Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], шляхом визначення наступних способів участі у вихованні: кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. та у святкові дні з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., зокрема, і за адресою проживання [PERSON]: Луганська область, Новопсковський район, [ADDRESS], при умові задовільного стану здоров'я дитини, обов'язкового повідомлення матері дитини [PERSON] про місце перебування дитини, обов'язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку; спілкування і зустріч за місцем дитячого освітнього закладу без обмежень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 17.10.2017 шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення малолітній син залишився проживати з матір'ю в [ADDRESS]. Відповідач ще з кінця минулого року покинула позивача з невідомих причин та переїхала з їх спільним сином та дитиною від першого шлюбу проживати до своїх батьків в с. Закотне Новопсковського району Луганської області. Але після цього він не припинив надавати кошти на утримання їхнього сина. А з липня 2017 року продовжує платити аліменти на утримання сина та відповідача за рішенням Новопсковського районного суду Луганської області. Оскільки відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, позивач ще з липня 2016 року звернувся з заявою до служби у справах дітей Новопсковської РДА про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Згідно висновку №477 від 25.11.2016, служба у справах дітей Новопсковської РДА, з'ясувавши всі обставини даного питання, враховуючи права та інтереси малолітнього сина, служба у справах дітей визначила наступні способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]: встановила дні спілкування з дитиною двічі на тиждень в суботу та неділю з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. Фактично з травня 2017 року у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватись штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з його сином, стосовно не можливості його нормального спілкування з його дитиною. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому. Відповідач не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатись з сином. Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний зв'язок з дитиною, приймати участь у його вихованні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька є сьогодні порушеними. 19.12.2017 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги визнає частково, а саме в частині встановлення способу участі позивача у спілкуванні з сином [PERSON], визначений висновком служби у справах дітей Новопсковської РДА від 25.11.2016 №477, з можливістю спілкування батька з дитиною двічі на тиждень в суботу та неділю з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у її присутності за місцем її проживання в [ADDRESS]. З урахуванням того, що відповідно до довідки виданої КЗ «Новопсковський центр первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської районної ради» від 21.11.2017 №52 малолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на грудному вигодовуванні, діючи виключно в інтересах дитини, вона не згодна з позовними вимогами щодо спілкування батька з сином за місцем проживання відповідача в [ADDRESS]. Крім того, оскільки спільна дитина за своїм віком ще не має можливості відвідувати ДНЗ, позовні вимоги в частині встановлення участі у спілкуванні і зустрічі позивача з дитиною з місцем дитячого закладу без обмежень є передчасними. Відповідачем не визнаються характеристики з місця роботи та місця проживання позивача, оскільки вказані документи не зареєстровані належним чином, не містять вихідного номеру, штампу печатки установи, яка їх видала, дату складання (характеристика з місця проживання). Позивач не визнає того факту, що вона чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином [PERSON] та його вихованні, зокрема шляхом ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування від 25.11.2016 №477. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог у цій частині, в матеріалах справи відсутні відомості чи звертався позивач до служби у справах дітей з відповідними скаргами, якщо такі події мали місце. Оскільки посилання позивача на ці обставини є надуманими, вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю. Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідача та її представник позовні вимоги визнали частково, з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог та вважала за доцільне встановити способи участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO], зазначені у висновку органу опіки та піклування Новопсковської РДА від 29.12.2017 №21-7/8-3857. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 серпня 2016 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Малолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою Закотненською сільською радою Новопсковського району Луганської області за вих. № 197 від 13.03.2017 (а.с. 13), що не заперечували сторони у справі. Оскільки між сторонами по справі виникали непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, цим питанням займалася служба у справах дітей Новопсковської районного державної адміністрації. Висновком служби у справах дітей Новопсковської РДА №477 від 25.11.2016, було визначено наступні способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]: встановлено дні спілкування з дитиною двічі на тиждень в суботу та неділю з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. (а.с. 14). Судом встановлено, що зазначене рішення на даний час не виконується, оскільки відповідач не дає бачитись позивачу з сином, у зв'язку з чим позивач і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування подав до суду письмовий висновок за вих. №21-7/8-3857 від 29 грудня 2017 року щодо розв'язання спору, яким визначено доцільним визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]: кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. зокрема, і за адресою проживання [PERSON]: Луганська область, Новопсковський район, [ADDRESS]. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до довідки №52, виданої 11.11.2017 Комунальним закладом «Новопсковський центр первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської районної ради» малолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на грудному вигодовуванні (а.с. 37). Згідно довідки, виданої ТОВ «Айдар-Агро-Плюс», позивач працює на посаді тракториста машиніста сільськогосподарського виробництва та отримує заробітну плату у розмірі 2656,50 грн. в місяць (а.с. 15). Позивач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], про що свідчить рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2017 (а.с. 8-9), ухвала Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 (а.с. 10-11), копії квитанцій (а.с. 12). Згідно акту підтвердження проживання від 12.10.2017, [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 12.10.2017, умови проживання в будинку, в якому проживає [PERSON], задовільні: кімнати світлі, теплі, будинок газифікований, є всі комунікації (а.с. 17). Позивач [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками №761, виданими 13.10.2017 Новопсковським РТМО (а.с. 18). Відповідно до характеристики, виданої ТОВ «Айдар-Агро-Плюс», [PERSON] працює в ТОВ «Айдар-Агро-Плюс» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з 08 травня 2014 року по теперішній час. За цей період показав себе сумлінним, старанним, ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми посадовими обов'язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий, привітний і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером витриманий, миролюбний, сторониться конфліктних ситуацій (а.с. 19). У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати його нормальному розвитку. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, однак відповідач чинить перешкоди, що підтверджується, зокрема наступним. Так, допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач попросив його відвезти до дитини в с. Закотне. Приїхавши туди, вийшла мати відповідача і сказала, що дітей вони позивачу не дадуть. Між батьком відповідача та позивачем була бійка та позивачу не дали побачитися з дитиною. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що працює в дитячому садку поваром, є матір'ю позивача. Відповідач не дає бачитися [PERSON] з сином. Вважає винною себе, розлад в сім'ї стався через неї. Батьки [PERSON] забрали її, з початку давали бачитись з дитиною, а потім перестали. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що є матір'ю відповідача. Зазначила, що батьку була надана можливість бачитись з дитиною. Однак, з зими 2017 року позивач не міг без перешкод бачити дитину, приїжджав кожного місяця, але дитину йому не давали. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що в жовтні 2016 року йшов на роботу, бачив біля двору позивача машину родичів відповідача, [PERSON] приїхали до [PERSON], [PERSON] з дитиною вийшла з двору. В маї місяці чув, як позивач телефонував відповідачу та ображав її. Щодо перешкод у спілкуванні з дитиною пояснити нічого не може. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги частково, виходить насамперед з інтересів самої дитини, а тому, з урахуванням не тільки формального права позивача на зустріч зі своїм сином, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановлює спосіб спілкування батька з його сином шляхом систематичних побачень. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], визначивши наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]: кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. за адресою проживання [PERSON]: [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог щодо спілкування та зустрічей за місцем дитячого освітнього заладу без обмежень відмовити, оскільки дитина [PERSON], [INFO], не відвідує такого закладу, що визнано сторонами у справі. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона не чинить перешкоди позивачу у побаченнях з дитиною, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме допитом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та висновком служби у справах дітей від 25.11.2016. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що дитина не може без матері, оскільки знаходиться на грудному вигодовуванні, так як такі доводи спростовуються власними поясненнями відповідача, яка зазначила, що дитина, окрім грудного молока, їсть іншу їжу, зазначене також підтвердив свідок [PERSON] Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у участі у вихованні дитини без поважних причин. Доводи викладені у відзиві щодо того, що надані позивачем копії документів не визнаються відповідачем, судом не приймаються, оскільки судом безпосередньо в судовому засідання оглянуто оригінали наданих документів, а тому у суду відсутні сумніви щодо їх допустимості. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування сплаченого судового збору підлягає стягненню 320 грн.

Outcome: partial