Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про захист прав споживача, стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 січня 2018 року між ним та ФОП [PERSON] було укладеного договір № 44-17 на виготовлення та встановлення йому метелопластикових вікон згідно програми «IQ- Энерджи», розробленої та запропонованої Європейським банком реконструкції та розвитку. Про цю програму він дізнався з реклами «Вікна-UA». Перед укладенням договору він , як споживач, ознайомився з вимогами програми «IQ- Э» на сайті Європейського банку реконструкції та розвитку, дізнався, що ОТП банк являється його партнером, а виконавець металопластикових виробів «Вікна- Україна» міститься в Каталозі прийнятних Постачальників продукції, що відповідає вимогам програми. Програма передбачає повернення клієнту 35% коштів, витрачених на придбання таких металопластикових вікон, які строго відповідають технічним характеристикам цієї програми. З урахуванням цієї інформації та вимог програми він вирішив зробити замовлення саме у виробника «Вікна-Україна» іобговорив питання виготовлення відповідних виробів та ціни з менеджером [PERSON] . Обов?язковою умовою менеджера [PERSON] була 10% передплата та підписання попереднього договору на обєкті встановлення вікон за адресою: [ADDRESS] при знятті розмірів. Лише після цього в офісі як пояснила менеджер, оформляються основні документи та кредитний договір. Такий підхід та й сама форма попереднього договору № 44- 17 викликали певні сумніви, і лише факт співпраці з ОТП та Європейським банками вселяв довіру. Так як відділення ОТП банку знаходилося в одному приміщенні з«Вікна-Україна» ,тобто м. Київ , вул Кулібіна 11-а оф. 210 то в цей же день 17.01.2018 р. було оформлено кредитний Договір № 201775256 під продукт « Рассрочка IQ - Э». Прочитати кредитний договір було дуже складно (копія, яку додано, нічим не відрізняється від оригіналу), але він бачив на ньому основні відмітки «Рассрочка 10 - Э» та № 17012018 рахунку - фактури . На вимогу надати йому рахунок - фактуру для ознайомлення отримав від [PERSON] відмову з посиланням на те, що фірма надає всі необхідні документи банку. 03.02.2018 р. виробник [PERSON] доставив йому вікна, які абсолютно не відповідали вимогам програми «ІQ - Э» а, значить, і його замовленню: замість профілю 70 мм, було виготовлено 60 мм., замість двокамерних склопакетів однокамерні, тому він відмовився отримувати та встановлювати такі вироби, написав письмову відмову, яку менеджер [PERSON] не прийняла, пояснивши ттим, що немає повноважень. Щоб розібратися чому так сталось, він повторно став вимагати рахунок - фактуру, але отримував відмови. 06.02.2018 р. він звернувся до головного офісу ОТП банку (вул. Жилянська.43) з повідомленням про відмову від продукції, причину відмови, а також з проханням надати йому рахунок - фактуру, який був указаний в кредитному Договорі, а 09.02.2018 р. з повторним листом, в якому більш детально описав всі обставини та попросив розібратися і вплинути на свого недобросовісного партнера, адже він кидав тінь на роботу ОТП банку, а також на програму «Ю - Э» вцілому. Офіційної відповіді з банку дуже довго не було. Відповідь з банку надійшла після його третього звернення 25.03.2018 р. Не дивлячись на всі спроби банку відмежувати кредитні відносини від партнерських, на посилання на те, що банк виконав свої зобовязання, вчасно перерахувавши кошти виконавцю [PERSON] , в листі були названі дії Виконавця як незаконні. Пізніше стало відомо, що ОТП банк розірвав з [PERSON] партнерські відносини. Діями відповідача йому заподіяна моральна шкода. Він змушений багато часу витрачати на відновлення своїх прав. Пройшло більше року, як він уклав договір з відповідачем, але крім обіцянок виготовити металопластикові вироби згідно замовлення та програми нічого не отримав. Оскільки балкон був незастеклений, в результаті затікання дощових вод в квартирі довелося місцями міняти штукатурку, на що вирачалися додаткові кошти. Крім того, ним сплачувались додаткові кошти за опалення квартири, оскільки він не отримав обіцяного відповідачем теплозбереження в результаті виготовлення та встановлення ним металопластикових вікон. Я перебував у гнітючому стані через те, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобовязань я не міг вчасно завершити ремонт квартири. В кінці кінців я змушений був замовити вироби в іншого виконавця, взявши при цьому кредит, що не входило в його плани, бо це додаткові витрати. Вироби було виготовлено та встановлено вчасно, якісно і з усіма супроводжуючими документами (серти\-фікатом відповідності, гарантійним талоном та ін.) і передано мені по акту здачі - приймання. Вважає, що відповідас свїми діями завдав йому моральну шкоду, яку він оцінє в розмірі 6000 грн. Просить розірвати договір від 17.01.2018 р. № 44-17, укладений між ним та відповідачем про виготовлення та встановлення ним металопластикових вікон та стягнути з відповідача на мою користь сплачені ним кошти в сумі 19538 грн., та стягнути моральну шкоду в розмірі 6000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.03.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовгного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Крім того, зазначив, що позивач дійсно замовляв двокамерні склопакети, однак помилково були виготовлені однокамерні, металопластикові вікна були виготовлені за розміром який замовляв позивач. На даний час відповідач йому винен ще 1000 грн. згідно договору. Вікна позивачу були доставлені в зазначений в договорі строк. Позивач вікна не повернув, а подав позов до суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладеного договір № 44-17 на виготовлення та встановлення метелопластикових вікон згідно програми «IQ- Энерджи», розробленої та запропонованої Європейським банком реконструкції та розвитку. З наявної в матеріалах справи копії технічного завдання на металопластикові конструкції вбачається, що між сторонами було погоджено технічні вимоги щодо замовлених позивачем металопластикових конструкцій, загальна вартість яких становить 19500 грн. Позивачем було сплачено відповідачу аванс в розмірі 1800 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 17 січня 2018 року. Для оплати послуг по виготовленню та встановленню вікон за пропозицією відповідача 17 січня 2018 року між позивачем та АТ «ОТП Банк» відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 2017752568, відповідно до якого відповідачу було видано кредит в сумі 17618 грн. строком на три місяці зі сплатою 26,95% річних з кінцевим строком довершення не пізніше 17 квітня 2018 року. Вказані кредитні кошти були перераховані в оплату товару відповідачу. Позивач виконав умови кредитного договору , що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Однак, взяті на себе зобов?язання відповідач належним чином не виконав, доставивши позивачу вікна, які не відповідають замовленим розмірам, та замість замовлених двокамерних склопакетів виготовили однокамерні, через що вікна не можуть бути використані позивачем за цільовим призначенням, які останній відмовився отримувати та встановлювати. Більш того, відповідач в судовому засіданні підтвердив що позивач дійсно замовляв двокамерні склопакети, однак помилково були виготовлені однокамерні. Посилання відповідача на те, що вікна були доставлені позивачу в квартиру та ним не повернуті, не заслуговує на увагу. Відповідачем не надано допустимих та належних доказів, позивач в судовому засіданні даний факт заперечує. У зв?язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов?язань, позивач неодноразово звертався до відповідача для вирішення спору мирним шляхом. 30.01.2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій повідомив, що буде звертатись до суду. Однак, кошти позивачу не повернуто. Крім того, позивач неодноразово звертався до АТ «ОТП Банк» з листами в якому повідомляв про ситуацію яка склалася між ним та відповідачем та просив надати рахунок-фактуру № 17012018 від 17.01.2018 року, згідно якого був виданий кредит згідно кредитного договору 17 січня 2018 року для оплати послуг по виготовленню та встановленню вікон за пропозицією відповідача. Однак, на звернення позивача, АТ «ОТП Банк» направив [PERSON] лист від 07.03.2018 року, в якому зазначено, що надає запитувані позивачем документи, крім того зазначено, що банк виконав свої зобов`язання за договором кредиту перерахувавши за дорученнм позивача кредитні кошти в оплату обраного товару на ораного вами продавця, та те, що банк стурбований ситуацією, що склалася внаслідок незаконних дій продавця товару. Згідно ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно умов ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином спірні правовідносини на які посилається позивач регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», так як цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно положень ч. 4 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у випадку виявлення істотного недоліку позивач має право за своїм вибором вимагати від виконавця: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання встановлені договором, натомість позивачем сплачено кошти за кредитним договором, який був укладений для оплати послуг по виготовленню та встановленню вікон за пропозицією відповідача, суд вважає, що вимоги позивача про захист прав споживача та стягнення грошової суми ґрунтуються на вимогах закону, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Обгрунтовуючи у позові правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що вищевказаними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, так як в його житті настали істотні вимушені зміни, він вимушений був багато часу витрачати на відновлення своїх прав. Пройшло більше року, як він уклав договір з відповідачем, але крім обіцянок виготовити металопластикові вироби згідно замовлення та програми нічого не отримав. Оскільки балкон був незастеклений, в результаті затікання дощових вод в квартирі довелося місцями міняти штукатурку, на що витрачалися додаткові кошти. Крім того, ним сплачувались додаткові кошти за опалення квартири, оскільки він не отримав обіцяного відповідачем теплозбереження в результаті виготовлення та встановлення ним металопластикових вікон. Відповідно до п 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 вказаної статті визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов?язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов?язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено нанесення йому моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди у випадку порушення стороною договірних зобов`язань в даному випадку чинним законодавством України не передбачено, як і не містить таких положень укладений між сторонами оскаржуваний договір. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи те, що відповідач не спростував обставини щодо невиконання умов договору із позивачем, суд вважає докази, надані позивачем в частині розірвання договору та стягнення коштів в розмірі 19538 грн. достовірними, тому в цій частині позов до задоволення підлягає, в іншій частині позов підлягає залишенню без задоволення. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial