Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 07 серпня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, через що в сім'ї часто виникали суперечки та непорозуміння. Позивач вважає, що сім'я їхня розпалася остаточно і збережена бути не може. Сімейні стосунки припинені біля року тому. Тому позивач вимушений звернутися до суду і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 07 серпня 2014 року. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву вх.№3637 від 24.05.2018, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву вх.№3733 від 29.05.2018, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає. Не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заяви, клопотання: заяви позивача та відповідача про розгляд справи без їх участі. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданого 07 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що 07 серпня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого 25 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області. Із доводів позивача встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують. Мір до примирення ніхто із сторін не приймав, разом не проживають. Не бажають подальшого спільного життя. Відповідно до ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що поновлення сімейних відносин та збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, сторони разом не проживають і не мають наміру підтримувати сімейні стосунки, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 серпня 2014 року, відповідач після державної реєстрації шлюбу своє прізвище «[PERSON]» змінила на прізвище чоловіка «[PERSON]». Відповідач [PERSON] заявила вимогу про залишення їй прізвища «[PERSON]». Враховуючи ці обставини, суд має підстави після розірвання шлюбу залишити відповідачеві [PERSON] прізвище «[PERSON]». З урахуванням наведених мотивів суд при вирішенні цього спору застосував такі норми права: ст.ст.4,110,112,113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved