Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом до відповідача КП «Кіровгеологія», в якому, з посиланням на ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за 12 місяців затримки розрахунку, а саме за період з 01.05.2016 року по 30.04.2017 року включно в розмірі 16426 грн. 08 коп. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 15.08.1990 року по 28.02.2014 року він перебував у трудових відносинах з Геологорозвідувальною експедицією № 37 (м. Кіровоград), яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». Наказом № 7-к від 24.02.2014 року був звільнений з 28.02.2014 року з посади провідного інженера за скороченням чисельності на підприємстві на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2014 року (справа № 405/2177/14-ц) на його (позивача) користь з КП «Кіровгеологія» було стягнено заборгованість по заробітній платі в розмірі 24582 грн. 72 коп. Відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду, однак до теперішнього часу відповідач рішення суду не виконав. 13.05.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда (справа № 405/2388/15-ц) було частково задоволено його (позивача) позов та ухвалено стягнути з КП «Кіровгеологія» на його (позивача) користьсередній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.03.2014 року по 01.04.2015 року. На виконання зазначеного рішення ним отримано виконавчий лист, який направлено у виконавчу службу за місцезнаходженням відповідача. В звязку із невиконанням зазначених судових рішень він (позивач) вкотре звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та 16.06.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда (справа № 405/3098/16-ц) було частково задоволено його (позивача) позов та ухвалено стягнути з КП «Кіровгеологія» на його (позивача) користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.04.2015 року по 30.04.2016 року. Позивач також зазначив, що до теперішнього часу відповідачем 30.08.2016 року було виконано рішення суду від 13.05.2015 року, а судові рішення від 06.05.2014 року та від 16.06.2016 року на даний час не виконані. Згідно з виданою відповідачем довідкою, яка була досліджена судом під час розгляду справ за № 405/2388/15-ц та № 405/3098/16-ц, розмір його середньомісячної заробітної плати становить 1298 грн. 40 коп., що становить 60 грн. 39 коп. середньоденного заробітку, на підставі чого, та приймаючи до уваги, що відповідач КП «Кіровгеологія» не виконав зазначені вище судові рішення, не здійснивши з ним повного розрахунку по нарахованій на час звільнення, але не виплаченій заробітній платі, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, КП «Кіровгеологія» має сплатити йому середній заробіток за час затримки за період з\~ 01 травня 2016 року по 30 квітня 2017 року (272 робочі дні), що загалом складає 16426 грн. 08 коп. (272 робочі дні х 60,39 грн. = 16426 грн. 08 коп.). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що судові рішення від 06.05.2014 року та від 16.06.2016 року, які набрали законної сили, про стягнення з КП «Кіровгеологія» на його користь нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, відповідачем на час судового розгляду справи виконані. Представник відповідача КП «Кіровгеологія» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом представника КП «Кіровгеологія» 04.09.2017 року в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини не явки суду невідомі, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. З урахуванням положень ч. 2 ст. 169 ЦПК України, якою передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за даної явки осіб, які беруть участь у справі. При цьому, раніше, представник відповідача КП «Кіровгеологія» за довіреністю - [PERSON] надав суду заперечення, зареєстроване 02.08.2017 року за вх. № 17671, в якому зазначив, що відповідач позов не визнає, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи позицію відповідача тим, що провадження у даній справі було відкрите судом 05.05.2017 року, в той час, коли рішення суду у справі № 405/2177/14-ц відповідно до постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у місті [PERSON] від 16.03.2017 року (ВП № 50049298) про закінчення виконавчого провадження, - виконане. Відповідно до постановидержавного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у місті [PERSON] від 29.06.2017 року (ВП № 52515098) виконавче провадження закінчено в звязку з тим, що рішення у справі № 405/3098/16-ц виконане. Представник відповідача також вказав на те, що відповідно до довідки від 24.07.2017 року № 2/471 за підписом генерального директора та головного бухгалтера КП «Кіровгеологія», заборгованість по виплаті заробітної плати, а також заборгованість по виплаті середньомісячної заробітної плати, що нараховується при несвоєчасних розрахунках зі звільненими та заборгованість з інших виплат перед [PERSON] у КП «Кіровгеологія» відсутня. Заслухавши позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 10 та ст. 11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.08.1990 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ №37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на посаді слюсаря по ремонту автомобілів та провідним інженером з ремонту геологорозвідувального обладнання. 28.02.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2014 року (справа № 405/2177/14-ц), яке набрало законної сили19.05.2014 року, стягнено з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 24582 грн. 83 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року (справа № 405/2388/15-ц), яке набрало законної сили 06.07.2015 року, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.03.2014 року по 01.04.2015 року в розмірі 16053 грн. 44 коп., який обрахований без утримання прибуткового податку та інших необхідних платежів, а також стягнуто моральну шкоду в розмірі 1500 грн. 00 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.06.2016 року (справа № 405/3098/16-ц), яке набрало законної сили 27.09.2016 року, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON]середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.04.2015 року по 30.04.2016 року в розмірі 16426 грн. 08 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, на підставі вказаної процесуальної норми, обставини встановлені вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, суд вважає такими, які не потребують доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-144ц13 від 29.01.2014 року). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мав правові підстави для звернення до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь 06.05.2014 року, 13.05.2015 року та 16.06.2016 року судових рішень про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в свою чергу, відповідач, маючи рівні з позивачем процесуальні права щодо подання суду доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, не довів суду шляхом подання в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів відсутності вини у не проведенні з позивачем розрахунку при звільненні з виплатою належних позивачу сум. Разом з тим, відповідно до довідки КП «Кіровгеологія» від 24.07.2017 року № 2/471, станом на 21.07.2017 року заборгованість із заробітної плати, заборгованість по виплаті середньомісячної плати, що нараховується при несвоєчасних розрахунках зі звільненими та заборгованість з інших виплат колишньому працівнику ГРЕ № 37 КП «Кіровгеологія» [PERSON] на підприємстві відсутня. Виплати були здійснені Печерським РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві. Крім того, під час судового розгляду справи судом встановлено, що рішення суду від 13.05.2015 року (справа № 405/2388/15-ц), як зазначив про це сам позивач, виконане відповідачем 30.08.2016 року, на підтвердження чого позивачем надано суду довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27.04.2017 року про зарахування 30.08.2016 року на рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 17465 грн. 67 коп. Відповідно до постанови державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста [PERSON] ГТУЮ у місті [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2017 року (ВП № 50049298) судове рішення від 06.05.2014 року (справа № 405/2177/14-ц) про стягнення з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 24582 грн. 72 коп. виконане в повному обсязі. Крім того, відповідно до постанови державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста [PERSON] ГТУЮ у місті [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2017 року (ВП № 52515098) судове рішення від 16.06.2016 року (справа № 405/3098/16-ц) про стягнення з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 16426 грн. 08 коп., виконане в повному обсязі. Таким чином, суд відзначає, що протягом часу затримки розрахунку при звільненні[PERSON], з урахуванням періодів, охоплених судовими рішеннями від 13.05.2015 року (з 01.03.2014 р. по 01.04.2015 р.) та від 16.06.2016 року (з 02.04.2015 р. по 30.04.2016 р.), в період з 01.05.2016 року і до прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення від 06.05.2014 року, виконаного в повному обсязі, - 16.03.2017 року (винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) зобовязання КП «Кіровгеологія» перед [PERSON] щодо виплати останньому розрахунку при звільненні, - виконане не було. А тому, за вказаний період з 01.05.2016 року до 16.03.2017 року з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Розрахунок середнього заробіткуза час затримки розрахунку при звільненні проведений позивачем за періодз 01.05.2016 року по 30.04.2017 року включно із розрахунку, що на вказаний період припадає 272 робочі дні, середньоденний заробіток становить 60 грн. 39 коп. виходячи з середньомісячної заробітної плата позивача - 1298 грн. 40 коп. (272 робочі дні х 60 грн. 39 коп. = 16426 грн. 08 коп.) З наданим позивачем розрахунком суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком.Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2014 року (справа № 405/2177/14-ц) на підставі довідки Геологорозвідувальної експедиції № 37 КП «Кіровгеологія» від 27.02.2014 року № 9/142 встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 1298 грн. 40 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.06.2016 року (справа № 405/3098/16-ц) встановлено, що виходячи з розміру середньомісячного заробітку позивача, який складає 1298 грн. 40 коп. поділений на 21,5 робочих днів (середня кількість робочих днів за грудень, 2013 року, січень, 2014 року) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить60 грн. 39 коп. При визначені кількості робочих днів періоду протягом якого відповідачем не було проведеноповний розрахунок з позивачем після звільненні (без урахування періодів охоплених попередніми судовими рішеннями), судом береться до розрахунку періодз 01.05.2016 року до 16.03.2017 року, який налічує 219 робочих днів. Таким чином, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком (60,39 грн. х 219 р.д. = 13225,41 грн.) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.05.2016 року по 16.03.2017 року становить 13225 грн. 41 коп. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку та з урахуванням наведеного вище, вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01.05.2016 року по 16.03.2017 року становить 13225 грн. 41 коп., томувимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. 00 коп., за ставкою судового збору, визначеною п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону Україну «Про судовий збір», за яким ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який станом на 01.01.2017 становить 1600 грн.). Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: partial