Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.05.2011 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб у Черкаському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаській області, про що в книзі актів реєстрації шлюбів зроблено запис № 371 від 14.05.2011 року. Крім того, зазначає, що від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з ним та відповідачкою в одній квартирі, але після розірвання шлюбу визначились, що дитина буде проживати разом з матір`ю. Також вказує, що спільне життя не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають хоча й в одній квартирі, але в різних кімнатах, спільне господарство не ведеться, спору щодо поділу майна не мають. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між ним та відповідачкою, - розірвати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.02.2020 року, за клопотанням відповідачки по справі, сторонам надавався строк - 01 (один) місяць для примирення та було зупинено провадження по справі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2020 року провадження у справі поновлено. У судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, бажає розірвати шлюб. Судові витрати залишає за собою. У судове засідання відповідачка не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, надано заяву від 07.05.2020р., в якій зазначено про розгляд справи без її участі. Відзив на позов не подано. Заслухавши думку відповідача, враховуючи думку позивача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків: в судовому засіданні встановлено, що 14.05.2011 року, згідно даних свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис № 371. Також, встановлено, що від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження (Серія [NUMBER] від 04.02.2014 року). Щодо місця проживання дитини між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору щодо батьківства та про поділ спільного майна між сторонами немає. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Наданий їм судом строк на примирення бажаних результатів не дав і відомостей про те, що сторони примирилися, немає. За обставинами, встановленими за доводами позивача, що викладені у позовній заяві, які не спростовуються відповідачем, спільне життя між сторонами не склалось, відносини фактично припинені, шлюб існує формально, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливі. Спільного господарства сторони не ведуть, підстав для збереження сім`ї не існує. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб може бути розірвано. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved