Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить постановити рішення про зобов»язання відповідача звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку, шляхом знесення металевої огорожі, площею 0,0443 га, що розташована в селі Когути Яворівського району Львівської області і належить позивачу на праві власності, а також просить зобов»язати відповідача привести самовільно зайняту ним земельну ділянку (облаштоване водоймище), площею 0,038 га, що розташована в селі Когути Яворівського району Львівської області і належить на праві власності позивачу, у попередній стан, придатний для використання за цільовим призначенням, шляхом засипання грунтового покриву, стягнувши з відповідача у його користь матеріальну шкоду в сумі 896 гривень 06 копійок та 2000 гривень моральної шкоди покликаючись на те, що на підставі рішення XIV сесії VI скликання Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області за №339 від 13 жовтня 2011 року, було затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо підготовки та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Когути Яворівського району Львівської області. Ще перед тим, а саме: 07 серпня 2008 року, депутатською комісією Новояворівської міської ради з питань використання земель, благоустрою територій та захисту навколишнього середовища було встановлено, що межа земельної ділянки між ним та [PERSON] в селі Когути Яворівського району Львівської області відповідає плану-схемі земельної ділянки, яка була додана йому, згідно рішення сесії Новояворівської міської ради за №765 від 25 січня 2006 року і не накладається на земельну ділянку [PERSON], на що той безпідставно заперечує. 01 вересня 2008 року, при підготовці технічної документації із землеустрою, було складено акт встановлення та узгодження меж його земельної ділянки. Не зважаючи на вищенаведене, у вересні 2009 року, відповідач [PERSON], який на суміжній земельній ділянці в селі Когути Яворівського району Львівської області збудував житловий будинок, в порушення вимог діючого законодавства, безпідставно зруйнував межі встановлені на місцевості, знищивши фактично позначки меж, що були встановлені комісією. Після цього, зайнявши земельну ділянку, площею приблизно 0,05 га, почав проводити земляні роботи будівельною технікою, розривши котлован, приблизним розміром 50 м. довжини, 08 м. ширини та 02 м. глибини, а знятий шар грунту вивіз на свою суміжну земельну ділянку. 17 вересня 2009 року, він звернувся до Новояворівської міської ради із заявою про те, що земельній ділянці, відведеній йому для розроблення проекту землеустрою, відповідач [PERSON] самовільно проводить технікою земляні роботи і попросить прийняти відповідні міри. У відповідь на його заяву, 18 вересня 2009 року, комісією Новояворівської міської ради було складено акт обстеження його земельної ділянки в селі Когути та встановлено, що [PERSON] викопав ставок та збудував огорожу навколо нього. Цією огорожею відгороджено частину земельної ділянки, приблизно площею 0,045 га, на яку рішенням сесії Новояворівської міської ради за №765 від 26 січня 2006 року, йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для обслуговування житлого будинку та господарських споруд. 29 листопада 2011 року, він звернувся до відповідача [PERSON] з листом, в якому запропонував самостійно демонтувати і вивезти, встановлену на його земельній ділянці огорожу (металеву сітку з стовпцями), з попередженням про зверненням до суду про відшкодування завданих збитків, проте відповіді на цього листа він так і не отримав, а огорожа так і стоїть по даний час. Управлінням з контролю за використанням та охорою земель Державної інспекції сільського господарства в Львівській області було розглянуто його звернення і 29 травня 2012 року було проведено перевірку, щодо додержання вимог земельного законодавства. В результаті перевірки встановлено, що частина його земельної ділянки, яка належить йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Когути Яворівського району Львівської області, площею 0,0443га, самовільно зайнята [PERSON], шляхом встановлення огорожі (металева сітка) та облаштування ставка на площі 0,038 га, (знято верхній шар грунту без спеціального дозволу), чим порушено ст.ст.125, 126, 168 Земельного кодексу України та передбачено відповідальність за ст.ст.53-1, 53-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Було також визначено розмір заподіяної, відповідачем [PERSON], шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки та зняття верхнього грунтового покриву без спеціального дозволу. Не зважаючи на вищевказані заходи, самовільно зайнята земельна ділянка відповідачем [PERSON] у добровільному порядку звільнена не була, заподіяна шкода не відшкодована. Відмова відповідача звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку і привести цю земельну ділянку у відповідний стан, обмежує його, як законного власника, у праві користування та розпорядження земельною ділянкою. Крім цього, незаконними діями відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс психологічні страждання, щодо факту порушення відповідачем його законних прав та інтересів як власника земельної ділянки і, що відповідач не тільки не вживає жодних заходів з метою добровільного повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування заподіяних збитків, але й зводить наклепи та поширює неправдиву інформацію проти нього. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини 2 статті 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Стаття 1 Земельного кодексу України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Використання землі не може завдати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї та до його державної реєстрації. Згідно частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, підтримали позовні вимоги, дали пояснення аналогічні викладеним в заяві, просять позов задовольнити в повному об»ємі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, подавши до суду письмове заперечення, в якому пояснює, що земельної ділянки позивача [PERSON] він не займав і не займає і, що водойму та огорожу, про яку стверджує позивач, було зроблено у 2006 році його покійним тестем [PERSON], а у 2009 році, водойму було розширено із-за наявності води на поверхні всієї земельної ділянки. якою користувався покійний [PERSON] Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні теж заперечив позовні вимоги позивача і просить в задоволенні позову відмовити. як безпідставному. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO]. З рішення XIV сесії VI скликання Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області за №339 від 13 жовтня 2011 року вбачається, що було вирішено затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо підготовки та видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Когути Яворівського району Львівської області та передано [PERSON] безоплатно у власніть земельну ділянку в селі Когути, площею 0,2300 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №148826 від 29 грудня 2011 року, виданий [PERSON], який проживає в [INFO], на підставі рішення Новояворівської міської ради, 14 сесії 6 скликання №339 від 13 жовтня 2011 року, підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2300 га, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Когути Яворівського району Львівської області. Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. З копії акту від 07 серпня 2008 року вбачається, що розглянувши заяви та надані документи мешканців села Когути [PERSON] та [PERSON] стосовно встановлення межі між їхніми господарствами, депутатська комісія Новояворівської міської ради з питань використання земель, благоустрою територій та захисту навколишнього середовища встановила, що межа земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] відповідає плану-схемі земельної ділянки, яка була додана [PERSON], згідно рішення сесії Новояворівської міської ради за №765 від 25 січня 2006 року і не накладається на земельну ділянку [PERSON], на що той безпідставно заперечує. Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки [PERSON] в селі Когути Яворівського району Львівської області від 18 вересня 2009 року, комісією Новояворівської міської ради було встановлено, що [PERSON] викопав ставок та збудував огорожу навколо нього. Огорожею відгороджено частину земельної ділянки, приблизно площею 0,045 га, на яку рішенням сесії Новояворівської міської ради за №765 від 26 січня 2006 року, [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для обслуговування житлого будинку та господарських споруд. Частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України передбачено. що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Копія листа від 29 листопада 2011 року підтверджує письмове звернення позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] з пропозицією самостійно демонтувати і вивезти, встановлену на земельній ділянці [PERSON] огорожу (металеву сітку з стовпцями), з попередженням про зверненням до суду про відшкодування завданих збитків. Копія акту перевірки головним спеціалістом відділу оперативного контролю дотримання вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охорою земель Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, щодо дотримання вимог земельного законодавства [PERSON], та щодо можливого використання земельної ділянки [PERSON] в селі Когути Яворівського району Львівської області від 29 травня 2012 року підтверджує, що частина земельної ділянки [PERSON], яка належить йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Когути Яворівського району Львівської області, площею 0,0443га, самовільно зайнята [PERSON], шляхом встановлення огорожі (металева сітка) та облаштування ставка на площі 0,038 га, (знято верхній шар грунту без спеціального дозволу), чим порушено ст.ст.125, 126, 168 Земельного кодексу України та передбачено відповідальність за ст.ст.53-1, 53-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Актом також визначено розмір заподіяної, відповідачем [PERSON], шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки та зняття верхнього грунтового покриву без спеціального дозволу. Письмові приписи Управління з контролю за використанням та охорою земель Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 08 червня 2012 року зобов»язували [PERSON] усунути порушення земельного законодавства, щодо самовільного зайняття ним земельної ділянки [PERSON] в селі Когути Яворівського району Львівської області. Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 212 Земельного кодексу України передбачає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON], самовільно зайняв частину земельної ділянки, шляхом встановлення огорожі (металевої сітки) та облаштував водоймище на площі 0,038 га, що знаходиться в селі Когути Яворівського району Львівської області і належить на праві власності [PERSON], а тому [PERSON] слід зобов»язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення металевої огорожі, площею 0,0443 га, що розташована в селі Когути Яворівського району Львівської області і належить на праві власності [PERSON], а також зобов»язати [PERSON] привести самовільно зайняту земельну ділянку (облаштоване водоймище), площею 0,038 га, що розташована в селі Когути Яворівського району Львівської області і належить на праві власності [PERSON], у попередній стан, придатний для використання за цільовим призначенням, шляхом засипання грунтового покриву. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] заподіяної матеріальної та моральної шкоди, слід відмовити.

Outcome: partial