Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому також зареєстрований його колишній зять відповідач [PERSON] .. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 18.03.2008 року шлюб між його дочкою та відповідачем розірвано. Зазначає, що відповідач хоча і зареєстрований за вказаною адресою, однак з 2005 року не проживає. Реєстрація відповідача у будинку порушує його права, як власника будинку, створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та оформленні житлової субсидії. Враховуючи наведене просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, суду надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2020 року - позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Оскільки, позивач є власником вказаного будинку, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. З довідки про склад сім`ї та проживання виданої Копачівською сільською радою Рожищенського району від 02.03.2020 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] (а.с.6, 9). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції від 18.03.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дочкою позивача)розірвано (а.с.7). Таком чином, встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача. Доказів іншого суду надано не було. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї встановлено, що відповідач [PERSON] з 2005 року за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с.8). Частинами 1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] порушує права власника вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин його відсутності протягом 15 років, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак згідно клопотання судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст.71, 72, 150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved