Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Прохає визнати за ним право власності на 13/25 часток у житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по вул. Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 21 травня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: 21 травня 2015 року померла бабуся позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне спадкодавцеві за життя майно, у тому числі на домоволодіння, розташоване за адресою вул. Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області. За життя [PERSON] залишила заповітне розпорядження за яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Голоби вул. Шевченка,92 та усе майно заповіла в рівних частинах позивачеві та відповідачеві. У строк та спосіб, встановлені чинним законодавством, позивач прийняв спадщину яка відкрилась після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Спадкоємці майна [PERSON], які відповідно до вимог ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині, відсутні. Право власності на обєкт нерухомого майна, якмй увійшов до спадкової маси, а саме на домоволодіння, розташоване по вул. Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, спадкодавець [PERSON] набула на підставі двох правовстановлюючих документів, а саме: 12/25 часток вказаного житлового будинку спадкодавець набула на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори 03 вересня 1979 року та 13/25 часток житлового будинку спадкодавець набула у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ковельською державною нотаріальною конторою 05 серпня 1977 року після смерті батька, [PERSON]. За життя спадкодавця Волинським ОБТІ у передбаченому законом порядку було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 12/25 часток у спірному домоволодінні. У той же час право власності на 13/25 часток домоволодіння, набутого спадкодавцем на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач не зареєструвала. Вказана обставина завадила позивачеві оформити право власності на 13/25 часток у спірному домоволодінні. Зокрема приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану частину домоволодіння з покликанням на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.4.15,п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за змістом яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони арешту цього майна. У зв'язку з неможливістю надати нотаріусу оригіналів правовстановлювальних документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадкової маси, реалізувати своє право на спадкове домоволодіння в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду даної справи в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву у якій прохає справу розглядати за її відсутності, позов визнала і не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2015 року, житловий будинок №92, розташований по вул. Шевченка в смт. Голоби Ковельського району Волинської області належить на праві власності [PERSON]. Реєстрація права власності на 12/25 часток будинку здійснена на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-проджу від 03.09.1979 року №5078, державна реєстрація права власності на 13/25 часток не здійснена. Вказана обставина доводиться і реєстраційним посвідченням, виданим Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 31 березня 1980 року, виданим спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори 03 вересня 1979 року, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] 12/25 частин житлового будинку, розташованого в селищі Голоби по вул. Шевченка,92. Право власності спадкодавця [PERSON] на 13/25 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими по вулиці Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, доводиться матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серї 1-ЕГ №171390 від 21 травня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Голобської селищної ради, [PERSON] померла 21 травня 2015 року. Згідно заповіту, посвідченого 15 березня 2001 року секретарем Голобської селищної ради, належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Голоби вул. Шевченка,92 та усе майно [PERSON] заповіла в рівних частинах позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Матеріалами спадкової справи №70/2015 року, відкритої 27 жовтня до майна померлої 21 травня 2015 року [PERSON], доводиться та обставина, що позивач [PERSON], відповідно до норм ст. 1269 ЦК України 27 жовтня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після Смерті [PERSON] 11 лютого 2016 року приватним нотаріусом видано позивачеві [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на дві земельні ділянки (кадастрові номери 0722155300:01:001:0439 та 0722155300:01:001:0440) ( а.с.36-58). Із заяви спадкоємця [PERSON], поданої приватному нотаріусу 27 жовтня 2015 року, яка міститься у матеріалах спадкової справи, убачається, що відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття всієї спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла 21.05.2015 року, на користь позивача [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкодавців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Згідно актового запису про смерть №18 від 12 липня 1990 року, [PERSON], чоловік спадкодавця [PERSON], помер 11 липня 1990 року. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу [PERSON] від 29.02.2016 року №87/01-16, позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріально дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського району, з посиланням на норми п.4.15,п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони арешту цього майна. (а.с.22). Згідно відомостей з Державного реєстру іпотек, Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, та Державного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 15.03.2016 року №55142860, державна реєстрація права власності на домоволодіння, розташоване по вул. Шевченка,92 в смт. Голоби Ковельського райну Волинської області не здійснювалась, під обтяженнями вказане домоволодіння не перебуває. Згідно даних технічного паспорту на обєкт нерухомого майна, виготовленого станом на 23 березня 2016 року, спірний жтиловий будинок побудований у 1978 році. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не передбачався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селах. Згідно ч.1,2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відтак позивач позбавлений можливості реалізувати своє право зареєструвати, у встановленому законом порядку, право власності на успадковане нерухоме майно. Згідно даних технічного паспорту спірне домоволодіння не містить самочинного будівництва і складається з: житлового будинку А-1 1978 року побудови, загальною площею 52,4 м.кв., житловою площею 30,5 кв.м., підсобною площею 21,9 м.кв., до складу якого якого входять коридор площею 7,0 кв.м., кладова площею 4,1 кв.м., кухня площею 10,8 кв.м., кімната площею 7,6 кв.м., кімната площею 10,7 кв.м., кімната площею 12,2 кв.м.; прибудови «а» 1978 року побудови площею 13,0 м.кв.; сарая Б-1 1978 року побудови площею 53,4 кв.м.; вбиральні 1978 року побудови площею 1,2 м.кв.; огорожі та воріт 1978 року побудови. Судовий збір позивачем сплачено відповідно що ціни позову. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом За вказаних обставин позивач обрав такий спосіб захисту свого майнового права, який не суперечить нормам ст. 16 ЦК України. На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 130, 173,174 ЦПК України, ст. 328, 1233,1235,1236,1258, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved