Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є членом садівничого товариства «Текстильник», яке розташоване у Сумській громадській організації «Олдиш-86», та за ним закріплена земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,12 га. З метою оформлення права власності на вказану земельну ділянку шляхом приватизації, він звернувся до землевпорядної організації, де йому стало відомо, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1994 року №185, земельна ділянка передана у приватну власність невідомій особі [PERSON] . У зв`язку з помилковою передачею у приватну власність [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,12 га, яка розташована у Сумській громадській організації «Олдиш-86», неможливо здійснити приватизацію позивачем земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, що призводить до порушення його законних прав та інтересів, що визначені чинним законодавством України. Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати незаконним рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів від 21 квітня 1994 року №185 у частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,12 га, яка розташована у Сумській громадській організації «Олдиш-86» та скасувати його. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2019року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 03 червня 2019 року позивачу надано суду уточнену позовну заяву. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 09 жовтня 2019 року о 09 год.30 хв. 09 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 15 січня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін у справі, явка позивача визнана судом обов`язковою. 14 січня 2020 року від представника виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив, в якому зазначає, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1994 року №185 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» земельна ділянка № 34.70 загальною площею 0, 12 га в садівничому товаристві «Текстильщик», масив «Олдиш-86» була передана в приватну власність [PERSON] для ведення садівництва.Зазначене рішення є документом, що посвідчує право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Скасування пункту39 додатку 28 до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 21 квітня 1994 року №185 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» щодо передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,12 га в садівничому товаристві «Текстильщик» порушує її права та права її спадкоємців. Крім того в позовній заяві не зазначено, яким саме актам цивільного законодавства суперечить оскаржуване рішення (а.с. 58-59). 15 січня 2020 року у зв`язку з тим, що позивач не з`явився, а його явка визнана судом обов`язковою, протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 11 березня 2020 року о 13 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу до судового розгляду на 29 квітня 2020 року о 13 год. 00 хв. 29 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28 липня 2020 року, 10 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням позивача. 28 липня 2020 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді кримінальної справи, розгляд справи відкладено до 15 жовтня 2020 року 10 год. 30 хв. 15 жовтня 2020 року в судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від третьої особи [PERSON] надійшло клопотання, в якому зазначає, що земельною ділянкою № 34,70, загальною площею 0,12 га в садівничому товаристві «Текстильщик», масив «Олдиш-86» вона давно не користується, вийшла з цього товариства, тому просить задовольнити заяву, розглянути справу без її участі (а.с.69). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії членської книжки садівника [PERSON] є членом садівничого товариства «Текстильник», що розташоване у Сумській громадській організації «Олдиш-86», та за ним закріплена земельна ділянка № [NUMBER] (а.с.9-10). З довідки громадської організації «Олдиш-86» від 16 березня 2019 року №30 вбачається, що позивач є членом садівничого товариства «Текстильщик», яке розташоване у Сумській громадській організації «Олдиш-86» і має в користуванні земельну ділянку під № [NUMBER] площею 0,12 га, на якій розташовані будівлі: садовий будинок, збудований до 1991 року та інші господарські будівлі. Земельна ділянка обробляється, має насадження. Заборгованості по внескам немає (а.с.11). Відповідно до архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів від 21 квітня 1994 року №185 вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для садівництва в межах норм, громадянам, членам садівничих товариств згідно додатку №…28… З витягу з додатку №28 до рішення міськвиконкому від 21 квітня 1994 року №185 вбачається, що [PERSON] , як члену садівницького товариства «Текстильщик», масив «Масиву Олдиш-86», передана у приватну власність земельна ділянка для садівництва № [NUMBER] , площею 0,12 га (а.с.12). На час прийняття оскаржуваного рішення про передачу [PERSON] у приватну власність вказаної земельної ділянки був чинним\~Земельний кодекс України\~(далі -\~ЗК України) № 561-XII від 18 грудня 1990 року, який втратив чинність з 01 січня 2002 року. Згідно з частини другої\~статті 3 ЗК України 1990 року\~(в редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки у власність) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої\~статті 6 ЗК України 1990 року, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, зокрема безплатно для ведення садівництва. За положеннями статей\~4,\~7 ЗК України від 18 грудня 1990 року\~землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватись в колективну або приватну власність і надаватись у користування. Статтями\~17,\~18 ЗК України 1990 року\~визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень. Згідно з частиною першою\~статті 17 ЗК України 1990 року\~передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями\~57\~і\~67\~цього\~Кодексу. Земельні ділянки із зазначеного за використанням переліку передавались у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь, товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у\~ місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (частини четвертої - шостої\~статті 17 ЗК України 1990 року). Згідно зі\~статтею 22 ЗК України 1990 року\~право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Статтею 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року\~передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується Державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми Державних актів затверджуються Верховною Радою України. Таким чином, у\~ЗК України 1990 року\~законодавець визначив, що право власності на земельну ділянку виникає лише після обов`язкового настання двох умов: 1) встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі і 2) одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені\~статтею 23 ЗК України 1990 року\~(Державними актами). Проте дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених\~Декретом від 26 грудня 1992 року N 15-92. Пунктом 3 вказаного\~Декрету\~встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених\~статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Отже, пункт 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Таким чином, рішення міської ради про передачу у власність земельної ділянки саме по собі не є правовстановлюючим документом, а лише створює правову підставу для оформлення речового права на землю у встановленому законодавством порядку. ЗК України від 18 грудня 1990 року\~втратив чинність з 01 січня 2002 року та набрав чинності\~ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, відповідно у пункті 7 Перехідних положень (Розділ X) якого за громадянами та юридичними особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігалися права на ці ділянки. Положення про посвідчення Державними актами права власності та користування земельними ділянками містяться також у\~ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Статті\~140,\~142,\~143 ЗК України\~містять вичерпний перелік підстав припинення прав на земельну ділянку. Але зазначені норми\~Закону\~застосовуються у випадку, коли право набуто в установленому\~законом\~порядку. За змістом частини четвертої\~статті 35 ЗК України\~(в редакції від 11 січня 2005 року) землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об`єктами загального користування. Частиною шостою\~статті 35 ЗК України\~(в редакції від 11 січня 2005 року) передбачено, що використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до\~закону\~та Статутів цих товариств. За змістом\~статті 8 Закону України «Про кооперацію»\~статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно частини частин першої - другої\~\~статті 116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів\~місцевого самоврядування\~\~в\~ межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з частинами шостою-сьомою\~статті 118 ЗК України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для\~\~ ведення\~\~ фермерського\~\~ господарства,\~\~ ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва\~\~ і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна\~\~ ділянка),\~\~ індивідуального\~\~ дачного\~\~ будівництва, будівництва\~\~ індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно із частиною другою\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини другої\~статті 95 ЗК України\~порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі\~статтею 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини першої\~статті 21 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданої органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частини першої\~статті 393 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає\~законові\~і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Отже, недійсним у судовому порядку може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній\~законом\~компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних\~законом\~інтересів позивача. В силу\~статті 41 Конституції України,\~статті 90 ЗК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Згідно зі статтями\~152,\~153,\~155 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених\~Земельним кодексом\~та іншими Законами України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених\~Законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені\~законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Звертаючись до суду з позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами порушення його прав, свобод та інтересів на час прийняття рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, також як і не наведено обставин, які б свідчили про помилковість прийнятого відповідачем рішення, який є предметом оскарження. Задоволення вимог позивача може призвести до порушення права [PERSON] як власника зазначеної земельної ділянки. Позивачем не надано належних та допустимих доказів для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1994 року №185 у частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,12 га, що розташована у Сумській громадській організації «Олдиш-86», а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed