Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним укладений 21.04.2010 між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та нежитлові приміщення, розташовані за адресою [ADDRESS], визнати за позивачем, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] та нежитлові приміщення, розташовані за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 21.04.2010 року він придбав у відповідача у справі - [PERSON] квартиру [ADDRESS] та нежитлові приміщення, розташовані за адресою [ADDRESS]. Вказана угода була оформлена у вигляді письмового договору купівлі-продажу, який через скрутний фінансовий стан та небажання [PERSON] отримувати необхідні для нотаріального посвідчення угоди документи, не був у встановленому законом порядку завірений нотаріально. [PERSON] пообіцяла позивачу, що протягом двох-трьох місяців вона вживатиме заходів щодо оформлення документів у відповідності до чинного законодавства. Гроші за нерухоме майно [PERSON] отримала у день підписання договору, про що було складено відповідну розписку. Після цього [PERSON] повідомила [PERSON], що ненадовго поїде до своїх друзів до АР Крим, а після повернення займеться оформленням необхідних документів. Коли через два місяці позивач зателефонував їй, її телефон не відповідав та на зв'язок вона більше не виходила. Потреби негайно вселятися чи то іншим чином розпоряджатися спірним, придбаним у [PERSON] майном, у позивача не було, але він вживав певних заходів щодо встановлення місця знаходження [PERSON] - телефонував нашим спільним знайомим, спілкувався із сусідами, тощо, але її місцезнаходження встановити не вдалося. Крім того, позивач так і не зміг скористатися іншим об'єктом нерухомості, що придбав у відповідача - нежитловими приміщеннями, розташованими по [ADDRESS], оскільки правовстановлюючі документи на це приміщення залишились у відповідача, начебто, для того, щоб продовжити оформлення документів. В теперішній час позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстроване за її колишнім власником, в зв'яжу із чим позивач вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, ознайомившись з заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не було спростовано відповідачем, що 21.04.2010 року позивач придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та нежитлові приміщення, розташовані за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, копія якого є в матеріалах справи. Матеріали справи також містять копію розписки про отримання відповідачем від позивача грошей в сумі 253500 гривень. Відповідно до ст.11, ст. 12 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 334 ЦК встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.220 ЦК України - якщо сторони домовилися що до істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, позивач фактично стала власником спірної квартири після передачі грошей за неї. Щодо можливості задоволення позову про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даного обов'язку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання дійсною угоди та визнання за ним права власності на належні відповідачу нежитлові приміщення, зокрема - не надано доказів на підтвердження того факту, що спірні нежитлові приміщення до укладання угоди між сторонами у справі взагалі належали відповідачу та вона мала права їх відчужувати. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial