Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] та просив суд стягнути з останньої, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог 131 076 грн. 75 коп. інфляційні збитки за період з грудня 2008 р. по січень місяць 2021 р. за невиконання грошового зобов`язання, а також 3% річних за даний період в розмірі 18116 грн. 55 коп. Вимоги позивача мотивовані тим, що з 2003 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року даний шлюб було розірвано та відбувся поділ майна подружжя та відповідно визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Сеат «Ібіза» 2006 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 49599, 00 грн. На виконання даного рішення було видано виконавчий лист № 2-1326/1- 08 від 26.09.2008 р. На підставі зазначеного судового рішення даний транспортний засіб знаходиться у володінні і користуванні відповідача, [PERSON] , і разом з тим залишається зареєстрованим за позивачем, відповідач не зверталася із заявою до сервісного центру МВС або центру надання адміністративних послуг із заявою про перереєстрацію транспортного засобу, чим порушила законодавство у сфері дорожнього руху, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 20.01.2020 р. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі пунктів 6-32 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388. Відповідач навмисно не виконує судове рішення, яке набрало законної сили, та створює умови, які роблять виконання цього рішення неможливим, одночасно користується вказаним вище транспортним засобом та не здійснила виплату компенсації за частину даного автомобіля, що визначена рішенням суду, умисно не виконує рішення суду понад 10 років, чим спричинила позивачу відповідні матеріальні збитки На підставі викладеного позивач вважає за необхідне щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог ст.625 ЦК України. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 49599, 00 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує посиланням на вимоги ст.ст. 526, 611, 612 623, 625 ЦК України. 19 червня 2020 р. в рамках даної справи ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва було відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження. Відповідач скористалася своїм правом та надала до суду відзив та заперечення на позовну заяву. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 29 квітня 2021 р. було постановлено провести процедуру врегулювання спору за участю судді у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій. Провадження у справі зупинити до припинення процедури врегулювання спору за участю судді. 21 травня 2021 р.. відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва було поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій. Справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій передати до канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва для повторного автоматизованого розподілу справи, у відповідності зі ст. 33 ЦПК України так -як врегулювання спору мирним шляхом не відбулося. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.20221 р. головуючим суддею по даній справі було визначено суддю Гончарука В.П. 1 червня 2021 р. Дніпровським районним судом м.Києва була постановлена ухвала про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов повністю та просив його задовольнити, з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач навмисно ухиляється від виконання судового рішення, але при цьому підтвердив той факт, що на його ім`я відповідачем було здійснено грошовий переказ в сумі 49 599 грн. 16 липня 2021 р., тобто під час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, в межах строку позовної давності та подала до суду заяву про застосування строків позовної давності та на цій підставі відмовити позивачу в частині заявлених позовних вимог. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею першоюцього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Як було встановлено в судовому засіданні що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2003 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 7 травня 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та в порядку поділу майна подружжя було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 49599 грн. грошову компенсація за Ѕ частину автомобіля «Сеат Ібіза» держ.номер [NUMBER] . 26.09.2008 року на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист. 26.12.2019 р. відповідно до постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві було повернуто виконавчий лист у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Тобто рішення суду від 26 вересня 2008 р. в частині стягнення грошових коштів виконано не було. 16.07.2021 р. відповідач сплатила на користь позивача суму заборгованості в розмірі 49599 грн., тобто після сплину терміну понад 12 років. Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища від 16 червня 2018 р. відповідач змінили прізвище та ім`я та стала [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позов. З врахуванням того, що позивач просить стягнути з відповідач 3 відсотки річних та індекс інфляцій починаючи з 2008 року суд вважає за доцільне застосувати до даних правовідносин вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України та стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних за період часу починаючи 3 5.06.2017 р. по 16.07.2021 р. та стягнути з відповідача на користь позивача 52670, 04 грн. індексу інфляції та 5083, 9 грн. 3% річний за прострочення зобов`язанням, а всього стягнути 57 753 грн. 94 коп Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial