Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: вул. Вишнева (колишня назва - Радянська), 52, с. Аджамка Кіровоградський район Кіровоградська область, та зняти їх з реєстрації місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу належить на праві приватної власності цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Аджамка, вул. Вишнева (колишня назва - Радянська), б. 52. Разом з ним у вказаному житловому будинку раніше проживали та до цього часу зареєстровані його колишня дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Шлюб між ним та [PERSON] розірвано 6 квітня 2001 року, про що відділом РАЦСу Кіровоградського району Кіровоградської області вчинено відповідний запис за № 33. Проте, з 2000 року в належному йому на праві приватної власності житловому будинку його колишня дружина [PERSON] та його син [PERSON] не проживають, але зареєстровані. За місцем реєстрації вони жодного разу не зявилися, цим житлом не цікавляться та в ньому відсутні будь-які їх речі, йому взагалі невідоме їх фактичне місце проживання чи перебування. Позивач бажає продати належний йому будинок, проте реєстрація місця проживання відповідачів позбавляють його можливості це зробити, оскільки покупець відмовляється придбати, а нотаріус - посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку за наявності зареєстрованих в ньому осіб. Враховуючи зазначене та те, що реєстрація відповідачів у житловому будинку, який належить позивачу, порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, [PERSON] вирішив звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в призначене судове засідання зявився, надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час, дату та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю реєстрації та через оголошення в газеті Кіровоградської обласної ради та обласної державної адміністрації «Народне слово» №52(3282) від 29 грудня 2016 року. Від Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 10.01.2017 надійшла заява, з якої слідує, що виконавчий комітет Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Просять подальші судові засідання проводити без участі представника сільської ради. На підставі ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить цілий житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Аджамка, вул. Вишнева (колишня назва Радянська), б.52, що підтверджується копією свідоцтва про право власності №52 від 05.05.2003, видане на підставі рішення Аджамської сільської ради №71 від 10.04.2003 (а.с.8), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1985631 від 13.11.2003 (а.с.9) та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №1985690 від 13.11.2003 (а.с.10). Згідно із довідкою № 2534, яка видана виконавчим комітетом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 03.10.2016, відповідно до погосподарської книги № 2 номер обєкта погосподарського обліку 010083-1 по Аджамській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області за 2016-2020 дійсно по вул. Вишнева, 52 в с. Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області зареєстровані: [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], однак згідно із заяв свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за вищевказаною адресою з 2000 року зареєстровані, але не проживають (а.с.15). З копій заяв [PERSON] та [PERSON], які засвідчені секретарем Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області [PERSON] 03.10.2016, слідує, що вони особисто знайомі з [PERSON], яка зареєстрована в [INFO] (колишня Радянська), б.52, і підтверджують, що вона за вказаною адресою з 2000 року не проживає. Разом з нею за цією адресою зареєстрований, але не проживає її син [PERSON], [INFO] (а.с.16,17). В силу вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які повязані з фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Вирішуючи питання щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання суд виходить з наступного. Пункт 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону (ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязанні з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, судове рішення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають більше року в вищезазначеному житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір по 551,20 грн. з кожного. На підставі ст.150 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 405, ЦК України,

Outcome: partial