Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить суд: 1. Витребувати з володіння [PERSON] нерухоме майно - 1/3 частину квартири [ADDRESS] (запис від 21.09.2015 номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності); 2. Скасувати запис від 21.09.2015 номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , а також рішення від 21.09.2015, індексний номер 24604259, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; 3. Визнати за позивачем, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є сином [PERSON] та з 1978 року проживав разом із матір`ю у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2007 р. [PERSON] визнано недієздатною та опікуном на нею та її майном призначено [PERSON] 18.09.2007 р. Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON] видано паспорт громадянина України, серійний номер [NUMBER] , де був відсутній її підпис, у зв`язку з недієздатністю. 28.05.2008 р. [PERSON] поступила на повне державне забезпечення до Комунального психіатричного закладу Мілівецького психоневрологічного інтернату Головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації. 23.01.2009 р. позивач уклав фіктивний шлюб із [PERSON] , однак жодного дня із нею як чоловік та жінка не проживав, у зв`язку з чим шлюб у подальшому 11.11.2016 р. був визнаний недійсним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. 14.06.2012 р. [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири [ADDRESS] , з тим, щоб 1/3 частка квартири належала [PERSON] , та у своїй заяві зазначила, що житлові права останньої порушені не будуть. 17.07.2012 р. позивач, його мати, [PERSON] , та [PERSON] взяли участь у приватизації в рівних частках спірної квартири. Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією 17.07.2012 р. видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] про те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної власності квартира [ADDRESS] . 17.09.2015 р. укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. за реєстровим № 185, відповідно до якого мати позивача [PERSON] подарувала [PERSON] свою 1/3 частку спірної квартири. 21.09.2015 р. укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] отриману в дар від недієздатної [PERSON] 1/3 частину спірної квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору, згідно із висновком про вартість майна, складеним 11.09.2015 р. суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Акр-Консалт», ринкова вартість 1/3 частини квартири становила 99 858,09 грн. Слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015101040000008 від 25.12.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом обману часткою квартири [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , у зв`язку з чим 05.08.2016 р. він, як єдиний спадкоємець, подав до Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої матері, та 02.12.2016 р. заведено спадкову справу № 59911049. Рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено нікчемність договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеного 17.09.2015 р. між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 185. [PERSON] до теперішнього часу є власником 1/3 частини спірної квартири, що підтверджується записом від 21.09.2015 р. номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності. Зазначена обставина підтверджується інформаційною довідкою від 17.09.2019 р. № 181278547 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач є законним спадкоємцем першої черги, однак у зв`язку з тим, що нерухоме майно - 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала його недієздатній матері [PERSON] , незаконно відчужена за вказаних вище обставин, він не може успадкувати це майно, чим порушується його право на спадкування як спадкоємця першої черги за законом, а також його право на власність. Враховуючи, що спірне майно вибуло із володіння недієздатної [PERSON] не з її волі, [PERSON] не мала права відчужувати це майно, [PERSON] набув у неї це майно безпідставно, а відповідно до спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем, позивач вважає, що має права на витребування зазначеного майно у відповідача. 24 жовтня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва постановлено: відстрочити [PERSON] сплату судового збору за подання позовної заяви, до ухвалення судового рішення у цій справі, та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності в порядку спадкування за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи і встановлено відповідні строки. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - з Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори належним чином засвідченої копії матеріалів спадкової справи № 254, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 24 грудня 2019 року до суду з Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори надійшли письмові докази, що витребувані відповідно до ухвали суду від 22 листопада 2019 року. 11 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву з письмовими доказами на його обґрунтування. Позов [PERSON] вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки у 2017 році [PERSON] звертався до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсних правочинів. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. у справі № 755/8167/17 встановлено нікчемність договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що був укладений 17.09.2015 р. між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. Крім того, вказаним рішення скасовано право власності на спірне майно [PERSON] , проведене на підставі спірного договору дарування від 21.09.2015 р. Рішення суду набрало законної сили та встановлені ним обставини не потребують доказування в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Вказаним рішенням суду було поновлено право [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] втратив право власності на зазначене майно. Таким чином, у цій справі відсутній предмет спору стосовно вимог про скасування рішень та записів про державну реєстрацію права, оскільки спір вирішений іншими судами. [PERSON] не є належним відповідачем за вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки цим майном він не володіє з огляду на вищевказані рішення. [PERSON] є співвласником на 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про приватизацію, що спростовує твердження про те, що спадкове майно, що належить спадкодавцю [PERSON] , знаходиться у володінні [PERSON] , а не [PERSON] . Просить визнати неналежним, наданий позивачем доказ, а саме: інформаційну довідку № 181278547 від 17.09.2019 р., відповідно до якої [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належала раніше спадкодавцю [PERSON] , оскільки існування запису про право власності [PERSON] на майно, яке за судовим рішенням повернулося до [PERSON] , пов`язано виключно з бездіяльністю позивача, яким не здійснено належних заходів щодо реєстрації припинення права власності [PERSON] , так як [PERSON] не звернувся до органу державної реєстрації з заявою про реєстрацію припинення права власності [PERSON] та скасування відповідних записів у реєстрі на виконання судових рішень, чим створив штучні докази, які суперечать дійсним цивільно-правовим відносинам, що встановлені судовими рішеннями. Позивач утретє звертається до Дніпровського районного суду м. Києва з такою ж самою вимогою про скасування записів про право власності [PERSON] у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що суперечить змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. у справі № 755/8167/17, існування якого позивач приховує, чим вчиняє зловживання своїми процесуальними правами. 22 січня 2020 року до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що у резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. у справі № 755/8167/17 зазначено «Скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7405512) проведену на підставі спірного договору дарування квартири від 21.09.2015 року.». Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі спірного договору дарування від 21.09.2015 р. проведено реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11260234). При цьому номер запису про право власності 7405512 відповідає державній реєстрації права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі іншого договору дарування від 21.10.2014, який не є предметом розгляду у цивільній справі. Отже на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. у справі № 755/8167/17 не може бути скасовано запис від 21.09.2015 р. номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , та його представник, [PERSON] , підтримали заявлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених у самому позові та заявах сторони позивача по суті справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, та зазначив про наявність двох рішень суду, які не оскаржувались. Договори є нікчемними і визнані недійсними, майно повернуто попередньому власнику. Відповідач, [PERSON] , не може за позивача вступити у спадщину. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи, Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутність представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, позивач, [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 18 квітня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (Т. 1 а.с.13). [PERSON] (власник) та [PERSON] (мати) з 1978 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖРЕО № 416 від 13.06.2012 р. № 429. З 2007 року у квартирі була зареєстрована [PERSON] (Т. 1 а.с.14). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року у справі № 2-о-112/07 задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа: органі опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Призначено опікуном над [PERSON] та її майном - [PERSON] (Т. 1 а.с. 41, 42). 14 червня 2012 року [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про надання дозволу на приватизацію квартири [ADDRESS] , з тим щоб 1/3 частка квартири належала [PERSON] . Крім того, зазначила, що житлові права [PERSON] порушені не будуть (Т.1 а.с. 44). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 291 від 06 липня 2012 року [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію житла з тим, щоб 1/3 частка квартири належала [PERSON] (Т.1 а.с. 45). 17 липня 2012 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 75-1006 від 17.07.2012 р., було видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (Т.1 а.с. 49). За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна, що за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 37401266, номер запису: 2145 в книзі: д. 1175-21, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису: 16.08.2012 р., на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] , виданого 17.07.2012, Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (розпорядження № 75-1006 від 17.07.2012), був зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по 1/3 частці на кожного (Т. 1 а.с. 107-109). 17 вересня 2015 року [PERSON] , дарувальником, та [PERSON] , обдаровуваною, укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Літвіновою Т.В., за реєстровим № 185, предметом якого була 1/3 частка в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить дарувальнику на праві приватної, спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] , виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 17.07.2012 р. Право власності на 1/3 частину квартири за дарувальником зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 11211953, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 481800580000 (Т. 1 а.с. 72, 73). 21 вересня 2015 року [PERSON] , дарувальником, та [PERSON] , обдаровуваним, укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Скляр О.С., за реєстровим № 2829, предметом якого була 1/3 частка в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого Літвіновою Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 17 вересня 2015 року за реєстровим № 185, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 вересня 2015 року, номер запису про право власності: 11213253, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 481800580000 (Т. 1 а.с. 77,78). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 02 серпня 2016 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Т. 1 а.с. 80). Згідно із довідкою від 27 липня 2016 року № 224, виданою Комунальним психіатричним закладом Мілівецький психоневрологічний інтернет, до дня смерті, на день своє смерті [PERSON] , проживала і була зареєстрована в м. Мілівці, Мілівецький психоневрологічний інтернат, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, куди поступила на повне державне забезпечення 28 травня 2008 року (Т. 1 а.с. 79). 05 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до компетентних органів із заявою, посвідченою державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , за реєстровим № 19-3106, щодо прийняття ним спадщини, яка залишилась після смерті його матері [PERSON] (Т. 1 а.с. 81). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року у справі № 755/4620/16-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у місті Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності. Рішення суду набрало законної сили (Т. 1 а.с. 15-27). Згідно із витягом № 46280331 від 23.12.2016 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) 02 грудня 2016 року Другою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, номер у нотаріуса: 254/2016, номер у спадковому реєстрі: 59911049, до майна померлої [INFO] [PERSON] (Т. 1 а.с. 83, 218-228). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у справі № 755/8167/17 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про застосування наслідків недійсних правочинів та відшкодування моральної шкоди. Ухвалено: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , 17.09.2015 року, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. Скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ) проведену на підставі договору дарування квартири від 17.09.2015 року. Скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7405512) проведену на підставі спірного договору дарування квартири від 21.09.2015 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Рішення суду набрало законної сили (Т. 1 а.с. 198-204. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року, частково скасованим постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, у справі № 755/11547/18 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінова Тетяна Віталіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора про встановлення правочинів нікчемними та застосування до них наслідків недійсності. Ухвалено: в частині встановлення договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеного 17 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Тетяною Віталіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 185 нікчемним провадження у справі в цій частині закрити. Скасувати рішення від 17 вересня 2015 року, індексний № 24509692 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінової Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Скасувати запис від 17 вересня 2015 року № 11213253 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В решті позову - відмовити. Рішення суду набрало законної сили (Т. 1 а.с. 133-140, 205-207). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 755/6137/18 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення, вселення, визнання недійсним договору про наміри, стягнення моральної шкоди, встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалено: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Визнати недійсним договір про наміри, укладений 16.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 743. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 40 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовити. Рішення суду набрало законної сили (Т. 1 а.с. 110-120). Відповідно до інформаційної довідки № 181278547 від 17.09.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 481800580000, що за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , а саме: 1/3 частка квартири, номер запису про право власності: 11260234 від 21.09.2015, на підставі договору дарування, 1/3 частини квартири, серія та номер: 2829, виданий 21.09.2015, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24604259 від 21.09.2015, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.; та 1/3 частка квартири, номер запису про право власності: 7405512 від 21.10.2014, на підставі договору дарування, 1/3 частини квартири, серія та номер: 2427, виданий 21.10.2014, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16627164 від 21.10.2014, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. (Т.1 а.с. 107-109). Відповідно до звіту про оцінку майна № 18-191010-048, складеного ТОВ «Комплексна оцінка майна», ринкова вартість об`єкта оцінки, що за адресою: [ADDRESS] , станом на 10 жовтня 2019 року складає 1 279 529,65 грн, без ПДВ. Ринкова вартість 1/3 частки об`єкту складає без ПДВ: 426 509,88 грн (Т. 1 а.с. 141-157). У відповідності до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставинами, що встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у справі № 755/8167/17, та які не доказуються при розгляді цієї справи є те, що договір дарування від 17 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено з недодержанням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності у дарувальника та без дозволу органу опіки та піклування, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме договору дарування від 17 вересня 2015 року. Крім того, судом встановлено, що договір дарування від 21 вересня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є похідним від договору дарування від 17 вересня 2015 року, який суд визнає недійсним. Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01 липня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону України, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Згідно із абз. 5 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Положеннями ч. 2 ст. 26 вищевказаного Закону України передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пункт 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, визначає, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру речових прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі суду рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже враховуючи те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у справі № 755/8167/17 було встановлено нікчемність договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про скасування запису від 21 вересня 2015 року номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , а також рішення від 21 вересня 2015 року, індексний номер 24604259, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про витребування з володіння [PERSON] 1/3 частини вказаної квартири суд приходить наступного. За замістом ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. У відповідності до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2019 року по справі № 914/970/18. У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предмет доказування у справах про витребування майна із чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. З огляду на викладені норми діючого законодавства, оскільки судом скасовано запис від 21 вересня 2015 року номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину спірної квартири, а також рішення від 21 вересня 2015 року, індексний номер 24604259, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частину вказаної квартири, приймаючи до уваги те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року у справі № 755/11547/18 також було скасовано рішення від 17 вересня 2015 року, індексний № 24509692 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінової Т.В. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частину зазначеної квартири та скасовано запис від 17 вересня 2015 року № 11213253 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири, суд приходить висновку про те, що належним власником такої 1/3 частини квартири [ADDRESS] є мати позивача, [PERSON] , - [PERSON] , яка померла. Вказане у сукупності є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки [PERSON] не є власником зазначеного майна. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] суд дійшов наступних висновків. За нормою ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За приписів ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. За наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлої [INFO] матері, [PERSON] , у строк встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України він звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини та 02 грудня 2016 року Другою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, номер у нотаріуса: 254/2016, номер у спадковому реєстрі: 59911049, до майна померлої [INFO] [PERSON] . При цьому, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його право власності на 1/3 частину спірної квартири, як спадкоємця першої черги за законом, оспорюється або не визнається іншою особою. Також позивачем не надано доказів щодо наявності будь-яких перешкод для звернення ним до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом та є підставою для відмови у її задоволенні. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності,

Outcome: partial