Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обгрунтування позову вказав, що з 18 березня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них [INFO] народилась дочка - [PERSON] . В період з середини березня 2012 року до середини січня 2015 року вони з дружиною фактично припинили шлюбні відносини, спільно не проживали і відповідно не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, кожен з них проживав окремо один від одного. Автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску, був придбаний ним 25 червня 2013 року. Кошти на придбання даного автомобіля були позичені ним у подружжя [PERSON] та [PERSON] , в сумі - 15 000 доларів США. Іншу суму 7 000 доларів США він отримав від продажу власного автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2007 року випуску, який був придбаний ним 31 липня 2012 року та проданий 30 травня 2013 року, в період окремого проживання з відповідачем. Кошти в сумі 15 000 доларів США він повернув 18 серпня 2014 року, також в період, коли він з відповідачем не проживав. Автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску, відповідно до договору купівлі-продажу 0545/2018/934984 був проданий ним 11 травня 2018 року [PERSON] за 48 000 гривень. Тому автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску, відповідно до ст. 57 СК України , є його особистою власністю. З середини січня 2015 року вони знову почали проживати однією сім`єю у його квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживали разом до травня 2017 року. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 24 січня 2018 року шлюб між ними був розірваний. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Проніва Н.Р. підтримали заявлені вимоги у позовній заяві та підтвердили обставини викладенні в позові. Відповідач \~ [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Сич\~С.М.\~в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просять в задоволенні позову відмовити, оскільки стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного автомобіля «KIA Sportage», 2012 року випуску в період спільного проживання подружжя не за кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя. Більш детально свою позицію виклали в письмовому відзиві на позов. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що 18 березня 2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Відділі РАЦС Козятинського РУЮ Вінницької області, актовий запис № 44, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 18.03.2006 року (а.с. 5). 25 червня 2013 року [PERSON] був придбаний автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Згідно договору купівлі продажу 0545/2018/934984 від 11 травня 2018 року автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску був проданий [PERSON] громадянину [PERSON] за 48\~000 гривень (а.с. 9). Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна piч, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, дана стаття засвідчує презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним під час перебування в шлюбі. Однак, вищевказана презумпція може бути спростована, а також, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, зокрема, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вищевказаної презумпції, законом покладається на того з подружжя, який її спростовує. [PERSON] не довів, що з березня 2012 року по січень 2015 року він з [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, спільно не проживали та не вели спільного господарства і не мали спільного бюджету. Також, позивачем не доведено того факту, що автомобіль «KIA Sportage», 2012 року випуску, був придбаний ним 25 червня 2013 року, тобто, в період окремого проживання з відповідачем і використовувався не для потреб сім?ї. Твердження позивача, що спірний автомобіль був придбаний за позиченні [PERSON] у подружжя [PERSON] та [PERSON] кошти, в сумі - 15 000 доларів США, а також, за інші кошти, в сумі - 7 000 доларів США, які він отримав від продажу власного автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2007 року випуску, який був придбаний ним 31 липня 2012 року та проданий 30 травня 2013 року, не заслуговують на увагу та сприймаються судом критично виходячи з наступних досліджених в судовому засіданні письмових та інших доказів. Так, додана [PERSON] до позову довідка ЦНАП Козятинської міської ради № 53-3 від 17.01.2019 року, про те, що [PERSON] не проживала разом з [PERSON] з березня 2012 року по січень 2015 року в квартирі [ADDRESS] , а в зазначений період часу проживала у своїх батьків в квартирі [ADDRESS] , не може вважатись належним та допустимим доказом з огляду на наступне. Відповідно до ст. 78 ч. 1 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Натомість довідка ЦНАП Козятинської міської ради № 53-3 від 17.01.2019 року, була видана з порушенням вимог ст. 8 ЗУ «Про адміністративні послуги». Частиною 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на піставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Однак, викладені у вищезазначеній довідці та aкті, який був складений у не встановленій формі відомості стосуються обставин, які мали місце за чотири роки до їх видачі, що унеможливлює встановлення на їхній підставі даних обставин справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона підписала акт від 17.01.2019 року, текст якого був написаний від руки. Цей акт приніс [PERSON] . Де проживають батьки [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] повщомила, що вона також підписувала акт від 17.01.2019 року, а чи вона його читала, не пам?ятає. Текст даного акту вже був написаний до підписання нею даного акта. [PERSON] не проживала в будинку по [ADDRESS] десь з 2012 року по 2014-2015 рік. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] не проживала в будинку по [ADDRESS] . Повернулась в березні 2015 року, а можливо влітку того року. Акт він підписував, однак, він був вже складений до цього. Номера будинку i квартири, де мешкають батьки [PERSON] він не знає. У квартирі [PERSON] він жодного разу не був. Свідок [PERSON] зазначив в судовому засіданні, що на початку весни 2012 року [PERSON] виїхала з квартири, що знаходиться в будинку по [ADDRESS] вона в ciчні 2015 року. За цей час він в квартирі [PERSON] не був. Де живуть батьки [PERSON] йому також не відомо. Тобто, з показів допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було підписано наперед заготовлений акт від 17.01.2019 року, текст якого попередньо було виготовлено позивачем. При цьому, жоден свідок, крім [PERSON] не бував у квартирі [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з 2010 року він перебуває в дружніх відносинах iз [PERSON] , оскільки разом займаються ремонтом та продажем автомобілів. 3 2012 року [PERSON] не жила разом iз [PERSON] . Про це йому повідомив Володя. В 2012-2015 роках, він неодноразово бував у нього вдома, проте дружини Володі він там не бачив. Суд дані покази свідка [PERSON] оцінює критично, враховуючи тривалу дружбу свідка з позивачем та єдиний рід занять обох, оскільки покази даного свідка суперечать наданими стороною відповідача письмовими доказами, а саме, записами про реєстрацію постійного місця проживання у паспорті громадянина України [PERSON] , записами в медичній картці [PERSON] , тобто, дочки сторін, а також, довідкою завідуючої ДНЗ №5 від 13.07.2018 року №19. Крім того, між подружжям не встановлювався режим окремого проживання, передбачений ст. 119 Сімейного кодексу України, а тому, щодо спірного майна, в даному випадку автомобіля «KIA Sportage», 2012 року випуску не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбаченні ст. 120 Сімейного кодексу України. Вирішуючи спори про визнання придбаного за час зареєстрованого шлюбу майна особистою приватною власністю з підстав, передбачених п. З ч. 1 ст. 57, ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суди мають встановлювати не лише факт окремого проживання подружжя у зв?язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а й з?ясовувати джерело та враховувати час придбання спірного майна. Тобто, у спорах даної категорії позивач має довести не лише факт окремого проживання подружжя у зв?язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а й ту обставину, що спірне майно було придбано за його особисті кошти, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верхового Суду від 27.06.2018 року у cправі №752/16850/14-ц. Обгрунтовуючи позов, позивач вказав, що автомобіль «KIA SPORTAGE», 2012 року випуску, був придбаний ним 25.06.2013 року. Кошти на його придбання були ним позичені у подружжя [PERSON] та [PERSON] , в сумі 15000 доларів США, а іншу суму 7000 доларів США він отримав від продажу власного автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2007 року випуску, який був придбаний ним 31.07.2012 року та проданий 30.05.2013 року, також в період окремого проживання з відповідачем. Кошти в cyмі 15000 доларів США позивач вказав, що також повернув 18.08.2014 року, тобто, в період, коли вони разом не проживали. Однак, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів вищевказаних тверджень, тобто, не спростував презумпцію спільності майна подружжя, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах ciм?ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержанні за цим договором, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спірним автомобілем користувалися вci члени сім?ї [PERSON] , а не лише він. Так, [PERSON] разом з дочкою 28.08.2016 року та 02.09.2016 року на даному автомобілі перетинали митний кордон України, що підтверджується відповідними записами в закордонному паспорті [PERSON] Дана обставина свідчить, що спірний автомобіль набувався позивачем в період шлюбу, в інтересах сім?ї, а не власник потреб, а тому, він є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не особистою приватною власністю позивача.

Outcome: dismissed