Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 57 000 доларів США, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 233,70 доларів США, судові витрати покласти на [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 22.12.2018 склав розписку в підтвердження того, що передасть на користь [PERSON] суму коштів у розмірі 57 000,00 доларів США, яку отримав строком до 25.03.2019. 25.03.2019 у відповідності до тексту розписки сторони прийшли до згоди, що дата виплати суми [PERSON] змінена на 25.06.2019. Станом на 16.09.2019, дату подання позовної заяви до суду, [PERSON] свої обов`язки по поверненню суми боргу в розмірі 57 000,00 доларів США не виконав. З урахуванням 3% річних заборгованість в доларах США становить - 57 000,00 доларів США та 233,70 доларів США, що станом на 15.08.2019, за курсом НБУ долара США до української гривні, становить 1 445 111,83 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Додатково пояснив, що зв`язку з відповідачем позивач не має, відповідач грошові кошти отримані у борг не повернув. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживанням, суд про причини не явки не повідомив, до суду відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, 22 грудня 2018 року [PERSON] , паспорт серія та номер [NUMBER] , виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 27.11.2007, склав власноручну розписку в підтвердження того, що передасть на користь [PERSON] суму 57 000 (п`ятдесят сім тисяч доларів), кошти отримав від нього строком до 25.03.2019. 25 березня 2019 року сторони прийшли до згоди, що дата виплати суми [PERSON] змінена на 25.06.2019, що підтверджується власноручним підписом останнього. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] власноручно було складено розписку, зі змісту якої вбачається, що останній, 29 грудня 2018 року отримав від [PERSON] грошові кошти у позику у розмірі 57 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк не пізніше 25 березня 2019 року. В подальшому, сторони узгодили зміну дати повернення позики на 25 червня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як убачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отримані від позивача кошти у розмірі 57 000 доларів США в обумовлений у договорі позики строк, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 22 грудня 2018 року у розмірі 57 000 доларів США. Правові наслідки порушення зобов`язання визначені у ст. 611 Цивільного кодексу України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки [PERSON] не виконав грошових зобов`язань за договором позики, вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних за період з 26.06.2019 по 15.08.2019 (за 50 днів) від суми 57 000 доларів США - у розмірі 233,70 доларів США, виходячи із наступного розрахунку: 57 000 доларів США*(3%:365)*50). Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, у розмірі 9 605 грн. Сума судового збору обрахована, виходячи із встановленого курсу валют НБУ на 15.08.2019, за яким курс долара США до української гривні становив 25,24931700 грн за 1 долар США, а тому сума боргу за договором позики від 22 грудня 2018 року та з урахуванням 3% річних у розмірі 57 233,70 доларів США в еквіваленті становить 1 445 111,83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved