Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2015 року стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання дитити [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що зареєстрований приватним підприємцем та є платником єдиного податку. Його чистий дохід за 2017 рік орієнтовно склав 17829 грн. Зазначає, що приватним підприємцям аліменти нараховуються, виходячи із середньої заробітної плати по області. У зв`язку з різким збільшенням мінімальної заробітної плати середня заробітна плата по Рівненській області з 2018 року становить 6462 грн., а розмір аліментів, які стягуються 2154 грн. Позивач постійного доходу від підприємницької діяльності не має, встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку становить 1944 грн., обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків. Усі ці обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, що з нього стягуються в розмірі до ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що ј частина усіх видів заробітку (доходів) це орієнтовно 1900-2000 грн. Заборгованість по сплаті аліментів у позивача відсутня. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-5). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під зміною матеріального положення розуміється, зокрема, погіршення майнового положення платника аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. На підтвердження вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач [PERSON] надає розрахунок заборгованості по аліментах за період з 07 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року проведеного державним виконавцем Ониськевич Н.В., відповідно до якого у позивача є заборгованість по аліментах в розмірі 34811,35 грн. та розрахунок чистого середньомісячного доходу здійсненого позивачем [PERSON] , розмір якого становить 3565,80 грн. (а.с.6-9). Вказані докази не підтверджують зміни матеріального стану позивача Належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів позивачем не надано. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону ст. 192 СК України на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed