Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 03 липня 2019 року позивачем надана [PERSON] позика в розмірі 120 400 (сто двадцять тисяч чотириста) гривень на строк до 31 липня 2019 року включно, що підтверджується складеною та власноруч підписаною відповідачем розпискою. Відповідач ухиляється від виконання взятих на нього зобов`язань з повернення коштів. За таких обставин позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь несплачений основний борг в сумі 120 400 (сто двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок та відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України проценти визначені на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі\~ 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, а також документально підтверджені судові витрати. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань. Судом установлено, що 03 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 120 400 (сто двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок. [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 31 липня 2019 року включно.\~ Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. У визначений строк борг повернутий не був, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача. Дані обставини встановлені і ніким не оспорюються. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму боргу в гривнях. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Сторони уклали позику в валюті України, відповідачем отримана сума коштів у позику в гривнях, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики в розмірі 120 400 (сто двадцять тисяч чотириста) гривень. Щодо стягнення з відповідача процентів відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, то при розгляді цієї вимоги суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі №464/3790/16-ц. Як зазначено Верховним Судом, правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14. Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. За змістом статті 1 Закону України «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 цього Закону). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями (стаття 27 цього Закону). Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Облікова ставка НБУ - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку. Тобто, облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Оскільки предметом спірного договору позики, укладеного між сторонами по справі, є валюта України, а розмір одержання процентів його умовами не передбачено, тому суд дійшов висновку, що визначення розміру процентів за користування від суми позики на рівні облікової ставки НБУ є обґрунтованим, а тому позов в частині стягнення процентів у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень за період з 01.08.2019 року по 14.10.2019 року також підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4 816,80 грн. (чотири тисячі вісімсот шістнадцять гривень 80 коп.), суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Верховним Судом вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.\~ На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано угоду про надання правової допомоги № 28/08-19 від 28 вересня 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату 4 816,80 грн. (чотири тисячі вісімсот шістнадцять гривень 80 коп.) за правову допомогу. Згідно ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи повне задоволення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved