Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості, посилаючись на наступне. У період з червня 2009 року по квітень 2013 року позивач проживав з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жiнка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання, ними було придбано нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , якi були оформлені на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 04.01.2012 року на ім`я [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки вiд 01.07.2013 року, [PERSON] продала без згоди позивача належний ним на праві спільної власності вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Рiшенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц (провадження №2/234/33/14), що набрало законної сили 22.05.2014 року, було визнано факт проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з червня 2009 року по квітень 2013 року; визнано за [PERSON] право на частку у спільному майні - житловому будинку з господарським будівлями та земельну ділянку, що розташовані у [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 91 646,98 грн. Крім того, додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області 20.03.2014 року по справі №234/10331/13-ц (провадження №2 др/234/5/14), що набрало законної сили 22.05.2014 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 973, 88 грн. Дане рiшення Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/10331/13-ц примусово виконувались Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (раніше - вiддiл державної виконавчої служби Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Донецької області) на підставі відповідних виконавчих листів, виданих даним судом по цивільній справі №234/10331/13-ц. Але за час примусового виконання, вказане рішення Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/10331/13-ц боржником [PERSON] виконано не було, у тому числі й частково. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької областi вiд 30.11.2020 року по справі №234/10331/16-ц (провадження №6-234/403/20), що набрала законної сили 16.12.2020 року, судом було вирiшено видати стягувачу [PERSON] , дублікати виконавчих листів за рішенням Краматорського міського суду Донецько областi вiд 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц (провадження №2/234/33/14) про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів у розмірі 91 646,98 грн. та судових витрат в розмірі 973, 88 грн. 28.12.2020 року позивач отримав у Краматорському міському суді Донецької області дублікати виконавчих листів. 04.01.2021 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64025928 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 91 646,98 грн. за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц. 11.01.2021 року державним виконавцем була винесена постанова про вiдкриття виконавчого провадження ВП № 64025712 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмір 973,88 грн. за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц. Вiдповiдач [PERSON] своє зобов`язання за вищезазначеним рішенням суду не виконала, до цього часу грошові кошти у загальному розмірі 92 620,86 грн. (91 646,98 грн. + 973,88 грн.) не повернула, у тому числі й частково, чим ухиляється від виконання вказаного рiшення Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц. Вважає, що з 23.05.2014 року [PERSON] є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання та відповідно до положень статтi 625 ЦК України, боржник [PERSON] має додатково сплатити позивачу iнфляцiйнi втрати та три процентів річних від простроченої суми Розмiр iнфляцiйних втрат від простроченої суми у розмірі 92 620,86 грн. за час прострочення з 01.06.2014 року по 31.12.2020 року складає 137 505,57 грн. = 92620,86 x 101,0% x 100,4% x 100,8% 102,9% x 102,4% x 101,9% x 103,0% х 143,3% x 112,4% х 113,7 % x 109,8 % x 104,1% x 105,0% - 92620,86. Розмiр трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 92 620,86 грн. за час прострочення з 23.05.2014 року по 14.01.2021 року включно становить 18 491,18 грн. = 92620,86 x 3% / 365 x 2429, де: 92620,86 грн. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] на свою користь iнфляцiйнi втрати від простроченоi суми за час прострочення у період з 01.06.2014 року по 31.12.2020 року включно у розмiрi 137 505,57 грн., три проценти річних від простроченої суми за час прострочення у період з 23.05.2014 року по 14.01.2021 року включно у розмiрi 18 491,18 грн. та документально підтверджені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Гур`єв В.М. надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справи без їх участі. Долучив розрахунок інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми з урахуванням строку позовної давності, відповідно до якого вважають, що позов підлягає часткового задоволення в розмірі 28224,82 гривні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц, було визнано факт проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з червня 2009 року по квітень 2013 року; визнано за [PERSON] право на частку у спільному майні - житловому будинку з господарським будівлями та земельну ділянку, що розташовані у [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 91 646,98 грн. Рішення набрало законної сили 22.05.2014 року Відповідно до додаткового рішення Краматорського міського суду Донецької області 20.03.2014 року по справі №234/10331/13-ц, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 973, 88 грн. Додаткове рішення набрало законної сили 22.05.2014 року Ухвалою Краматорського міського суду Донецької областi вiд 30.11.2020 року по справі №234/10331/13-ц судом було вирiшено видати стягувачу [PERSON] дублікати виконавчих листів за рішенням Краматорського міського суду Донецько областi вiд 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів у розмірі 91 646,98 грн. та судових витрат в розмірі 973, 88 грн. що набрала законної сили 16.12.2020 року, 04.01.2021 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64025928 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 91 646,98 грн. за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц. 11.01.2021 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64025712 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмір 973,88 грн. за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2014 року по справі №234/10331/13-ц. На дійсний час рішення Краматорського міського суду Донецької області вiд 30.11.2020 року по справі №234/10331/13-ц не виконано, кошти позивачу не повернуті. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. З огляду на зазначене, судом встановлено, що рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 92620,86 грн. Таким чином, між сторонами по справі наявне грошове зобов`язання, яке [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржниця зобов`язана відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 18 Постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Оскільки відповідачка борг своєчасно не повернула, тому суд вважає, що враховуючи визначені строки позовної давності (період розрахунку з 01.01.2018 року по 01.01.2021 року), з [PERSON] на підставі ст. 625 ЦК України необхідно стягнути суму інфляційних втрат, яка становить: Сукупний рівень інфляції: (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) = 1.19929761 Інфляційне збільшення: 92 620,86 (сума боргу) x 1.19929761 (рівень інфляції) - 92 620,86 = грн. = 18 459,12 гривень. Визначаючи розмір трьох процентів річних від простроченої суми суд, зважаючи на строки позовної давності за період з 01.01.2018 року по 01.01.2021 року суд виходить з наступного розрахунку: 92 620,86 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 1097 днів = 8 343,49 гривень. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково - стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних втрат, яка становить 18 459,12 гривень та три відсотки річних у розмірі 8 343,49 гривень, а всього 26802,61 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період 01.06.2014 року по 31.12.2017 року та трьох відсотків річних за період з 23.05.2014 року по 31.12.2017 року, тобто за періоди поза межами позовної давності, слід залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1560,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 1-948К від 14.01.2021 року. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 268,03 грн. На підставі статей 10, 12, 13, 81, 141,142, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: partial