Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Народицького районного суду Житомирської області із позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Народицьке відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Коростенська місцева прокуратура в особі прокуратури Житомирської області, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 17 липня 2012 року слідчим слідчого відділу УСБУ в Житомирській області Ласточкіним С.О. стосовно [PERSON] порушено кримінальну справу № 485 за зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів, з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст.216 КК України. У процесі розслідування кримінальної справи № 485 відносно [PERSON] , під час проведення 18 липня 2012 року обшуків, слідчими слідчого відділу УСБУ в Житомирській області було виявлено та вилучено належні позивачу на праві приватної власності 18 ящиків по 20 пляшок горілки кожен; 384 ящики з пляшками горілки «Пшенична» по 20 пляшок горілки кожен; 16 пляшок горілки, 2 ящики горілки «Смачна пшенична хвиля» по 20 пляшок, 2 ящики горілки кожен, 20 пляшок «Мрія Пшенична», 17 пластикових пляшок з горілкою. 18 липня 2012 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 04 серпня 2012 року позивачу пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 216 КК України. 19 грудня 2012 року постановою Корольовського районного суду м. Житомира було скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи № 485. 27 березня 2013 року слідчим Управління Служби безпеки України в Житомирській області Ласточкіним С.О. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження за № 22013060000000048 за ч. 1 ст. 199 КК України. 19 листопада 2018 року відповідно до вимог чинного законодавства, [PERSON] звернувся до слідчого СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановського В.В. з клопотанням про повернення належного мені майна. Згідно відповіді від 28 листопада 2018 року вих.№2310 210/03-18, вбачається що пляшки горілки визнані речовими доказами і тому повернути їх немає можливості. Ухвалою слідчого судді Народицького районного суду Діброви О.В. від 11 грудня 2019 слідчого Тумановського В.В. зобов`язано повернути вилучені [PERSON] під час обшуку алкогольні напої у кількості 7892 пляшки. Після отримання алкогольних напоїв та виїзду з міста Овруча, де на складі поліції зберігалася горілка, найнятий автомобіль, яким позивач перевозив повернуту йому горілку, незаконно був зупинений працівниками поліції та Державної фіскальної служби. Вилучено з місця події автомобіль «ГАЗ-53» д.р.н. [NUMBER] та належну [PERSON] горілку. 15 січня 2019 року слідчими Овруцького ВП Коростенського ВП ГУ НП в області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення № 12019060250000576 за ч. 1 ст. 199 КК України за фактом перевезення горілки з підробленими акцизними марками. У подальшому, обидва кримінальні провадження об`єднані в одне. Вилучені алкогольній напої позивачу повернуто лише 13 червня 2020 року. Кримінальне провадження стосовно закрито 18 червня 2020 року. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури на загальну суму 648571, 15 грн. та моральну шкоду на загальну суму 543685, 00 грн. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 01.09.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Держави в особі Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Народицьке відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Коростенська місцева прокуратура в особі прокуратури Житомирської області, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача на належного Державу України в особі Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України Агаєва О., відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки, як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності, незаконності дій слідчих органів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Таким чином, законні підстави для стягнення коштів в сумі 1192256,00 грн з Державного бюджету відсутні, а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Від представника відповідача ГУНП в Житомирській області Стасюк І.Я. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якої зазначає, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в структурному підпорядкуванні якого знаходиться Народницький РВ УМВС України в Житомирській області, то і виносити будь-які рішення та /або вчиняти у відношенні позивача будь-якої дії чи бездіяльності, які б могли спричинити/завдати матеріальну та моральну шкоду не могло. За таких обставин ГУНП в Житомирській області не може бути відповідачем у даній справі. Обставини про які вказує позивач, як на підставу своїх вимог, не підпадають під жодну з підстав передбачених Законом та ст. 1176 УК України, які дають право на відшкодування моральної шкоди у порядку передбаченому даними законодавчими нормами, а тому права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом у позивача немає. Таким чином, враховуючи те, що підстави для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду в даному випадку відсутні, Головне управління Національної поліції в Житомирській області вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Стороною відповідача Заступником керівника Житомирської обласної прокуратури Гребенюком Р. подано відповідь на позовну заяву, відповідно до якої, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню лише у частині відшкодування моральної шкоди у результаті перебування під слідством виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, що становить 25333 грн. 34 коп., у іншій частині позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. До суду подано відзив на позов, у якому представник відповідача Управління СБУ України в Житомирській області позов не визнає. Вказавши, що у позовній заяві, відсутні відомості щодо заподіяння позивачеві страждання (фізичні, душевні або психічні), у визначеному позивачем розмірі, та не зазначено, у чому конкретно вони полягали, а також характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також у позовній заяві відсутні відомості про стан здоров`я позивача, даних щодо вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів щодо необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Окремо того, в позовній заяві [PERSON] стверджує, що йому спричинені матеріальні збитки, у зв`язку з вилученням у нього горілчаних виробів. Проте, в матеріалах кримінальної справи № 485 містились дані про те, що вилучені у [PERSON] горілчані вироби не відповідають вимогам державного стандарту, а акцизні марки на них являлись підробленими. У зв`язку з цим, відповідно до чинного законодавства зазначені вироби не могли бути реалізовані [PERSON] , і тому вимоги по відшкодуванню йому збитків в цій частині до правоохоронних органів є необґрунтованими і також не підлягають задоволенню. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник Житомирської обласної прокуратури - Салков Р.В. проти задоволення позовної заяви заперечував частково, в частині відшкодування моральної шкоди у результаті перебування під слідством виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, що становить 25333 грн. 34 коп., іншу частину позовних вимог - заперечував, як необґрунтовану. Представник Управління Служби безпеки України в Житомирській області - Малик С.О. проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Інші учасники розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми - ст. 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема (п.2): закриття кримінального провадження за відсутністю подій кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, постановлення виправдувального вироку суду. Судом встановлено, що 17.07.2012 року постановою слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіна С.О. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів, з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 204 , ч. 1 ст. 216 КК України. Постановою Корольовським районним судом м. Житомира від 19.12.2012 року скасовано постанову слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіна С.О. про порушення кримінальної справи від 17.07.2012 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 204 , ч. 1 ст. 216 КК України. З письмових матеріалів справи вбачається, що 27.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 22013060000000048 за ч. 1 ст. 199 КК України. Відповідно до постанови слідчого СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановський В.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22013060000000048 від 27.03.2013 року за ч. 1 ст. 199 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України. З огляду на зазначене, судом встановлено, що [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з 17.07.2012 року по 19.12.2012 року та з 27.03.2013 року по день закриття відносно нього кримінального провадження - 18.06.2020 року, що становить повних 92 місяці. Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ст.ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.ч.5, 6 ст.4, ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Положенням п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України. Передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 грудня 2021 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6500,00 грн. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що він перебував під слідством у період з 17.07.2012 року по 19.12.2012 року та з 27.03.2013 року по 18.06.2020 року, тобто повних 92 місяці, кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень, внаслідок чого позивачу, поза розумним сумнівом, було завдано моральної шкоди, оскільки призвело до порушення усталеного способу життя останнього. Вказані обставини, на думку суду, в цілому безумовно призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинули на почуття та душевний стан позивача та завдали йому душевних та моральних страждань, тому моральна шкода підлягає - відшкодуванню. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує обставини справи, а також те, що за період проведення досудового розслідування органом досудового розслідування [PERSON] тому виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір вказаної шкоди слід визначити у мінімальному розмірі встановленому чинним законодавством, що становить 598000,00 грн. (6500,00 коп. х 92 місяці), що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань. Позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 648571,15 грн. задоволенню не підлягає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не було надано належних, допустимих та достовірних доказів вказаному. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі у виді судового збору слід віднести на рахунок держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial