Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позову зазначив, що він з [PERSON] уклав шлюб 30.08.2008 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Подружні відносини між нами припинилися. З цього часу спільне господарство не ведеться, що і стало приводом для звернення до суду. Під час шлюбу подружжям було набуто майно, що в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так як відносини подружжя грунтувалися на принципі взаємної довіри, то вони оформлялися на позивача. Зазначає, що оскільки він не бачить можливості спільного проживання та спільного ведення господарства та володіння майном подружжя, є необхідність здійснити поділ даного майна. До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відноситься, зокрема: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 68.8. кв.м., житловою - 34,8 кв.м. ринкова вартість якої станом на 14 листопада 2019 року, згідно експертного висновку ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» від 14.11.2019 року становить - 588 000 гривень 00 копійок; земельна ділянка, кадастровий номер 2625855600:01:001:1161, загальною площею - 0,0800 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якої становить на 14 листопада 2019 року згідно експертного висновку ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» від 14.11.2019 року становить 343 000,00 грн. Сторони по справі проживають окремо. Позивач не має іншого житла і йому потрібна квартира для проживання, у якій він хоче робити ремонт. На сьогоднішній день він з відповідачкою не проживають разом, тому робити ремонт у квартирі яка неподілена призведе до її покращення за його власні кошти, тому є важливість здійснити розподіл квартири в судовому порядку. Відповідачка не погоджується в добровільному порядку здійснити поділ майна. Для отримання в натурі своєї частки у спільній власності позивач бажає отримати у власність частину майна, що є об`єктом права спільної сумісною власності, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 68,8 кв.м. житловою - 34,8 кв.м. ринкова вартість якої станом на 14.11.2019 року, згідно експертного висновку ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» від 14.11.2019 року становить 588 000 гривень 00 копійок. Також зазначає, що відповідачка повністю забезпечена житлом, проживає з дітьми у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що для балансу інтересів двох сторін відповідачці в порядку поділу має бути виділена земельна ділянка, кадастровий номер 2625855600:01:001:1161, загальною площею - 0,0800 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якої становить на 14.11.2019 року згідно експертного висновку ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» від 14.11.2019 року становить - 343 000 грн.00 коп. Зазначає, що різницю між ринковою вартістю квартири та земельною ділянкою він готовий компенсувати. Просить суд в порядку поділу майна визнати за ним право особистої приватної власності на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати право особистої власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2625855600:01:001:1161. В грудні 2019 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особистої власності на майно, набутого за час проживання у шлюбі. В обгрунтування позову зазначила, що первісний позов не відповідає дійсності. Викладені в ньому фактичні обставини є надуманими. З відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 30.08.2008 по 06.12.2019 року, в якому у них народилось двоє дітей [PERSON] 03.02.2013 та [PERSON] 20.08.2018. Шлюб 06.12.2019 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області розірвано. Малолітніх дітей залишено проживати з нею. З початку серпня 2019 року до розірвання шлюбу між ними фактично припинилися шлюбні відносини. За час спільного проживання з відповідачем на спільно зароблені кошти вони ніякого нерухомого майна, що підлягає поділу, не нажили. [PERSON] мало коли, під час їхнього шлюбу працював, як правило інколи перебивався випадковими заробітками, яких не вносив до сімейного бюджету, а витрачав їх на благоустрій будинку в [ADDRESS] , де зареєстроване його місце проживання та його батьків, тобто, він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, а фактично лише про свій родинний будинок в м. Тлумач. В період часу з 2014 по 2015 роки її мати [PERSON] позичила їй, під її особисте зобов`язання перед нею та під її відповідальність, 14 000 євро, які вона заробили працюючи з 2002 року в Республіці Італія, що доказує три розписки написані нею власноручно. Саме на ці кошти вона придбала квартиру, вказавши її покупцем [PERSON] , який зареєстрував квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 68,8 кв.м. на своє ім`я. Отже, [PERSON] право власності на квартиру оформив на себе, чому сприяла йому [PERSON] , щоб зберегти з ним сім`ю. Зазначає, що позивач за первісним позовом просить визнати за ним право спільної сумісної власності саме на квартиру, що придбана фактично нею на кошти її мами. Реєстрації придбаної позивачем за первісним позовом квартири на його ім`я [PERSON] не заперечує, однак заперечує те, що ця квартира придбана на їхні з ним спільні кошти, тому заперечуючи первісний позов зазначає, що квартира за згодою на це її мами як особи, на кошти якої вона придбана, є особистою приватною власністю позивачки за зустрічним позовом. З наведеної підстави вона не згідна, що вказана квартира може бути визнаною спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що вона придбана виключно за кошти, позичені їй її мамою [PERSON] , а не за спільні кошти з [PERSON] . Факт, що спірна квартира придбана виключно за кошти, позичені їй її мамою - [PERSON] підтверджується копіями розписок, а також цей же факт можуть ствердити і свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є свідками зроблених нею розписок, отриманих нею грошей. Крім того, на час придбання квартири [PERSON] ніде не працював, доходів, які б дозволили йому купити помешкання в нього не було. Фактично відповідач жодних власних коштів в придбання квартири не вклав, тому його позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири по [ADDRESS] є безпідставним. Просить суд визнати її особистою власністю квартиру, при цьому також просить врахувати і інтереси двох малолітніх дітей, які проживають з нею, а також той факт, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. [PERSON] є співвласником приватного будинку за адресою [ADDRESS] , на будівництво та благоустрій якого він витрачав практично усі кошти, отримані ним на випадкових заробітках, тому просить суд встановити, що [PERSON] житлом забезпечений повністю, а на спірну квартиру як на своє право власності узагалі претендувати не може. Отже, право спільної сумісної власності на спірну квартиру у [PERSON] не виникало і виникнути не могло, бо в спірну квартиру він ніяких власних коштів так і не вклав, тому просить суд визначити, що спірна квартира є виключно її приватною власністю, яка помилково була зареєстрованою за [PERSON] . Крім того, просить суд врахувати, що 21.07.2015 відповідач придбав земельну ділянку загальною площею 0,0800 га, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 2625855600:01:001:1161), яка за суб`єктивною оцінкою коштує 343 000 грн., на якій він планував будувати приватний будинок з лише його особистою приватною власністю на нього, проте не розпочав. За таких обставин, в порядку поділу майна подружжя [PERSON] просить присудити земельну ділянку загальною площею 0,0800.га, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 2625855600:01:001:1161) повністю, а квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 68,8 кв.м. визнати особистою приватною власністю [PERSON] . Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.02.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистої власності на майно, набутого за час проживання у шлюбі прийнято до сумісного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 28.02.2020 року [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтовує тим, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 68.8. кв.м., житловою - 34,8 кв.м. придбана ним, підтвердженням чого є договір №С-29А купівлі - продажу майнових прав, акт приймання передачі квартири, витягом із державного реєстру речових прав про реєстрацію квартири. [PERSON] починаючи із 2013 року перебувала у декретній відпустці за дітьми і ніякого доходу окрім соціальної виплати по догляду до досягненню 3-х річного віку у неї не було. Що стосується пред`явлених двох розписок які вона написала своїй мамі, то дані документи як докази, вважає, можуть свідчити тільки про факт позики у мами коштів, які вона має їй повернути. Жодна копійка із цих грошей не були витрачені на придбання квартири. Вважає, що дані розписки це творчість її колишньої дружини і її мами, щоб штучно створити якусь позику за невідому квартиру. У його колишньої дружини із мамою хороші відносини, мама їй подарувала квартиру і гараж. Стверджує, що він ніяких коштів не давав у житловий будинок у м. Тлумач та не має там ніякої власності, там живуть його батьки. З самого початку коли він женився теща подарувала квартиру своїй дочці, щоб це майно не було майном подружжя, дозволила йому там жити. Зазначає, що він купив квартиру за усі свої кошти, колишня дружина не дала нічого. У даній квартирі уже після її придбання він встановив опалення, залив стяжку та витратив на її ремонт уже біліше 6 тис дол. США власних коштів. На сьогоднішній час він припинив там будь-які ремонти та знімає квартиру. Також зазначає, що він один працював над забезпеченням їхньої сім`ї, щоб вона була забезпечена повністю. Також тільки він за свої фінансові кошти купив квартиру, проте розуміє, що його дружина теж виховувала його дітей і вони жили в шлюбі тому вважає, що квартира є їхньою спільною власністю. Згідно витягу із державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - він займався підприємницькою діяльністю - з 15 березня 2006 року по 31 березня 2009 року, - з 21.08.2012 року по 24.03.2014 року, з 07.08.2014 року по 23.12.2016 року. Видами Діяльності були 49.31. Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Він мав Ліцензію Укртрансінспекції серії АЕ за №421517 зі строком- необмежений, виграв конкурс та надавав послуги по пасажирському перевезенню по маршруту Богородчани-Івано-Франківськ. Мав також у власності для цього автомобіль Мерседес-Бенс, 313 CDI 2002 року. Вважає, що у зустрічній позовній заяві не наведено жодного належного доказу про придбання позивачкою спірної квартири за власні кошти, а тому вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення. 17.03.2020 року [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, яку обґрунтовує тим, що обставин оформленням відповідачем на себе договору купівлі продажу майнових прав на вищевказану квартиру, нею не оспорюється, цей факт є беззаперечним. Проте залишається незрозумілим, звідки у відповідача кошти на придбання квартири вартістю 256 000 грн. У відзиві він цього так і не зазначив. Як видно із поданих копій квитанцій про оплату коштів за придбану квартиру, перших два внески виплачено 25.11.2014 і ця сума становить 53 554 грн. Однак із поданої відповідачем інформації, з пенсійного фонду України форма ОК-5, такої суми грошей він не заробив за вказаний період часу. Ця невідповідність прослідковується в подальшому дослідженні квитанцій до прибуткового касового ордеру та даних ПФУ форма ОК-5. Відповідач стверджує, що після 2016 року двічі був на заробітках в США, однак доказів не надав. Наполягає, що кошти в сумі 14 000 Євро на придбання квартири дала їй її матір. Відповідач стверджує, що витратив на ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] 6 000 Доларів США. Однак доказів до суду не подав. Вважає, що нею повністю доведені обставини, які мають значення для справи, а поданий відповідачем відзив на зустрічну позовну заяву нікчемним та надуманим. Позивач в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив суд про задоволення позовних вимог, а у зустрічних позовних вимогах просив суд відмовити. Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала з підстав наведених у зустрічній позовній у позовній заяві, просила суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, та просив суд зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 30.08.2008 року сторони зареєстрували шлюбу у виконавчому комітеті Хмелівської сільської ради, Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №3, що підтверджується, копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 09.11.2019 року, який рішенням Івано-Іранківського міського суду Івано-Франківської області від 06.12.2019 року розірвано. Таким чином судом встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах у період часу з 30.08.2008 року по 06.01.2020 року. Як вбачається із копії розписки від 18.08.2014 року [PERSON] отримала у своєї мами [PERSON] позику у розмірі 3000 Євро на придбання квартири, яка береться у дольову участь. Відповідно до витягу з Реєстру платників Єдиного податку від 26.08.2014 року [PERSON] був зареєстрований фізичною особою підприємцем. 25.09.2014 року головою Державної Інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) Черненко В. видано [PERSON] ліцензію Серія [NUMBER] з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом із необмеженим строком дії ліцензії. [PERSON] видано ліцензійну картку Серії [NUMBER] до ліцензії [NUMBER] на автомобіль MERCEDES-BENZ 313CDI. Згідно договору №С-29А купівлі продажу майнових прав від 24.11.2014 року, який укладено між ТзОВ «Західбудінвестплюс» в особі директора Трахановського О.В. (продавець) та [PERSON] (покупець), пунктом 1.1. передбачено, що покупець придбав майнові права на квартиру за проектним номером [ADDRESS] . Пунктом 1.3 Договору №С-29А купівлі продажу майнових прав від 24.11.2014 року передбачено, що компанія зобов`язана передати покупцеві майнові права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та прийняття майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання передачі майнових прав після введення об`єкта в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Івано-Франківським ОБТІ. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення Акту приймання передачі майнових прав. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №160 від 25.11.2014 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] 34 104 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №161 від 25.11.2014 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 19 450 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №198 від 29.12.2014 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 26450 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. Як вбачається із копії розписки від 05.01.2015 року [PERSON] отримала у своєї мами [PERSON] позику у розмірі 7000 Євро на проплату квартири, яка взялася у дольову участь. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №65 від 26.05.2015 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 51 000 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. Як вбачається із копії розписки від 20.08.2015 року [PERSON] позичила у своєї мами [PERSON] грошову суму у розмірі 4000 Євро на проплату квартири, яка взялася у дольову участь. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.07.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1286, [PERSON] , прийняв у власність належну [PERSON] земельну ділянку площею 0,0800 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2625855600:01:001:1161, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.3 зазначеного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж цей вчинено за 45 339,12 грн., які покупець сплатив, а продавець одержав повністю до підписання цього договору. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2015 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0800 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2625855600:01:001:1161, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №101 від 11.09.2015 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 14 000 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.112014 року. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №103 від 21.09.2015 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 14 000 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. 15.08.2017 року ТзОВ «ЗАХІДБУДЕКСПЕРТ» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . З акту прийому-передачі згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.2017 року встановлено, що [PERSON] прийнято окреме нерухоме майно - квартиру за [ADDRESS] . З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №53 від 02.10.2017 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 38 730 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №54 від 03.10.2017 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 38 730 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №54 від 04.10.2017 року вбачається, що ТзОВ «ЗАХІДБУДВЕСТ ПЛЮС» прийнято від [PERSON] прийнято 38 730 грн.00 коп. на підставі продажу квартири згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №С-29А від 24.11.2014 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2017 року встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 21.08.2017 року. Згідно звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 2625855600:01:001:1161 загальною площею 0,0800 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 14.11.2019 року проведеної ТзОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП», замовником якої був [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 343 000,00 грн. Із звіту про оцінку майна від 14.11.2019 року вбачається що ТзОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» оцінювачем Куценко А.А , проведено оцінку нерухомого майна - двохкімнатної квартири, загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 14.11.2019 року, замовником якої був [PERSON] та згідно висновку про оціночну вартість зазначеної квартири її вартість становить 588 000,00 грн.без ПДВ. Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.02.2020 року вбачається, що [PERSON] займався підприємницькою діяльністю - з 15 березня 2006 року по 31 березня 2009 року, - з 21.08.2012 року по 24.03.2014 року, з 07.08.2014 року по 23.12.2016 року. Видами Діяльності були 49.31. Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, по індивідуальних відомостях про застраховану особу [PERSON] до пенсійного фонду проводились відрахування у 2008 році на суму 9044,91 грн.; за 2013 рік - 0,00 грн.; за 2014 рік - 14 616,00 грн.; за 2015 рік - 15 256,00 грн.; за 2016 рік - 17 262,00 грн.; за 2018 рік - 3723,00 грн.; за 2019 рік - 35 217,91 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.02.2020 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира загальною площею 85,9 кв.м. за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.08.2016 року, а також [PERSON] на праві приватної власності належить гараж XXIX, А на підставі договору дарування гаражу вд 25.08.2016 року. З довідки КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради від 27.02.2020 року №13/76.3-38 вбачається, що [PERSON] працює в КП «Електроавтотранс» водієм третього класу пасажирського автобуса служби руху з 16.10.2019 року, що також підтверджується копією трудової книжки Серії [NUMBER] . Як вбачається з повідомлення з ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 28.02.2020 року відомості про сплату податків за період з 15.03.2006 року до 07.04.2008 року; період з 21.08.2012 року до 24.03.2014 року; період з 07.08.2014 до 31.12.2014 року немає можливості підготувати, оскільки термін зберігання особових рахунків платників податків і зборів (обов`язкових платежів) - 5 років. За період 2015 року [PERSON] перераховано до бюджету такі платежі: єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність -7070,00 грн.; єдиний податок з фізичних осіб-- 3059,00 грн. За період 2016 року перераховано до бюджету такі платежі: єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену; систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність -3834,00 грн.; єдиний податок з фізичних осіб- 3312,00 грн.; -єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності -2613,40 грн.; податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - 1142,20 грн.; військовий збір -177,05 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно роз`яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Належних доказів, що підтверджують той факт, що спірна двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2625855600:01:001:1161 придбані за особисті кошти [PERSON] або [PERSON] , суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом, про те, що спірна квартира була придбана за кошти її матері, які вона взяла в неї як позику, оскільки належних доказів, про те, що саме позичені [PERSON] грошові кошти були витрачені на придбання спірної квартири суду не подані. Сторонами не надано згоди на отримання компенсації за свою частку у спільному майні подружжя. Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені первісні позовні вимоги є частково обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що придбані позивачем в період шлюбу двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2625855600:01:001:1161, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial