Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу 56/100 частин комунальної квартири 45 буд. 65 по Григорівському (Комсомольському ) шосе в м. Харкові, укладеного 23.11.2012 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині не включення на стороні покупця [PERSON], переведення на нього права покупця на 2/3 частини від 56/100 цієї квартири та визнання права власності на 37/100 частин квартири. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що він спільно з відповідачем придбав у власність для сумісного проживання кімнату житловою пл. 16,3 кв.м., яка розташована в квартирі, де проживає позивач з дочкою. У 2010 р. розірвав шлюб з дружиною [PERSON], залишив їй все майно подружжя, будинок, земельну ділянку, автомобіль та став підтримувати близькі стосунки з відповідачем, проживав спочатку на квартирі, а восени 2012 р. вирішили покращити житлові умови та запропонували сусідці по квартирі купити для неї окрему ізольовану квартиру, для чого звернулися за допомогою до ріелтера. Безпосередньо перед укладення угоди, як стверджує [PERSON], він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США, що відповідає 2/3 частинам вартості 56/100 частин комунальної квартири. [PERSON] додала особисті кошти у розмірі 8000 доларів США. Після купівлі другої кімнати, як стверджує позивач, вони з 10.01.2013 р. стали разом проживати в квартирі, він замінив вікна, вхідні двері, сантехніку, систему опалення, купив меблі, побутову техніку, сплачував комунальні послуги. Приблизно у жовтні 2014 р. відносини стали погіршуватися, відповідач мало приділяла уваги, не займалась домашнім господарством. Пояснив, що мав гроші для придбання квартири, працював приватним підприємцем ( а.с. 38-41 47-50, 95-98). Не погоджуючись з позовом [PERSON] подала письмові заперечення, в яких стверджувала, що за договором купівлі-продажу від 23.11.2012 р. вона прийняла у власність 56/100 частин комунальної квартири, оплатила за домовленістю з продавцем 204750 грн., що на той час еквівалентно 25000 доларам США. Вважає, що позивачем не надано доказів про придбання ним частини квартири за особисті кошти, проведення ним ремонтних робіт, оплату комунальних послуг. В судовому засіданні не заперечувала проти того, що вона працювала у відділенні Приватбанку і підтримувала з позивачем ділові відносини, як з клієнтом Банку, а після звільнення, перебувала у центрі зайнятості, у 2011-2012 р.р. працювала у [PERSON] домогосподаркою, потім помічником бухгалтера, касиром з мінімальною заробітною платою на його фірмі, разом з ним відпочивала, проте за путівку віддавала гроші позивачу. Ніяких розмов про створення сімї вони не вели, зобовязань один до одного не мали. На придбання квартири гроші в сумі 10 тис. доларів США позичала у чоловіка сестри, 7 тис. доларів США надали батьки, які проживають в Росії, решта суми-8 тис. доларів США знаходились у неї на депозитних рахунках, які вона закрила перед купівлею кімнати ( а.с. 126-127). Відповідачі [PERSON], [PERSON], 3 особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом , направили суду заяви про можливість розгляду справи без їх участі ( а.с. 62, 68, 114, 123). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.06.2015 р. задоволено клопотання представника позивача, витребувана із держреєстру речових прав на нерухоме майно інформація про осіб, за якими зареєстровано право власності на комунальну квартиру станом на 30.06.2015 р. В порядку забезпечення позову накладено заборону на відчуження 56/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] ( а.с. 90, 108). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, 56/100 частин спірної двокімнатної комунальної квартири 45 по вул.Григоровське (колишня Комсомольське) шосе, 65 в м. Харкові перебували у власності [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 03.02.1995 р.( кімната пл. 16,3 кв.м.). Інші 44/100 частин (кімната 13 кв.м.) комунальної квартири зареєстровані за [PERSON] ( а.с. 9-15). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2012 р., посвідченого нотаріально, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила 56/100 частин комунальної квартири 45 буд. 65, розташовану на Комсомольському шосе в м. Харкові. Продаж вчинено за 204\~750 грн., що за домовленістю сторін є еквівалентом 25000 доларів США. За п. 6.4 договору нотаріусом доведено до відома продавців зміст заяви покупця, що остання на момент придбання квартири у зареєстрованому шлюбі чи фактичних відносинах не перебуває та що гроші, за які вона купує вказану квартиру, є її особистою власністю.Сторони договору були попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства щодо недійсності угод ( а.с. 6). Як стверджував позивач [PERSON] , у 2008 р. він став зустрічатися з [PERSON], яка на той час перебувала у скрутному матеріальному становищі, проживала з дочкою в одній кімнаті пл.13 кв.м. комунальної квартири , разом їздили на відпочинок , [PERSON] у 2009 р. розірвав шлюб з дружиною, залишив їй все майно, включаючи житловий будинок, квартиру, автомобіль, до 2012 р. знімав квартири, потім намагався придбати себе житло і бажані варіанти для нього шукав ріелтер. Оскільки з відповідачем [PERSON] вирішили проживати спільно, тому вона запропонувала придбати у сусідки кімнату в квартирі, де вона проживає. При цьому, позивач посилається на те, що дійсно [PERSON] позичила у чоловіка сестри, з яким він також був знайом, 4 тис. доларів США, таку ж суму нібито їй може передати сестра з Росії, тому залишок у розмірі 17 тис. доларів США [PERSON] передав відповідачеві, з яких 1 тис. доларів сплатив завдаток. На укладення угоди до нотаріуса не поїхав та погоджувався з тим, що придбана кімната буде оформлена на [PERSON] На підтвердження своєї платоспроможності позивач надав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, довідку Західної ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про здійснення ним підприємницької діяльність на загальній системі оподаткування та отримання чистого доходу згідно декларації, за 2011 р. в сумі 79 127 грн., у 2012 р.-84204 грн., квитанції на придбання будматеріалів, сантехнічного обладнання у спірну квартиру , договори про надання послуг у сфері найму нерухомості (т. 1 а.с. 17-18, 26-33, т. 2 а.с. 96-99). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що він, за замовленням [PERSON], проводив ремонтні работи у одній з кімнат, замінював двері на балкон та у кімнату, обшивав балкон гіпсокартоном, ставив скло, робив електропроводку. За всі роботи з ним розраховувався виключно позивач. Вартість таких робіт відповідач не змогла пояснити. Свідок [PERSON] пояснив, що він виготовляв двері і вікна в [ADDRESS] , здійснював заміри, ставив також вхідні двері.Позивач самостійно вносив аванс, при установці вікон та дверей [PERSON] повідомила, що оплачувати роботу вона не буде, телефонувала [PERSON], він приїздив, приймав роботу, проводив повний розрахунок. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] також стверджував, що у вересні 2014 р. позивач попросив його провести сантехнічні роботи в кв. 45 по Григоровському шосе, 65, там же він зустрів [PERSON], з якою раніше працював у житлово-експлуатаційній ділянці. Свідок, оцінивши обєм робіт, склав список матеріалів і коли вони були придбані, [PERSON] зателефонував і повідомив про це. [PERSON] пояснив, що протягом тижня він проводив роботи в квартирі по каналізації, міняв стояки опалення, батареї на кухні, в кімнаті, проводив розводку по квартирі. Частину робіт він також виконував у 2015 р., але позивачка на той час була відсутня, виїжджала в Росію, в квартирі знаходилась її донька. З пояснень [PERSON] вбачається, що він , після купівлі другої кімнати в комунальній квартирі, оселився у січні 2013 р. у спірній квартирі, перебуваючи з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, але з 2014 р. їх стосунки стали напруженими, відповідач почала перешкоджати його проживанню, обмежила доступ до квартири, змінила замки , наприкінці липня 2015 р. вивезла його речі, що змусило позивача звернутися до Жовтневого РВ поліції.За поясненнями [PERSON], які містяться у висновку районного відділу органу внутрішніх справ, квартира придбана сумісно, але оформлена на [PERSON], з жовтня 2014 р. між ними виникли неприємні відносини і відповідач заперечує проти його проживання. В свою чергу [PERSON] пояснила, що вона придбала квартиру у 2012 р., з січня 2013 р. с нею став проживали [PERSON] Після погіршення стосунків між ними, [PERSON] попросила його залишити позивача квартиру, а оскільки позивач відмовився, тому вона також звернулася до поліції ( а.с. 156-158). Таким чином, [PERSON] вважає, що оскільки кімната була придбана для спільного проживання, на гроші як позивача, так і відповідача , його частина витрат складає 2/3 вартості, він став проживати разом з [PERSON], не заперечував проти реєстрації права власності за нею, проводив ремонтні роботи, витрачав кошти на облаштовувати квартири, меблі, то набув права власності на 37/100 частин спірної квартири. Факт передачі [PERSON] 17 тис. доларів для набуття кімнати позивач підтверджує наданими нотатками, зробленими особисто відповідачем, про існування у неї тільки 8000 доларів . Оспорюючи зазначені записи, як розрахунок для можливості купівлі-продажу частини квартири, відповідач посилається на те, що вона працювала бухгалтером у позивача, проводила купівлю-продаж валюти , на прохання [PERSON] , робила для себе такі нотатки , проте вони не стосуються наявності коштів на придбання квартири, а пояснення на її записах зроблені позивачем на власний розсуд та використані при предявленні позову ( а.с. 19) . Позивачем долучені до заперечень проти позову договори про внесення вкладів ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] на суму 1200 євро, 2000 доларів, 35000 грн. від 14.06.2011 р., 19.12.2011 р., 20.01.2012 р. ( а.с. 132-135). Відповідно до довідки ПАТ «ПриватБанк», на рахунку у відповідача в період з 01.01.2012 р. знаходилось на депозиті 2800 доларів США, 1300 євро, 35174 грн. Рахунки закриті відповідно 08.10.2012 р., 16.09.2012 р., 31.08.2014 р. Станом на 31.12.2012 р. залишку не має. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона працювала ріелтером, підписувала з [PERSON] договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (а.с. 128), спочатку шукала трикімнатну квартиру у новобудові, потім однокімнатну квартиру для сусідки відповідача.При огляді пропонованих обєктів сторони були разом, завдаток за частину квартири, яку продавали [PERSON], передавала [PERSON] Допитаний в якості свідка чоловік сестри відповідача-Ревенко С.А. підтвердив, що він позичав гроші [PERSON] під гарантії її батька, борг погашено у 2015 р. Заперечуючи надання позивачем [PERSON] грошей на придбання квартири, відповідач посилалася на те, що позивач не мав таких коштів, як він зазначає, оскільки його визнано банкрутом, описано майно. Постановою господарського суду Харківської області від 29.11.2013 р. підтверджено, що [PERSON] звернувся до суду, як фізична особа-підприємець із заявою про порушення справи про банкрутство, тому як не може виконати грошові зобовязання перед кредиторами після настання встановленого строку для їх сплати. ФОП [PERSON] визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, описано майно , в том числі автомобілі ( т. 2 а.с. 90-95, 103-111). Відповідач пояснила, що дійсно з січня 2013 р. позивач проживав у неї, але зясувалося, що він ховався від кредиторів, тому вона попросила його залишити квартира, після чого він предявив позов до суду про визнання права власності на частину квартири. Незважаючи на розірвання шлюбу, він залишався бути зареєстрованим разом з дружиною. За інформацією позивача, він постійно з 2013 по 2015 р. проживав з [PERSON], проте відповідно до листа ПАТ «Харківміськгаз» від 13.04.2015 р. № 03/2042 щодо надання даних по [ADDRESS] ( за місцем реєстрації позивача), [PERSON], на якої відкрито особовий рахунок на оплату послуг, на підставі документів виконавчого комітету Височанської селищної ради від 24.04.2015 р., довідки про склад сімї, було проведено перерахунок нарахувань за час тимчасової відсутності за місцем реєстрації [PERSON] за період з 01.10.2014 р. по 24.04.2015 р. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Височанської селищної ради від 24.04.2015 р. [PERSON] фактично мешкає з 2007 р. в с.м.т. Високий, вул. Калініна, 29-а разом з донькою [PERSON], 1993 р. н.( а.с. 129-131). З огляду на викладені обставини посилання позивача на те, що він мав можливість придбана для себе окрему квартиру, проте після домовленості з відповідачем спільно проживати, погодився з пропозицією [PERSON] купити кімнату сусідки, а тому набув прав покупця на частину спірної квартири пропорційно своєї долі вкладених на купівлю коштів, суд вважає помилковими. Отже матеріали справи містять письмові докази, які підтверджують той факт, що [PERSON] на момент придбання квартири у фактичних відносинах не перебувала, що не заперечується позивачем та гроші, за які вона купує частину квартири, є її особистою власністю. \~ \~ \~ Спільний\~відпочинок,\~тимчасове проживання\~в квартирі,\~проведення ремонтних\~робіт,\~придбання побутової\~техніки,\~меблів не\~свідчить про\~набування права\~на частину\~квартири її\~власника та не є підставами для визнання майна сумісним. [PERSON] не заперечував проти того, що придбана частина квартири буде зареєстрована за [PERSON], не вимагав зазначення його, як покупця у договорі купівлі-продажу, не звертався з будь-якими претензіями до відповідача з 2012 р. щодо свого права на частину квартири і тільки після погіршення стосунків з [PERSON], розставання, незгодою відповідача з його подальшим проживанням, звернувся з позовом про визнання за ним права власності на частину на квартиру. Статтею 204\~ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За вимогами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Суд виходить з того, що відповідач є дійсним покупцем спірної частини квартири, вона придбана за її власні кошти, що виключає визнання договору в частині покупця недійсним та визнання [PERSON] покупцем частини квартири. \~ \~ \~ Цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом( ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог\~\~ покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін. Суд вважає, що позивач не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про придбання спірної частини квартири внаслідок внесення сторонами власних коштів для створення спільної часткової власності. [PERSON] не довів також певними засобами доказування факт передачу 17 тис. доларів США відповідачу на придбання частини квартири.. Судом встановлено, що [PERSON] окремо набувала право власності на спірну частину квартири, визначаючи її особистою приватною, а не сумісною власністю, вказуючи у нотаріально посвідченому договорі та заяві на те, вона ні з ким у фактичних відносинах не перебуває та не проживає, кошти на придбання кімнати у комунальній квартирі належать виключно їй. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed