Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Перша державна нотаріальна контора про визнання права власності на 21/50 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 18 квітня 2015 року померла його мати - [PERSON]. Шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №478 від 16 вересня 1995 року. Крім нього інших спадкоємців за законом згідно із ст. 1261 ЦК України та за заповітом немає. Після смерті матері відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] та на частку житлового будинку № 12 вулиці Відмінній у м. Запоріжжі. Коли минуло півроку, він звернувся до Першої Запорізької державної нотаріальної контори для подальшого оформлення спадщини «07» жовтня 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. 15 листопада 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 29/100 часток житлового будинку № 12 по вул. Відмінній у місті Запоріжжі, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 21/50 часток житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі йому Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було відмовлено у звязку із відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на таке майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2016 року №2729/02-31. У документі, що посвідчує право власності спадкодавця на 21/50 часток житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі - у свідоцтві №952 про право приватної власності на житловий будинок, виданого Міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів «28» грудня 1987 р., зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 124, за реєстровим № 18371, власником зазначена гр. [PERSON], що не збігається із прізвищем померлої у свідоцтві про смерть - [PERSON]. В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою вул. Відмінна № 12 від 19.09.2002 р. у м. Запоріжжі прізвище власника також зазначено як «Хомік» [PERSON]. «Хомік» - це дошлюбне прізвище його матері, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON]. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Але незважаючи на зміну прізвища після укладення шлюбу, його мати, [PERSON], залишилася на дошлюбному прізвищі «Хомік», через що свідоцтво № 952 про право приватної власності на житловий будинок було видано на імя [PERSON]. Зміна паспорту відбулась 28.02.2000 року вже після придбання у приватну власність житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі, та розірвання шлюбу з гр. [PERSON]. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити з підстав, наведених у заяві. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Запорізької міської ради заперечувала проти задоволення позову, а у разі наявності достатніх доказів, вирішити справу на розсуд суду. Третя особа державний нотаріус Першої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 10-11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розлучення (а.с. 13). Крім позивача інших спадкоємців за законом згідно із ст. 1261 Цивільного кодексу України, немає. Спадкоємців за заповітом також немає, що підтверджується копією спадкової справи. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, зокрема п. 23 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, п. 24 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] та на частку житлового будинку № 12 вулиці Відмінній у м. Запоріжжі Запорізької області. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1259 та 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Так, 07 жовтня 2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (а.с. 95). 15 листопада 2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 29/100 часток житлового будинку № 12 по вул. Відмінній у місті Запоріжжі (а.с. 116). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 21/50 часток житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі [PERSON] Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було відмовлено у звязку із відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на таке майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2016 року №2729/02-31 (а.с. 15). Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того щоб бути доведеним перед іншими особами. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Як вже зазначалось, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину будинку позивачу було відмовлено через відсутність документа, що підтверджує право власності спадкодавця на таке майно. Так, у документі, що посвідчує право власності спадкодавця на 21/50 часток житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі - у свідоцтві №952 про право приватної власності на житловий будинок (а.с. 20), власником зазначена «гр. [PERSON]», в технічному паспорті на зазначений житловий будинок прізвище власника також зазначено «Хомік» (а.с. 21), що не збігається із прізвищем померлої у свідоцтві про смерть - [PERSON] (а.с.10). «Хомік» - це дошлюбне прізвище матері позивача [PERSON]І, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON]. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Шлюб був укладений 12.10.1984 року (а.с. 11). Зміна паспорту, відповідно, і зміна прізвища з «Хомік» на «Чернишова» відбулась 28.02.2000 року (а.с. 24), тобто вже після придбання у приватну власність житлового будинку № 12 по вулиці Відмінній у місті Запоріжжі (а.с. 20). На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З урахуванням наведеного, суд вважає встановленим факт належності громадянці [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище «Хомік», свідоцтва № 952 про право приватної власності на житловий будинок, виданого Міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів 28 грудня 1987 року, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 124, за реєстровим № 18371. Через відсутність правовстановлюючого документа, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно. Реалізувати своє право у інший, крім судового порядку, спосіб позивач не може. Зважаючи на вищенаведене, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved