Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати договір укладений між ним та фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], стягнути з фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 41 946,00 гривень та 419,46 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 липня 2013 року між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про виконання відповідачем робіт по виготовленню метало-пластикових конструкцій та надання послуг по облаштуванню балкону. Вартість конструкцій згідно п. 2.1. договору становить 12 475,00 гривень. Також 20 липня 2013 року між ним та відповідачем було підписано угоду про завдаток на придбання метало пластикових вікон або ролетних систем відповідно до умов якого він сплатив завдаток в сумі 100 гривень. Для придбання товару та оплати послуг, що будуть надані відповідачем, 20 липня 2013 року ним було укладено договір № 2004795898 з ПАТ «ОТП Банк» про надання споживчого кредиту в розмірі 12 375,00 гривень на строк 20 місяців зі сплатою 0,01% річних. За умовами п. 1.2.2. кредитного договору з метою контролю за цільовим використанням кредитних коштів, банк перерахував кредитні кошти на користь продавця в рахунок оплати товару та послуг. Згідно п. 1.1. кредитного договору продавцем є відповідач - ФОП [PERSON] Погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалось згідно встановленого графіку платежів на виконання якого ним сплачені грошові кошти: 08 серпня 2013 року в сумі 1200,00 гривень; 05 вересня 2013 року в сумі 1 212,00 гривень. В той же час, з моменту підписання кредитного договору і, отже, перерахування на рахунок відповідача грошових коштів, відповідач так і не приступив до виконання своїх зобов'язань щодо придбання метало-пластикових конструкцій та облаштування балкону. Фактично відповідач відмовився від подальшого завершення робіт по облаштуванню балкону і, отже, від виконання умов договору. Неодноразові звернення його до відповідача щодо визначення дати початку та закінчення робіт з облаштування балкону залишилися без належного реагування. Представником відповідача - безпосереднім виконавцем робіт [PERSON] - 12 жовтня 2013 року було надано гарантійного листа про виконання договору від 20 липня 2013 року про виконання робіт за його адресою проживання: [ADDRESS] в період часу з 11 жовтня 2013 року по 17 жовтня 2013 року. Проте за період часу з 12 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року відповідачем зобов'язання за договором не були виконаними. Оскільки роботи з облаштування балкону не виконувались він змушений був вжити заходів з дострокового погашення кредитного договору та 30 вересня 2013 року на рахунок ПАТ «ОТП Банк» були перераховані кошти в сумі 10 966,00 гривень в рахунок погашення залишку кредиту, а також сплачені 25,00 гривень комісії за перерахування готівки із зарахуванням на транзитний рахунок. 18 листопада 2013 року ПАТ «ОТП Банк» видана довідка № 32-2-2/2004 про повне погашення 01 жовтня 2013 року заборгованості по кредитному договору № 2004795898. За видачу цієї довідки ним сплачено 100 гривень комісії за видачу довідки фізичній особі. За прострочку виконання робіт за договором відповідачу нарахована пеня за кожен день прострочення виконання робіт: 12 475,00 гривень * 3% * 76 днів ( з 17 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року) = 28 443,00 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 41 946,00 гривень з яких: 13 503,00 гривень - сама сплачена ним ПАТ «ОТП Банк» для погашення кредитних зобов'язань; 28443,00 гривень - нарахована пеня за невиконання відповідачем зобов'язань за договором. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та за згодою позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2013 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] поручив, а ФОП [PERSON] зобов'язалася виконати роботи по виготовленню на доставлених ПВХ конструкції по розцінкам [PERSON] Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 договору, вартість виробів складає 12 475 гривень 00 копійок. Згідно заказу від 20 липня 2013 року, загальна вартість конструкцій становить 12 475,00 гривень (а.с. 6). Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. п. 3 договору, замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення, що складає дев'ятсот тисяч чотириста сімдесят п'ять гривень. Після виконання пункту 3.1. виконавець зобов'язується виготовити і доставити вироби протягом 31 робочих днів, у випадку необхідності металопідготовки, вироби виготовляються і доставляються з моменту закінчення металопідготовки. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором, позивачем відповідачу було сплачено суму завдатку у розмірі 100 гривень, що підтверджується погодженням про завдаток на покупку (установку) метало пластикових вікон або ролетних систем від 20 липня 2013 року (а.с.7). Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 12 жовтня 2013 року виконавцем [PERSON] позивачу було надано гарантійний лист про зобов'язання виконати умови договору в період з 11 жовтня 2013 року по 17 жовтня 2013 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). В той же час, умови договору зі сторони відповідача в частині виготовлення та поставки металопластикових вікон виконані не були. Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що зобов'язання за договором, відповідачем виконані не були, продукція, обумовлена умовами договору виготовлена та поставлена не була. Крім того, належних та допустимих дій, та відповідно доказів, щодо спростування тверджень позивача, відповідачем суду не надано. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачем були порушені умови договору в частині належного виконання зобов'язання, у зв'язку з чим позивач правомірно вимагає розірвати договір № б/н від 20 липня 2013 року, укладений між ним та відповідачем на суму 12475 гривень 00 копійок. Також, суд вважає, що позивач правомірно вимагає від відповідача сплати 12 475 гривень 00 копійок, які були сплачені ним в рахунок вартості виробів, що не були виготовлені та доставлені позивачу. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 28 443,00 гривень, з огляду на наступне. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. п. 4.2. п. 4 договору, у випадку не виконання виконавцем пункту 3.2., з власної вини виконавця зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожний день прострочки (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Позивачем відповідачу розраховано до сплати розмір пені в сумі 28 443,00 гривень ( 12 475,00 гривень (вартість продукції) * 3% * 76 днів (з 17 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 13 503 гривень, які були сплачені ним ПАТ «ОТП Банк» для погашення кредитних зобов'язань, то дані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2004795898, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] споживчий кредит, а [PERSON] отримав його на наступних умовах: на придбання товару у продавця ФОП [PERSON] у розмірі 12 375 гривень 00 копійок, строком на 20 місяців зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,01% річних. Разом з тим, правовідносини, що виникли між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем є кредитними, передбачають отримання та погашення кредиту позивачем та не стосуються позовних вимог про стягнення боргу за договором, укладеним між позивачем та відповідачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення коштів з відповідача, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума коштів у розмірі 12 475,00 гривень, сума пені у розмірі 28 443,00 гривень, а всього 40 918 гривень 00 копійок. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 409 гривень 18 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial