Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації, зазначаючи, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2008 року, йому належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Вищевказана квартира перебуває в іпотеці ВАТ «Укртранснафта» відповідно до договору іпотеки від 24.06.2008 року та на підставі договору безвідсоткової позики № 3062-8/034-00 від 29.12.2007 року, яка була укладена між ним та підприємством ПДМН ПАТ «Укртранснафта» на якому він працює. З 2003 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини з [PERSON] були припинені в січні 2012 року, а згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року шлюб був розірваний. З 2012 року [PERSON] створила іншу сімю, в спірній квартирі до 18.09.2014 року вона мешкала разом з дітьми та зі своїм новим чоловіком від якого завагітніла. З 18 вересня 2014 року [PERSON], її син від першого шлюбу [PERSON] та спільний син, [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають, особистих речей їх в квартирі не має, дане житло відповідачі залишили добровільно, забравши всі свої речі. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], неповнолітнього [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 102 в будинку № 5 по Кварталу 297 в м. Кременчуці. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули по невідомим суду причинам, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином про що свідчать поштові повідомлення. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає що його довіритель є співвласником квартири, а тому підстав для зняття з реєстрації немає, просив суд в задоволені позову відмовити. Представники третіх осіб Державної міграційної служби України УДМС України в Полтавській області Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці, ОСББ «Квартал 297-5», служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засіданні не прибули просили суд справу слухати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5932, позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.04.2008 року, про що є відповідний запис: 56 в книзі: 5. Вищевказана квартира перебуває в іпотеці ВАТ «Укртранснафта» відповідно договору іпотеки від 24.06.2008 року та на підставі договору безвідсоткової позики № 3062-8/034-00 від 29.12.2007року, яка була укладена між [PERSON] та підприємством ПДМН ПАТ « Укртранснафта» на якому позивач працює. З 2003 року позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, шлюбно-сімейні відносини з [PERSON] були припинені в січні 2012 року, а згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року шлюб був розірваний. Під час шлюбу в спірну квартиру за адресою: Квартал 297[ADDRESS] в м. Кременчуці була прописана відповідач [PERSON] разом із сином від першого шлюбу, [PERSON]. Крім того, в 2004 році у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився спільний син, [PERSON], який також був зареєстрований за даною адресою, що підтверджується довідкою ОСББ «Квартал 297-5» від 15.10.2015 року за № 5. З 2012 року відповідач [PERSON] створила іншу сімю, в спірній квартирі до 18.09.2014 року мешкала разом з дітьми та зі своїм новим чоловіком від якого завагітніла. З 18 вересня 2014 року [PERSON], її син від першого шлюбу [PERSON] та спільний син, [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають, особистих речей їх в квартирі не має, що підтверджується актом ОСББ «Квартал 297-5» від 19.10.2015 року та [PERSON] від 19.09.2014 року з якого вбачається, що дане житло відповідачі залишили добровільно, забравши всі свої речі. Про те, що відповідачка проживає за іншою адресою підтверджується тим, що відповідачкою [PERSON] подано в червні 2015 року позов до суду про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], де вказано, що фактично [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Згідно до ст.ст. 391, 317, 319 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі порушує право позивача [PERSON], як власника щодо розпорядження майном, крім того відповідачі не приймають участі в оплаті житлово-комунальних послуг, що також створює для позивача інші незручності та тягне за собою додаткові матеріальні витрати. Крім того, за час, що відповідачка проживала в спірній квартирі зі своїм новим чоловіком та дітьми, було створено значну заборгованість, яку позивач в даний час особисто погашає, що підтверджується квитанцією від 15.09.2015р ( борг становить 13208,28 грн.). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпорядитися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачено ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою та інш.) Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою; Виходячи з розяснення, наданих Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року, Закон України від 11 грудня 2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з аналізу вищевказаної норми закону, питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved