Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 січня 2017 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 4660 доларів США, що підтверджується копією відповідного договору. Останній написав розписку, якою зобов'язувався повернути борг в строк до 08.02.2017 року. Проте своє зобов'язання не виконав, що зумовило звернутись позивача з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 128944 грн. 53 коп., судові витрати понесені в ході судового розгляду справи, а саме витрати за сплату судового збору в розмірі 1289,44 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте позивачем було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з'явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 4660 доларів США ( а.с.8-9). Відповідно до якого [PERSON] було написано розписку про отримання ним коштів від [PERSON] в сумі 4660 доларів США, що еквівалентні на момент подання позову (4660 доларів США х 26,6705 = 128944,53 грн.), в якій він зобов'язувався повернути дані кошти в строк до 08.02.2017 року, але у визначений строк [PERSON] борг не повернув(а.с.10). Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеним договором позики. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за розпискою в сумі 128944грн. 53 коп. Відповідно до ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надано договір про надання правової допомоги від 17.08.2018 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 21.08.2018 в якому зазначені суми гонорару( а.с.15), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №343, ордер серії ЧН № 046831 від 21.08.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 17.08.2018 року про сплату [PERSON] за надання правової допомоги у розмірі 6000,00 грн. скріпленою печаткою адвоката Чумак В.П. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно сягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.. Вказана сума є достатньою для відшкодування судових витрат, з врахуванням складності справи та часу на її підготовку та проведення, обсягу робіт, виконаних адвокатом. Крім того, оскільки відповідачем зобов'язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1289 грн. 45 к. /а.с.1/, вказані витрати, з огляду на ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial