Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна, в обґрунтування якого з урахуванням уточненого позову від 23.10.2020 року вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в період з 23.09.2005 року. В період спільного шлюбу сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Дружина позивача, [PERSON] померла [INFO] . З моменту реєстрації шлюбу, сторони проживали однією сім`єю в будинку, який належить дружині позивача та провели поліпшення та ремонт вищезазначеного будинку по [ADDRESS] , а саме, як вказує позивач, здійснили оплату та витрати на: - тротуарну плитку, загальною вартістю - 1500 грн; - ворота у двір, вартістю - 2000 грн; - паркан з металопрофілю, загальною вартістю - 4000 грн; - арку виноградна - 3000 гр.; - ввід в каналізацію - 5000 грн; - додаткову каналізацію - 3000 грн; - цементування майданчику біля будинку - 2500 грн; - цементування приміщення гаражу - 2400 грн; - гаражні ворота - 2400 грн; - цементування підлоги в коморі - 1000 грн; - встановлення котлу та батарей в будинку, на загальну суму - 12000 грн; - бойлер на гарячу воду та прибори для освітлення, на загальну суму - 2500 грн. - утеплення північної стіни пенопластом - 6000 грн; - встановлення металопластикових вікон - 6500 грн. Також, в період спільного проживання сторонами було куплено: - кухонний гарнітур, вартістю - 30 000 грн; витяжку кухонну; газову панель; раковина під мийку. Після смерті дружини позивача, її мати - відповідач, повернула йому частину майна, яке було придбано ними в період шлюбу, а саме: шкаф - купе; ліжко двоспальне; м`який куток. Однак, як вказує позивач, частину спільного нажитого майна відповідач не повертає та вчиняє перешкоди у володінні вище переліченим майном. На підставі вищезазначеного, позивач просив суд: - зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні майном; - у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: кухонний гарнітур, витяжку кухонну; раковину під мийку, газову панель, котел опалення та освітлюючі прибори. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі за відповідним позовом, про що повідомлені сторони та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання копії даної ухвали подати відзив з запереченнями проти позову. 10.03.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказує, що вона повністю заперечує проти тверджень і вимог позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та витребування майна, обґрунтовуючи наступним. По-перше, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кілійської міської ради 06.10.2011 року, житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності кожному по 1/2 частині, а саме - [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація права власності була здійснена належним чином, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 31567682, виданий КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 06.10.2011 року. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті ніхто не звертався до нотаріуса з заявами про відкриття спадкової справи та видачу відповідних свідоцтв про право на спадщину, при житті спадкодавець не залишав заповітів стосовно належного їй майна. Таким чином позивач, його рідний син, відповідач та рідна сестра померлої є спадкоємцями за законом, які претендують на спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , але по теперішній момент права спадкоємців не оформлені. Виходячи з вищенаведених обставин, позивач не має жодного відношення до 1/2 частини житлового будинку з будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , ані як співвласник, ані які користувач даного майна, у зв`язку з чим пред`явлені вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю та витребуванням майна є незаконними та необґрунтованими. По-друге в позовній заяві позивачем вказано, що спільне майно, яке нібито було набуто ним під час шлюбу з його дружиною, а саме: кухонний гарнітур, витяжка кухонна, раковина під мийку, газова панель, котел опалення та освітлюючи прибори - підлягають поверненню, не обґрунтовуючи такі вимоги жодними належними доказами. Після неодноразових сварок з позивачем, відповідач була змушена передати йому речі, на які він претендував. Так, згідно розписки, вона передала позивачу [PERSON] , 14.05.2020 року наступне рухоме майно: м`який уголок, пральну машину, духовку, мультиварку, кухонний комбайн, унітаз, гідрофор, міксер, тумбочку під телевізор, праску, пилосос, холодильник, двоспальне ліжко, шкаф-купе, акваріум, а також особисті речі з гаражу. Даною розписку позивач зобов`язався не претендувати на інше речі та майно, які залишилися в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено також свідками - [PERSON] та [PERSON] , підписи яких містяться в даній розписці. Таким чином дані обставини додатково підтверджують безпідставність та незаконність вимог позивача стосовно передачі йому майна, яке йому не належить. По-третє, відповідач як співвласник нерухомого майна, не може виступати стороною в поділі спільного сумісного майна подружжя, так як не є ані дружиною, ані повним власником нерухомого майна, ані єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Таким чином твердження позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні майном, про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності на рухомі речі є необґрунтованими, безпідставними та незаконними, на підставі чого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 23.03.2021 року від відповідача по справі надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що 19.03.2020 року по пошті позивач отримав відзив від відповідача, де вона не визнає позовні вимоги та підтверджує той факт, що не бажає у добровільному порядку повернути майно, а саме кухонний гарнітур вартістю 30 000 гривень. У відзиві Відповідач при не визнанні його позовних вимог посилається на наступне, що ніхто не звертався до нотаріальної контори з приводу вступу у спадщину. Це твердження Відповідача є оманним. Відповідач переслідуючи свої корисні цілі бажає суд вести в оману та не дати дитині покійній дружини майно в користуванні на згадку про матір. З мету вступу у спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса, котрий завів спадкову справу. На прохання нотаріуса прийди до офісу та оформити належні документи про прийняття спадщини, відповідач умисно не з`являвся, а потім передала інформацію, що вона з приводу оформлення спадщини звернулася до Державного нотаріуса у м. Теплодар. Приватний нотаріус перевіривши інформацію по реєстру спадкових справ не знайшов жодної відкритої спадкової справи окрім його справи, яку він відкрив за заявою позивача. Відповідач вказує, що ні позивач, ні його неповнолітній син не мають права на майно покійної дружини, так як не звертались до нотаріуса. Це твердження є хибними та такими, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Зазначає, що відповідно до ст. ст. 1268, 1270 ЦК України він та його неповнолітній син прийняли спадщину, після смерті дружини та матері. Відповідач зазначає, що вона видала позивачу деяке майно, щоб уникнути сварок та він склав розписку, у якій вказав, що отримав майно, та у майбутньому не буде мати жодних претензій за майно, яке знаходиться у будинку. Так дійсно, він забрав частину майна яке було куплено за спільні гроші сім`ї. Як він вказував, також гроші витрачались на утримання житлового будинку, благоустрій подвір`я. У будинку залишилися його особисті речі та особисті речи неповнолітньої дитини. Він надав суду квитанцію про придбання за особисті гроші кухонного гарнітуру, для користування його покійної дружини, неповнолітньої дитини та для себе особисто. Цей кухонний гарнітур є особистою пам`яткою дитини про матір. З часу придбання кухонного гарнітура (сплату грошей та отримання квитанції) це є їх особисте майно, яке не потрібує визнання власності, але цього не розуміє відповідач, та з цього приводу він змушений через суд доказувати належність майна йому та його неповнолітньому сину. Позивач не вимагає розділити майно, яке належить відповідачу, так як сторони не подружжя, а вимагає повернути те майно, яке він та його дружина придбали для життя їх сім`ї і яким вони щодня звикли користуватися. На підставі вищезазначеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 02.04.2021 року від відповідача по справі надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву від 10.03.2021 року, просила відмовити в задоволенні позову. 18.05.2021 р. позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що підтримує позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у відзиві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність за станом здоров`я; просила відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю позивача та відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами заяви по суті справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 23.09.2005 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.09.2005 року, актовий запис № 74 від 23.09.2005 року /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 107 від 16.06.2006 року /а.с. 4/. Згідно договору від 14.07.2011 року, укладеному між ФОП « [PERSON] » далі «Виконавець» в особі [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] в подальшому «Замовник» встановлено, що «Замовник» отримує, в «Виконавець» приймає на себе обов`язок по поставці виробів з металопластика « Профіль КВЕ-КЛАССИКА ДОНЕЦК ». Вартість замовлення складає - 1685, 00 гривень /а.с. 27/. Відповідно до замовлення № 1 від 24.10.2012 року, встановлено, що ФОП « [PERSON] », прийнято замовлення клієнта - [PERSON] щодо надання вікон марки «Steko R 500 GOLD STAR» на загальну суму - 2269, 28 гривень /а.с. 31/. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2011 року, виданого виконавчим комітетом Кілійської міської ради встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с. 53/. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомості» № 31567682 від 06.10.2011 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с. 54/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.11.2019 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] /а.с. 7/. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62975942 від 21.12.2020 року, наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена спадкова справа № 165/2020 /а.с. 65/. Як вбачається з розписки від 14.05.2020 року, [PERSON] , 1941 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] не заперечує проти того, щоб [PERSON] (колишній чоловік її покійної доньки [PERSON] ) з її будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] забрав наступні речі: м`який куток, пральну машину; духовку; мультиварку; кухонний комбайн; унітаз; гідрофон; міксер; тумбочка під телевізор; праска; пилосос; холодильник; ліжко двоспальне; шафа-купе; акваріум та особисті речі з гаража. Також відповідно до зазначеної розписки встановлено, що [PERSON] , 1967 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , згоден отримати всі вищезазначені речі та в свою чергу, зобов`язується не претендувати на інші речі та майно, які залишилися в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній розписці зазначені свідки: [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, зазначена розписка містить особисті підписи [PERSON] та [PERSON] /а.с. 55/. Також, судом було досліджено комерційну пропозицію від 04.09.2012 року на суму 972, 00 гривні /а.с. 29/, замовлення № 1 від 19.10.2012 року на суму - 1106, 50 гривень /а.с. 33/, та замовлення від 19.10.2012 року - на суму 2339 гривень /а.с. 34/, які не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки не містять відомості щодо предмету спору з яких можливо встановити хто був замовником майна зазначеного у відповідних документах. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разу втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.ст. 1, 10, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд та вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства України, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, враховуючи розписку від 14.05.2020 року, згідно якої позивачу було надано відповідні речі з будинку у якому він проживав зі своєю дружиною за її життя, при цьому він зобов`язався не претендувати на інші речі та майно, які залишилися в будинку, беручи до уваги те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, враховуючи, що відповідач не перебував у шлюбі з позивачем та є власником лише 1/2 частини будинку, отже, не може виступати стороною у правовідносинах з приводу поділу майна подружжя, позивачем не доведено протиправного утримання у належній відповідачу частині будинку майна, що належало позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності та перешкоджання у його отриманні позивачем, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні. Також окремо суд зазначає, що наданий в якості доказу товарний чек № 26 від 03.06.2020 року, згідно якого [PERSON] було придбано кухонний гарнітур на загальну суму 30000,00 гривень не є належним доказом по справі, оскільки зазначене майно було придбано після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з чим він містить інформацію, що входить до предмету доказування.

Outcome: dismissed