Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 92\~000 грн. заборгованості за договором позики та відсотки за користування грошовими коштами в період з 15 червня 2012 року по 4 листопада 2014 року розмірі 105\~358,8 грн. В подальшому позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та відсотки за користування грошовими коштами в період з 15 червня 2012 року по 14 квітня 2017 року у розмірі 213\~440 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову та стягнення моральної шкоди та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову у розмірі 186\~900 грн. внаслідок сплати відсотків по договорам позики, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову у розмірі 240\~000 грн. в звязку з неотриманням доходів та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 15.06.2012 року між його батьком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] 92\~000 грн. готівкою та [PERSON] зобовязувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей через три місяці. Крім того, позичальник зобовязався виплатити позикодавцеві проценти від суми позики в розмірі 4% щомісячно. 20.08.2012 року батько позивача [PERSON] та його мати [PERSON] загинули у ДТП. Позивач же, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину в установленому порядку, тому вважає, що він є правонаступником батька у договорі позики. Він звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення боргу. [PERSON] борг визнав, підтвердив написання власноруч розписки, неодноразово обіцяв повернути борг, але кошти так і не повернув. В подальшому 18.12.2014 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову та стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 17 лютого 2015 року обєднані в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків завданих забезпеченням позову та стягнення моральної шкоди з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій зустрічний позов [PERSON] обґрунтував тим, що 15 березня 2013 року Сватівським районним судом Луганської області була винесена ухвала про забезпечення позову у справі №426/361/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, внаслідок чого було накладено арешт на все рухоме та все нерухоме майно, яке належить [PERSON] 27 жовтня 2014 року ухвалою Сватівського районного суду закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Цією ж ухвалою скасовано арешт на все рухоме та все нерухоме майно, яке належить [PERSON] Ухвала набрала чинності 4.11.2014 року. Норми ст. 155 ЦПК України передбачають право особи на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. У звязку з накладенням арешту на все майно на підставі ухвали про забезпечення позову та у звязку з неотриманням кредиту позивач по зустрічному позову був змушений укладати договори позики під великі відсотки, що призвело до збитків в розмірі 186 900 грн. Крім того, йому були спричинені збитки в розмірі 240\~000 грн. в звязку з неотримання доходів, які б він реально міг отримати від надання в оренду свого майна ПП «[PERSON] Схід». Також вважає, що внаслідок спричинених йому збитків, від зазнав моральної шкоди, розмір якої визначив 10\~000 грн., яку також прохає стягнути в [PERSON] на його користь. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи по суті позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] наполягають на задоволенні позову та не визнають зустрічний позов. \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом [PERSON], він же позивач за зустрічним позовом та його представники [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] не визнали повністю, наполягають за задоволенні зустрічного позову. Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, судом встановлені наступні обставини: Судом встановлено, що 15.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 92\~000 грн. строком на три місяці. Факт укладання договору позики підтверджується розпискою від 15.06.2012 року (т. 1 а.с. 12). 20.08.2012 року [PERSON] та його дружина [PERSON] загинули у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується даними свідоцтв про смерть (т. 1 а.с.13-14). Спадкоємцем першої черги після померлих [PERSON] та [PERSON] є їх син, позивач у справі [PERSON] (т.2 а.с. 290-291). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~Ч.1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. Аналізуючи зміст розписки від 15.06.2012 року, суд приходить до наступних висновків: відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем за первісним позовом [PERSON] була представлена розписка позичальника, якою посвідчено передання [PERSON] позикодавцем грошової суми в розмірі 92\~000 грн. Таким чином, суд вважає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю дана розписка від 15.06.2012 року про отримання в борг грошових коштів є документом, який виданий боржником [PERSON] кредитору [PERSON] за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми в розмірі 92\~000 грн. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Аналогічних висновків дійшов ВССУ і у справі про стягнення заборгованості за договором позики (ухвала від 23.01.2017 у справі №\~564/680/15-ц). Така практика ВССУ відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №\~6-63цс13. У вказаній постанові ВСУ розяснив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. А досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З викладеного вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 92\~000 грн. строком на три місяці. Факт укладання договору позики підтверджується розпискою від 15.06.2012 року, в якій вказана сума позики, строк позики на три місяці, та розписка підписана позичальником [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та його представників [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] не укладав договору позики та не підписував розписку, оскільки їх доводи спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи №2229/02/2230/03 від 7 лютого 2014 року, відповідно до якого рукописний текст в розписці від 15.06.2012 року, який починається і закінчується словами «Розписка. Я [PERSON]», «Сроком 3 месяца под 4% месячних», «15.06.2012 року» - виконано [PERSON]. Підпис внизу тексту розписки від 15.06.2012 року, розташований ліворуч від рукописного запису «15.06.2012 року» - виконано [PERSON] ( архівна справа №426/361/13-ц а.с.179-185). Суд вважає завірену позивачем за первісним позовом [PERSON] копію судово-почеркознавчої експертизи №2229/02/2230/03 від 7 лютого 2014 року, яка наявна в матеріалах архівної справи №426/361/13-ц а.с.179-185 належним та допустимим доказом, оскільки оригінал експертизи знаходився у справі, яка була втрачена. Крім того, витребувати належним чином завірену копію висновку цієї експертизи, суд не має можливості, оскільки матеріали цієї експертизи залишилися в м. Луганськ на непідконтрольній Україні території. До сьогоднішнього дня сума боргу [PERSON] не повернута. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 92\~000 грн. підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання щодо вимог [PERSON] про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, суд приходить до наступних висновків: зі змісту розписки вбачається, що кошти передавалися строком на три місяці. Суд не приймає до уваги вимогу позивача за первісним позовом нараховувати 4 % місячних за користування кредитом, оскільки зі змісту розписки не має можливості визначити, чи це 4% «месячних», чи це 4% «годо» (мовою оригіналу) . Такі виправлення є підставою для суду вважати, що договором не встановлений розмір процентів. Їх розмір суд визначає на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено нормами ст. 1048 ЦК України. Відповідно до даних Національного банку України, облікова ставка Національного банку України складала: Період% річних 2017\~ з 27.1013.5 з 14.0912.5 з 03.0812.5 з 07.0712.5 з 26.0512.5 з 14.0413 з 03.0314 з 27.0114 2016 з 09.1214 з 28.1014 з 16.0915 з 29.0715.5 з 24.0616.5 з 27.0518 з 22.0419 з 04.0322 з 29.0122 2015 з 18.1222 з 30.1022 з 25.0922 з 28.0827 з 04.0330 з 06.0219.5 2014 з 13.1114.0 з 17.0712.5 з 15.049.5 2013\~ з\~13.086.5 з\~10.067.0 2012\~ з\~23.037.5 З урахуванням облікової ставки Національного банку України за відповідними періодами, судом розрахована сума за користування коштами за період з 15.06.2012 року по день прийняття рішення, а саме 09.11.2017 року, що складає 70 108,64 грн. І в цій частині підлягають задоволенню вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо стягнення відсотків за користування коштами. Розглядаючи вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову та стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків: 15 березня 2013 року Сватівським районним судом Луганським області була винесена ухвала про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, внаслідок чого було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON]. Ухвалою Сватівського районного суду від 27 жовтня 2014 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу закрито відповідно до вимог ч.3 ст. 406 ЦПК України в звязку з втратою судового провадження до закінчення судового розгляду. Арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] - знято. Закриваючи це провадження, судом не встановлена неправомірність вимог позивача щодо накладання арешту чи неналежного здійснення ним процесуальних прав. Таким чином, суд вважає, що арешт майна було здійснено відповідно до обґрунтованої заяви позивача з додержанням вимог процесуального законодавства. Крім того, суд вважає, що підставою для притягнення позивача за первісним позовом [PERSON] до матеріальної відповідальності у вигляді відшкодування збитків повинна бути його вина. Але судом встановлена відсутність вини [PERSON] у спричиненні збитків ( ч.2 ст. 1166 ЦК України), оскільки ним правомірно були використані процесуальні права, шляхом подачі заяви про забезпечення позову. Вищевикладені висновки суду є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову внаслідок сплати відсотків за договорами позики та відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову в звязку з неотриманням доходів та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 1621,09 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. по сплаті за забезпечення позову на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial