Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, який мотивував тим, що 22.09.2010 року померла його матір [PERSON], яка за життя склала заповіт на його користь, а саме, заповіла йому усе приналежне їй майно, до складу якого також входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: с.Нудиже, вул.Центральна, 16, Любомльського району Волинської області. Окрім нього, іншими спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочки останньої: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли і не належать до спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, згідно ст.1241 ЦК України. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв шляхом подання 21.03.2011 року відповідної заяви до Любомльської нотаріальної контори, однак у встановленому порядку свої спадкові права оформити не може через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. З викладених підстав, просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яке знаходиться в селі Нудиже по вул.Центральна, 16, Любомльського району Волинської області. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач в канцелярію суду подав заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, одночасно вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області також надійшло повідомлення від 30.05.2016 року за №47/02-16, у якому сільський голова погодився з позовними вимогами [PERSON] та просив справу розглядати за відсутності представника ради. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №099408, виданого Нудиженською сільською радою Любомльського району Волинської області 24.09.2010 року, встановлено, що [PERSON] померла 22.09.2010 року в селі Нудиже Любомльського району Волинської області (а.с.5). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно копії заповіту, посвідченого Нудиженською сільською радою Любомльського району Волинської області 06.09.2010 року, [PERSON], на випадок своєї смерті, все приналежне їй майно заповіла своєму синові - позивачу [PERSON] (а.с.8). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, як матірю та сином, доводиться копією свідоцтва про народження позивача серії ЯЭ №022888, виданого Нудиженською сільською радою Головнянського району Волинської області 14.02.1956 року (а.с.38). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини. У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв шляхом подання заяви до Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області в межах шестимісячного строку від дня смерті останньої, що стверджується копією зазначеної заяви, яка зареєстрована у вказаній нотаріальній конторі 21.03.2011 року за №85 (а.с.9). Матеріали спадкової справи №43/2011 до майна померлої 22.09.2010 року [PERSON] свідчать про те, що, окрім позивача, інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадковому майні після її смерті, немає (а.с.34-45). Поміж цього, з довідки Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області від 20.05.2016 року за №501 встановлено, що інші діти спадкодавця [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не належать до спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до статті 1241 ЦК України (а.с.6). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищенаведеною довідкою Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області від 20.05.2016 року за №501 та витягом з погосподарської книги №2 за 2010 рік Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області, виданим 04.05.2016 року за вих.№475, стверджено, що будинок з надвірними будівлями і спорудами, 1933 року побудови, який знаходиться в селі Нудиже по вулиці Центральна, 16, Любомльського району Волинської області, згідно особового рахунку №0131, належав [PERSON] (а.с.6, 7). Згідно п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом) на майно, яке підлягає реєстрації, здійснюється нотаріусом після подання правовстановлюючого документа та інформації про реєстрацію в електронному реєстрі житлового будинку. Якщо не подані такі відомості (інформація) та документи, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Постановою державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 25.05.2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с.Нудиже, вул.Центральна, 16, Любомльського району Волинської області, після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують належність цього нерухомого майна спадкодавцю (а.с.10). Приналежність спадкодавцю [PERSON] вказаного нерухомого майна підтверджується вищенаведеними доказами, а саме: довідкою Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області від 20.05.2016 року за №501 та витягом з погосподарської книги №2 за 2010 рік Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області, виданим 04.05.2016 року за вих.№475 (а.с.6, 7). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 02.06.2016 року за №60453083, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Нудиже, вул.Центральна, 16, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.29). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, літньої кухні, господарської будівлі для худоби та птиці, убиральні, огорожі, питного колодязя, які знаходяться в с.Нудиже по вул.Центральна, 16, Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії позивачу рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно (а.с.18-22). Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням позову, суд вважає доведеними. Таким чином, зясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул.Центральна, 16, в с.Нудиже Любомльського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]

Outcome: approved