Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 3\~900,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті на 10.03.2015 року складає 84\~747,00 гривень борг за розпискою, 3\~165,00 грн. борг за розпискою з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [PERSON] має борг перед [PERSON] у розмірі 3\~900 дол. США та2\~355,00 гривень, на підтвердження своїх слів позивач надав розписку від 19.02.2013 року написану [PERSON] На даний час борг [PERSON] не сплачений, внаслідок чого [PERSON] змушений був звернутися до суду. Представник позивача позов підтримав, надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. . Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 19.02.2013 року [PERSON] має борг перед [PERSON] у розмірі 3\~900 дол. США та2\~355,00 гривень. У розписці зазначено, що відповідач зобовязується повернути борг до кінця травня 2013 року. На даний час сума боргу за обома розпискою не повернута позивачу. Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь та спростовує доводи відповідача про відсутність боргових зобов'язань перед ним. Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства. У відповідності ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Оскільки, грошовий еквівалент вищевказаних грошових зобов'язань був визначений у іноземній валюті у відповідності до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України, суд має розрахувати суму боргу за курсом НБУ на день постановлення рішення. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума за розпискою у розмірі 3\~900,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті на день винесення рішення складає 81\~971,18 гривень, та 2\~355,00 гривень. Відповідно до положень статей 625 та 1050 ЦК України з відповідача підлягають стягненню індекс інфляції та три відсотки річних від простроченої суми 2\~355 гривень, відповідно до індексу інфляції сума боргу, що була взята у гривневому еквіваленті складає 3\~040 гривень, а три відсотки річних становлять 125 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за розпискою з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних 85\~136,18 гривень (81\~971,18 + 3040 + 125). На підставі викладеного,

Outcome: approved