Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], згідно якого вимагає усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], вселивши його у цей житловий будинок. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, йому на праві власності належить 1/2 частина спірного житлового будинку, яку він отримав у спадщину; інша частина будинку належить відповідачці [PERSON], яка проживає у ньому та створює перепони для проживання позивача, він не має вільного доступу у цей будинок. Вважаючи, що його права є порушеними, позивач й звернувся до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов, просять його задовольнити, посилаючись на те, що позивач має право на 1/2 частину житлового будинку, але ним користується тільки відповідачка, яка не бажає у добровільному порядку допускати позивача у будинок. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, пояснивши суду, що відповідачка не допускає позивача у будинок, оскільки у будинку проживає сім'я відповідачки, вселення позивача порушить її права на особисте життя; прохають у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, позивачу [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.2010 року (а.с.5), на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]; інша 1/2 частка цього будинку належить відповідачці [PERSON] Право власності позивача на зазначене майно ніким, у т.ч. відповідачкою, не оспорююється. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч..1-2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1-2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, зазначені норми закону та інші норми цивільного законодавства у даних правовідносинах не обмежують право користування позивача спірним майном на користь іншого співвласника, у т.ч. і у тих випадках, коли між сторонами відсутня згода щодо порядку користування таким майном. Ті обставини, що між сторонами склалися неприязні стосунки, і у спірному будинку проживає сім'я відповідачки, не розглядається законом як підстава для обмежень прав співвласника, а інших заперечень проти позову відповідачка суду не надала. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Разом з цим, згідно вимог ч.2 ст.364 ЦК України, така компенсація співвласникові може бути надана тільки за його згодою. За змістом рішення Вільнянського районного суду від 05.02.2014 року, постановленого у справі між тими самими сторонами щодо поділу житлового будинку в натурі, встановлена неможливість такого поділу. На момент розгляду наявної справи питання про можливу виплату грошової компенсації позивачу згідно зазначених положень закону відповідачкою не вирішено, у зв'язку з чим суд вважає, що обраний спосіб захисту його прав є належним. На підставі викладеного та

Outcome: approved