Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши позовні вимоги, до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.12.2016 року о 11:00 в м. Боярка по вул. Маяковського сталась ДТП, при якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110», д/н [NUMBER] , виїхав на нерегульоване перехрестя з вул. Магістральна на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Магістральна на зелений сигнал світлофора, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2017 року по справі № 369/296/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 30.12.2016 року. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 30.12.2016 року, станом на момент проведення первинного дослідження, становить 324 376,80 грн. Позивач оплатив 2500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «Ssang Yong», д/н [NUMBER] . Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] та автомобіль марки «ГАЗ 3110», д/н [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», то він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.. Станом на час ДТП 30.12.2016 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Укртрансгаз» та виконував свої трудові обов`язки, то просив стягнути з ПрАТ «Укртрансгаз» матеріальний збиток в розмірі 124 176,80 грн., 2 500,00 грн. витрати на оплату проведення оцінки автомобіля, 4 000,00 грн. витрати на правову допомогу, 1 267,00 грн. витрати на судовий збір. Відповідач ПАТ «Укртрансгаз» подав до суду відзив, в якому вказував на безпідставність вимог позивача, їх незаконність та необґрунтованість, та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. У судове засідання представник відповідача ПАТ «Укртрансгаз» не з`явились, згідно поданого відзиву заперечували проти задоволення позову та просили відмовити. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судове засідання представник третьої особи ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2016 року о 11:00 в м. Боярка по вул. Маяковського сталась ДТП, при якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110», д/н [NUMBER] , виїхав на нерегульоване перехрестя з вул. Магістральна на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Магістральна на зелений сигнал світлофора, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2017 року по справі № 369/296/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 30.12.2016 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на час ДТП позивач керував автомобілем «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , тобто був законним володільцем вказаного автомобіля, що вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Згідно Висновку № 160/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової та утилізаційної вартості колісного транспортного засобу від 13.03.2017 року вказано, що ринкова вартість автомобіля «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , в непошкодженому стані станом на момент проведення дослідження становить 324 376, 80 грн., утилізаційна вартість вказаного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, що сталась 30.12.2016 року, станом на момент проведення дослідження становить 100 200,00 грн.. У Висновку № 160-1/17 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30.05.2017 року, вказано, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 30.12.2016 року, станом на момент проведення первинного дослідження становить 324 376,80 грн.. Згідно Договору про надання експертних послуг від 27.02.2017 року позивач оплатив 2500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «Ssang Yong», д/н [NUMBER] , що підтверджується квитанцією № 164556 від 13.03.2017 року. Згідно Полісу № АЕ 6013719, який діяв на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] та автомобіль марки «ГАЗ 3110», д/н [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс». [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» із заявою про виплату страхового відшкодування по факту ДТП 30.12.2016 року у розмірі 100 000,00 грн.. Станом на час ДТП 30.12.2016 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укртрансгаз» та виконував свої трудові обов`язки, що підтверджується листом ПАТ «Укртрансгаз» від 05.10.2017 року, наказом № 11-к від 27.01.2011 року «Про прийом на роботу», довідкою № 82к від 23.10.2017 року, наказом № 132к від 22.12.2016 року «Про пересувний характер робіт». По даній справі було проведено судово інженерно-транспортну експертизу, за результатами якої складено Висновок експерта № 12-1/2674 від 05.02.2020 року, згідно якого підтверджено порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку із виникненням ДТП 30.12.2016 року. За ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як випливає з ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то винний має довести відсутність своєї вини. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Змістом ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В ст. 1194 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з позицією позивача та задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 124 176,80 грн. матеріального збитку, 2 500,00 грн. витрат на оплату проведення оцінки автомобіля. Щодо витрат на правову допомогу адвоката, то суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Вказана правова позиція висловлена в Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 (№ рішення в реєстрі 87951334). Згідно ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно ст.ст. 14, 15, 16 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказано, що: Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Суд відзначає, що ТОВ «Автопоміч» не є адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, а тому не може бути адвокатом в розумінні ст.ст. 14, 15, 16 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 137 ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку із цими обставинами, суд відмовляє в стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.. Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved