Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в обґрунтування якого вказав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2002 належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 23.01.2004 він уклав шлюб з [PERSON], з якою вони стали мешкати за вищевказаною адресою. Разом з ним та дружиною у зазначеній квартирі мешкали їх спільна з [PERSON] донька [PERSON], [INFO], та донька дружини від поперднього шлюбу [PERSON], [INFO], яка з 03.12.2010 року була зареєстрована у його квартирі. З липня 2016 року через погіршення сімейних стосунків він з [PERSON] стали мешкати окремо, він залишився проживати у вказаній квартирі, а [PERSON] разом з донькою [PERSON] пішла з дому та з того часу стала проживати окремо. Всі свої речі та речі дітей [PERSON] з квартири забрала. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15.08.2016 шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі фактично не проживає з липня 2015 року. 30.06.2015 остання закінчила Артемівське медичне училище, після чого 06.07.2015 працевлаштувалася в Донецьке вище училище Олімпійського резерву ім.Сергія Бубки, де працює до теперішнього часу. [PERSON] з липня 2015 року постійно мешкає в м.Бахмуті Донецької області та в найближчий час не має наміру повертатися до м.Мирнограда. На утримання доньки [PERSON] він сплачує аліменти. Його доходи не є значними, факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі створює для нього додаткове фінансове навантаження, повязане зі сплатою житлово-комунальних послуг, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, та не має можливості отримати субсидію. Відповідач з липня 2015 року участі в матеріальних витратах на утримання квартири не несе. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Сторони до судововго засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відстуність. При цьому позивач [PERSON] вказав, що він наполягає на позовних вимогах, а відповідач [PERSON] - що вона з позовними вимогами згодна у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Димитров (нині м.Мирноград), [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 502, що підтверджується відповідним договором, реєстраційним посвідченням Димитровського бюро технічної інвентаризації (а.с.10, 11). Відповідно до свідоцтва про шлюб та рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15.08.2016 шлюб, зареєстрований 23.01.2004 між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.16, 17). З тексту вказаного рішення вбачається, що у колишнього подружжя 06.02.2003 народилася донька [PERSON], яка проживає разом з матір'ю. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 11.04.2017 у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: з 22.03.2002 в якості власника позивач [PERSON], [INFO], з 01.12.2010 - відповідач [PERSON], [INFO], з 06.02.2003 донька власника [PERSON], [INFO], та з 01.02.2004 дружина позивача - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до акту обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Плеханово 48» від 22.06.2017, виготовленого головою ОСББ за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON], [INFO], з липня 2015 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживає (а.с.18). Згідно з довідкою Комунального закладу «Бахмутський медичний коледж» Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації від 04.05.2017 відповідач [PERSON] закінчила Артемівське медичне училище за денною формою навчання зі спеціальністю «Сестринська справа», період навчання з 01.09.2012 по 30.06.2015 (а.с.19). Згідно з інформацією Донецького вищого училища олімпійського резерву ім.С.Бубки Донецької обласної державної адміністрації управління з питань фізичної культури та спорту від 11.05.2017 [PERSON] працює у вказаному училищі на посаді медичної сестри з 06.07.2015 по дату надання інформації (а.с.20). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою проживання позивача у якості доньки його дружини та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою без поважних причин з липня 2015 року по теперішній час. Проти даного факту не заперечує і сама відповідач, висловивши свою позицію у письмовій заяві. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку її відсутності (понад двох років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved