Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України, третя особа Голосіївське управління поліції ГУ НП у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди. Просив стягнути з державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь майнову та моральну шкоду в сумі 1390000 грн. внаслідок неправомірної бездіяльності службових осіб Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у кримінальному провадженні № 12014100010002151. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 20.03.2011 року він зазнав шахрайських дій з боку невідомих осіб. З даного приводу він звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Однак, слідчий відділ Голосіївського РУ ГУ МВС ніяких першочергових дій по затриманню злочинців не здійснив. 29.03.2011 року була відкрита кримінальна справа, а вже 19.05.2011 року вона була зупинена, у зв»язку з тим, що не було встановлено осіб, причетних до злочину. Позивач неодноразово звертався із заявами та скаргами на бездіяльність посадових осіб, та оскаржував постанову про закриття кримінального провадження. Ухвали суду посадовими особами не виконані та досудове розслідування у справі взагалі не здійснюється. Вважає, що службовими особами Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві протягом тривалого часу порушуються його права, як потерпілого в кримінальному провадженні, а також зазначає про те, що протиправною, халатною, незаконною та необґрунтованою бездіяльністю, яка полягає у нездійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 12014100010002151, відписках на його заяви та скарги, посадовими особами Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві йому завдано майнової шкоди, яка ним оцінена в сумі 695000 грн., а також моральну шкоду, яка ним оцінена в сумі 695000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в місті Києві в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, посилаючись на відсутність встановлених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та КПК України підстав для відшкодування Головним управлінням Національної поліції в м. Києві майнової та моральної шкоди позивачу. Шкода заподіяна потерпілому від злочину відшкодовується особою винною у вчиненні злочину або в разі не встановлення винних осіб, то державою в передбаченому законом порядку. Також вказала, що за отриманою від позивача інформацією щодо вчинення відносно нього злочину, діями органу, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудового розслідування було вжито всі можливі дії на розкриття злочину. Досудове розслідування у кримінальній справі за заявою позивача [PERSON] триває. Просила відмовити в задовленні заявленого позову. Відповідач Державна казначейська служба України та третя особа Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. Будучи належним чином повідомленими про розгляд справи з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, про причини неявки у судове засідання представників суд не повідомлено. Враховуючи викладене, врахувавши думку учасників судового засідання, суд визнав за можливе розглянути справу за позовними вимогами [PERSON] за відсутності представників відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача Головного управління Національної поліції в м. Києві, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави про що зазначено в частині першій ст. 2 ЦПК України, а частиною першою ст. 4 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами частини першої ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Судом встановлено, що позивач 20.03.2011 року звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення невідомими особами шахрайських дій відносно нього (а.с. 7, 8). Відповідно до листа Голосіївського районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 29.04.2011 року № 53/х-1020, позивача було повідомлено, що за результатами його заяви було порушено кримінальну справу № 0117784 від 29.03.2011 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та у вказаній кримінальній справі проводяться оперативно-розшукові заходи, направлені на встановлення, причетних осіб до вчинення вказаного злочину (а.с.9). На письмову заяву [PERSON] від 19.12.2011 року про хід розслідування, Голосіївським РУ ГУ МВС України було повідомлено, що досудове слідство по даній кримінальній справі зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України, за не встановленням особи, яка скоїла злочин (а.с.10,11). 17.01.2012 року позивач звернувся зі скаргою на дії слідчого, та 30.01.2012 року, останнього, листом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва було повідомлено, що слідчим прийнято рішення про зупинення досудового слідства та підстав для скасування вказаної постанови не має (а.с.12-14). 09.03.2012 року позивачем було подано скаргу на бездіяльність слідчого, та 15.03.2012 року прокуратурою Голосіївського районного суду м. Києва було повідомлено, що слідчим прийнято рішення про зупинення досудового слідства та підстав для скасування вказаної постанови не має (а.с.15,16). 23.03.2012 року позивач звернувся зі скаргою на дії районного прокурора, та 25.04.2012 року Прокуратурою м. Києва було вказано про те, що 17.04.2012 року рішення слідчого про зупинення досудового слідства по кримінальному провадженню було скасовано та у справі з метою активізації слідства надано письмові вказівки, у тому числі спрямовані на викладених в скарзі тверджень слідчим шляхом (а.с.17-18, 19). 07.06.2012 року позивач звернувся зі скаргою на тяганину при розслідування кримінальної справи, та 18.06.2012 року на дане звернення позивачу була надана відповідь про те, що проведення досудового слідства доручено слідчому Кузьміну С.В., який поновив розслідування та проводить всі необхідні слідчі дії з метою розкриття злочину (а.с.20, 21). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2014 року, ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2014 року, якою відмовлено у відкритті провадження, а заяву [PERSON] повернуто, - була скасована. Постановлена нова ухвала про визнання неправомірною бездіяльність начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві та заступника прокурора Голосіївського району м. Києва Борзих Д., яка полягає у не розгляді заяви про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРДР за заявою [PERSON] по кримінальній справі № 01-17784, порушеної за КПК України 1960 року. Зобов»язано начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві та заступника прокурора Голосіївського району м. Києва Борзих Д. розглянути заяву [PERSON] та надати відповідь у строк визначений ч. 1 ст. 214 КПК України (а.с.24-26). Постановою слідчого слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.07.2015 року Листопад С.Г., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014100010002151 від 22.03.2014 року - закрито (а.с.28-30). Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2016 року, визнано бездіяльність слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві неправомірною та скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 02.07.2015 року (а.с.96-99). 28.07.2016 року позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність прокуратури м. Києва та ГУ НП у м. Києві при розслідуванні кримінальної справи № 01-17784 (а.с.104-106). Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу позову позивач вказує на те, що службовими особами Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві протягом тривалого часу порушуються його права, як потерпілого в кримінальному провадженні, а також зазначив про те, що протиправною, халатною, незаконною та необґрунтованою бездіяльністю, яка полягає у нездійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 12014100010002151, відписках на його заяви та скарги, посадовими особами Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві йому завдано майнової шкоди, яку він визначив у сумі 695000 грн., не подавши при цьому жодного розрахунку та доказів на її підтвердження. Позивач подав суду копії заяв, скарг, звернень та відповідей компетентних органів щодо його звернень. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, регулюється ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до правил ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, обов'язковою умовою застосування даної норми закону є заподіяння посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії або бездіяльності правоохоронних органів були незаконними. Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Статтями 1 та 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено вичерпний перелік підстав та умов, при яких особа набуває права на відшкодування моральної шкоди. Проте, позивачем не подано жодних доказів про наявність наведених у вказаному законі підстав. Поряд з цим, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що дії чи бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури визнано в судовому порядку такими, що завдали шкоди позивачу, а отже відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконної дії чи бездіяльності відповідачів, в чому саме полягають незаконні дії кожного з відповідачів, не підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі (в позовній заяві по друкованому тексті до суми, від руки, дописані нулі) чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів і шкодою. Позивач обмежується лише стандартними фразами, зазначаючи що завдана йому моральна шкода полягає у виникненні душевної тривоги, неспокою та не підтверджується жодними доказами. Позивач в позовній заяві та в усних поясненнях зазначає, що завдана йому моральна шкоду полягає в зазнанні моральних страждань, втраті нормальних зв»язків, порушенні звичайного ритму життя, спілкування з рідними, витрачанні часу на відстоювання своїх прав в органах правопорядку та судах на протязі тривалого часу. Проте на підтвердження вищенаведеного позвиачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідачів. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди. В даному випадку суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено ні факту заподіяння йому моральної шкоди, ні причинно-наслідкового зв»язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів, а тому відсутні підстави передбачені ст. 1174 ЦК України для задоволення позову та стягнення моральної шкоди. Встановлення факту неправомірних дій та бездіяльності відповідачів, посадових осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, підтверджених рішеннями судів, за умови недоведеності позивачем факту наявності шкоди та причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача не є достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не свідчить про безумовне заподіяння позивачеві такими діями та бездіяльністю моральної шкоди. Враховуючи викладене, позивачем не доведено обґрунтування підставності позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено наявність шкоди та причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв'язку з чим вимоги позивача суд вважає необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed