Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . У даному житлі зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не є його родичами, та які протягом трьох років з 2015 року не проживають в будинку. Згідно ухвали суду від 22.02.2021 року до участі у справи залучений в якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] , який змінивши предмет позову, зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але фактично не проживають відповідачі. При цьому всі відповідачі не є та не були членами сім`ї як [PERSON] , так і його, позивача [PERSON] . Між ним, позивачем та всіма відповідачами не укладалося жодних договорів, предметом яких є право користування зазначеним житловим будинком. Позивач зазначає, що його порушене право власності може бути відновлено шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, оскільки зазначений спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивач [PERSON] просить: - позбавити [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; розгляд справи провести в його відсутність. Представник позивача [PERSON] адвокат Ганенко Р.А. надав клопотання про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав. Поштові конверти з судовими викликами на ім`я відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повернулися за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2019 року, зареєстрованому за №933, [PERSON] особі представника продавця передав у власність (продав), а [PERSON] прийняв у власність (купив) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено в Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 162532994 від 06.04.2019 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , (а.с.117, 118, 119). Відповідно актам про не проживання від 14.11.2018 року, 20.08.2020 року, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , будучи зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , не проживають в будинку кожний з 2015 року (а.с.13, 29, 133). Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами 1, 3 ст.334 ЦК України, яка регламентує момент набуття права власності за договором, передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також на підставі інших документів, що свідчать зокрема, про припинення права користування жилим приміщенням. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що порушене право власності позивача-власника спірного житла може бути відновлено шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, оскільки зазначений спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: approved