Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 581. Позовні вимоги мотивує тим, що він ([PERSON]І.) з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 11 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області. Від даного шлюбу, у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останніх років стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на життя. Переконаний, що шлюб зберегти не можливо. Тому, на підставі вищенаведеного, він ([PERSON]І.) звертається до суду та просить шлюб зареєстрований між ним та [PERSON] - 11 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 581 - розірвати. У свою чергу [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 900 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Позивач - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити, також зазначає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліменти в розмірі 800 грн.. Відповідач - [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає і проти їх задоволення не заперечує. Зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження Серії І-ФМ №070073 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління -2- юстиції Закарпатської області 11 жовтня 2003 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 11 жовтня 2003 року, про що складено відповідний актовий запис за №581 (а.с.4). У сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №009156 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції 15 квітня 2005 року (а.с.8), та [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №083968 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 29 листопада 2007 року (а.с.9). Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, та інтересам дітей, які для повного і гармонійного розвитку їх особистості повинні рости і виховуватися у атмосфері любові та розумінні. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, відповідачу по справі [PERSON] залишити прізвище - Торін. Дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати при матері [PERSON]. Розглядаючи зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, суд приходить до наступного висновку. Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від -3- 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом знайдено підставність часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, до досягнення ними повноліття, щомісячно, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено, а відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не спростовано та частково визнано, що діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача, як батька, утримувати та надавати їм матеріальну допомогу. Згідно частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів необхідно задоволити частково. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. -4-

Outcome: approved