Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Тернопільська міська рада, Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, Тернопільський міський сектор Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання відповідачів такими, що втратив право на користування житловим приміщенням будинковолодінням №29 по вул. Малишка в м. Тернополі, посилаючись на те, що позивач є власником ? частини даного житла. [PERSON] та [PERSON] правом власності на вказане будинковолодіння не володіють, із 2012 року у спірному будинку не проживають. Реєстрація відповідачів за даною адресою порушує права позивача в частині отримання субсидії по сплаті комунальних послуг, право вільного використання приміщення в плані можливої здачі в оренду для проживання інших осіб, право вільного розпорядження майном (продажу, обміну чи іншого способу відчуження будинковолодіння). \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. Представник [PERSON] [PERSON] у підготовчому судовому засіданні вважає, що позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що [PERSON] зареєстрований у [INFO], що є іншим обєктом нерухомого майна. Крім того зазначив, що позивач [PERSON] систематично чинить перешкоди [PERSON] у реалізації його житлових прав, не допускає його до спірних приміщень, шляхом заміни дверних замків, вчиняє фізичне та психологічне насильство, перешкоджає у входженні до спірного житла, з приводу чого він звертався до правоохоронних органів. На даний час [PERSON], який є сином [PERSON] змушений проживати у житлі своїх батьків через чинення перешкод його у користуванні житлом за місцем його реєстрації. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи, надавши суду письмові пояснення щодо пред»явленого позову. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. \~ \~ \~ \~31 березня 2016 року між [PERSON]\~ та\~ [PERSON] укладено договір\~ дарування 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Малишка, 29 у м. Тернопіль та який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №381, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передає у власність своєму синові [PERSON] належну їй на праві приватної власності 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 243,7 кв.м., житловою площею 133,4 кв.м., що знаходиться за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~ Також, 31 березня 2016 року між [PERSON]\~ та\~ [PERSON], укладено договір дарування 3/12 частин земельної ділянки по вул. Малишка, 29 у м. Тернопіль, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №384. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] є сином відповідачів [PERSON] та [PERSON]\~ Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 27.04.2017 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] \~ \~ \~ \~Статтями 47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. Якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Право користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. \~ \~ \~ \~Так, ст.150 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд…. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які продовжують разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу\~України розяснив судам, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В пункті 11 вищевказаної постанови зазначено, що відповідно\~\~до ст.\~107\~ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, в тому числі перевезення майна в інше жиле приміщення. За своєю аналогією, ст.\~107\~ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду), відповідає ст.\~167\~ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). На ствердження вибуття суд може брати до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи, у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107\~ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. U.K, 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986) так і на наймача (рішення в справі Larkos v Cyprus, 18.02.1999). У судовому засіданні, встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час змушений проживати у житлі свого батька [PERSON] за адресою Коновальця, 14, кв.6 внаслідок недопущення його до житла позивачем, яким він продовжує користуватись. Крім цього, у судовому засіданні, як і представник позивача так і представник відповідача [PERSON] визнали та підтвердили суду факт про існування між ними неприязних відносин, виникнення сімейних конфліктів, односторонньої заміни позивачем замків у вхідних дверях спірного жилого приміщення. Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] чиняться перешкоди зі сторони [PERSON] у користуванні спірним житлом, про що свідчить інформація, зазначена у висновку інспектора Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області від 15 серпня 2016 року, із якої вбачається, що «..[PERSON] звернувся в поліцію, оскільки [PERSON] стукав у двері квартири та хотів зайти..». \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Суд заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази надані суду, вважає, що позивачем не спростовані доводи представника відповідача [PERSON] про те, що йому на грунті особистих неприязних відносин зі сторони позивача чиняться перешкоди у користуванні спірним житлом, а також твердження його щодо недопущення [PERSON] до зазначеного житла. Крім цього, позивачем не представлено доказів, які б підтверджували відсутність у спірному житлі відповідачів [PERSON], [PERSON], як членів сім»ї позивача, без поважних причин, понад один рік. Також суду, не представлено доказів, які б підтвердили існування спору між позивачем та відповідачем [PERSON] щодо не бажання останньої добровільно знатися із реєстраційного обліку проживання у спірному житловому приміщенні, а також, які б підтверджували реєстрацію місця проживання останньої безпосередньо у спірному житлі та достовірності зазначеної обставини, яку в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, суд визнає такою, що підлягає доказуванню, наявність у неї іншого житла, де б вона могла проживати. При цьому, суд виходить із положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Крім цього, суд не вважає доказом, який підтверджує місце реєстрації відповідачки [PERSON] надану позивачем копію технічного паспорту на квартиру по вул..Малишка, будинок, 29, кв.1 від 13.06.2000 року, оскільки зазначений паспорт може свідчити лише про колишнього власника спірного житла. Також, суд зазначає, що визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням судом, при відсутності спору між сторонами, підміняє відповідні органи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, які наділені відповідними повноваженнями вчиняти такі дії. \~ \~ \~ \~Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття із реєстраційного обліку, не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~На підставі\~наведеного,\~

Outcome: dismissed