Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2021 відкрито провадження по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми померлого [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.01.2021, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в рівних долях на квартиру [ADDRESS] , оскільки не зареєстроване право власності на вказану квартиру за померлим [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , жилою площею 42,86кв.м, загальною площею 77,6кв.м. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.04.2021, витребувано у П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 20.05.2021 до суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Лещенко Ю.В. 02.08.2021 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 10.08.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] 02.08.2021 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. 10.08.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнає та просить суд задовольнити. Представник третьої особи Житлово-будівельний кооператив «КРИСТАЛ-20», Голова правління «ЖБК «Кристал-20» Харьков Ю.О. в судових засідання не заперечував проти позовних вимог. 11.08.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності предствника третьої особи. Представник П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судові засідання не з`явився. 26.07.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 135. [PERSON] та [PERSON] є рідним дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки від 19.08.2020, виданою головою правління Житлово-будівельного кооперативу «КРИСТАЛ-20» Харьковим Ю.О. зазначено, що [PERSON] , 29 квітня 1992 року повністю виплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в рівних долях на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на майно, згідно норм чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Постанова Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у правах про спадкування» роз`яснює, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, інші будівельні споруди. Відповідно до ст. 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено у п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Оскільки державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. було встановлено, що відсутня державна реєстрація прав на спадкове майно, а тому у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має можливості. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України, регламентує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до положень ч.1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та враховуючи взаємну згоду сторін, прийняття судом визнання сторонами позову, оскільки це не суперечить ст. 206 ЦПК України, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, але у встановлений законом строк свідоцтво про право власності в порядку спадкування не отримали, суд вважає, що позовні вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,00грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 768,00грн.

Outcome: approved