Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Покликався на те, що з 25.07.1975 року по 02.04.2003 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірничого робітника очисного забою (гров). В 2001 році отримав професійне захворювання «вібраційна хвороба першої-другою стадії з вегето-сенсорною полінейропатією рук з вираженими трофічними порушеннями в кістках зап'ястя та артрозом правого ліктєвого суглобу», причиною якого стали вібрація та надмірне фізичне навантаження на роботі, в результаті захворювання йому було встановлено 25% втрати працездатності. 30.04.2003 року у нього було виявлено захворювання «двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня». Висновком МСЕК від 16.05.2003 року по цьому професійному захворюванню йому було встановлено вперше 10% втрати працездатності, а по першому професійному захворюванню - 50%. Крім того, було встановлено 3 групу інвалідності та протипоказано працювати в існуючих умовах. В зв'язку з такими обставинами його було звільнено з роботи по ст.40 п.2 КЗпП України. 02.03.2006 року висновком МСЕК по двобічній хронічній нейросенсорній приглухуватості другого ступеня ступінь втрати працездатності було збільшено до 15%. В 2009 році було виявлено ще одне захворювання «антракосилікатоз, вузликова форма 1/1р/t ДН І-ІІ ст.», яке також визнано професійним і встановлено 15% втрати працездатності та 2 групу інвалідності. 18.05.2010 року ним було пройдено черговий переогляд, в результаті якого встановлено довічно 2 групу інвалідності та загальну втрату працездатності 85%, в тому числі: по вібраційній хворобі - 35%, по двобічній хронічній нейросенсорній приглухуватості ІІ ступеня - 35%, по антракосилікатозу - 15%. Вважає, що отриманими професійними захворюваннями йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він не може повноцінно працювати, хвороби завдають фізичного болю та душевних страждань, змушений часто лікуватися, отримані ушкодження є незворотними, виникли значні проблеми в житті, побуті та сімейних відносинах. На підставі викладеного відповідно до вимог ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України просить стягнути в його користь у відшкодування моральної шкоди з відповідача ДП «Волиньвугілля» -- 30 000 грн., з відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку Волинської області - 20 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» Мацьоха Н.І. позов не визнала. Вказувала на те, що позивач отримує страхові виплати, він попереджувався про шкідливі умови праці. А тому, просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку Волинської області Богдан В.В. в судовому засіданні позов не визнала. Вказувала на те, що Фондом нараховано позивачу щомісячні страхові виплати, виплата на даний час становить 4557,28 грн., призначено одноразову допомогу у розмірі 40 140 грн., відшкодовуються витрати на стаціонарне та санаторно-курортне лікування. Тобто, зобов'язання перед потерпілим Фонд здійснює своєчасно та в повному обсязі. Крім того, зупинена дія положень закону, які передбачають право потерпілого на відшкодування моральної шкоди Фондом соцстраху. Вважає, що за моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків повинна відповідати організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах, тобто - ДП «Волиньвугілля», яке не забезпечило належних та нешкідливих умов праці. А тому, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представників відповідачі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 25.07.1975 року по 02.04.2003 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірничого робітника очисного забою (гров), що підтверджується копією трудової книжки (а.с.34). Актом розслідування професійного захворювання від 08.02.2001 року (а.с.3-4) за результатами розслідування випадку хронічного професійного захворювання у [PERSON] було встановлено професійне захворювання «вібраційна хвороба першої-другою стадії з вегето-сенсорною полінейропатією рук з вираженими трофічними порушеннями в кістках зап'ястя та артрозом правого ліктєвого суглобу», причиною якого стали вібрація та фізичне навантаження. В зв'язку з виявленим професійним захворюванням [PERSON] було встановлено 25% втрати працездатності, що підтверджується випискою з акту освідчення в МСЕК від 02.03.2001 року (а.с.9). Актом розслідування професійного захворювання від 30.04.2003 року за результатами розслідування випадку хронічного професійного захворювання у [PERSON] було встановлено професійне захворювання «двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня» (а.