Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суд Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 14 лютого 2004 року він та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 26. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Стосунки між позивачем та відповідачем після укладання шлюбу та народження дітей почали погіршуватися, що в результаті призвело до припинення сумісного проживання. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися конфлікти, які поступово призвели до того, що позивач і відповідач стали зовсім чужими людьми. Тому позивач просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований 14.02.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 26. Позивач направив до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати. Відповідач направила до суду письмову заяву згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухваляє рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 26, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім'ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved