Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач мотивує позов тим, що 24 грудня 2016 року вони з відповідачем уклали шляхом оформлення розписки договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від нього 1600 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.05.2017 року складає 42416 гривень, які зобов'язався повернути до 24.01.2017 року. Отримані кошти позичальник [PERSON] не повернув. Позивач прохає стягнути на його користь з [PERSON] 42416 грн. боргу за договором позики та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги зменшив, про що подав письмову заяву за підписом позивача. При цьому зазначив, що боржник частково повернув йому борг в сумі 400 дол. США, а тому прохає стягнути з позичальника борг в сумі 31812 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову з урахуванням уточнених вимог не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], та відповідач - [PERSON], 24 грудня 2016 року уклали між собою договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг 1600 у.о., що складало 44 тисячі гривень, які зобов'язався повернути в місячний строк. На підтвердження укладення вказаного договору позики та їх умов позичальником була надана відповідна боргова розписка. /а.с.4/ В обумовлений строк [PERSON] в добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов'язання, отримані в борг гроші повернув не в повному обсязі. Так, 1 200 дол. США позики не повернуті, що підтвердив представник відповідача. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити поданий позов, стягнувши з відповідача суму боргу. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved