Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошового боргу по борговій розписці, винагороди за користування позикою та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 серпня 2014 року [PERSON] власноручно написав розписку, в якій підтвердив факт отримання від нього ([PERSON]С.) грошових коштів в сумі 9800 грн. і зобов'язався повернути всю суму до 31 грудня 2014 року. Дану розписку написано у присутності двох свідків : [PERSON] та [PERSON], які так само підписали розписку і тим самим засвідчили даний факт, але у вказаний строк відповідач грошове зобов'язання не виконав, а на його неодноразові вимоги про добровільну сплату боргу ним проігноровано. Звертає увагу на те, що в додатках до позовної заяви міститься розписка, в якій не відображено розмір відсотків, і не вказано, що позика є безвідсоткова, і тому, до правовідносин необхідно застосувати нарахування винагороди на рівні облікової ставки НБУ, яка у свою чергу складає 684,79 грн. Окрім того, відповідач у розписці погодився на сплату штрафу за кожні десять днів прострочення в сумі 3000 грн. Також звертає увагу на те, що поряд із завданою йому ([PERSON]С.) матеріальної шкоди внаслідок невиконання своїх зобов'язань з боку відповідача, йому завдано ще і моральна шкода, яка виражається в тому, що такими діями зазнав душевних страждань, оскільки у зволіканні повернення боргу, порушені його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 3 000 грн. Тому, на підставі вищенаведеного просить стягнути з [PERSON] на його ([PERSON]С.) користь : 9800 грн. - основний борг, 684,79 грн. - винагороду за користування позикою (з урахуванням облікової ставки НБУ); 15 000 грн. - штраф; 3 000 грн. - моральної шкоди, а всього - 28 484, 79 грн., а також стягнути судові витрати. В ході судового розгляду справи представником позивача [PERSON] - [PERSON] подана -2- заява про збільшення позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] на корить позивача : 9800 грн. - основний борг, 684,79 грн. - винагороду за користування позикою (з урахуванням облікової ставки НБУ); 27 000 грн. - штраф; 3 000 грн. - моральної шкоди, а всього - 40 484, 79 грн., а також з відповідача стягнути судові витрати. 23 червня 2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав ще одну заяву про збільшення позовних вимог, та просить стягнути з [PERSON] на користь його довірителя : 9800 грн. - основний борг, 1626,94 грн. - винагороду за користування позикою (з урахуванням облікової ставки НБУ); 51 000 грн. - штраф; 3929, 80 грн. - інфляційні витрати; 138,54 грн. - 3% річних; 3000 грн. - моральної шкоди, а всього - 69495, 28 грн., а також стягнути судові витрати. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання розписки недійсною, яку мотивує тим, що він ([PERSON]І.) був офіційно працевлаштований у [PERSON] та відповідно отримував заробітну плату. Через деякий період часу з його заробітної плати почали стягувати кошти, при цьому без відповідного мотивування, а згодом йому повідомили, що із-за його вини виникла заборгованість (недостача), з чим він не погодився, так як працював добросовісно, активно, і після чого йому повідомили, що з нього стягуватимуть всю заробітну плату, з чим також не погодився. Так, сума заборгованості (недостачі) складала 9800 грн. Після цього він ([PERSON]І.) безпосередньо зазначав та наполягав на проведенні [PERSON] ревізії щодо перерахунку суми, де останній повідомив, що для гарантії йому потрібно щоб він ([PERSON]І.) написав розписку про взяття на себе зобов'язання, що він ніби-то отримав від [PERSON] суму в розмірі 9800 грн., при цьому запевняючи, що після перерахунку йому буде повернуто дану розписку. При цьому дивним стало проведення ревізії та перерахунку понад чотири місяці. По даному факту він [PERSON] переживав, оскільки зі сторони [PERSON] в першу чергу як роботодавця, здійснювався на нього психологічний тиск, що виразилося в погрозах звільнення, не розрахунку, звернення до міліції ніби-то про крадіжку коштів, що його більше на роботу не візьму тощо, а також [PERSON] використав своє положення як роботодавця та людини, яка має грошові кошти, зв'язки, використав для нього важкі обставини змусив написати дану розписку. Тому звертається до суду з зустрічним позовом, в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього ([PERSON]І.) про стягнення боргу, винагороди, штрафу та моральної шкоди відмовити в повному обсязі, а його зустрічні позовні вимоги задоволити - визнати недійсною розписку від 19 серпня 2014 року написаною ним ([PERSON]І.) на ім'я [PERSON] про отримання суми коштів в розмірі 9800 грн., як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах. Позивач - [PERSON] у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання розписки недійсною, відмовити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив в задоволені таких відмовити. Подав суду заперечення, які мотивує тим, що первісна позовна заява та заява про збільшення позовних вимог є необгрунтованою та не підлягає до задоволення, оскільки позивач у справі намагається незаконно та безпідставно стягнути суму заборгованості. Зустрічні позовні вимоги представник [PERSON] - [PERSON] про визнання розписки недійсною підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] пояснив, що він був особисто присутній під час написання [PERSON] розписки. Факту передачі грошових коштів у сумі 9800 грн. не було, однак йому відомо про боргові зобов'язання [PERSON] перед [PERSON]. Під час написання розписки, ніякого тиску на [PERSON] не було, писав він її добровільно без примусу, з його сторони ніяких претензій не було. Також йому відомо, що [PERSON] неодноразово позичав грошові кошти [PERSON] в борг. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була присутня під час складання боргової розписки [PERSON], який неодноразово позичав грошові кошти у її чоловіка [PERSON]. Дану -3- розписку він писав без примусу, добровільно. Заслухавши думки учасників судового процесу та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до розписки складеної [PERSON], 19 серпня 2014 року, останній отримав позику від [PERSON] в сумі 9800 грн. та зобов'язався повернути дану позику за період 20 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року. У разі несвоєчасного повернення суми боргу [PERSON] зобов'язався оплатити штраф за кожні десять днів прострочки - три тисячі гривень (а.с.5). 19 серпня 2014 року на ім'я директора Ліка - Комфорт [PERSON] - [PERSON] було написано заяву, в якій просить звільнити його з займаної посади за згодою сторін (а.с.60). У зв'язку з чим Директором ПП Ліка - Комфорт [PERSON] 19 серпня 2014 року видано Наказ №25-К, де вказано звільнити [PERSON] з роботи за угодою сторін ПП Ліка - Комфорт (а.с.61). Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України), а статтею 546 цього Кодексу передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір -4- позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З статті 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розглядаючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною, суд приходить до наступного висновку. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, у Постанові судової палати у цивільних справах Верховний суд України у справі за № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року роз'яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] була складена у письмовій формі розписка (договір позики), згідно якої останній зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 9800 грн., а також вказав, що в разі несвоєчасного повернення зобов'язався оплатити штраф за кожні десять днів - 3000 грн. Цього ж дня, 19 серпня 2014 року [PERSON] написав заяву на звільнення і Наказом директора ПП Ліка - Комфорт він був звільнений. Так, підставою написання такої розписки стало те, що за весь період, який працював [PERSON] він неодноразово отримував від директора підприємства [PERSON] грошові кошти в різних сумах, але жодного разу такі не повертав. Тобто, позивач за первісним позовом [PERSON] вирішив забезпечити факт повернення грошових коштів написаною відповідачем розпискою, в якій факт суми заборгованості визнав, погоджуючись на оплату штрафу, в разі своєчасної несплати. Судом не знайдено підтвердження фіктивності правочину укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки в розписці, крім того що позивач зобов'язався в період серпень 2014 року по грудень 2014 року повернути грошові кошти в сумі 9800 грн., та й сплатити штраф в розмірі -5- порушення своїх зобов'язань Також доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] та його представника [PERSON], що дія позикодавця спрямована на безпідставне та отримання грошових коштів, не доведені і нічим не підтверджені, оскільки [PERSON] та [PERSON], як сторони договору позики грошей (розписки), вільно уклали такий без будь-якого примусу, у присутності свідків, які підтвердили даний факт у судовому засіданні, а не визнання [PERSON] первісного позову [PERSON] про стягнення грошового боргу свідчить про те, що він має намір уникнути виконання своїх грошових зобов'язань, а доводи про те, що його примусили до укладення такої розписки нічим не підтверджені. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав умови розписки (договору позики) від 19 серпня 2014 року, а тому збільшені позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення, а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] еобхідно відмовити. Згідно статтею 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved