Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 45000,00 гривень, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 151,64 гривні, судових витрат по сплаті судового збору в сумі 451, 52 гривні та витрат за направлення повідомлення телеграфом в сумі 49,68 гривень, з мотивів, викладених в позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє за довіреністю, мотивовано підтримав вимоги позовної заяви, та прохав їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє за довіреністю, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та прохав в задоволенні заяви відмовити з тих підстав, що грошей, вказаних в договорі [PERSON] не отримувала, та тому позов не визнає. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, та про стягнення судових витрат підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Предметом договору позики є грошові кошти в національній або іноземній валюті або інші речі, визначені родовими ознаками. Як встановлено судом при розгляді позову по суті, між позивачем та відповідачем 21 травня 2013 року був укладений Договір про надання безпроцентної позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] суму у розмірі 45000 гривень 00 копійок, про що свідчить договір від 21 травня 2013 року. Кінцевим днем розрахунку, згідно розписки, було вказано 30 жовтня 2013 року. Оригінал договору був досліджений судом у судовому засіданні та доданий до матеріалів цивільної справи. Відповідач не виконала умови договору позики. В позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 7174 гривні 04 копійки. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у цієї частині та ухвалення судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 45000 гривень 00 копійок. Суд, з урахуванням положень частини 2 статті 1047 ЦК України, приймає як доказ існування між сторонами боргових зобов'язань Договір про надання безпроцентної позики від 21 травня 2013 року, який посвідчує передання позикодавцем - позивачем [PERSON] позики позичальнику - відповідачу [PERSON], грошових коштів - позики у загальному розмірі 45000 гривень 00 копійок. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку стягнення вищевказаних сум є видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення платежу і підставою до їх застосування є порушення ним такого зобов'язання і відсутність вини кредитора. Так, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення складає 151 гривня 64 копійки. Таким чином, загальна сума простроченої заборгованості з урахуванням 3% річних складає 45151 гривня 64 копійки. Відповідно до статті 214 ЦПК України, суд при ухваленні рішення, повинен, у тому числі, вирішити питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так відповідно до положень частини 1 статті 88 ЦПК України та пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені [PERSON] і документально підтверджені витрати - судовий збір у розмірі 451,52 грн., та витрати за направлення повідомлення телеграфом в сумі 49,68 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved