Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 08 червня 1973 року у Червонозаводському районному ЗАГС м. Харкова, запис № 296. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 08 червня 1973 року він разом з відповідачкою, [PERSON], уклали шлюб, який зареєстрували у Червонозаводському районному ЗАГС м. Харкова, про що зроблено запис №296. Від даного шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка вже є повнолітньою та створила свою сімю. Їхня сімя розпалася та існує формально, оскільки більше 15 років вони проживають окремо, примирення між ними неможливе. За таких обставин, вважає подальше спільне життя з відповідачкою неможливим, воно буде суперечити їхнім інтересам. Їхній шлюб остаточно розпався і зберегти його неможливо, а тому змушений звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково зазначив, що шлюбні відносини між ними припинились понад 15 років тому, з цього часу вони проживають окремо. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, на виклик суду не зявилась, про причину неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони вступили в шлюб 08 червня 1973 року, який зареєстровано в Червонозаводському районному ЗАГС м. Харкова, про що складено відповідний запис №296 та видано свідоцтво про одруження І-ВЛ №305485. Сімя позивача та відповідачки фактично розпалася та існує тільки формально. Шлюбні відносини між ними припинилися остаточно та з 2002 року сторони проживають окремо. Згідно із\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із\~ст. 110 СК України,\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України,\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із\~ст. 113 СК України.\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними, цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved