Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку 05.10.2017 р. змінив та доповнив і просить визнати недійсним договір від 24.01.2014 р. купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б., в частині зазначення покупцем [PERSON], з моменту його укладення. Просить визнати покупцем за вищезазначеним договором купівлі-продажу від 24.01.2014 р. позивача [PERSON] та визнати право власності на 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом спірне нерухоме майно) за [PERSON]. Також просить витребувати на свою користь від [PERSON] спірне нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.01. 2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає цей договір недійсним в частині зазначення покупця, посилаючись на наступне. В кінці грудня 2013 року через оголошення позивач знайшов житловий будинок по [ADDRESS] та після його огляду домовився з власником [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу. На той час позивач та його дружина, будучи громадянами КНР, не мали посвідок на постійне проживання в Україні та реєстраційних номерів облікової картки платників податків. Позивач підтримував дружні стосунки з [PERSON], дружина якого - відповідачка [PERSON] запропонувала оформити договір купівлі-продажу будинку на неї, завіривши позивача, що при отримані позивачем відповідних документів, придбаний будинок буде переоформлений на нього. Позивач та його дружина погодились з пропозицією [PERSON], повідомивши про це продавця [PERSON] 24.01.2014 р. спірний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений між [PERSON] та [PERSON], який знав, що будинок буде оформлений на [PERSON] формально. Всю належну грошову суму за договором [PERSON] отримав від позивача. Після укладення правочину всі оригінали правовстановлюючих документів, у тому числі договір купівлі-продажу, були передані позивачу та знаходяться у нього, позивач та його дружина переїхали в куплений будинок та зареєструвалися у ньому. Крім того, у зазначеному будинку зареєструвався та почав проживати племінник дружини - [PERSON]. Сім'єю позивача був зроблений ремонт у будинку, всі комунальні платежі також сплачував позивач. 14.07.2014 р. позивач з дружиною отримали посвідки на постійне проживання в Україні, а 07.08.2014 р. позивач отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків. Після чого позивач звернувся до [PERSON] з проханням переоформлення документів на частину будинку на нього. Але відповідачка [PERSON] повідомила, що необхідно провести дооформлення земельної ділянки під будинком на її ім'я, з метою в подальшому переоформлення права власності на позивача на все майно: житловий будинок та земельну ділянку. Мотивуючи не готовністю документів, [PERSON] тривалий час відмовляла у переоформлені житлового будинку. В 2015 році [PERSON] повідомила, що її чоловік [PERSON] знаходиться у КНР, та в його відсутність вона нічого не буде переоформлювати. Позивач їздив до КНР, де вимагав від [PERSON] вплинути на його дружину [PERSON], також вимагав від [PERSON] переоформити документи на майно, однак це не дало результатів. На початку 2015 року [PERSON] зробила дублікат договору купівлі-продажу частки житлового будинку та уклала договір з [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, згідно якого право власності на спірне нерухоме майно перейшло до [PERSON]. Рішенням суду від 20.07.2015 р. за позовом [PERSON] позивача було знято з реєстрації та постановлено виселити із спірного домоволодіння. В кінці серпня 2017 року надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження за рішенням від 20.07.2015 р. про виселення зі спірного домоволодіння. Також позивачу стало відомо, що 15.09.2017 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу продав частку спірного житлового будинку відповідачу [PERSON] Після чого за місцем проживання позивача були зламані замки, а в кінці вересня 2017 року прийшов новий власник та змусив позивача із сім'єю з'їхати з спірного житлового будинку. Також вказує, що [PERSON] участі в пошуках будинку для купівлі та розрахунках за нього не приймала, у спірному домоволодінні не була зареєстрована, жодного дня в ньому не проживала та не сплачувала комунальні послуги. Оскільки будинок був придбаний за особисті кошти позивача, а не [PERSON], спірний договір купівлі-продажу є недійсним в частині визначення покупця. У відповідності до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Спірне майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою етапі 388 ЦК України. Позивач вважає, що оскільки домоволодіння придбане відповідачем [PERSON] у особи, яка не мала права його відчужувати, він не є стороною спірного правочину купівлі-продажу, то належним шляхом захисту моїх прав є витребування вказаного майна із його володіння. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не довів своїх вимог належними та допустимими доказами, а факт користування житлом не є підставою для визнання за ним права власності на нерухоме майно. Вважає надуманими та безпідставними доводи позивача про те, що спірний договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON], оскільки ні позивач, ні його дружина не мали посвідок на постійне проживання в Україні, враховуючи, що на момент укладання спірного правочину - 24.01.2014 р. близький родич позивача - племінник дружини [PERSON], який також проживав у спірному будинку, вже мав посвідку на тимчасове проживання, яка видана 08.08.2013 р. Зазначає, що [PERSON] попросила його здійснити підготовчі дії щодо супроводу договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна. Продавець [PERSON] надав [PERSON] для ознайомлення копії правовстановлюючих документів для перевірки та підготовки проведення технічної інвентаризації об'єкту, оцінки, оформлення довідок. 08.01.2014 р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]. 08.01.2014 р. було отримано довідку Управління Держземагенства у місті Харкові про правовий статус земельної ділянки. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» склало довідку-характеристику житлового будинку з надвірними будівлями. 23.01.2014 р. о 13:42 год. [PERSON] надіслав електронною поштою з особистої адреси [INFO] на адресу приватного нотаріуса Сарапас Н.Б. [INFO] скановані копії документів - паспорти продавця [PERSON] та його дружини, правовстановлюючи документи - договір купівлі продажу, технічний паспорт, оцінка, довідка Держземагенства для здійснення підготовки угоди купівлі-продажу частки будинку. Під час здійснення підготовчих дій щодо оформлення угоди купівлі - продажу 24.01.2014 р. було отримано обов'язкову згоду дружини продавця [PERSON] - [PERSON] та відмову сусіда - співвласника [PERSON] від права переважної купівлі. 24.01.2014 р. [PERSON] та [PERSON] уклали та підписали в приміщенні нотаріальної контори нотаріуса Сарапас Н.Б. договір купівлі-продажу частки житлового будинку. При цьому повний фінансовий розрахунок між продавцем та покупцем відбувався у приміщенні Приватбанк у кімнаті для розрахунків, який було проведено до підписання угоди. Оскільки [PERSON] перебувала в шлюбі на час укладання угоди купівлі-продажу з [PERSON] та придбала майно за спільні з чоловіком кошти, договір було підписано дружиною з його письмової згоди, про що міститься відмітка в п.11 оспорюваного позивачем Договору. У вересні 2017 року до [PERSON] звернувся уповноважений представник [PERSON] - [PERSON], який запропонував придбати 45/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дізнавшись від [PERSON], що за адресою домоволодіння проживали громадяни Китаю - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] поставив вимогу, що придбає частку будинку лише за умови, що домоволодіння буде звільнено від сторонніх осіб. Відповідно до Акту державного виконавця боржниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] було добровільно виконано судове рішення про виселення з спірного домоволодіння. 15.09.2017 р. [PERSON] придбав у власність 45/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 27.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] забрали свої речі, про була складена розписка, яку [PERSON] та [PERSON] підписали. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON]. Крім того, зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, який сплив 24.01.2017 р. Аналогічні пояснення відповідач [PERSON] дав суду, будучи допитаним в судовому засіданні за його проханням в якості свідка. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спірний будинок було куплено за гроші чоловіка [PERSON] - [PERSON], який дозволив зареєструватись [PERSON], щоб він мав змогу отримати посвідку для проживання в Україні. Факт володіння [PERSON] 45/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.07.2015 р., що набрало законної сили. Оскаржувати договір про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. позивач не має права, бо він не є стороною цього правочину, а його законні права ніяким чином не порушуються. Крім того, зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] через свого представника надала суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказує, що вона заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та не підтверджені доказами. Наприкінці 2013 року її чоловік [PERSON] попросив підшукати будинок в м. Харкові і [PERSON] знайшла оголошення про продаж будинку по [ADDRESS]. Після огляду будинку та перевірки документів виявилося, що треба підготувати оцінку, новий технічний паспорт та замовити довідку про земельну ділянку. Витрати на підготовку угоди повністю несла [PERSON] за домовленістю з [PERSON] Була проведена оцінка, надано доступ для обстеження приміщень техніку БТІ, документи до статусу земельної ділянки. Юридичний супровід проводив знайомий [PERSON] Сусід продавця [PERSON] - [PERSON] від права переважної купівлі частки будинку відмовився, про що надавав нотаріальну заяву 24.01.2014 р. Після того як документи були готові, вона з [PERSON] та його дружиною [PERSON] зустрілися у нотаріуса 24.01.2014 р. для оформлення угоди купівлі-продажу. Нотаріус перевірив документи, після чого вони направились до банку (м. Харків, пр. Леніна, 38 - VIP - центр Приватбанку) для розрахунку. Вказане нерухоме майно було придбане за спільні кошти з її чоловіком [PERSON]. Гроші були перераховані та запечатані у банківський конверт у приміщенні «Приватбанку», після чого ми повернулися до нотаріуса Сарапас Н.Б., де було підписано договір купівлі-продажу, а гроші забрала дружина [PERSON] - [PERSON], поклавши до своєї сумки. Після підписання угоди родина [PERSON] покинула приміщення нотаріальної контори, більше з ними не зустрічалися. [PERSON] на час укладення угоди купівлі-продажу 24.01.2014 р. перебувала у шлюбі з [PERSON]. 09.06.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, та у зв'язку зі втратою оригіналу договору було посвідчено дублікат договору купівлі-продажу від 24.01.2014 р., та [PERSON] став одноособовим власником 45/1000 часток вказаного будинку. Посилання позивача [PERSON] що нібито ним були досягнуті домовленості щодо купівлі будинку не відповідає дійсності, оскільки будинок купила [PERSON] з чоловіком за власні кошти, а ті обставини що позивач проживав у будинку з членами його родини з нашого дозволу, не дають йому право на власність, оскільки факт користування житлом позивачем не є підставою для визнання за ним права власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому належало 45/100 частин будинку по [ADDRESS], який він хотів продати. Йому зателефонували і [PERSON], ще один чоловік-китаєць та жінка слов'янської зовнішності приїхали подивитись будинок. Будинок сподобався і в січні 2014 року уклали договір купівлі-продажу частини будинку. Для укладання угоди до нотаріуса на автомобілі приїхали [PERSON], ще один чоловік-китаєць та [PERSON] До укладання угоди гроші рахували в банку разом з [PERSON]. Покупцем в договорі купівлі-продажу вказана [PERSON] Кому належать гроші, за які був куплений будинок, [PERSON] не відомо. Оскільки в будинку після продажу буде мешкати сім'я [PERSON], [PERSON] вважав, що він купував будинок та віддав йому ключі від будинку. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] вважала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги безпідставні. Третя особа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сиропас Н.Б. просила справу розглядати в її відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитаного в якості свідка відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24 січня 2014 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. (т.1 а.с.12). Згідно пунктів 4, 5 вищезазначеного Договору продаж вчинено за суму 145 900 грн., які продавець отримав від покупця повністю, ще до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продане вищезазначене нерухоме майно та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру. В пункті 11 вищезазначеного Договору зазначається, що покупець придбає вищезазначене нерухоме майно за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, за згодою чоловіка [PERSON], про що свідчить його заява, справжність підпису на якій засвідчено 23.01.2014 р., Сарапас Н.Б., приватним нотаріусом ХМНО, за реєстровим №76. Таким чином, згідно вищезазначеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.01.2014 р., гроші за договором були сплачені покупцем [PERSON]. За заявою [PERSON] від 19.05.2015 р., нотаріус Сарапас Н.Б. видала [PERSON] дублікат Договору купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного 24.01.2014 р. між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (т.1 а.с.63, 68). 19.06.2015 р. між громадянином Китаю [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв представник за довіреністю [PERSON], та [PERSON] укладено договір поділу спільного майна подружжя, згідно якого45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], стали особистою приватною власністю [PERSON]. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сарапас Н.Б. (т.1 а.с.66-67). Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 20.07.2015 р. по справі №640/10611/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження будинком [ADDRESS], яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON]. Знято з реєстрації та виселено [PERSON] зі спірного будинку, оскільки судом встановлено належність [PERSON] на праві власності 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. (т.1 а.с.61). Як вбачається з постанови державного виконавця від 20.09.2017 р. вищезазначене рішення суду виконано боржником [PERSON] в самостійному порядку (т.1 а.с.159-160). Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.07.2017 р. у справі №640/4187/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON]. Визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Постановлено виселити та зняти з реєстрації з будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. (т.2 а.с.90-92). Згідно постанов державного виконавця від 20.09.2017 р. вищезазначене рішення суду по справі №640/4187/17 виконано боржниками [PERSON], [PERSON] в самостійному порядку (т.2 а.с.83-88). За договором купівлі-продажу від 15.09.2017 р. право власності на 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В. Позивач [PERSON] вважає, що за договором купівлі-продажу від 24.01.2014 р. нерухоме майно в дійсності придбане не відповідачкою [PERSON], а позивачем за його особисті кошти, тому просить визнати недійсним в частині зазначення покупцем [PERSON], посилаючись на те, що вона участі в пошуках об'єкта для купівлі та розрахунках за нього не приймала, у спірному домоволодінні не була зареєстрована, жодного дня в ньому не проживала та не сплачувала комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на ч.1 ст.215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, а також на ст.217 ЦК України, якою визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Також позивач зазначає, що в разі, якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. На думку позивача майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Оскільки домоволодіння придбане відповідачем [PERSON] у особи, яка не мала права його відчужувати, позивач не є стороною спірного правочину купівлі-продажу, то належним шляхом захисту прав позивача є витребування вказаного майна із володіння [PERSON] Проте з доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивач [PERSON] не зазначає у позові, які саме вимоги ст.203 ЦК України були порушені під час укладання спірного договору купівлі-продажу від 24.012014 р. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Спірний договір купівлі-продажу від 24.01.2014 р. вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами договору, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сарапас Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №101, тобто форма укладання договору відповідає вимогам закону. Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. При укладанні спірного договору купівлі-продажу, сторони були згодні з його умовами, про що свідчить як їх підпис на договорі, в тому числі з розміром грошових коштів, отриманих в якості оплати за придбане майно, а також відомостей про те, що гроші за придбане майно продавцю [PERSON] передала покупець [PERSON] За клопотанням позивача в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Вони вирішили придбати будинок. З власником будинку [PERSON] спілкувались через [PERSON] і його дружину [PERSON] 24.01.2014 р. чоловік взяв гроші і поїхав купувати будинок. Повернувся з договором купівлі-продажу частини будинку по [ADDRESS]. Будинок оформили на [PERSON], так як у чоловіка не було необхідних документів. З [PERSON] домовились, що пізніше вона подарує будинок [PERSON], але потім вона відмовилась це робити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він племінник [PERSON], яка разом з її чоловіком [PERSON] хотіли купити будинок. Так як у [PERSON] не було реєстрації, вирішили будинок оформити на дружину [PERSON] - [PERSON] тимчасово, поки позивач не отримає посвідки на проживання. 24.01.2014 р. позивач взяв гроші, поїхав купувати будинок та повернувся додому з договором купівлі-продажу. Через два тижні позивач з дружиною поселись в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] познайомив його з [PERSON], як покупцем його частини будинку. Зі слів [PERSON] - заступника [PERSON] відомо, що гроші дав [PERSON], але будинок буде оформлений на [PERSON]. В будинку мешкав [PERSON] з дитиною. Потім нові власники вигнали його з будинку. Зазначені показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є належними та допустимими доказами підтвердження доводів позивача про недійсність договору купівлі-продажу від 24.01.2014 р. та факту того, що позивач є покупцем 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 24.01.2014 р., укладеного з [PERSON], оскільки свідки не були присутні 24.01.2014 р. у нотаріуса при підписанні спірного договору, про умови його укладання їм відомо зі слів позивача. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, що передбачено ч.2 ст.78 ЦК України. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки позивач на надав належних, допустимих та достатніх доказів, підтверджуючих той факт, що [PERSON] був покупцем за договором від 24.01.2014 р. купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та нерухоме майно було придбано за його кошти, позовні [PERSON] вимоги щодо визнання його покупцем та визнання за ним права власності на 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Безпідставними є вимоги позивача про витребування на його користь від [PERSON] 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 20.07.2015 р. по справі №640/10611/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження будинком [ADDRESS], яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] та знято з реєстрації і виселено [PERSON] зі спірного будинку, оскільки судом було встановлено належність [PERSON] на праві власності 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.07.2017 р. по справі №640/4187/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, яке набрало законної сили, також встановлено, що 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому факт належності [PERSON] на праві власності 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] доказуванню не підлягає. Продавець [PERSON], у якого [PERSON], придбав спірне майно, мав право на його відчуження згідно договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом Сарапас Н.Б., від 09.06.2015 р. та дублікату Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 24.01.2014 Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна - 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, для застосування цієї норми необхідно встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати. Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не довіів, що він є власником спірного нерухомого майна, тому не має права витребувати його у відповідача [PERSON] в порядку ст.388 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Справи розглядаються судом в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed