Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15.09.2012 між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не склалося через несумісність характерів, принципову відмінність поглядів в побутових питаннях та звичках. Шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Наміру поновлювати шлюбно - сімейні відносини відповідач не має. Тому, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 14.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 12.05.2021. Позивач подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує, просить задовольнити. Відповідач подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Як вбачається з матеріалів справи, з 15.09.2012 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1338 (а.с. 13). Сторони від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.02.2018) (а.с. 14). Судом установлено, що шлюбно - сімейні стосунки між сторонами не склалися через несумісність характерів, принципову відмінність поглядів в побутових питаннях та звичках, з жовтня 2020 року сторони перестали підтримувати подружні стосунки, вести спільне домашнє господарство, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 СК України). Згідно положень частин третьої та четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом частини другої статті 104, статті 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть інтересам подружжя, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved