Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про списання кредитної заборгованості та повернення вкладу. В обґрунтування свого позову позивач [PERSON] посилається на те, що у травні 2011 року у відділенні № 80 Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» він отримав кредитну картку «Універсальна» № 5577212706999326. Письмовий договір при отриманні картки не укладався, натомість йому була видана довідка про умови кредитування та памятка клієнта. З 11.05.2011 року він був прийнятий на роботу у відділення № 20 Луганської філії «Приватбанк» на посаду заступника керівника відділення по залученню та реалізації зарплатних проектів, при цьому ним була отримана пластикова зарплатна картка № 4405359726852414. В період з 11.05.2011 року по 21.07.2011 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк», звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням. При звільнені був зданий обхідний лист і пластикова картка. На момент звільнення ніяких заборгованостей перед банком не мав. 26.10.2011 року було списано з кредитних коштів за кредитною карткою суму в розмірі 1108,24 гривень, про що він дізнався за випискою по картковому рахунку з інтернет-сервісу Приват24. Про проведу операцію його не було повідомлено жодним з можливих способів. Для зясування причин проведення даної операції ним було подано до Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» скаргу на дії співробітників. У відповідь на скаргу банком було повідомлено, що в результаті технічного збою йому було виплачено заробітної плати більше належної суми, належало 156,38 гривень, фактично виплачено 2158,47 гривень, а при здійсненні остаточного розрахунку при звільнені виник борг у сумі 1108,24 гривень. [PERSON] не повідомляв про зайве виплачену суму у розмірі 1108,24 гривень при розрахунках по заробітній платі, а також йому не було запропоновано повернути таку суму. З пояснень наданих банком виходить, що банк обліковує на кредитній картці зайве виплачену йому суму у розмірі 1108,24 гривень при розрахунках з ним по заробітній платі у липні 2011 року, як зобовязання його перед банком за кредитним договором. Він банку надав заяву про припинення незаконного обліку заборгованості по кредитній картці, яка була прийнята 01.06.2012 року Луганською філією ПАТ КБ «ПриватБанк». У відповідь банком надано листа в якому банк посилався на обовязковість виконання кредитного договору. Оскільке він не проводив ані безготівкові розрахункові операції, ані операції з одержання коштів у готівковій формі за кредитною карткою на суму 1108,24 гривень і відповідно банком не було передано йому в користування дану суму на умовах кредитного договору, то облік заборгованості по кредитній картці проводиться банком з порушенням вимог чинного законодавства і є незаконним та таким, що порушує його права. Згідно виписки за кредитною карткою, яка видана 14.01.2015 року, ним не проводились операції з кредитними коштами на суму 1108,24 гривень. Станом на 14.01.2015 року заборгованість за кредитною карткою складає 4476,80 гривень, яка складається з основної суми 1108,24 гривень, пені за прострочення та процентів, нарахованих на основну суму 2814,52 гривень, штрафу 554,04 гривень. Відповідно до умов користування кредитною карткою «Універсальна», на ній можна зберігати особисті кошти клієнта на умовах вкладу на вимогу, з нарахуванням на такі кошти 10% річних. 03.03.2012 року ним були внесені особисті грошові кошти в розмірі 200 гривень, які буди внесені в банківському автоматі самообслуговування. На даний час кредитна картка заблокована, отже стали недоступними його особисті гроші в розмірі 200 гривень та проценти у розмірі 58 гривень, нараховані згідно умов користування кредитною карткою 10% річних. Тому, просить суд визнати незаконним списання з кредитної картки «Універсальна» № 5577212706999326 суми в розмірі 1108,24 гривень та нарахування на неї процентів, пені, штрафів, комісій. Спонукати відповідача припинити облік заборгованості по кредитній картці «Універсальна» та списати по ній заборгованість у повному розмірі. Стягнути з відповідача грошові кошти (вклад) в розмірі 200 гривень та належні проценти 10% річних у розмірі 58 гривень. Також, стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду письмові заперечення на позовну заяву з якої вбачається, що [PERSON] у період з 16.05.2011 року по 21.07.2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк». 21.07.2011 року трудові відносини були припинені на підставі ст. 38 КЗпП України. В липні 2011 року банк провів остаточні розрахунки по заробітній платі з [PERSON] Відповідно до відпрацьованого періоду [PERSON] належало 4 календарних дні. [PERSON] використано 2 календарні дні. В результаті технічного збою в програмних комплексах банку, 07.07.2011 року помилково було сформовано Наказ про надання щорічної відпустки [PERSON] на 5 днів та сплачено належну до виплати суму бухгалтерією. Після виявлення помилки наказ було видалено. [PERSON] при проведенні розрахунку повинен був компенсувати лише 2 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. Однак, в результаті технічного збою, [PERSON] було сплачено 2158,47 гривень, а належало 156,38 гривень. Таким чином, виникла заборгованість перед банком в розмірі 1108,24 гривень. Відповідно до п.1.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, в разі, якщо помилково було зараховано кошти на картрахунок отримувач зобовязаний повернути ці кошти та доручає [PERSON] здійснити це повернення шляхом списання з відповідного картрахунку. Відповідно до п.1.1.2.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі помилкового зарахування коштів на картрахунок Власник зобовязаний повернути ці кошти і доручає [PERSON] здійснити їхнє повернення шляхом списання з відповідного картрахунку. Посилаючись на ст. 1071 ЦК України просить суд в задоволені позову [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Довідкою Приватбанку від 14.01.2015 року підтверджується факт укладання Універсальної угоди між Приватбанком та [PERSON] № 5577212706999326 (а.с. 15). Відповідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки, памятки клієнта кредитки «Універсальна» базовою процентною ставкою на залишок особистих коштів складає 10% (а.с. 7-8). У період з 16.05.2011 року по 21.07.2011 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк», обіймав посаду заступника керівника відділення по залученню і реалізації зарплатних проектів. Цей факт сторонами не заперечувався. При звільнені [PERSON] було виплачено [PERSON] 2158,47 гривень, замість фактичної суми до сплати 156,38 гривень, цей факт не спростовується відповідачем, оскільки підтверджується розрахунковим листком за липень 2011 року (а.с. 12). Відповідно до виписки по картковому рахунку станом на 14.01.2015 року видно, що 26.10.2011 року здійснена операція дебетування карти звільнених працівників з мінусуванням 1108,24 грн.(а.с. 20). Крім цього, 03.03.2012 року здійснена операція депозит 200 грн. (а.с. 19), що також підтверджується копією чека №03032012085700 від 03.03.2012 року, який відповідно до п.1.5 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ є документом, що підтверджує виконання операції із використанням спеціального платіжного засобу, на підставі якого формуються відповідні документи на переказ чи зараховуються кошти на рахунки (а.с.24). Щодо позовних вимог про зобовязання списання кредитної заборгованості суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом або договором матеріальні правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. У звязку із цим, особа може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом. Визнання ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що позбавився права вимоги є передчасним, оскільки позови до суду про стягнення заборгованості з позивача банком не предявлялися. Щодо позовних вимог про стягнення вкладу та нарахованих відсотків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України\~цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежного виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Статтею 41 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. [PERSON] зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк до дня, який передує його поверненню вкладникові, або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладнику на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суму вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до п.1.1.3.1.4. Умов та правил надання банківських послуг банк зобовязаний нараховувати відсотки на поточний щоденний залишок коштів, розміщених клієнтом на картрахунку, відповідно до Умов та правил і [PERSON]. Відсотки за картками для виплат, пенсійними картками нараховуються тільки на залишок коштів цільового призначення (пенсії, заробітної плати). Після закінчення кожного місяця з моменту підписання [PERSON] сплачує клієнту нараховані відсотки, зараховуючи їх на картрахунок до 6 числа місяця, наступного за звітним. Позивачем не надано доказів щодо процентної ставки відповідної банківської послуги. Не надано розрахунку заборгованості за відсотками за вказаним вкладом. Посилання позивача на памятку клієнта щодо процентної ставки 10% річних, суд не приймає до уваги, оскільки памятка клієнта не підписана сторонами та не є умовами договору. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~\~\~\~ Посилання відповідача, що банк може списати грошові кошти з відповідного рахунка клієнта на підставі його розпорядження у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, не приймає, оскільки на відповідний картрахунок помилково грошові кошти банком не зараховувались, що підтверджується випискою по картковому рахунку станом на 14.01.2015 року (а.с. 16-22). Отже, суд прийходить до висновку, про те, що відмова банку у поверненні [PERSON] банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Таким чином, [PERSON] правомірно позивається про стягнення суми заборгованості за вкладом в розмірі 200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial