Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі - продажу (далі - спірний договір), укладений 28.03.2013р. між ним та [PERSON] на 36/100 частин квартири [ADDRESS]; та на підставі вказаного договору купівлі-продажу просив визнати за ним право власності на вищевказану квартиру. В обґрунтування позову зазначив, що 28.03.2013р. він передав [PERSON], з якою у них склалися тривалі довірливі відносини, 110 000 грн. у якості оплати за належні їй 36/100 частин спірної квартири. Факт передання вказаних коштів був засвідчений розпискою [PERSON] У двотижневий строк [PERSON] зобов'язалася отримати всі необхідні документи для юридичного оформлення вказаної купівлі-продажу, звільнити квартиру та зняти з реєстрації осіб, що там проживали. Оскільки невдовзі після отримання коштів в сумі 110 000 грн. позивач дізнався про раптову смерть [PERSON], позивач просила визнати фактично укладений договір купівлі-продажу 36/100 часток спірної квартири дійсним та визнати за ним право власності. В судовому засіданні від 16.09.2014 року представник позивача позов підтримала з підстав, в ньому наведених. Відповідач в судовому засіданні від 16.09.2014 року позов визнала та пояснила суду, що не бажає передати спірну квартиру відповідачу в позасудовому порядку, оскільки юридичне оформлення такого правочину потребує значних коштів. 02.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з письмовою завою про залучення їх до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою 02.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] були залучені до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. В судове засідання, призначене 30.10.2014 року сторони, належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача надала заяву про відкладення судового розгляду, посилаючись свою зайнятість та на хворобу позивача, доказів в підтвердження незадовільного стану здоров'я не надала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі наданих доказів, з метою дотримання розумних строків розгляду та відповідно до вимог ст..157 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, не знаходить законних підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих суду матеріалів, право власності на 36/100 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 19.08.2005р. №1726, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.5-7) З наданої суду розписки вбачається, що 28.03.2013р. [PERSON] отримала від [PERSON] 110 000 грн. у якості повного розрахунку за належні їй 36/100 частин квартири [ADDRESS]; зобов'язалась підготувати документи для оформлення договору купівлі-продажу та зняти з реєстрації осіб, що там зареєстровані. (а.с.4) [INFO] [PERSON] померла, про що в 03.04.2013р. зроблено відповідний актовий запис за №4744 (а.с.11) Після смерті [PERSON] залишився заповіт, посвідчений 25.03.2013р. Бабаївською селищною радою Харківського району (а.с.12-13) Разом з тим, як вбачається з відповіді Бабаївської селищної ради Харківського району від 05.09.2013 року в Алфавітній книзі обліку заповітів відсутній запис про посвідчення 25.03.2013р. заповіту [PERSON] З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. За представника позивача судом було витребувано дані про прийняття відповідачем спадкового майна [PERSON] Разом з тим, за даними, витребуваними з Першої Харківської державної нотаріальної контори від 28.10.2014 року, такі відомості не надані. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу частини квартири підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Аналогічний висновок міститься також у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-162цс12, який відповідно до ст.3607 ЦПК України є обов'язковим для застосування для всіх судів України. Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed