Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, та зазначив в позовній заяві, що станом на день звернення до суду він обіймав посаду головного лікаря КП «Олешківська ЦРЛ». В середині квітня 2020 року, через мережу Інтернет, на веб-сторінці соціальній мережі Фейсбук, позивачу стало відомо про розповсюдження оціночних суджень депутатом Олешківської районної ради [PERSON] по відношенню до нього [PERSON] , головного лікаря КП «Олешківської ЦРЛ». Вказані оціночні судження принижують його честь, гідність та завдають шкоди діловій репутації на посаді головного лікаря. Внаслідок дій відповідача, який висловив оціночне судження в брутальній, принизливій та непристойній формі, він принизив його гідність, честь ділову репутацію, у зв`язку з цим [PERSON] заподіяв йому моральну шкоду, яка відобразилася в моральних стражданнях та переживаннях. Просить визнати оціночні судження [PERSON] на веб-саб гг соціальній мережі Фейсбук з контентом найменування [INFO] за [INFO] та [INFO], по відношенню до головного лікаря КП «Олешківська ЦРЛ» [PERSON], брутальними, та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з підстав того, що висловлювання відповідча були критикою на адресу публічної особи яка потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики. Поширена відповідачем інформація стосовно позивача, є суспільно значимою, тобто, вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки стосувалась наявності медичного обладнання у КП «Олешківська ЦРЛ», призначеного для лікування пацієнтів з гострою респіраторною хворобою СОУГО-19. У своїх коментарях до статей, розміщених у мережі Фейсбук відповідачем наводились виключно суб`єктивні оціночні судження в частині критики дій позивача як публічної посадової особи, що виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON] . Вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки первісна позовна вимога є незаконною та необгрунтованою. Крім того, у позові не наведено, якими доказами підтверджено заподіяння моральної шкоди позивачу, та необгрунтовано жодними належними та допустимими доказами заявлений розмір моральної шкоди - 20000,00 грн. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову зпідстав, викладених в відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з частиною першою статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Отже, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У пункті 21 наведеної постанови Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Судом встановлено, що 15.04.2020р., відбулася фіксація електронної (цифрової) інформації, щодо розповсюдження [PERSON] інформації про головного лікаря КП «Олешкіська ЦРЛ» [PERSON] , на веб-сайті соціальній мережі Фейсбук з контентом найменування [INFO]. Також фіксація проводилася на USB-флеш-накопичувач ТRАNSСЕNТ 4GВ ID:ЕСD798СЕ 74С4. На веб-сайті у соціальній мережі Фейсбук з контентом найменування [INFO] за [INFO] та [INFO], по відношенню до головного лікаря КП «Олешківська ЦРЛ» [PERSON] відповідач [PERSON] , в публікації від [INFO] о 16 год. 18 хв.: надав коментар стосовно оцінки роботи головного лікаря [PERSON] з приводу купівлі апарату штучної вентиляції легенів: « В Олешках купили аппарат ИВЛ, но строки поставки иеизвесны», а саме (мовою оригіналу): « [PERSON]: Пол года назад были выделены деньги на аппарат ИВЛ , купили только сей час. наверное нашолся хороший откат. Ваше счастье что в фейсбуке не сидят люди старше 50 лет, вы бы о...ли»; « [PERSON] : [PERSON] за сунь себе его в зад или засунут люди кототорые в шоке от тебя »; « [PERSON] : К нам из-за [PERSON] с КВ не лечат, всех везут на Херсон ,всрался». В публікації від [INFO] о 16 год. 03 хв «[INFO]» відповідач [PERSON] надав коментар: « [PERSON]: Главврача [PERSON] за халатность гнать палкой ,а если кто-то из врачей в обсервации заболеет, главврача на лодке отправить в Италию, ну что депутати райсовета олешек которие не дали нам его убрать «жрите не подавитесь», а кто будет защищать его тоже в лодку, мы живём там где её похоронили, МОЗ накажите его». « [PERSON] : Деньги выдаются на всё что надо ,но дайдут ли,а отвечаю: те кто это всё должны закупить и выдавать и снова кто [PERSON] ,а не депутаты не путайте « [PERSON] : Так кто отвечает, ты смешной,слышал звон ,и вообще я : этих дерибанах не участвую, если ты заметил .а за [PERSON] молчишь, подозрительно, друг. « [PERSON] : Медсестры почему вы молчите, всех [PERSON] и [PERSON] : не уволят,они рисковали вашим здоровьем и здоровьем ваших близких, дайте нам знать і мы с адекватными депутатами пройдём и выкине м его и спасёт нашу больницу»; « [PERSON] : Я заставлял [PERSON] купить аппараты ивл ,потому чт половина их не работает,это слова шовкуна реанемотолога,а в роддоме нет вообще,выделили деньги,вы думаете купил,нет.не интересно, скотина». Судом встановлено, що позивач [PERSON] займав посаду головного лікаря КП «Олешківська ЦРЛ», і як посадова особа місцевого рівня та публічна особа підлягав ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. Межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. А тому, публікації, які містять їх критику можуть бути викладені жорсткою, полемічною, саркастичною мовою, і для самих публічних осіб вони будуть образливими та навіть шокуючими. Також судом встановлено, що розміщена відповідачем інформація в мережі інтернет щодо позивача була викладена у брутальній та принизливій для нього формі. Суд звертає увагу на статус позивача, який був публічною особою та виконував обов`язки головного лікаря, тобто був посадовою особою місцевого та районного рівня. Суд дійшов висновку, що розповсюджена відповідачем інформація щодо позивача обумовлена саме перебуванням останнього на публічній службі, і відповідно до даної категорії осіб встановлені більш широкі межі допустимої критики та вищий «поріг вразливості», ніж до окремої пересічної особи. Але при цьому розміщена відповідачем інформація у мережі інтернет крім критики його діяльності як особи, яка займає особливо відповідальне становище, має місце образи, висловлювання в брутальній та принизливій формі. Використання відповідачем на адресу позивача образ та лайки стосуються як оцінки дій позивача, так і образливої характеристики особи позивача, а тому вказані висловлювання слід визнати брутальними, та такими, що принижують честь та гідність позивача [PERSON] . Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Поширенням інформації є: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також вказаною постановою ПВС України передбачено, що образа це умисне приниження честі й гідності особи, виражене в непристойній формі, зневажливе висловлювання, що спрямоване проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю. Це вживання інвективної (різкої, лайливої) лексики, застосування непристойних жестів, міміки, тощо. Якщо суб`єктивну думку або оцінку висловлено у брутальній, принизливий формі, що принижує честь і гідність чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Такої позиції дійшов Верховний суду України у своїй постанові у справі № 591/7099/16-ц. Згідно ст.. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно дост. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. П. 27Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 рокуроз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. У відповідності до положеньст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч. 1ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4(із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності дороз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постановиПленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, судом встановлено, а сторонами не заперечується факт поширення інформації на сторінці соціальної мережі «Facebook», а також обставина, що ця інформація стосується особи позивача. Інформація, що була оприлюднена відповідачем в мережі інтернет в образливій для позивача формі, була доведена до відома широкого кола осіб з метою не тільки формування негативної думки останніх щодо позивача, а і приниження його гідності. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що діями відповідача [PERSON] заподіяно моральну шкоду внаслідок висловлення оціночних суджень на адресу позивача брутальними та принизливими словами, що ганьбить честь та гідність позивача [PERSON] внаслідок чого він переніс моральне пригнічення та дискомфорт. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевказані висловлювання [PERSON] відображають оціночні судження відповідача, але викладені в брутальній та образливій формі що відповідачем не заперечувалося. Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 Цивільного Кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Також, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Згідно із пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. З огляду на зазначений зміст понять гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, а також, зміст розповсюдженої відповідачем інформації про позивача, необхідно зробити висновок, що поширення такої інформації про останнього безумовно порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди його особистим немайновим благам, як особистості. Пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Сатисфакція - це форма відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій стороні внаслідок правопорушення. Справедлива сатисфакція не завжди має грошовий характер. Часто справедливою сатисфакцією Європейський суд з прав людинивважає саме встановлення факту порушення. Тобто, зважаючи на всі особливості кожної справи, Суд може вирішити, що стосовно певних скарг визнання порушення Конвенції саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією і немає потреби надавати будь-яку грошову компенсацію. Суд також може з міркувань справедливості призначити відшкодування у розмірі, меншому за фактично нанесену шкоду чи фактично понесені витрати, або не призначити відшкодування взагалі. Наостанок, Суд зазвичай бере до уваги місцеві економічні обставини. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, позивач свої доводи в цій частині зводив до того, що поширення недостовірної інформації про нього призвело до значного погіршення стану його здоров`я, завдало істотної моральної шкоди, але доказів на підтвердження вказаного не надав. Оцінюючи дії відповідача, що полягають у поширенні стосовного позивача брутальних принизливих висловлювань у непристойній формі, можна зробити висновок, що внаслідок поширення такої інформації позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав останній у зв`язку із розповсюдженням відносно нього інформації, яка порочить його гідність, честь і ділову репутацію чим порушує його особисті немайнові права. Отже, поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, сформувало у невизначеного кола осіб негативну думку про останнього, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, що полягають у моральних переживаннях позивача стосовно того, що у зв`язку з такими діями відповідача особа позивача, уособлюється з негативними особистими якостями і характеристиками. Суд, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані ним докази, оцінивши їх та визначивши конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на корсть [PERSON] моральну шкоду. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Так, враховуючи характер вчиненого відносно позивача діяння, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим та виправданим стягнути з відповідача розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 гривень 00 копійок. Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі викладеного та

Outcome: partial