Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є сином відповідача, досяг повноліття та навчається на денному відділенні ДВНЗ «Криворізький національний університет», строк навчання до 28 лютого 2022 р. Його мати в добровільному порядку надає кошти на його утримання на період навчання, однак він потребує матеріальної допомоги також свого батька, тому просить суд стягнути з нього аліменти на свою користь та утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, до закінчення ним навчання. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року за клопотанням позивача витребувано письмову інформацію про нараховану та отриману заробітну плату (дохід) [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні заявлених вимог наполягали з підстав, викладених в позові. Позивач зазначив, що для нормального життя йому необхідно принаймні 12 000 грн. щомісячно. В подальшому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали через його необгрунтованість та з огляду на те, що у відповідача на утриманні перебувають цивільна дружина та її дитина. В подальшому від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що в 2010 році він розлучився із матір'ю позивача та залишив їм квартиру. До 18 років він сплачував аліменти. Він не згоден з такими відсотками по позову. Він пропонував сину допомогу, однак вони не дійшли порозуміння. Зазначив, що не відмовляється від надання допомоги. У нього на утриманні перебуває також цивільна дружина та її дитина. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з липня 2010 року перебуває в цивільному шлюбі із відповідачем, разом із ними проживає її дитина. Вони повністю знаходяться на утриманні відповідача. Суд, вислухавши сторін, їх представників, допитавши в якості свідка відповідача та іншого свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5 копія свідоцтва про народження). Позивач [PERSON] досяг повноліття, однак продовжує навчання на денному відділенні механіко-машинобудівного факультету за державним замовленням Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет». Строк навчання по 28 лютого 2022 р. (а.с. 56 довідка). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання не надає, інших аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. При визначенні\~розміру аліментівсуд враховує положення ст. 182 СК України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано\~Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обовязок надавати матеріальну підтримку сину, т.я. останній продовжує навчання на денній формі та не має можливості працевлаштування, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь та на утримання позивача слід стягнути аліменти, однак вважає необхідним визначити їх розмір 1/6 частки, що буде відповідати інтересам сторін. При цьому суд вважає, що вказаний розмір є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжуючи навчання потребує кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо. Обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати допомогу сину на період навчання, судом не встановлено, доказів на підтвердження таких обставин відповідачем не надано. При цьому суд не бере до уваги докази знаходження на утриманні відповідача його співмешканки [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 356 копія акту, а.с. 37 копія свідоцтва про народження [PERSON]В.), оскільки дитина має біологічного батька, на якого законом покладено обовязок по утриманню дитини, [PERSON] їх утримання здійснює на добровільних засадах, в той час як обовязок по утриманню рідного повнолітнього сина на період його навчання покладено на відповідача законом. Вказаний в довідках Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» дохід [PERSON] дозволяє йому утримувати повнолітнього сина (а.с. 33). Інших доказів на обґрунтування заперечень проти позову відповідачем не надано. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, датою подачі позову є 26 квітня 2018 р., однак оскільки позивач досяг повноліття 10 травня 2000 року, стягнення слід проводити з 11 травня 2000 року. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial