Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про задоволення позову та позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням за адресою: 28008, [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач в квартирі не проживає, однак зареєстрований, що позбавляє його, як власника, права вільно розпоряджатись квартирою та змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Позивач у судове засідання не зявилась. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 8 лютого 2019 року позивач подала до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі та зазначив, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву заяв і клопотань від нього не надходило. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно з договором купівлі-продажу вказана вище квартира на праві власності належить [PERSON] Право власності [PERSON] на зазначену вище квартиру підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 1397194735103. Копії вказаних документів додані до позовної заяви. Відповідно до довідок № 091 від 21 лютого 2018 року та № 43 від 28.11.2018 року, які видані КП Житлогосп, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] (власник), [PERSON], [INFO], співмешканець. Відповідно до акту-розпорядження КП Житлогосп №666 від 22.10.2018 у присутності сусідів, паспортиста, майстра та мешканців квартири [ADDRESS], що при обстеженні було встановлено, що [PERSON] у цій квартирі не проживає з 2017 року, на момент перевірки у квартирі він був відсутній, його особистих речей у квартирі немає. За приписами ч. ч. 1, 2 п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він проживає у зазначеній вище квартирі або відсутній у ній з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування квартирою. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved