Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], Запорізький районний відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] шляхом скасування реєстрації місця проживання [PERSON]. Вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У даному житловому будинку зареєстрований він, його колишня дружина [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] тривалий час не мешкає у вищевказаному будинку та добровільно не знялась з реєстрації місця проживання, її реєстрація перешкоджає йому належно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Реєстрація впливає на розмір плати за житлово-комунальні послуги, унеможливлює отримання пільг та субсидій. Крім того, він не може ані передати в оренду належне майно, ані здійснити його відчуження. В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON], який позов підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подала. Представник третьої особи - Запорізького районного відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень на позов не подав. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2004 р. позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] Згідно довідки № 1226 від 15.06.2015 р., виданої Балабинською селищною радою, [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з 01.03.2014 р. по теперішній час. Згідно відповіді начальника адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області [PERSON] дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 16 січня 2012 року, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Оскільки під час здійснення судового розгляду представник позивача підтвердив, що означені питання не вирішувались, рішень судів про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою відносно відповідача не приймалось, суд приходить до висновку, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть. Крім того, суд виходить з того, що зняття з реєстрації здійснює орган, уповноважений на здійснення даних функцій, а не суд. За таких обставин заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed