Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 6 500 доларів США, трьох процентів річних за прострочення повернення позики в сумі за 1136 грн. та суми інфляції за час прострочення 10849 грн. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач 18 липня 2014 року позичив у нього грошові кошти в сумі 6500 доларів США, про що надав письмову розписку, та зобов'язувався повернути позичені кошти за умовами позики до 31 серпня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав взятого на себе обов'язку та не повернув йому позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 6500 доларів США. Крім цього, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] проценти із розрахунку 3% річних за прострочення повернення позики за період з 31 серпня 20014 року по 12 січня 2015 року в сумі 1136,51 грн., а також суму інфляційного збільшення боргу за період з 31 серпня 20014 року по 12 січня 2015 року в сумі 10849 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак направив суду заяву, відповідно до змісту якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом відповідно до ч.4 ст. 74 ЦПК України, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України та відсутність заперечень позивача, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 18 липня 2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 6500 доларів США та зобов'язався повернути дані кошти до 31 серпня 2014 року. Дана обставина стверджуються письмовою розпискою [PERSON] від 18 липня 2014 року, наданою позивачем. В узгоджений сторонами строк до 31 серпня 2014 року відповідач позичені кошти не повернув. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 18 липня 2014 року, яка свідчить про передання [PERSON] [PERSON] у позику грошових коштів в сумі 6500 доларів США. Наявність оригіналу розписки у позикодавця свідчить про невиконання боржником зобов'язання. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 6500 доларів США, що еквівалентно 161 330 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 03.03.2015 року, що узгоджується із роз'ясненнями п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі». Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочив виконання зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики 6500 доларів США, а тому зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 31.08.2014 року по 12.01.2015 року у розмірі 1136, 51 грн., виходячи із наступного розрахунку: 102426,35 грн. (сума боргу, еквівалента 6500 доларів США згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 12.01.2015 року) 102426,35 грн. * 3% річних =3072,79 грн. на рік/ 365 днів у році = 8, 42 грн. на день * 135 прострочених днів = 1136, 51 грн. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції, виходячи із наступного. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у валюті України - гривні. Вказаний висновок суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у рішення в справі №6-36736вов10 від 28 березня 2012 року. Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, дане положення закону не може застосуватись до спірних правовідносин, тому позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційного збільшення боргу за період з 31 серпня 20014 року по 12 січня 2015 року в розмірі 10849 грн. до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 6500 доларів США, що еквівалентно 161 330 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 03.03.2015 року та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 31.08.2014 року по 12.01.2015 року у розмірі 1136,51 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 1144,13 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial