Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3894, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року в розмірі 268258,45 гривень та 1700,00 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. В позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що 25 травня 2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ЗАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № ROMASE00000083, згідно якого банк зобовязувався надати йому строковий кредит готівкою через касу на строк до 22 травня 2009 року включно в розмірі 15000,00 гривень на наступні цілі - невідкладні проблеми. 12 вересня 2007 року Демидівським районним судом Рівненської області за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» було видано судовий наказ № 2-н-33 згідно якого вирішено стягнути з нього, [PERSON], на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 24145,30 гривень боргу згідно кредитного договору № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року та 135,73 гривень судових витрат. 28 квітня 2010 року начальником Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі судового наказу № 2-н-33, у звязку з фактичним повним виконанням рішення згідно виконавчого документу. Таким чином, ним було повністю виконано зобовязання за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року. В 2013 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Демидівського районного суду Рівненської області з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року. Оскільки, ним було виконано судовий наказ та такий позов було подано після спливу строку позовної даності, то він його не визнав, подав заяву про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв?язку з повторним неприбуттям представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання, 16 січня 2014 року судом постановлено ухвалу про залишення вказаного позову без розгляду. Проте, не беручи до уваги виконання ним зобовязань за кредитним договором, наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2010 року та ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2014 року, достовірно знаючи про спірність своїх вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для вчинення виконавчого напису. 13 травня 2016 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 268258,45 гривень заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року та 1700,00 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. 2 липня 2016 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку позивачем отримано цього ж дня. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що ознайомившись з виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року, реєстровий № 3894, вважає, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис без будь-яких законних підстав. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав нотаріусу жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості за кредитним договором, а саме: документів, що підтверджували б виконання банком умов кредитного договору про надання готівкових коштів чи перерахування коштів на рахунок позивача, з відміткою про їх зарахування на відповідний картковий рахунок позивача, а також засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що згідно кредитного договору № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року банк зобовязувався видати йому кредит на строк до 22 травня 2009 року включно. Тобто у разі невиконання ним належним чином зобовязань за даним договором право звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 22 травня 2009 року, тобто з моменту виникнення вимоги щодо повернення кредиту. Однак, в супереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис зі спливом шести років з моменту набуття банком права вимоги щодо повернення кредиту. Разом з тим, достовірно знаючи про виконання ним судового наказу та спірність своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав нотаріусу копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2010 року та ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2014 року про залишення позову без розгляду. Оскільки він сплатив заборгованість за кредитним договором та по іншій справі в суд подав заяву про застосування строків позовної давності, то сума заборгованості, що вказана у виконавчому написі, не може вважатися безспірною. У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3894, про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року в розмірі 268258,45 гривень та 1700,00 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису, посилаючись на те, що нотаріусом не було перевірено чи сума заборгованості за кредитним договором є безспірною, чим порушено норми, передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві, просив позов задовільнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 01285840 (а.с. 116). Причини неприбуття в судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 157 ЦПК України щодо строків розгляду цивільної справи, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк». Письмових заперечень проти позову позивача [PERSON] відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» та/чи будь-яких доказів, не надавав. В судове засідання відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилася, до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі (а.с. 61, 87-90). Крім того, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду подала письмові заперечення проти позову [PERSON] в яких вказувала про те, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки для одержання виконавчого напису представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору, докази направлення вимоги боржникові. Кредитним договором сторони передбачили, що такий договір діє до повного його виконання сторонами, а тому вважає, що виконавчий напис був вчинений у межах встановленого трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вважає, що виконавчий напис від 13 травня 2016 року за реєстровим № 3894, вчинений нею у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Представник третьої особи Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно кредитного договору № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», банк зобовязувався надати позичальнику строковий кредит шляхом надання готівки через касу на строк з 25 травня 2006 року по 22 травня 2009 року включно в розмірі 15000,00 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 12 вересня 2007 року на підставі заяви ЗАТ КБ «ПриватБанк» Демидівський районний суд Рівненської області видав судовий наказ № 2-н-33, згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 24145,30 гривень боргу згідно з договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року та 135,73 гривень судових витрат (а.с. 8). В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як встановлено згідно постанови начальника Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції [PERSON] від 28 квітня 2010 року про закінчення виконавчого провадження (а.с. 9) виконавче провадження № 6488721 на підставі судового наказу Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-33 було закінчено, у звязку з фактичним повним виконанням рішення згідно виконавчого документу. Таким чином, позивачем [PERSON] 28 квітня 2010 року було виконано зобов?язання за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року щодо повернення кредиту (сплати тіла кредиту), сплати процентів за користування кредитом, комісії та пені. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 558/563/13-ц встановлено, що 5 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року в розмірі 154825,95 гривень, з яких: 6153,45 гривень заборгованості за кредитом, 49888,32 гривень заборгованості по процентах, 6766,15 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 92018,03 гривень пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Під час судового розгляду цивільної справи № 558/563/13-ц [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, надав до суду 16 січня 2014 року письмові пояснення в яких посилався на виконання ним зобовязань за кредитним договором та просив до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» застосувати позовну давність. Згідно ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2014 року, що постановлена у справі № 558/563/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов залишено без розгляду, в звязку з повторною неявкою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3894 згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року в розмірі 268258,45 гривень, з яких: 6153,45 гривень залишок заборгованості за кредитом, 66810,72 гривень залишок заборгованості за відсотками, 189028,13 гривень пені, 6266,15 гривень комісії, та витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700,00 гривень. Ст. 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як встановлено згідно п.п. 2.1, 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідженими доказами по справі також встановлено, що на час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (13 травня 2016 року) виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» набрав законної сили судовий наказ Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-33 від 12 вересня 2007 року, який був виконаний позивачем [PERSON] 26 квітня 2010 року. Крім того, набрала законної сили ухвала Демидівського районного суду Рівненської області у справі № 558/563/13-ц від 16 січня 2014 року, якою позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Отже, існування судового наказу Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-33 від 12 вересня 2007 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року в розмірі 24145,30 гривень та його повне виконання 26 квітня 2010 року (а.с. 8 зв., 9), в тому числі в частині сплати заборгованості за кредитом в розмірі 6153,45 гривень, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року, не може вказувати на безспірність заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд приходить до висновку, що звернення до суду 5 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року та невизнання таких позовних вимог [PERSON] і його заява про застосування до таких вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, не може вказувати на безспірність заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в Постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, згідно якої та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором не може свідчити про безспірність заборгованості. Крім того, із дослідженої в судовому засіданні нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки згідно виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості за договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 1 березня 2016 року (а.с. 12), заборгованість за таким кредитним договором становить 268258,45 гривень, з яких: 6153,45 гривень залишок заборгованості за кредитом, 66810,72 гривень заборгованості за відсотками, 6266,15 гривень комісії, 189028,13 гривень пені. Вказана сума заборгованості нарахована за дев?ять років девять місяців пять днів, а саме: з 25 травня 2006 року по 1 березня 2016 року. За вказаний період пеня нарахована в розмірі 189028,13 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Проте, вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виконано не було. У письмових запереченнях проти позову відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нею у межах встановленого строку давності, оскільки кредитним договором встановлено його дію до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Проте, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає застосування строку давності, що встановлена законом, а не домовленістю сторін договору. При зясуванні строку давності, щодо вимоги за якою було вчинено оспорюваний виконавчий напис, суд також враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 про те, що позовна давність щодо кредитних коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В порушення зазначеного, неустойка (пеня та штраф), позовна давність щодо якої встановлена у межах одного року, стягнута нотаріусом за оспорюваним виконавчим написом від 13 травня 2016 року за період з 25 травня 2006 року по 1 березня 2016 року (строк, за який проводилось стягнення), тобто за період, більший ніж девять років, що порушує законні права позивача [PERSON] Вказане порушення є суттєвим і має тягнути за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Крім того, з матеріалів нотаріальної справи (а.с. 66-67) встановлено, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № ROMASE00000083 від 25 травня 2006 року була надіслана [PERSON] 26 квітня 2016 року, а оспорюваний виконавчий напис був вчинений 13 травня 2016 року, тобто без дотримання строків, визначених п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, що був сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви в розмірі 551,20 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 гривень, суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1, 13). Підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 258 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 27, 61, 88, 169, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved