Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 березня 2006 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого виникають непорозуміння та сварки. На даний час проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, сім'я існує лише формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, а тому просить шлюб розірвати. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, згідна на розірвання шлюбу, так як вже тривалий час проживають з позивачем окремо, сімейних стосунків не підтримують. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 17 березня 2006 року Виконавчим комітетом Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Після одруження відповідачу присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Встановлено також, що сімейне життя між сторонами не склалося, сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. На основі наведеного та виходячи із вимог ст.112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. Згідно вимог ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На вимогу відповідача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Судові витрати залишити за позивачем згідно його клопотання. На підставі ст.ст.55, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved