Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив та просить розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини, укладений 21.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Алексєєвою Л.В. Зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом надання [PERSON] побачень із сином згідно графіку зустрічей. Визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: щотижня з 13:30 год. п`ятниці до 19:00 год. суботи з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та особистого бажання, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі і дідуся без участі матері; кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття, з 12:00 год. до 16:00 год.; в період шкільних канікул в літній період протягом 10 календарних днів кожного місяця, а саме: з 1 червня по 10 червня, з 1 липня по 10 липня, з 1 серпня по 10 серпня для спільного відпочинку та оздоровлення дитини на території України без обмеження спілкування з відвідуванням будь-яких місць громадського відпочинку, оздоровлення, курортів або місця проживання батька, без обов`язкової участі матері. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що за час спільного проживання [PERSON] із [PERSON] у них народилася син [PERSON] . 21.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Однак, всупереч вищевказаного договору, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає можливості батьку дитини приймати участь у вихованні дитини, порушує положення договору від 21.11.2016, тому позивач просить зазначений договір розірвати у судовому порядку. Позивач має всі умови, можливості та бажання для спілкування та участі у вихованні сина - [PERSON] , тому з метою усунення порушення його прав у спілкуванні з дитиною, просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини та просить визначити у вищезазначений спосіб його участі у спілкування та вихованні сина. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, який уточнила та просить визнати недійсним договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини, укладений 21.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. Встановити [PERSON] порядок участі у вихованні сина [PERSON] , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: з 07:00 год. ранку до 21:00 год. вечора по парних датах, кожного місяця, кожного року до досягнення дитиною повноліття у присутності матері; у разі бажання батька, щодо організації відпочинку за межами Харківської області, в межах України, батько зобов`язаний за два тижні письмово повідомити мати дитини, щодо такої о бажання, та в разі надання її письмової згоди організувати такий відпочинок, при ньому враховуючи її обов`язкову присутність; в разі бажання батька відвідати родичів сумісно з дитиною, то про таке бажання батько зобов`язаний за тиждень письмово повідомити мати дитини, щодо наявності такого бажання, та в разі надання її письмової згоди організувати таке відвідування родичів за участі матері дитини. Збільшити розмір аліментів на утримання дитини, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1000 грн. щомісяця до 3000 грн. щомісяця. Зобов`язати відшкодовувати [PERSON] на користь [PERSON] 50% додаткових витрат, пов`язаних з забезпеченням [PERSON] (ліки, медичні обстеження, одяг,взуття, усі витрати, пов`язаних з шкільними та іншими навчальними процесами відпочинок, оздоровлення, тощо). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 15.11.2016 між нею та [PERSON] було узгоджено зразок договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та участі вихованні дитини, текст якого було нотаріально посвідчено 21.11.2016. Однак [PERSON] дала згоду на підписання такого договору під тиском позивача, тобто підписання договору відповідачкою відбулося всупереч її волі, оскільки [PERSON] не надав згоди для зняття з реєстрації дитини [PERSON] для продажу квартири та реєстрації за новим місцем проживання, що було обумовлено необхідністю поліпшення умов проживання дитини, тому [PERSON] прийшлось погодитись на умови договору від 21.11.2016 та під загрозою ненадання згоди як батька дитини, вона підписала договір всупереч своїй волі, тому цей договір просить визнати недійсним. [PERSON] вважає, що розмір аліментів присуджений з позивача [PERSON] не достатній для утримання сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що [PERSON] не виконується обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини, він має заборгованість по аліментам. Відповідно до виписки із історії хвороби №2918 (АК № 63351 ) [PERSON] , [INFO] , встановлено рідкісне захворювання, тому у зв`язку з погіршенням стану здоров`я син потребує лікування, у зв`язку з чим збільшилися витрати на його утримання, лікування та придбання ліків, а також враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини віку від 6 до 18 років, [PERSON] просить збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1000 грн. до 3000 грн. щомісяця. Крім того, [PERSON] , посилаючись на хворобливий стан сина [PERSON] та необхідність в подальшому його лікування, проходження медичних обстежень, на що будуть витрачені грошові кошти, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 50% від фактичних витрат на лікування, проходження медичних обстежень та усіх додаткових витрат на дитину. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити. Представник Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутність. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку, дослідивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] [INFO] . [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Їх син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. 21 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Алексєвою Л.В. Позивач [PERSON] просить розірвати договір від 21.11.2016, посилаючись на те, що він сторонами не виконується. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти того, що договір від 21.11.2016 сторонами не виконується, вважає, що цей договір слід визнати недійсним. Приймаючи до уваги викладене, виходячи з їх інтересів дитини, враховуючи те, що подальше виконання сторонами договору на визначених у ньому умовах є неможливим, суд приходить до висновку що договір має бути розірвано. Вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про наявність підстав для визнання недійним договору від 21.11.2016 щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Посилання [PERSON] , що підписання договору від 21.11.2016 відбувалось під тиском, шантажу з боку позивача [PERSON] , що суперечило її справжньому волевиявленню та укладено спірного договору з порушенням вимог ст. 203 ЦК України не знайшло свого підтвердження. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Згідно п.4.8 договору від 21.11.2016 цей договір батьками прочитано. Батьками нотаріусу, підтверджено, що його зміст повністю відповідає їх дійсним намірам. Укладаючи договір від 21.11.2016, посвідчений нотаріально, кожна із сторін однаково розуміла значення, умови договору та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи батька [PERSON] та матері [PERSON] . Таким чином, відповідачка [PERSON] не довела належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання договору від 26.11.2016 недійсним, а тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору від 21.11.2016 задоволенню не підлягають. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з сином. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.03.2020 №170 вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені умови для проживання та розвитку. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дитини, що підтверджується актом обстеження від 06.02.2020. На засіданні Комісії були присутні малолітній [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [PERSON] про розгляд питання був повідомлений, але не з`явився. Малолітній [PERSON] , [INFO] , був опитаний за відсутності матері та повідомив, що він згоден спілкуватися з батьком - [PERSON] , але лише в присутності матері [PERSON] . Також [PERSON] повідомив, що батько тривалий час не приймає участі у його вихованні, не спілкується з ним, не цікавиться його життям. Згідно висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.03.2020 №170 вважає за доцільне встановлення наступного порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши час: з 07:00 год. до 21:00 год. по парних датах кожного місяця кожного року у присутності матері, [PERSON] , з можливістю відпочинку за межами Харківської області, за умовою узгодження відпочинку з матір`ю та у її присутності. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини,ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають значення. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи задоволення максимальних інтересів дитини, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у спілкуванні з дитиною, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.03.2020 № 170 та виходячи з інтересів дитини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, слід встановити порядок участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкування з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , визначивши час: з 07:00 год. до 21:00 год. по парних датах кожного місяця кожного року у присутності матері, [PERSON] , з можливістю відпочинку за межами Харківської області, за умовою узгодження відпочинку з матір`ю та у її присутності. У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. [PERSON] в своєму зустрічному позові просить збільшити розмір аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідачем не виконується обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини не виконується, має заборгованість по аліментам, враховуючи що у дитини погіршилось здоров`я, перебуванням дитини у лікарні та необхідності придбання ліків, що потребує значних витрат та враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини віку від 6 до 18 років просить збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1000 грн. щомісяця до 3000 грн. щомісяця. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 26.05.2017 до досягнення дитиною повноліття. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 09.08.2018 змінено рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 та зменшено розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 2000 грн. щомісяця до 1000 грн. щомісяця. Згідно довідки Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.07.2020р. № 92638 розмір заборгованості за аліментами з виконання виконавчого листа №640/7872/17, виданого 20.02.2020 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 26. 05.2017 і до досягнення дитиною повноліття складає 11 313,79 грн. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідачка [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, що у [PERSON] з часу винесення постанови Апеляційного суду Харківської області 09.08.2018 відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, не надала доказів погіршення або поліпшення стану здоров`я одного з батьків або інших доказів, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів у відповідності до ст. 192 Сімейного Кодексу України. Крім того, посилання [PERSON] як на підставу збільшення позовних вимог, те що установлений прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років складає 2218 грн., не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 Сімейного Кодексу України. Як вбачається з довідки Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.07.2020 № 92638 розрахунок розміру аліментів на дитину у 2019 році по аліментам розраховувалася 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з грудня 2018 р. по червень 2019 р. від розміру 2027 грн., з липня 2019 р. по червень 2020 р. від розміру 2218 грн. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі №536/1557/17. Враховуючи викладене, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів слід відмовити, в зв`язку з недоведеністю [PERSON] своїх зустрічних позовних вимог про збільшення розміру аліментів. Також [PERSON] в зустрічному позові, посилаючись на невиліковну хворобу сина [PERSON] , та необхідності в подальшому його лікування, проходження медичних обстежень, просить стягнути з [PERSON] 50% від фактичних витрат на лікування, проходження медичних обстежень, також усіх додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 (справа № 6-1489цс17) зазначено, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідачкою [PERSON] не надано суду розрахунку суми витрат на додаткове утримання та обґрунтованості необхідності в майбутньому витрат на додаткове утримання сина, не надано висновків лікарів про призначення саме такого виду лікування, на яке будуть витрачатись гроші у відповідному розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені [PERSON] зустрічні позовні вимоги про стягнення з [PERSON] додаткових витрат у розмірі 50% від фактичних витрат на лікування, проходження медичних обстежень, також усіх додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають, в зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial