Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про вселення його у квартиру та виселення відповідачів з квартири. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до списків тресту «Придніпроворгтехстрой», затверджених Дніпропетровською Міськрадою 20.03.1969 року, йому на сім'ю, яка на той час складалася з 5-ти осіб (позивач, дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], мати дружини [PERSON]) була надана квартира [ADDRESS]. На підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих від 24.03.1969 року, позивач разом з сім'єю вселилися у вказану квартиру. На теперішній час у квартирі залишилися зареєстрованими тільки позивач [PERSON] та його онук - відповідач [PERSON], який у червні 2010 року пішов з квартири та не приймав участі в її утриманні. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року вказане рішення суду було скасовано незважаючи на те, що [PERSON] до квартири не повернувся та продовжував проживати разом зі своєю сім'єю за іншою адресою. У серпні 2014 року відповідач разом зі своєю дружиною [PERSON] заселилися у спірну квартиру, [INFO] року у них народилася дитина [PERSON], якого відповідач без згоди позивача також зареєстрував у даній квартирі. За час спільного проживання з позивачем відповідачі не гідно поводили себе у побуті, систематично ображали позивача нецензурними лайками, принижували його та наносили тілесні ушкодження. З цього приводу як позивач особисто, так і його сусіди неодноразово зверталися до правоохоронних органів із відповідними заявами та просили вжити заходів щодо недопустимості з боку відповідачів у подальшому неправомірної поведінки. Окрім цього, 21.08.2014 року відповідачі безпідставно викликали швидку допомогу та помістили позивача у психіатричну лікарню, де він знаходився два тижні, а після виходу з лікарні не зміг зайти до квартири через відсутність ключів. Через неможливість знову зайти та проживати у своїй квартирі, позивач був вимушений винаймати житло. Починаючи з вересня 2014 року він неодноразово приходив до квартири, однак на свою адресу з боку відповідачів чув лише погрози та образи. 14.12.2014 року [PERSON] знову прийшов до квартири, однак відповідачка [PERSON] влаштувала скандал, стала бити його руками по голові та обличчю, а також виштовхувати з квартири. Згідно з висновком судово-медичного експерта №4899 від 20.12.2014 року у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. З цього приводу відносно відповідачки [PERSON] було відкрито кримінальне провадження та згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду від 02.07.2015 року, [PERSON] визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, стягнуто на користь позивача 10 000,00 гривень моральної шкоди. До теперішнього часу позивач не може проживати у своїй квартирі, оскільки відповідачі взагалі змінили замок на вхідних дверях, в квартиру його не впускають та двері не відчиняють. Посилаючись на дані обставини та зважаючи на вимоги ст.116 ЖК України, [PERSON] просив суд вселити його в квартиру [ADDRESS], та виселити з даної квартири [PERSON], [PERSON] та їх малолітню дитину [INFO], без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити та додатково зазначив, що відповідачі з серпня 2014 року постійно його ображають, принижують та погрожують фізичною розправою. Протягом свого проживання у квартирі вони зіпсували більшу частину його речей та меблів, викинули з квартири його кішку, змінили замки на дверях та по теперішній час він змушений витрачати свою пенсію на оренду житла. Оскільки правоохоронні органи на його звернення неодноразово попереджували його онука [PERSON] щодо недопустимості такої протиправної поведінки в сім'ї та побуті, а його дружину взагалі було притягнуто до кримінальної відповідальності через нанесення йому тілесних ушкоджень, однак вони свого ставлення до позивача не змінили, тому просив виселити їх сім'ю з даної квартири, без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача [PERSON] позов підтримала та пояснила, що з серпня 2014 року по теперішній час відповідачі порушують право позивача на житло, не впускають його у квартиру, ображають, принижують та неодноразово завдавали тілесних ушкоджень. Окрім цього, ними зіпсовані меблі та речі, які протягом свого життя придбав позивач. Будучи людиною похилого віку, він часто хворіє, однак частину своєї пенсії у розмірі 1300 гривень змушений витрачати не на ліки, а та оренду житла, про що свідчить договір оренди від 13.09.2014 року. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та зазначив, що між ним та його дідом [PERSON] існують добрі стосунки, вони розуміють одне одного, однак позивача налаштовує проти нього інший онук - його двоюрідний брат, який має за мету усунути його від участі у приватизації даної квартири. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю та суду пояснила, що вони разом з чоловіком [PERSON] проживали у належній їй на праві спільної сумісної власності разом з матір'ю квартирі [ADDRESS], та у лише серпні 2014 року за наполяганням чоловіка переїхали проживати до його діда [PERSON] у квартиру по [ADDRESS]. За час проживання у даній квартирі вони дійсно ображали діда, принижували та пригнічували його. У серпні 2014 року вони викликали швидку допомогу, її чоловік [PERSON] «домовився» з лікарями, які за його заявою діда [PERSON] помістили на стаціонарне лікування в обласну психіатричну лікарню, маючи за мету у подальшому визнати його недієздатним. Усі поради стосовно здійснення перешкод проживання у квартирі діда [PERSON], їм по телефону надавала мати її чоловіка, яка на теперішній час проживає в Росії. На теперішній час її чоловік [PERSON] проживає за іншою адресою, покинув її з малолітньою дитиною в спірній квартирі, звідки вона має намір виселитися та переїхати проживати у свою квартиру, однак зараз там проживають квартиранти. Представник третьої особи ОСББ «Калинова,72» в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи сповіщався в установленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради просив постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та, з урахуванням того, що у власності матері малолітньої дитини знаходиться 1/2 частина квартири [ADDRESS], запропонував відповідачці [PERSON] звернутися за допомогою до Органу опіки та піклування Дніпропетровської райдержадміністрації. Вислухавши пояснення сторін, представник позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до списків тресту «Придніпроворгтехстрой», затверджених Дніпропетровською Міськрадою 20.03.1969 року, [PERSON] на сім'ю, яка на той час складалася з 5-ти осіб (позивач, дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], мати дружини [PERSON]) була надана квартира [ADDRESS]. На підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих від 24.03.1969 року, він разом з сім'єю вселилися у вказану квартиру. На час розгляду справи в суді у квартирі зареєстровані позивач [PERSON], його онук [PERSON], та малолітня дитина [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року вказане рішення суду було скасовано. У серпні 2014 року відповідач разом зі своєю дружиною [PERSON] заселилися у спірну квартиру, [INFO] року у них народилася дитина [PERSON], якого відповідач без згоди позивача зареєстрував у даній квартирі. За час спільного проживання з позивачем відповідачі не гідно поводили себе у побуті, систематично ображали позивача нецензурними лайками, принижували його та наносили тілесні ушкодження. З цього приводу як позивач особисто, так і його сусіди неодноразово зверталися до правоохоронних органів із відповідними заявами та просили вжити заходів щодо недопустимості з боку відповідачів у подальшому неправомірної поведінки. 21.08.2014 року відповідачі викликали швидку допомогу, у зв'язку з [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні. Відповідно до договору оренди від 13.09.2014 року (а.с.60), позивач [PERSON] винаймає житло за адресою: [ADDRESS], та сплачує щомісяця оренду плату в сумі 1300 гривень. 14.12.2014 року [PERSON] в черговий раз прийшов до своєї квартири, однак відповідачка [PERSON] влаштувала скандал, стала бити його руками по голові та обличчю, а також виштовхувати з квартири. Згідно з висновком судово-медичного експерта №4899 від 20.12.2014 року у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду від 02.07.2015 року, [PERSON] визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, їй призначено покарання у вигляді штрафу та стягнуто на користь позивача 10 000,00 гривень моральної шкоди (а.с. 35-39, 64-66). До теперішнього часу позивач не може проживати у своїй квартирі, оскільки частина речей його зіпсована та викинута, відповідачі взагалі змінили замок на вхідних дверях, в квартиру його не впускають та двері не відчиняють. Дані обставини визнані відповідачкою [PERSON] та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Що стосується пояснень відповідача [PERSON] щодо його наміру порозумітися з дідом та наявністю між ними теплих родинних стосунків, то вони спростовуються як показаннями позивача та свідків [PERSON] і [PERSON], так і відповідями та висновками на звернення позивача до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Департаменту взаємодії з правоохоронними органами, мобілізаційної та оборонної роботи і питань надзвичайних ситуацій Дніпропетровської міської ради від 28.08.2014 року, 25.11.2014 року, 19.12.2014 року, 12.02.2015 року та 07.04.2015 року (а.с. 12, 13, 14, 15, 33, 34). Згідно з вимогами ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт перешкоджання [PERSON] з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] у проживанні в належному йому житловому приміщенні, внаслідок чого їх протиправними діями порушуються права позивача, передбачені ст.64 ЖК України, тому суд вважає вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], та виселити [PERSON], [PERSON] та їх малолітню дитину [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з кожного з відповідачів на користь [PERSON] по 121 гривні 80 копійок судових витрат. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 121 гривню 80 копійок судових витрат.

Outcome: approved