Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору дарування житлового будинку від 03 листопада 2001 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . [PERSON] не проживає в даному будинку більше десяти років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла та прибудинкової території участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вона не цікавиться. Перешкод в користуванні житлом позивач відповідачці не чинив. Реєстрація відповідачки порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, адже за таких обставин, він позбавлений можливості оформити субсидію тощо. Таким чином, [PERSON] вибула із житлового будинку за вищевказаною адресою більше десяти років і проживає постійно із членами своєї сім`ї в [ADDRESS] , а тому втратила право на користування житлом позивача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 29 грудня 2020 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління у справах сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, у якому просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні нею та її дітьми [PERSON] та [PERSON] будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; вселити в будинок по [ADDRESS] [PERSON] та її дітей [PERSON] та [PERSON] . Покликалась на те, що вона проживала у будинку по [ADDRESS] з часу свого народження. На момент її вселення у даний будинок він належав ще її дідові [PERSON] 03 листопада 2001 року будинок по [ADDRESS] був подарований позивачу згідно договору дарування, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василишин С. Й. за № реєстру 10255. Таким чином, на момент набуття права власності на даний будинок позивач [PERSON] знав, що [PERSON] як члену сім`ї власника належить право проживання у даному будинку. У спірному будинку [PERSON] безперешкодно проживала до літа 2016 року. У цей період між [PERSON] та [PERSON] почали виникати гострі конфлікти. 28 червня 2016 року близько 19 год. 05 хв., [PERSON] побив [PERSON] металевою ключкою для гри у гольф та погрожував членам її сім`ї фізичною розправою, вчинивши кримінальні дії, визначені статтею 125 ККУ. Доказом вчинення злочину щодо [PERSON] . [PERSON] є вирок Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року № 607/8538/16-к. Таким чином, з літа 2016 року вона вимушена була внаслідок погроз та фізичного насильства тимчасово виїхати з даного будинку. У подальшому [PERSON] продовжував поводитись дуже агресивно та неадекватно. Перебування [PERSON] в будинку стало небезпечним; вона не могла, не наражаючи себе на небезпеку, зайти до будинку, усі її речі залишились в будинку по [ADDRESS] . Відповідачка заходила по спірного будинку лише тоді, коли [PERSON] не було вдома. Протягом 2017 року [PERSON] тривалі періоди перебував на лікуванні в КП Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні. У час його відсутності [PERSON] безперешкодно проживала в будинку разом з дітьми. У серпні 2018 року [PERSON] змінив ключі від дверей з будинку та воріт. [PERSON] та її мати [PERSON] , яка в цей час повернулась із дітьми з відпочинку в м. Шаяни Закарпатської області, не змогли зайти до будинку. З даного приводу було зареєстроване звернення до Тернопільського районного відділу поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області. На сьогоднішній день [PERSON] та її діти не мають постійного місця проживання та вимушені жити у знайомих, які погодились надати їй тимчасове житло за адресою [ADDRESS] . Іншого житла вона не має. Будинок в с. Зарічево Закарпатської обл., про який вказує представник [PERSON] належить зовсім іншій особі [PERSON] , яка не має РНОКПП. В підготовчому судовому засіданні 11 грудня 2020 року суд прийняв до розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління у справах сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. 29 грудня 2020 року судом зареєстровано відзив на зустрічний позов. У ньому позивач [PERSON] зазначив, що виходячи з аналізу приписів процесуального закону виникає висновок: зустрічний позов мав бути поданий через канцелярію суду; мала бути дотримана процедура визначення судді, який розглядатиме справу; мала бути дотримана процедура відкриття провадження при умові відсутності недоліків; мала бути дотримана процедура прийняття зустрічного позову до розгляду в межах справи за первинним позовом або процедура об`єднання справ. В порушення приписів ст. 175 ЦПК України у зустрічному позові не зазначено реквізитів сторін - не визначено процесуального статусу третьої особи; не визначено ціни позовної заяви, обмежено тільки вказівкою про немайновий позов без аналізу; не викладено обставин, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги та не вказано, яке саме право його порушено; не зазначено доказів, на які посилається позивач за зустрічним позовом, а додані докази стосуються зовсім іншої особи, яка не є учасником справи взагалі - [PERSON] ; не зазначено дані щодо наявності у позивача за зустрічним позовом або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; не зазначено докази, які не можуть бути подані разом із цивільним позовом; не зазначено дані про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів чи позову до подачі позовної заяви, якщо вони вживалися раніше; відсутнє клопотання про поновлення чи продовження строку на подання зустрічного позову; відсутня дата написання чи підпису зустрічного позову. А тому позивач вважає, що слід було протягом 5-ти днів постановити ухвалу про залишення зустрічного позову без руху та надати строк на усунення недоліків. Також [PERSON] покликається на безпідставність поновлення строку на подання зустрічного позову. Позивачем за зустрічним позовом не викладено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на подання відзиву на первинний позов і не вказано таких для поновлення строку на подання зустрічного позову. Отже в суду не було підстави визнання причин пропуску подання відзиву і зустрічного позову поважними - їх не вказано взагалі. Позовна давність при поданні [PERSON] зустрічного позову, та й позову із викладених спірних питань пропущена. В зустрічному позові [PERSON] вказує, що із помешкання по [ADDRESS] вона виїхала влітку 2016 року. Оскільки точної дати не вказано, то слід припустити, що [PERSON] покинула вказане помешкання 01 червня 2016 року. Отже, позовна давність на подання такого позову сплила 01 червня 2019 року. Не визначено повного статусу третьої особи - Управління у справах сім`ї молодіжної політики та захисту дітей. Адже, за ст. 53 ЦПК України у справу можна залучити «третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача або відповідача». Проте у зустрічному позові не розкривається питання на чиїй стороні ця особа залучається, не надано клопотання (ні окремого, ні в прохальній частині позову) про залучення такої особи, чим порушено приписи ст. 53 ч. 1 ЦПК України. [PERSON] посилається на бездоказовість порушеного права та зустрічного позову, оскільки [PERSON] не наводить підстав порушеного її права, сама ж у позові визнає про виключне право власності на помешкання [PERSON] , який права власності не оспорює. Позивач-відповідач [PERSON] просить суд постановити ухвалу про повернення зустрічного позову [PERSON] у зв`язку з відсутністю поважних причин та підстав поновлення строку на подання зустрічного позову; постановити ухвалу (у випадку не постановлення ухвали про повернення зустрічного позову) про залишення зустрічного позову [PERSON] без руху із наданням строку на усунення недоліків зустрічного позову; застосувати до зустрічного позову [PERSON] наслідки пропуску позовної давності; відмовити [PERSON] у задоволенні вимог за зустрічним позовом повністю. 10 лютого 2020 року представник [PERSON] , адвокат Парубій І. М. подав до суду заяву про доповнення підстав позову, у якій зазначив, що [PERSON] як власник будинковолодіння по [ADDRESS] прийняв рішення про його продаж разом із земельною ділянкою. Договором встановлено отримання Продавцем авансу за будинковолодіння. а саме за будинок 224 000,00 грн та за земельну ділянку 56 000,00 грн і одночасно передбачено, що у випадку неукладення остаточного договору купівлі-продажу отримана сума підлягає поверненню Покупцю у подвійному розмірі. Слід зауважити, що остаточний договір продажу будинковолодіння визначено укласти 05 квітня 2021 року і у випадку його неукладення з підстави не зняття з реєстрації [PERSON] як особи проживаючої в предметі продажу покладе фінансове навантаження на [PERSON] в частині повернення подвійного розміру отриманого авансу. Відтак, [PERSON] матиме право на відшкодування цієї суми з [PERSON] . Рішення про продаж будинковолодіння [PERSON] прийнято у зв`язку з його хворобою та необхідністю дороговартісного лікування за межами України. 11 лютого 2021 року представником [PERSON] , адвокатом Магдич О. О. подано заяву щодо застосування строків позовної давності, у якій вона зазначила, що покликання представника позивача [PERSON] на заявлення зустрічної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним будинком із пропуском строку позовної давності є безпідставним, оскільки відповідач по зустрічному позові [PERSON] не припиняв своїх дій щодо вчинення [PERSON] перешкод у користуванні спірним будинком, дані дії розпочались у червні 2016 року та продовжуються і до даного моменту. Відтак вважає, що позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права користування майном, оскільки в такому разі йдеться про так зване «триваюче правопорушення». Позивачкою заявлено негаторний позов до якого не застосовуються правила щодо позовної давності, оскільки вимоги такого позову полягають в усуненні правопорушення,яке триває. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільській області від 10 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління у справах сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселеннята призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, адвокат Парубій І. М. підтримав вимоги первісного позову та просив їх задоволити; у задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на зустрічний позов. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник, адвокат Магдич О. О. в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили задоволити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою [ADDRESS] з 1983 року. Їй відомо, що [PERSON] проживав у будинку за адресою [ADDRESS] ще коли свідок тільки прийшла жити у свій будинок. Його дочка - [PERSON] - також проживала у вказаному будинку з народження, потім ходила у школу, вийшла заміж, після чого чоловік і діти почали там проживати. Свідок була на весіллі у відповідачки-позивачки та один раз приходила у гості. Вона пам`ятає, як діти [PERSON] кілька років тому каталися на велосипедах та рвали черешні. Останні два роки свідок не ходила в гості до [PERSON] та не була у його будинку. Останні два роки [PERSON] проживає в будинку сам, в минулому році робив ремонт, чи підвозила [PERSON] будівельні матеріали свідку не відомо. Свідок ніколи не чула сварок з приводу не допуску [PERSON] до будинку, також їй не відомо, чи чоловік [PERSON] має будинок у с. Великі Гаї. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома із сторонами, оскільки [PERSON] знає із народження, пам`ятає як та ходила в школу, бачила як її діти у 2018 році катались на велосипедах. [PERSON] знає, тому що він є її сусідом, хоча щодня його не бачить. Свідок останній раз бачила [PERSON] влітку 2018 року. В будинку за адресою [ADDRESS] свідок не була близько 15 років. Їй відомо, що [PERSON] влітку минулого року робив ремонт у кімнатах. Конфліктів і сварок між сторонами свідок не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою [ADDRESS] за 300 м. від будинку, що за адресою [ADDRESS] та є дружиною покійного брата [PERSON] . Брати не спілкувались близько 20 років. Свідку відомо, що [PERSON] у 2016 році побив доньку, а потім вигнав дружину з дому. Діти [PERSON] перебували з нею у будинку відповідача постійно, особливо влітку. Бачила дітей до 2018 року, близько 2-2,5 років назад. Свідку також відомо, що [PERSON] з 2016 року не може зайти в будинок. В житлі відповідача свідок не була, коли звідти виїхала позивачка з дітьми остання їй не повідомляла, однак припускає, що це було у 2016 році, коли [PERSON] побив дочку. Про наведені обставини свідку відомо від [PERSON] , яка є похресницею її чоловіка та інших родичів. Чоловіка [PERSON] свідок знає, однак їй не відомо, де він проживає, про його будинок їй також не відомо. Про конфлікт в сім`ї [PERSON] свідок не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що була дружиною [PERSON] та є матір`ю [PERSON] . З 1982 року проживала за адресою [ADDRESS] , однак зареєстрована за іншою адресою по [ADDRESS] у батьків. [PERSON] проживала у спірному будинку з народження, ходила в садок, школу, у 23 роки вийшла заміж, після чого народила онуків. У 2016 року [PERSON] звинуватив дочку в «одній справі» та побив її за що [PERSON] подала на нього в суд. У 2018 році свідок поїхала з дітьми та онуками на відпочинок, а коли 22 серпня 2018 року повернулася додому, то замки у вхідних дверях на два входи були поміняні. [PERSON] сказав, що до будинку їх не впустить а тому з цього приводу свідок зверталася в поліцію. На той час дочка приїжджала у спірний будинок, там зберігалися її речі. Після того, як свідок перестала проживати у будинку відповідача її дочка [PERSON] також туди не приїжджала, вона разом з дітьми проживає на квартирі у [ADDRESS] , яку винаймає. Чи має зять нерухомість у свідку невідомо, у 2008 чи 2009 році купив будинок у с. В. Гаї, якої площі свідку невідомо, вона там була тільки коли був залитий фундамент. За дочкою в Закарпатті не зареєстровано жодне нерухоме майно. За період 2019-2021 роках свідок не була у спірному будинку, хоча вона приходила туди, проте [PERSON] не відкривав дверей. [PERSON] . З часу конфлікту з [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] не проживає, однак приїжджала ночувати коли батька не було вдома, коли [PERSON] перебував в будинку дочка не приїжджала щоб уникнути конфліктів. У грудня 2020 року [PERSON] намагалася зайти в будинок, однак батько її не впустив, сказав, що все повикидав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою [ADDRESS] та є однокласницею [PERSON] . Знає його з нормальної сторони. Вона йому часто говорила, щоб вгомонився, помирився з рідними, на що [PERSON] казав, що любить внуків та що починає життя з «чистого листа». Дочку його [PERSON] свідок також знає, у неприязних стосунках з ними не перебуває. [PERSON] відомо, що [PERSON] побив дочку у 2016 році та не пустив її в будинок. Свідок живе недалеко від [PERSON] - в радіусі 1 км. Часто бувала в нього в гостях, останній раз у травні 2020 року, він запрошував її на каву. Потім приїжджав до неї на роботу у магазин, свідок йому говорила про дітей і дружину, щоб він примирився. [PERSON] робив ремонт у будинку з літа минулого року. До того ремонт робили всі разом. Свідок не бачила, щоб дочка [PERSON] особисто допомагала із ремонтом. Останній раз свідок була в коридорі будинку, по кімнатах не ходила, не знає, що там є. У 2019 році [PERSON] не була в [PERSON] , свідок її і онуків не бачила. Знає зі слів [PERSON] - матері [PERSON] - що [PERSON] побив [PERSON] , а тому вона не приїжджала. Також працівники із сільської ради були в магазині, де працює свідок і казали, що [PERSON] не пустив дочку додому. Чоловіка [PERSON] свідок знає, він приходив з дочкою до магазину. Чи мають будинок [PERSON] та її чоловік свідку не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] познайомився у 2010 році, він мав бронетранспортер, свідок допомагав його ремонтувати та їздив на ньому. Минулого року з 15 квітня до кінця року свідок допомагав [PERSON] з ремонтом, їздив косити траву, взимку - відкидати сніг. Ремонт в будинку робили в літній кухні, збили вагонку, міняли меблі; в хаті - полакували паркет, перебілили стіни, поклеїли частково обої, помалювали вікна на другому поверсі, ламінат не ставили, плитки не зривали. Закупи будівельних матеріалів робив [PERSON] , родичі не допомагали. До ремонтів свідок часто не бував у спірному будинку, раз в тиждень міг заїхати. Дочки [PERSON] у вказаному будинку не бачив. [PERSON] перебувала за адресою [ADDRESS] , коли у внука був День народження, точно не пригадує коли, можливо у 2017 році. Свідок не чув, щоб [PERSON] спілкувався із дочкою по телефону. Речей дочки та внуків не бачив, хоча виносив всі речі з будинку під час ремонту. Стан здоров`я [PERSON] не в кращому стані, за кермом не їздить. Свідку відомо, що колишня дружина [PERSON] - [PERSON] з 2018-2019 року не проживає у спірному будинку, він її в будинку не бачив. Зараз [PERSON] проживає в будинку один, свідок косив там кілька днів назад траву. Свідку відомо зі слів [PERSON] , про конфліктну ситуацію між [PERSON] та його дочкою, дітей якої бачив ще у 2017 році. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] на підставі договору дарування від 03 листопада 2001 року за реєстровим № 10255 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що також вбачається із реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 07 травня 2005 року. [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України [PERSON] народився [INFO] . Батьки - [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Палюх [PERSON] народилася [INFO] . Батьки - [PERSON] , [PERSON] . Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року у справі № 607/8538/16-к встановлено, що 28 червня 2016 року близько 19 год. 05 хв., в [PERSON] , який перебував в приміщенні ринку «Новий +», що на [ADDRESS] , на ґрунті неприязних відносин в ході словесного конфлікту із своєю дочкою [PERSON] , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел 28 червня 2016 року близько 19 год. 05 хв., [PERSON] , перебуваючи на сходовому марші в приміщенні ринку «Новий +», що на [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту із [PERSON] , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин умисно схватив лівою рукою за праву половину шиї [PERSON] , та застосовуючи фізичну силу почав стискати її. В подальшому [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії умисно наніс [PERSON] , близько десяти ударів долонями рук в праву ділянку обличчя, грудну клітку, ліве та праве плече, та обох передпліччях, чим спричинив останній забій м`яких тканин правої половини шиї та правої привушно-жувальної ділянки з садном, забій лівої половини ділянки грудної клітки з синцем, три синці на правому плечі, синець на ділянці правого ліктьового суглоба, забій м`яких тканин правого передпліччя з двома синцями, забій м`яких тканин лівого плеча і ділянки ліктьового суглоба з синцем та саднами, синець на лівому передпліччі, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Вказаним вироком [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. 29 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12016210010002281 про те, що 28 червня 2016 року близько 18 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи у [ADDRESS] спричинив тілесні ушкодження колишній дружині [PERSON] . Як слідує з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 10817 пацієнт [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ТОККГІНЛ з 11 листопада 2016 року по 30 листопад 2016 року. Діагноз: Геморагічний інсульт в лівій гемісфері головного мозку гострий період з помірно вираженою сенсорно-амнесзтичною афазією. Змішана (дисциркулятора та дисметаболічна) енцефалопатія з нерізко-вираженою загально - мозковою симптоматикою. ІХС. Стенокардія напруги 2 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (гострий Q-інфаркт 09.2013р.).Стан після стентування ONCX (2013), стентування PDA 2014 р.). СН 1 ст. Гіпертонічна хвороба 3 ст, ст.2 CH1 (NYHA 2). Госпітальна двобічна нижньодолева пневмонія, середнього ступеня важкості, ЛН 1 ст.ст. розрішення. Цукровий діабет, II тип, в стадії медикаментозної субкомпенсації, важкий перебіг. [PERSON] подавала до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про забезпечення позову, про розгляд справи за її відсутності у справі № 607/12186/16-ц із зазначенням місця проживання [ADDRESS] , куди також надсилалися поштові відправлення. Відповідно до довідки про результати розгляду звернення [PERSON] , 23 серпня 2018 року надійшло звернення до Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області від [PERSON] про те, що 12 серпня 2018 року колишній чоловік [PERSON] не впускає до спільного будинку, та просить провести із чоловіком профілактичну роботу (ЄО № 3355 від 23 серпня 2018 року). Проведеною перевіркою встановлено, що громадянин [PERSON] , 1958 року народження житель [ADDRESS] проживає сам. З 2001 року [PERSON] розлучився зі дружиною [PERSON] та спільно із нею не проживає та спільний побут не веде. В своєму поясненні [PERSON] пояснив, що 12 серпня 2018 року приїхала до нього колишня дружина [PERSON] та хотіла залишитися в його житловому будинку, на що вона пояснила, що будинок являється спільно нажитим майном. [PERSON] свою чергу пояснив, що вказану проблему буде вияснювати в судовому порядку. Довідка № 03-6/3408, видана 04 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] , про те, що він дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в умовах Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні з 11 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року. Згідно актів обстеження місця проживання від 08 березня 2019 року, 07 червня 2019 року, 09 серпня 2019 року, 02 листопада 2019 року, 06 березня 2020 року, 08 травня 2020 року, 07 серпня 2020 року, складених [PERSON] за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що на час проведення обстеження та складання даного акту [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає та її майна і особистих речей в будинку не встановлено. За цією адресою проживає і має постійне місце реєстрації [PERSON] . Як слідує із актів опитування сусідів від 21 липня 2020 року та 16 вересня 2020 року комісією в складі діловода сільської ради та сусідів складено акт про те, що 21 липня 2020 року було здійснено перевірку на предмет проживання [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але зі слів власника будинку [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає більше 10 років. Згідно довідки, виданої виконкомом Великогаївської сільської ради 16 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] про те, що склад його сім`ї: [PERSON] - [INFO] , дочка (зареєстрована, за вказаною адресою не проживає). Із Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 230740547 від 03 листопада 2020 року, за [PERSON] 16 лютого 2017 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 567,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] ; 14 липня 2015 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 2 га у Кордишівській с/р Шумського р-ну Тернопільської обл. Також із вказаного витягу вбачається реєстрація права приватної власності на будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , однак у зв`язку із відсутністю ідентифікаційного коду у особи, за якою зареєстроване вказане майно не вбачається за можливе встановити дійсність належності вказаного будинку саме відповідачці-позивачці [PERSON] , яка заперечує факт володіння вказаною нерухомістю. Як слідує з довідки про місце проживання № 80/2020, виданої 08 грудня 2020 року об`єднанням співвласників квартирного будинку «Чайковського 39» [PERSON] на даний час проживає згідно договірних домовленостей разом з двома дітьми ( [PERSON] та [PERSON] ), за адресою [ADDRESS] . На підставі наданої [PERSON] копії паспорта [NUMBER] , виданого Тернопільським РВУМВС України в Тернопільській області 17 червня 2005 року, встановлено, що постійним місцем реєстрації є [ADDRESS] . Згідно довідок про реєстрацію місця проживання, виданих центром надання адміністративних послуг Великогаївської сільської ради, Палюх [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Як слідує із копій квитанцій [PERSON] здійснювала оплату за телекомунікаційні послуги за адресою [ADDRESS] за період січень 2016 року - березень 2016 року, травень 2016 року, липень 2016 року, вересень 2016 року, вересень 2017 року, березень 2018 року. Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 7398 Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 25 листопада 2020 року об 11 год. 13 хв. надійшла заява [PERSON] з проханням спільно із працівниками поліції забрати свої особисті речі із будинку батька [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . 05 лютого 2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно положень якого Продавець зобов`язується продати та передати Покупцю, а Покупець зобов`язується купити та прийняти від Продавця житловий будинок, з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в подальшому іменується «Житловий будинок», та земельну ділянку, площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 6125281700:02:001:1777, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Великі Гаї, в подальшому іменується «Земельна ділянка», в подальшому іменується разом «Нерухоме майно», протягом строку до 05 квітня 2021 року укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, передбачених даним договором (п. 1 договору). Якщо договори купівлі-продажу не будуть укладені протягом строку, встановленого в п. 1 даного договору з вини Продавця - Продавець зобов`язується повернути покупцю кошти, сплачені ним в рахунок виконання зобов`язання в сумі 280 000,00 грн, а також 10 % від ціни продажу нерухомого майна, тобто від 8 400 000,00 грн, а саме 840 000,00 грн (п. 7 договору). 07 червня 2021 року [PERSON] видана довідка № 01-4/1001 про те, що він перебуває на стаціонарному лікуванні у ПІТ-кардіологічному відділенні КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР з 06 червня 2021 року по даний час з діагнозом: IXC-прогресуюча стенокардія (дестабілізація з 06 червня 2021 року після інфарктний кардіосклероз (2013р.) Стентування ОТЛКА-2 стенти (2013-2014 роки) Стенезуючий коронаросклероз, гіпертонічна хвороба III ст. 2 ст, - гіпертензивне серце ( дуже високий кардіосимулярний ризик СН II ACT- цукровий діабет II тип. Перенесений геморагічний інсульт 2016 р. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування; відповідачка за первісним позовом є його донькою та проживала у вказаному будинку з народження. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] проживала у будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з народження до моменту конфліктної ситуації, яка мала місце 28 червня 2016 року, в ході якої [PERSON] наніс тілесні ушкодження дочці за що був засуджений вирокомТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року у справі № 607/8538/16-к. З червня 2016 року до серпня 2018 року [PERSON] приїздила до будинковолодіння за вказаною вище адресою, привозила своїх дітей - внуків [PERSON] , та за відсутності останнього залишалася ночувати у будинку, де на той час мешкала її мати [PERSON] . Впродовж 2016-2018 років [PERSON] оплачувала телекомунікаційні послуги за вже наведеною адресою. З серпня 2018 року відповідачка-позивачка не користується будинком де зареєстрована, їй відомо, що [PERSON] поміняв замки в дверях будинку, встановив огорожу, а тому [PERSON] з метою уникнення конфліктів та непорозумінь разом із дітьми проживає в [ADDRESS] у житлі, яке їй не належить. Іншого житла позивачка-відповідачка у власності не має. Відтак, [PERSON] не втратила інтерес до житла, що знаходиться в [ADDRESS] , підстави її не проживання за цією адресою є поважними, оскільки конфлікт між нею та власником житла триває, а тому позивачка-відповідачка не може вважатися такою, що втратила право на користування житлом. Підтвердженням того, що непорозуміння між сторонами по справі не припинилися, є звернення [PERSON] 25 листопада 2020 року із заявою до територіального органу Національної поліції із проханням спільно із працівниками поліції забрати свої особисті речі із будинку батька [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . Отже, встановлені судом обставини свідчать про безпідставність заявленого [PERSON] позову про втрату [PERSON] права на користування житлом. Щодо доводів адвоката Парубія І. М. про те, що [PERSON] як власник будинковолодіння по [ADDRESS] прийняв рішення про його продаж разом із земельною ділянкою про що було укладено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна, який посвідчений нотаріально 05 лютого 2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 123, то суд роз`яснює наступне. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Суд вважає, що не укладення протягом строку, визначеного попереднім договором, договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із реєстрацією [PERSON] по [ADDRESS] . Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відтак, набувши у власність майно новий власник житлового приміщення має право вимагати захисту порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, які не є і не були членами його сім`ї, і така позовна заява повинна обґрунтовуватися положеннями статей 383, 391 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що слід відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Щодо вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Як слідує із зустрічної позовної заяви [PERSON] та її пояснень у судовому засіданні вона з дітьми з поважних причин не проживає у спірному будинку з літа 2016 року, їй чиняться перешкоди у користуванні житлом по [ADDRESS] , тобто вона була обмежена у здійсненні свого права користуватися вказаним будинком, що і стало причиною звернення до суду з позовом про вселення. Однак, на підтвердження зазначених обставин справи [PERSON] не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На обґрунтування заявлених, згідно зустрічної позовної заяви вимог [PERSON] посилається на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року у справі № 607/8538/16-к та на талон-повідомлення єдиного обліку № 7395, згідно якого 25 листопада 2020 року об 11 год. 13 хв. надійшла заява [PERSON] з проханням спільно із працівниками поліції забрати свої особисті речі із будинку батька [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . Однак, зі змісту вказаних документів не вбачається встановленим той факт, що позивачці за зустрічним позовом чиняться перешкоди у користуванні та проживанні у будинку [ADDRESS] . Судом вже встановлено, що [PERSON] з поважних причин не проживає у будинковолодінні за вищевказаною адресою, однак ці причини не слід ототожнювати із перешкодами, які чиняться позивачці-відповідачці у користуванні житлом за вищевказаною адресою. З червня 2016 року до серпня 2018 року [PERSON] не мала перешкод у доступі до житла, де зареєстрована, а з серпня 2018 року до дня подання зустрічного позову позивачка-відповідачка цим житлом не користувалася задля уникнення сварок та непорозумінь з [PERSON] та не намагалася в будь-який спосіб потрапити до будинку де зареєстрована, такі докази при матеріалах відсутні та в судовому засіданні їх не здобуто. Сам факт звернення відповідачки до Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області вже в ході судового розгляду первісного позову не є достатнім доказом на підтвердження тих обставин, що [PERSON] чи її дітям чиняться перешкоди у користуванні та проживанні у спірному будинку. Довідка про результати розгляду звернення та відомості, внесені в ЄДРД № 12016210010002281 стосуються матері позивачки за зустрічним позовом [PERSON] . Згідно зустрічної позовної заяви та пояснень [PERSON] було зазначено, що у спірному будинку перебувають речі відповідачки-позивачки та її дітей, однак до суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, які саме речі перебувають у будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що під час ремонту він не бачив особистих речей [PERSON] та дітей - внуків [PERSON] в будинку. Також у судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом [PERSON] пояснила, що [PERSON] змінив замки у вхідних дверях будинку, відтак вона не має ключів та фізично не може потрапити у будинок. Однак і дані обставини справи не були належним чином доведені, жодного доказу з цього приводу відповідачка-позивачка по справі до суду не надала. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не надала до суду достатньо доказів, які б у своїй сукупності доводили обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. З наведених вище підстав суд відмовляє [PERSON] у зустрічній позовній вимозі про вселення до будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за недоведеністю позовних вимог. З приводу застосування позовної давності до заявленого зустрічного позову, то суд звертає увагу на те, що згідно з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна у виниклому спорі - користувачем, протягом всього часу, поки триває порушення. Що також викладено у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В силу ст. 141 ЦПК України, понесені витрати зі сплати судового збору, покладаються на сторони. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed