-правовим договором від 08.05.2018 року щодо оплати виконаних [PERSON] робіт. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625 ЦК України в частині 1 наголошує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Стаття 846 ЦК України зазначає, що строки виконання роботи або окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, замовник має право вимагати її виконання у розумні строки відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлені ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково. У ч. 1 ст. 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 905 ЦК України встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] у встановлений строк не виконав своє зобов'язання по оплаті винагороди [PERSON] у розмірі 6000,00 грн. та не надав суду доказів на спростування наявності в нього боргу за додатковою угодою від 21.05.2018 року за укладеним цивільно-правовим договором від 08.05.2018 року перед [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути заборгованість по оплаті винагороди у розмірі 6000,00 грн. з відповідача на користь позивача. З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. покладаються на відповідача.

Outcome: approved