с.5-6). Висновком МСЕК від 16.05.2003 року по цьому професійному захворюванню йому було встановлено 10% втрати працездатності, а по першому професійному захворюванню - 50% (а.с.10). Крім того, Актом та висновком МСЕК було встановлено 3 групу інвалідності та протипоказано роботу в контакті з вібрацією, шумом, в неблагоприємних умовах. 02.04.2003 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі ст.40 п.2 КЗпП України (інвалід 3 групи від профзахворювання) (а.с.34). В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди в МСЕК на предмет визначення ступеня втрати працездатності, що підтверджується виписками з Актів освідчення в МСЕК від 03.03.2005 року, 02.03.2006 року, 04.03.2008 року, 06.03.2009 року (а.с.11-14), з яких вбачається, що по двобічній хронічній нейросенсорній приглухуватості другого ступеня ступінь втрати працездатності було збільшено до 15%. Актом №8-2009 від 22.04.2009 року (а.с.7-8) за результатами розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON] встановлено діагноз «антракосилікатоз, вузликова форма 1/1р/t ДН І-ІІ ст.», захворювання визнано професійним і встановлено 15% втрати працездатності та 2 групу інвалідності, що підтверджується випискою із Акту освідчення в МСЕК від 19.05.2009 року (а.с.15). 18.05.2010 року [PERSON] пройшов черговий огляд в МСЕК, в результаті якого йому встановлено довічно 2 групу інвалідності та загальну втрату працездатності 85%, в тому числі: по вібраційній хворобі - 35%, по двобічній хронічній нейросенсорній приглухуватості ІІ ступеня - 35%, по антракосилікатозу - 15%, що підтверджується довідкою про результаи визначення ступеня втрати професійної працездатності та довідкою до Акта огляду МСЕК (а.с.16). Нормами Конституції України, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоровя у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Моральна шкода ввідшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Разом з тим ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя: за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України право на відшкодування моральної шкоди у позивача [PERSON] виникло з моменту першого встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто з 02.03.2001 року. Висновок МСЕК складений до дня зупинення п.27 ст. 77 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на 2006 рік дії норм ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачають відшкодування моральної шкоди, не позбавляє права позивача на відшкодування моральної шкоди відповідно до норм вказаного Закону, чинних на час складання такого висновку МСЕК, оскільки право на таке відшкодування виникло в позивача до моменту набрання чинності цим законом, а зворотної дії в часі він не має. В звязку з цим посилання представника відповідача на Закони України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 30.03.2007 року, є безпідставним. Крім того, умови праці на робочому місці, безпеки технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Як встановлено в судовому засіданні відповідач ДП «Волиньвугілля» не забезпечив безпечних умов праці [PERSON] на робочому місці, про що зазначено в Актах розслідування професійного захворювання від 08.02.2001 року, 30.04.2003 року, 22.04.2009 року. Досліджені в судовому засіданні докази дають суду підстави вважати, що неправомірними діями відповідача ДП «Волиньвугілля» позивачу [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у наступному. [PERSON], працюючи на шахті в шкідливих умовах праці отримав три професійних захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час, в цілому втратив 85% професійної працездатності. Отже, спричинена [PERSON] моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві -- професійними захворюваннями у виді вібраційної хвороби, двобічної хронічної нейросенсорної приглухуватості ІІ ступеня, антракосилікатозу, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Волиньвугілля»з вини якого вона заподіяна. Відповідно до розяснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»від 31.03.1995 року № 4 розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує та, що втрата здоров'я позивача призвела до втрати нормальних життєвих звязків, незручностей в побуті і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що в користь позивача [PERSON] стягнути моральну шкоду з ДП «Волиньвугілля» в розмірі 12 000 гривень, а з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку Волинської області -- в розмірі 3 500 грн. Крім того, з відповідача ДП «Волиньвугілля» слід стягнути в дохід держави судовий збір у встановленому законом розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial