Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути, з урахуванням уточнень, витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 2606,71 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що загальними зборами мешканців 2-го під`їзду [ADDRESS] було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді. Відповідальним за проектні та узгоджувальні і монтажні роботи було обрано [PERSON] . Загальна вартість лічильника та монтажно-будівельних робіт склала 17053,21 грн. Відповідач [PERSON] як мешканець під`їзду погодилась на придбання та встановлення лічильника тепла і своєчасно сплатила свою частку коштів, ставши співвласником зазначеного приладу обліку. На підставі рішення зборів від 21.07.2018 року і 100 % опитування мешканців було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної перевірки з дольовою участю кожної квартири в розмірі 70,00 грн. Зазначає, що частка відповідача від зазначеної суми складає 28,76 грн. Витрати по перевірці лічильника відповідач до цього часу не сплатив, їх сплатив позивач, тому він просить стягнути на свою користь вказані витрати. Також, позивач просить стягнути з відповідача 2212,24 грн. - частка коштів від ефективності лічильника тепла на 2 під`їзді, 4,39 грн. інфляційних витрат від основної заборгованості, 2,30 - 3% річних від основної заборгованості, 220,07 грн. інфляційні витрати від частки збережених грошей, 92,95 грн. - 3% річних від частки збережених грошей, 21,00 грн. сплата за поштовий переказ, 25,00 грн. банківського збору, а всього стягнути 2606,71 грн. Ухвалою судді від 26.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа передана в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В. 05.03.2021 року. Ухвалою судді від 04.10.2021 року позивачу повернуто суму сплаченого судового збору. Протокольною ухвалою судді від 14.12.2021 року клопотання [PERSON] про заміну відповідача за заявою останнього залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2021 року проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що нарахування за послуги з централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку [ADDRESS] проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02 грудня 2010 року. Вузол обліку теплової енергії перебуває на балансі споживачів другого під`їзду. Зазначене підтверджується листом начальника Шевченківського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року № К-153/07, актом виконаних робіт від 02 листопада 2018 року. Фактичні витрати за встановлення лічильника теплової енергії на 2 під`їзді будинку по [ADDRESS] склали 17053,21 грн. Відповідач проживає в [ADDRESS] у другому під`їзді. З протоколу загальних зборів мешканців другого під`їзду будинку [ADDRESS] від 21 липня 2018 року вбачається, що на зборах присутні 29 мешканців 2 під`їзду та 5 мешканців інших під`їздів, які вирішили схвалити проведення чергової повірки лічильника тепла вартістю 3360,00 грн з обов`язковою участю всіх квартир другого під`їзду та рівним розподілом суми по всіх квартирах; провести поквартирний обхід мешканців другого під`їзду, з`ясувати думку мешканців кожної квартири з 49 по 96 про чергову повірку лічильника тепла, провести державну повірку лічильника тепла до початку опалювального сезону 2018-2019 років; призначити відповідальним за виконання повірки, розрахунки та збір коштів для повірки [PERSON] [PERSON] надано до матеріалів справи копію журналу оплати за періодичну повірку лічильника тепла по під`їзду № 2 по [ADDRESS] , який він складав. Відомостей про сплату коштів у розмірі 70,00 грн та підпису [PERSON] у цьому журналі немає. 08 листопада 2018 року проведено повірку та виконано опломбування приладу обліку, що підтверджується актом огляду вузла обліку теплової енергії № 56457. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] складено довідку про витрати грошових коштів на проведення робіт з державної повірки лічильника тепла другого під`їзду будинку [ADDRESS] у 2018 році, у якій зазначено, що для виконання робіт з проведення державної повірки лічильника тепла у 2018 році витрачено 3360,00 грн, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТЛОМОНТАЖ», що складались з 2240,00 грн сума, зібрана мешканцями під`їзду, та 1120,00 грн сума з особистих коштів, сплачених [PERSON] за квартири мешканців, що не взяли прямої фінансової участі у проведенні державної повірки лічильника тепла згідно рішення зборів мешканців другого під`їзду від 21 липня 2018 року та закону України №417-VІІІ в редакції від 10 червня 2018 року у кількості 16 квартир (№ 55, 57, 58, 61, 62, 64, 67, 71, 74, 80, 90, 92, 93, 95, 96). Також цими ж особами складено відомість отримання коштів від мешканців другого під`їзду будинку [ADDRESS] на оплату проведення другої державної повірки лічильника тепла у 2018 році, яка наявна в матеріалах справи. [PERSON] складені повідомлення, у тому числі на ім`я [PERSON] щодо необхідності оплати коштів за повірку лічильника. Однак, доказів їх отримання [PERSON] не надано. З висновку за результатами експлуатації лічильника теплової енергії в житловому будинку по [ADDRESS] , 2 під`їзд від 19 травня 2016 року та розрахунку економічної ефективності за висновками експлуатації лічильника тепла при нарахуванні за послуги теплопостачання в житловому будинку по [ADDRESS] при існуванні лічильника тепла на під`їзді № 2 і без нього на 1,3,4 під`їздах згідно з даними Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вбачається, що за період з вересня 2018 року по грудень 2020 року різниця у сплаті за опалення склала 1312,51 грн. За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Згідно з частиною 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду. З огляду на викладене не вбачається підстав для застосування до спірних правовідносин статті 360 ЦПК України, яка регламентує режим участі співвласників, які, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, повинні брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача коштів за повірку лічильника тепла, коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, а також витрат на пересилання кореспонденції. Враховуючи відсутність доказів безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача, не може бути застосовано й норми статей 1212, 1214 ЦК України. Доводи [PERSON] щодо того, що ним надано належні докази на підтвердження сплати за відповідача 28,76 грн за перевірку лічильника, зокрема, довідку про витрату грошей, акт виконаних робіт, журнал отримання коштів для проведення перевірки, протокол проведення загальних зборів співвласників лічильника тепла, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці докази не свідчать про те, що позивачем сплачено кошти саме за відповідача та у його майнових інтересах. Акт виконаних робіт підтверджує лише сам факт того, що повірку лічильника виконано і сплачено, а протокол проведення загальних зборів свідчить про згоду певних непоіменованих мешканців під`їзду на проведення повірки лічильника. Довідка про витрату грошей та журнал отримання коштів складені особисто позивачем, а також вказана довідка підписана мешканцями будинку [PERSON] та [PERSON] , та ці документи не є належними доказами боргу [PERSON] перед [PERSON] . Твердження [PERSON] про те, що він вчинив дії в майнових інтересах відповідача без його доручення, та його витрати є виправданими, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] через безпідставність та недоведеність позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 4, 5, 10, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed