Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.06.2014 року в м. Вінниці помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 9/20 частки житлового будинку №23 по першому провулку Лермонтова у м. Вінниці, які складаються з кімнати 2-2 (1-4), житловою площею 18,7 кв.м., та кухні 2-1, а також господарських будівель та споруд: гаража літ. «Д» та сараю літ. «Б», які належали [PERSON] та [PERSON] у рівних ідеальних долях згідно рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 21.03.2005 року та ухвали третейського суду від 23.03.2005 року. В силу закону, а також беручи до уваги, що співвласником спірного майна являється позивач та між позивачем та померлим [PERSON] за життя останнього не досягнуто домовленості про те, що їх частки у 9/20 частки житлового будинку не є рівними, можна дійти до висновку, що на день смерті [PERSON] йому на праві власності належало 9/40 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Позивач являється єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки проживав зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини за адресою: 1-й пров. Лермонтова, 23, м. Вінниця, що встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2015 року. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті [PERSON] не має. Позивач прийняв спадщину після смерті померлого [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини не відмовився від неї, а відтак являється таким, що спадщину прийняв. Однак, постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 21.12.2015 року №157/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну частку нерухомого майна. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] поклався на розсуд суду при вирішенні даного спору. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] не заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 05.06.2014 року в м. Вінниці помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №293166, виданого В ДРАЦС РС [PERSON] МУЮ у Вінницькій області 12.06.2014 року (а.с.4). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 9/20 частки житлового будинку №23 по першому провулку Лермонтова у м. Вінниці, які складаються з кімнати 2-2 (1-4), житловою площею 18,7 кв.м., та кухні 2-1, а також господарських будівель та споруд: гаража літ. «Д» та сараю літ. «Б», які належали [PERSON] та [PERSON] у рівних ідеальних долях згідно рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 21.03.2005 року та ухвали третейського суду від 23.03.2005 року (а.с.5-6), а також реєстраційного посвідчення КП «ВООБТІ» від 07.04.2005 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Відповідно до ч.2. ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, в силу положень ч.1 та ч.2 ст.355, ч.1 ст.368, ч.2 ст.370 та ч.2. ст.372 ЦК України на підставі вищезазначених документів, а також беручи до уваги те, що іншим співвласником 9/20 частки житлового будинку є позивач та за життя останнього з [PERSON] не встановлено домовленості між ними про те, що їх частки в 9/20 частки житлового будинку не є рівними, можна дійти обґрунтованого висновку, що на день смерті [PERSON] останньому на праві приватної власності належало 9/40 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: 1-й пров. Лермонтова, 23, м. Вінниця, що також підтверджується листом КП «ВМБТІ» від 29.09.2015 року №4128, з якого вбачається, що за [PERSON]П та [PERSON], тобто окремо за кожним, зареєстровано право приватної власності на 9/40 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по провулку 1-му Лермонтова, 23 в м. Вінниці на підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 21.03.2005 року та ухвали третейського суду м. Вінниці від 23.03.2005 року, зокрема, за [PERSON] на підставі дублікатів останніх, які видані 10.01.2006 року (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2015 року у цивільній справі №127/8929/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю не менш, як пять років, позов задоволено, встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], який помер 05.06.2014 року, у житловому будинку №23 по 1-му пров. у м. Вінниці однією сімєю з березня 2005 року по 05.06.2014 року (а.с.16-17). А відтак, позивач відповідно до ст.1264 ЦК України являється спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] та відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що спадщину прийняв після смерті останнього, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сімєю понад пять років. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті [PERSON] не має. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 21.12.2015 року №157/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну частку нерухомого майна, оскільки відповідно до глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (надалі Порядок), нотаріус позбавлена можливості перевірити склад спадкового майна, а тому позивачу відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання (а.с.14). Так, дійсно, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні оригінал правовстановлюючого документу на частку спадкового майна після смерті [PERSON] втрачено, спір з приводу права власності на спірне майно між сторонами відсутній. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зі змісту статті 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved