Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи в позові, що 16 травня 2013 року та 19 травня 2013 року він уклав з відповідачем [PERSON] договори позики у формі розписок, за якими останній отримала кошти в сумі по 500 доларів США, з терміном повернення по першому проханні, а 23 травня 2013 року отримав кошти в розмірі 1000 доларів США, про те останній не виконав належним чином зобовязання та не повернув кошти за вимогою позивача, у звязку із чим [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу 2000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 49611,25 гривень, проценти від суми позики в розмірі 1051,44 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 26074,18 гривень, та 3% річних за прострочення з 02 квітня 2016 року виконання зобовязання в розмірі 506 гривень. Позивач в судове засідання не зявилася, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 16 травня 2013 року та 19 травня 2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі по 500 доларів США за першою вимогою, а 23 травня 2013 року позичив кошти в сумі 1000 доларів США, що підтверджено розписками (а.с.6-8). На вимогу позивача від 26 лютого 2016 року відповідач суму позики не повернув (а.с.9). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи, стверджується, що відповідач [PERSON] дійсно отримала у позивача грошові кошти в сумі 30 тисяч гривень та на даний час борг не повернула. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що з урахуванням меж заявлених вимог становить відповідно 453 гривні 70 копійок та 420 гривень, які підлягають стягненню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved