Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсними: договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, укладеного 12 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], а також договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РRML-008/414/2006 від 06 червня 2006 року, укладеного 12 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що 02.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № RML-008/414/2006, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою 11 % річних, терміном повернення до 02.06.2021 року. В якості забезпечення виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено 06.06.2006 року договір іпотеки № РRML-008/414/2006 , предметом якого є квартира [ADDRESS]. У зв'язку із виникненням заборгованості у [PERSON] за кредитним договором, 07 листопада 2013 року банком направлено останньому вимогу про необхідність повернення боргу. Однак, не чекаючи завершення строку, передбаченого кредитним договором для повернення боргу після отримання божником відповідної вимоги банку, 12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, а також договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РRML-008/414/2006 від 06 червня 2006 року. Позивач вважає, що укладені договори про відступлення права вимоги, укладені всупереч вимогам закону, оскільки [PERSON] не мав необхідного обсягу дієздатності для їх укладення, так як не є банківською, фінансовою установою, або фізичною особою, яка має відповідну ліцензію на здійснення валютних операцій, враховуючи те, що валюта кредитування є долар США, а також те, що кредитним договором передбачено обов'язок позичальника здійснювати повернення кредиту у валюті кредиту, у зв'язку із чим на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором. В ході розгляду справи, позивач подав заяву про залишення позову в частині позовних вимог про визнання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РRML-008/414/2006 від 06 червня 2006 року, укладеного 12 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про визнання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РRML-008/414/2006 від 06 червня 2006 року, укладеного 12 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором у повному обсязі. Додатково пояснили, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, не містить істотних умов щодо обслуговування боржником [PERSON] боргу перед новим кредитором [PERSON], оскільки не містить інформації щодо рахунку, відкритого для здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, а також порядку погашення такої заборгованості новому кредитору [PERSON], приймаючи до уваги те, що валюта кредиту - долар США. Крім того, новим кредитором жодним чином не повідомлено боржнику [PERSON] про відкриті ним рахунки, через які можливо було б здійснювати погашення заборгованості новому кредитору, чим на думку, позивача порушено права боржника [PERSON], та призвело до неможливості виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, з підстав, що не залежали від волі боржника. Представники відповідачів ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] у судовому засіданні заперечували у судовому засіданні проти задоволення позову у повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначили, що оспорюваний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку із відсутністю передбачених законом підстав для визнання його недійсними, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених позивачем. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) та громадянином [PERSON] (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року (а.с.41-42). Відповідно до положень п. 1 вказаного вище договору про відступлення права вимоги, в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, укладеним між первісним кредитором та [PERSON], а саме: первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання боржником [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором у розмірі 111 876 доларів США 16 центів, за ціною, що встановлено у п. 3 договору про відступлення права вимоги. Новий кредитор займає місце первісного кредитора у зобов'язаннях, що виникли з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору (п. 2 договору про відступлення права вимоги). Судом також встановлено, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, укладеного 12 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], є оплатним договором, що підтверджується умовами договору про відступлення права вимоги, зокрема п. 3 договору. Цивільні права і обов'язки, відповідно до положень ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На думку суду, укладений 12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, є договором факторингу, при цьому ПАТ «ОТП Банк» є клієнтом (уступає грошову вимогу) а [PERSON] є фактором (набуває грошову вимогу). Відносини, які стосуються укладання, виконання, змін та припинення факторингу, регулюються главою 73 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 3 договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2013 р. за уступлення права вимоги до боржника новий кредитор [PERSON] сплачує первісному кредитору ПАТ «ОТП Банк» грошову суму. Відповідно до ч.3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк (фінансова установа) за наявності права на здійснення факторингових операцій. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Згідно до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Згідно п. 3 ч. 1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність із надання фінансових послуг. Як встановлено в судовому засіданні за даним договором відступлення прав вимоги фактором виступає відповідач [PERSON] як фізична особа, яка не може бути фінансовою установою і мати права на здійснення факторингових операцій. Окремо суд звертає увагу на те, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, не містить істотних умов щодо обслуговування боржником [PERSON] боргу перед новим кредитором [PERSON], оскільки не містить інформації щодо рахунку, відкритого для здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, а також порядку погашення такої заборгованості новому кредитору [PERSON], приймаючи до уваги те, що валюта кредиту - долар США. Крім того, новим кредитором жодним чином не повідомлено боржнику [PERSON] про відкриті ним рахунки, через які можливо було б здійснювати погашення заборгованості новому кредитору, що, на думку суду, порушує права боржника [PERSON], та призвело до неможливості виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, з підстав, що не залежали від волі боржника. На спростування вказаних обставин представник відповідача [PERSON] суду жодних доказів надано не було. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку що спірний договір факторингу укладений між неналежними суб'єктами, з порушенням суб'єктного складу сторін, за відсутності необхідних дозволів (прав) на здійснення фінансових послуг, та за відсутності відповідного обсягу правосуб'єктності, а тому підлягає визнанню недійсним. За таких обставин позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved