Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому посилаючись на ст. ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 16.05.2017, що складається з наступного: суми основного боргу 36000,00 грн., інфляційних втрат за період з січня 2018 р. по березень 2019 р. 4475,56 грн., 3% річних 1452,00 грн., пені в розмірі 17676,00 грн., а також судового збору 768,40 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час слухання справи позивача повідомлено належним чином. На адресу суду надійшла письмова заява позивача, згідно якої [PERSON] просить дану позовну заяву розглянути без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Рахімов В. А. позовні вимоги не визнали, пояснили, що дійсно між сторонами був укладений договір позики грошових коштів. [PERSON] позику повернула в строк, однак письмового підтвердження цього від позивача не отримала. У задоволенні позовних вимог відповідач та представник відповідача просили відмовити повністю. На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 травня 2017 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) був укладений письмовий договір позики №17, предметом якого було передання боржнику грошових коштів в розмірі 36000 (тридцять шість тисяч) грн., строком до 31 грудня 2017 року (а. с. 12). За умовами даного договору позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] одержала грошові кошти в якості позики на загальну суму 36000 (тридцять шість тисяч) грн. строком до 31грудня 2017 року. (а. с. 6). За умовами договору позики відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві суму позики в розмірі 36000 гри., інфляційні втрати в розмірі 4475,56 грн., 3% річних, (кількість днів 461) у розмірі 1432,82 грн. В порушення умов договору, відповідач грошові кошти не повернув. Враховуючи те, що відповідач вчасно не повернув суму позики, він не звільняється від сплати пені у розмірі 0,1% від суми позики за кожен день прострочення. Позивачем надано розрахунок пені за прострочення зобов`язання: з 01.01.2018 по день написання позову 06.05.2019 (365 днів в 2018 році та 126 днів в 2019 році). Таким чином, пеня за прострочення зобов`язання становить: за 2018 рік 365 х 36 грн. = 13140 грн.; за 2019 рік 126 днів х 36 грн. = 4536 грн. Пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в раз порушення боржником зобов`язання. Пеню обчислюють у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання: 3) сплата а неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки с грошова сума. її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачем не надано до суду будь яких доказів, які свідчили б про виконання зобов`язань за договором позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики грошових коштів від 16.05.2017, що складається з наступного: суми основного боргу 36000,00 грн., інфляційних втрат за період з січня 2018 р. по березень 2019 р. 4475,56 грн., 3% річних 1452,00 грн., пені в розмірі 17676,00 грн., а разом 59603,56 грн. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 768,40 грн., що підтверджується наданою до суду квитанцією від 03.06.2019 №8 (а. с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved