Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вищевказана квартира належить йому на праві приватної власності. У даному житловому помешканні зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , однак остання за даною адресою не проживає більше року, витрат на комунальні послуги не несе, та не з`являється, щоб знятися з реєстраційного обліку, а тому просить визнати її такою, що втратила право на житло. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася судом належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття її в судове засідання суд не повідомила. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 05.09.2019 року державним нотаріусом Першої тернопільської нотаріальної контори, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №179964803 від 05 вересня 2019 року. Згідно довідки №96 виданої 05 серпня 2020 року ПП «Перспектива», [PERSON] з 29 травня 2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак у вказаному житловому приміщення не проживає з вересня 2018 року, що підтверджується Актами, які складені 10.01.2020 року та 30.07.2020 року комісією ПП «Перспектива» за свідченням свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які є сусідами позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше року та не з`являється, щоб знятися з реєстраційного обліку. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному житловому будинку суду представлено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту в порядку усунення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved