Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь за рахунок її предмету іпотеки за договором іпотеки від 21.05.2012 р., реєстр № 1346, додатково за договором позики від 21.05.2012 р. суму заборгованості у розмірі 153028 грн. 58 коп., також просить стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 1530 грн. 29 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимоги не згоден. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнає у повному обсязі, про що надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач визначив розмір неустойки в розмірі 103600 грн., що вдвічі перевищує розмірі основного боргу. Відповідачка не має постійного джерела доходу, починаючи з серпня 2015 р. є безробітною. Вважає, що сума неустойки може бути зменшена до 5000 грн . Вважає, що 3% річних і інфляційних витрати розраховані невірно, оскільки сума основного боргу могла бути отримана позивачем ще 12.05.2015 р.. Вест період часу після 12.05.2015 р. повинен вважатися періодом прострочення кредитора, а тому починаючи з 13.05.2015 р. будь-які нарахування неможливі. Датою початку нарахування 3% річних і інфляційних витрат є дата виникнення права вимоги, тобто 21.05.2013 р.. Отже3% річних і інфляційні витрати повинні бути розраховані лише за період з 22.05.2013 р. по 12.05.2015 р. Заслухавши пояснення сторян по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2012 р. між [PERSON], в якості позикодавця та [PERSON], в якості позичальника було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом запорізького міського округу [PERSON] в реєстрі за № 1345. Відповідно до п.1 цього договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 51800 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві у встановлений цим договором термін таку ж суму грошей. Строк повернення позики готівкою не пізніше 21.05.2013 р., включно. Грошові кошти, згідно договору позичальник повертає частинами не менш ніж 1400 грн., не пізніше останнього числа розрахункового місяця. В забезпечення виконання основного зобовязання за договором позики від 21.05.2012 р., сторонами, [PERSON] та [PERSON], укладений договір іпотеки, посвідчений 21.05.2012 р. приватним нотаріусом запорізького міського округу [PERSON] в реєстрі за № 1346. Згідно з п.1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], загальною площею 29,46 кв.м. У звязку з тим, що протягом дії договору позики від 21.05.2012 р. [PERSON] не повернула кошти, згідно договору позики, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2013 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки № 50 в будинку № 3 по вул. Запорізького козацтва у м. Запоріжжі, загальною площею 29,46 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21.05.2012 р. в сумі 51800 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.07.2015 р. зазначене рішення залишено без змін. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2014 р. змінено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: шляхом продажу на прилюдних торгах предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижче ринкової, визначеної у процедурі виконавчого провадження відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки ( пені). У пункті 3.2 договору позики від 21.05.2012 р. встановлена відповідальність сторін у разі порушення грошових зобовязань за цим договором, за якою позичальник зобовязаний сплатити позикодавцеві пеню в розмірі подвійної суми заборгованості на дату настання такої заборгованості. Частиною1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розписки від 26.06.2012 р. [PERSON], який є представником [PERSON], отримав від [PERSON] 1400 грн., для [PERSON], в рахунок погашення боргу за договором позики. Цей факт суд розцінює, як часткове повернення боргу відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON], тому сума боргу, на яку можуть бути нараховані виплати, передбачені ч. 1 ст. 150 ЦК України, становить 50400 грн. Далі, із відповіді позивача [PERSON], яка є в матеріалах справи, на повідомлення [PERSON], вбачається, що він погодився отримати суму позики у повному обсязі та зазначив дату 12.05.2015 р. у приватного нотаріуса [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що 12.05.2015 р. [PERSON] не зявився до Приватного нотаріуса за коштами, що не заперечується і представником позивача. Тому, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, в кредитор прийняти виконання особистого, якщо інше не встановлено договором, а відповідно до ст. 537 ЦК України боржник вважається таким, що виконав свій обовязок, у разі вчинення ним дії, які становлять зміст зобовязання, нарахування будь-яких сум, передбачених законодавством, на суми боргу не може здійснюватись, оскільки сам кредитор ухилився від отримання коштів, згідно договору позики,тобто ухилився від прийняття виконання договору. Таким чином всі нарахування, передбачені договором або законодавством на суму позики повинні бути здійснені до 12.05.2015 р., включно. Тому, сума 3% річних, яка підлягає задоволенню, становить 3024 грн., тобто від суми 50400 грн. за 2 роки. Сума пені , з урахуванням положень ч.3 ст. 551 ЦК України, а саме того, що розмір пені, яку просить стягнути позивач 103600 грн., значно перевищує суму боргу 50400 грн., також майнового стану відповідача [PERSON], яка не працює і не має ніякого доходу, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 5000 грн. Позовні вимоги, в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 44400 грн. 54 коп., задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а у даному випадку позивач у своєму розрахунку інфляційних витрат не довів, що показники на підставі яких він робив розрахунок, є офіційними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві відповідно до розміру задоволених позовних вимог, тому позовні вимоги в частині стягнення витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню частково, а саме пропорційно задоволених позовних , що складає 79 грн. 56 коп. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, але підлягають задоволення частково, а саме в розмірі 8103 грн. 56 коп., складається з: - 5000 грн. - суми неустойки у вигляді пені; - 3024 грн. суми трьох процентів річних. ; - 79 грн. 56 коп. витрат по оплаті судового збору.

Outcome: partial