Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 23.04.2016 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області, яку [PERSON] згідно заповіту при житті заповів йому. Спадкоємці першої черги не заперечують проти прийняття ним у спадщину майна вказаного в заповіті. Проте, в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини він не встиг. Просить встановити йому додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON]Р, який помер 23.04.2016 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що 23.04.2016 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 7,36 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області, яку [PERSON] згідно заповіту заповідав позивачу. Позивач був обізнаний про наявність заповіту, оскільки він знаходився у нього на руках. Проте в установлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті заповідача, оскільки про смерть останнього він дізнався випадково лише через два місяці після спливу шестимісячного строку встановленого для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Також пояснила, що позивач не міг знати про смерть заповідача, оскільки вони мешкали у різних селах. Просила встановити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON], оскільки строк він пропустив з поважних причин. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] в судове засідання не зявилися. Надали суду письмові заяви, в яких проти задоволення позову не заперечували та просили справу розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність незявившихся позивача та відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши письмові заяви відповідачів [PERSON] та представника [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 939911 [PERSON] помер 23.04.2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 15. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 116781 від 06.09.2007 року [PERSON] на підставі розпорядження Володарської райдержадміністрації від 02.04.2004 року № 111 є власником земельної ділянки площею 7,36 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради колишнього КСП «Маріупольський», цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до заповіту від 12.05.2008 року [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та присадибною ділянкою, розташовані в с. Зоря, вул. Октябрьська, буд. 31, Володарського району, Донецької області, а також все його рухоме та нерухоме майно заповів [PERSON]. Згідно заповіту від 15.03.2016 року [PERSON] заповів житловий будинок, розташований в с. Зоря, вул. Афінська (Октябрьська), буд. 31, Володарського району, Донецької області, з належними до нього будівлями подвіря та присадибною ділянкою [PERSON]. Відповідно до заповіту від 15.03.2016 року [PERSON] заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,36 га (кадастровий номер № 142178160050001131) виданого Володарською райдержадміністрацією Донецької області 06.09.2007 року [PERSON]. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області № 1423 від 19.10.2016 року [PERSON], який помер 23.04.2016 року, з 1952 року до дня смерті постійно мешкав в с. Зоря Нікольського району Донецької області, вул. Афінська, буд. 31 та на день смерті мешкав один. Відповідно до повідомлення Нікольської держнотконтори від 11.01.2017 року за № 14/01-24 після смерті [PERSON], який помер 23.04.2016 року, Володарською держнотконторою заведена спадкова справа № 137/2016 від 11.05.2016 року, спадкоємцями за заповітом є [PERSON], який із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся 11.05.2016 року та [PERSON], який із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся 21.10.2016 року. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно не видавались, що також підтверджується відповідними заявами з матеріалів спадкової справи дослідженої судом. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Також, в постанові Верховного суду України від 04.11.2015 року по справі № 6-1486цс15 зазначено, що правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Таким чином, враховуючи, що необізнаність про смерть спадкодавця, як причина пропуску строку прийняття спадщини, на яку посилається сторона позивача, не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі необізнаність про смерть спадкодавця без встановлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не носить поважного характеру, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, слід зазначити, що відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходить з того, що доводи сторони позивача з приводу того, що позивач не міг знати про причину смерті спадкодавця по причині їх мешкання в різних населених пунктах, є безпідставними та недоведеними, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи, а саме відомостями щодо місця смерті [PERSON], в тому ж населеному пункті де мешкає і сам позивач, а саме в с. Зоря Нікольського району Донецької області, а тому на думку суду позивач, як мешканець одного села з спадкодавцем не міг не знати про смерть останнього. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 551,20 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed