Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до прокурора Луцької окружної прокуратури Шпоти О.В. про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 20 серпня 2018 року група людей в нетверезому стані в с. Новостав Луцького району Волинської області, погрожуючи фізичною розправою, вимагали в нього гроші та заволоділи його автомобілем, який в подальшому спалили в центрі села в присутності багатьох свідків. Однак, він не зміг отримати належного захисту своїх прав у правоохоронців, які відмовились розслідувати вищевказаний злочин. В грудні 2018 року він письмово звернувся до Луцької місцевої прокуратури з приводу неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні та з інших питань. Процесуальне керівництво в кримінальному провадженні здійснював прокурор Шпота О. В. На думку позивача, прокурор Шпота О. В. не виконав вказівок керівника Луцької місцевої прокуратури Волинської області щодо організації належного досудового розслідування злочину та всіляко сприяв злочинцям в уникненні притягнення їх до відповідальності. А тому, органом досудового розслідування було прийнято рішення про закриття кримінального провадження. В подальшому, за результати розгляду його скарги слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження та зобов`язав відповідальних осіб відновити розслідування. Незважаючи на всі його вимоги, заяви та представлені докази, прокурор Шпота О. В. не здійснив належного розслідування та повторно виніс постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю складу злочину. Тривале розслідування, тяганина та необґрунтоване кінцеве процесуальне рішення прокурора в досудовому розслідуванні фактично унеможливлює встановлення істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до відповідальності. Позивач вказує, що він сприйняв таке рішення прокурора як наругу над законом, справедливістю, над своїми правами, честю та гідністю. Вважає, що саме з вини прокурора [PERSON] він отримав важкий удар по здоров`ю, переніс ішемічний інсульт, внаслідок чого тепер він позбавлений повноцінного життя. Дії прокурора позивач розцінює як посягання на його життя. Внаслідок незаконних дій та бездіяльності відповідача він зазнав значних моральних і психологічних страждань. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у 1\~000 000 гривень. З огляду на наведене позивач заявив такі позовні вимоги: - притягнути прокурора Шпоту\~О. В. до кримінальної відповідальності та зобов`язати керівництво Волинської прокуратури провести службове розслідування, ініціювати питання щодо звільнення прокурора Шпоти\~О. В.; - дати правову оцінку бездіяльності керівництва Луцької окружної прокуратури, Волинської обласної прокуратури щодо затягування проведення досудового розслідування кримінального провадження, де [PERSON] визнаний потерпілим; - стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1\~000 000 гривень. Ухвалою судді від 08 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог щодо притягнення прокурора Шпоти О. В. до кримінальної відповідальності та зобов`язання керівництва Волинської прокуратури провести службове розслідування, ініціювання питання щодо звільнення прокурора Шпоти О. В., щодо надання правової оцінки бездіяльності керівництва Луцької окружної прокуратури, Волинської обласної прокуратури щодо затягування проведення досудового розслідування кримінального провадження, де [PERSON] визнаний потерпілим. Ухвалою судді від 08 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі в частині вимог [PERSON] до прокурора Луцької місцевої прокуратури Шпоти О. В. про стягнення моральної шкоди. В своєму відзиві на позов представник Луцької окружної прокуратури зазначає про безпідставність позовних вимог [PERSON] , оскільки прокурор Луцької окружної прокуратури Шпота О. В. є неналежним відповідачем у цій справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на конкретну посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Крім того, в спірних правовідносинах позивачу належить довести факт протиправної поведінки відповідача, наявність моральної шкоди, обґрунтувати її розмір, а також довести причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлює порушення прав позивача. На підставі наведеного Луцька окружна прокуратура просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Луцьку окружну прокуратуру. Крім того,\~ухвалою суду\~від 03\~серпня 2021\~року до\~участі в\~справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області. 20 серпня 2021 року адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області. Заперечуючи позовні вимоги, представник третьої особи зазначає, що [PERSON] в своєму позові не вказує жодної процесуальної дії прокурора, яка проведена з порушенням вимог закону та в результаті якої було порушено його права. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг його страждань. Також позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди. А тому, представник третьої особи Державної казначейської служби України просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які наведені ним у позовній заяві та відповіді на відзив, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Луцької окружної прокуратури Кондратюк А. В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Жилко З. В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вважаючи позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши вступне слово учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Суд встановив, що СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018030130000967 від 31 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 194 КК України за фактами погрози [PERSON] вбивством та пошкодження належного йому майна, вчиненого шляхом підпалу. 23 серпня 2019 року слідчим СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області Будиловським Р. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 95, том 1). Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2019 року задоволено скаргу [PERSON] , постанову слідчого СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області Будиловського Р. В. про закриття кримінального провадження від 23 серпня 2019 року скасовано (а.с. 95, том 1). За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження, постановою слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області Попович\~Н.\~Р. від 30 вересня 2020 року кримінальне провадження №12018030130000967 закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області Попович Н. Р. від 30 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження (а.с. 96, том 1). Обґрунтовуючи вимоги позову, [PERSON] вказує на тривале та неефективне здійснення прокурором Шпотою О. В. процесуального керівництва в проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018030130000967 від 31 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 194 КК України за фактами погрози йому вбивством та пошкодження належного йому майна, вчиненого шляхом підпалу. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим. За частиною другою статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ті процесуальні дії (бездіяльність) органів досудового розслідування, які позивач вважає протиправними чи незаконними, та які, на його думку, спричинили йому моральні страждання, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Позивач, звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, не надав доказів, які б з достовірністю підтверджували незаконність чи протиправність дій/бездіяльності відповідачів. Питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконних дій правоохоронних органів має вирішуватись після встановлення факту таких незаконних дій. Встановлення наявності чи відсутності фактів незаконності дій (бездіяльності) органу досудового розслідування не є предметом розгляду цієї справи та не можуть бути встановлені судом в межах її розгляду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, заявлений розмір якої жодним чином не обґрунтований. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed