Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 30.12.2006 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу маються двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Головною причиною припинення шлюбних відносин слугувало несумісність характерів та поглядів на життя. Посилаючись на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, просив шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2020 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 04.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивач в судове засідання не з`явивсяся, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Одночасно з поданням позову [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, шляхом направлення смс повідомлення та через засоби поштового зв`язку за офіційною адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Конверт повернувся на адресу суду, із позначкою про відсутність адресата за вказаною адресою. На адресу суду засоби поштового зв`язку 19.01.2021 року надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій вона не заперечує проти розірвання шлюбу та просить розглядати справу без її участі. Враховуючи те, що позивач просив проводити розгляд справи без його участі, а відповідач надіслала на адресу суду заяву про визнання позову, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис № 2223, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). Від спільного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9, 12). На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Клопотань про надання терміну для примирення сторони не заявляли. Як вбачається зі змісту позовної заяви сторони спільно не проживають з січня 2020 року, проте суд не може встановити період з якого саме сторони проживають окремо, оскільки сторони в судовому засіданні не надавали пояснення стосовно даного питання. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Враховуючи те, що відповідач не просила суд змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] » після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін. На підставі викладеного та

Outcome: approved