Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягувалися на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 700 грн., щомісячно, на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22.12.2015 року у справі №653/3291/15-ц, починаючи з 16.10.2015 року і до повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі зі [PERSON] . Від шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] , та донька, [PERSON] , [INFO] . Проте, сімейні стосунки не склалися, рішенням Генічеського районного суду Херсонської області шлюб було розірвано 23.05.2016 року. В 2015 році відповідач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Судом було винесено рішення від 22.12.2015 року, яким вирішено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 грн. щомісячно, та дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з чим до Генічеського районного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено на примусове виконання виконавчий лист № 635/3291/15-ц від 10.02.2016 р. виданий Генічеським районним судом Херсонської області, виконавче провадження № 50264476 від 22.02.2016 р. В подальшому відповідач звернулася до суду з метою стягнення заборгованості по аліментам та стягнення пені. Судом вимоги були задоволені частково, вирішено стягнути з позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 13534,80 грн. Позивач зазначає, що відповідачем надаються неправдиві свідчення та викладаються в позовних заявах обставини, які не відповідають дійсності. [PERSON] стверджує, що після розірвання шлюбу, позивач покинув її та дітей, матеріальної допомоги не надавав та не надає досі. Проте, такі свідчення спотворюють дійсність обставин та призводять до введення суду в оману. Вказує, що після розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в судовому порядку вони продовжували проживати разом до кінця 2017 року, а відповідач за час спільного проживання постійно вживала заходи шантажу та маніпулювання, подавала до суду позовні заяви, погрожувала судовими процесами, внаслідок чого вони перестали спільно проживати остаточно. Також позивач зазначає, що син [PERSON] , з вересня 2016 року направився до міста Києва для здобуття вищої освіти, під час навчання проживав в гуртожитку. З вересня 2017 року став студентом третього курсу денної форми навчання зі спеціальності «Маркетинг» Коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту. Син постійно проживав разом з позивачем. На час, коли він навчався в м. Києві, позивач надсилав йому кошти, шляхом переказу на його картковий рахунок. Також, він надсилав в місто Київ речі побутової необхідності через відділення Нової Пошти, у разі погіршення здоров`я сина, допомагав з оплатою вартості медичних послуг. Позивач зауважує, що він з сином не втратили родинний взаємозв`язок, не дивлячись на розірвання шлюбу з його матір`ю. [PERSON] надає перевагу проживанню разом з ним, фактично утримання сина здійснювалося та здійснюється позивачем. Проте, відповідач постійно вживає заходів, щоб отримати від нього фінансову допомогу, не враховуючи те, що позивач надає їй кошти та надає сину кошти особисто. Так, Генічеським районним ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа, [PERSON] була нарахована вагома заборгованість, яка складає 81220,05 грн. Оскільки син проживає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні, [PERSON] вважає, що заборгованість по аліментах на утримання сина, нарахована виконавчою службою несправедливо, а його звернення до виконавчої служби з вимогою здійснити перерахунок заборгованості, державним виконавцем враховані не були. Тому позивач був змушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву, де зазначає, що фактично позивач просить звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] . Слід чітко розуміти, що зазначений обов`язок у позивача виник внаслідок судового рішення по справі № 653/3291/15-ц починаючи з 16.10.2015 р. і до повноліття. Вказує, що позивач не ставить питання про скасування рішення суду відповідно до якого у позивача виник цей самий обов`язок сплачувати аліменти, а лише просить позбавити його від такого обов`язку. Тобто позивач рішення суду не виконав, аліменти не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість і тепер позивач через суд намагається уникнути від обов`язку покладеного на нього зазначеним рішенням суду. Але ж рішення суду відповідно до Конституції України має бути виконаним, або скасованим у встановленому законному порядку. Позивачу ніщо не заважало звернутися до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою на рішення суду першої інстанції, але цим правом він не скористався. Також, вказує, що твердження позивача про те, що син [PERSON] на теперішній час проживає разом з ним та забезпечує його усім необхідним не відповідає дійсності. Саме відповідач здійснює оплату за навчання і проживання сина, що підтверджується відповідними квитанціями. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 26.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Третя особа [PERSON] , допитаний як свідок суду пояснив, що до початку навчання у м. Києві, він проживав з матір`ю, з часу початку його навчання у м. Києві з вересня 2017 року він проживає у гуртожитку. Грошима для забезпечення його потреб забезпечують як мати, так і батько. До його повноліття, за гуртожиток та навчання сплачувала мати. Коли він приїздив додому, він міг проживати як у мати в смт. Новоолексіївка, так і у батька у м. Генічеську. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.07.2019 року, відповідно до якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22.12.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 700 грн. щомісячно та дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Так, станом на 01.06.2017 року [PERSON] мав заборгованість за аліментами в розмірі 37032,26 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем Лавренком М.О. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19.02.2018 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 13534,80 грн. Також, рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30.06.2020 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] . Крім того, станом на 01.07.2020 року [PERSON] має заборгованість за аліментами в розмірі 81220,05 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем Лавренком М.О. Дитина [PERSON] є студентом освітнього рівня молодший спеціаліст денної форми навчання зі спеціальності «Маркетинг» Коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту ІІ рівня акредитації, що підтверджується копією довідки №152 від 02.12.2019 року директора академії [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Наведені в позові обставини, які не підтверджені відповідними доказами, не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження доводів позову та факту того, що позивач в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , ним надані копії квитанцій АТ КБ «Приватбанку», копії накладних Нової пошти та копію чеку про відвідування лікаря від 28.07.2020 року. Однак зазначені докази не були надані суду в оригіналі для огляду. Крім цього, з копій квитанцій не вбачається, що саме позивач перераховував кошти сину [PERSON] . Прізвища відправників коштів зазначені різні і серед них немає відправника [PERSON] . Разом з тим, представником відповідача були надані документи, які підтверджують факт утримання [PERSON] її сина [PERSON] зокрема: - копії чеків про поповнення відповідачем банківської картки [PERSON] , - копія диплому з додатком молодшого спеціаліста на ім`я [PERSON] про закінчення ним у 2020 р. коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту, спеціальність маркетинг; - копії договорів найму місця проживання від 01.09.2017 року, від 12.11.2018 року та від 01.09.2019 року для [PERSON] під час навчання у коледжі у м. Києві, відповідно до яких загальна вартість проживання за весь час навчання становить 1500 грн., - копія договору № 17.10.5-51 від 01.09.2017 р. про надання освітніх послуг [PERSON] , відповідно до якого розмір оплати за навчання становить 15500 грн., - копії проїзних документів (квитки на потяг) для [PERSON] до міста навчання; - копії квитанцій про оплату за навчання [PERSON] у коледжі в м. Києві. Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів через 5 років після відкриття виконавчого провадження (22.02.2016 року) та досягнення сином повноліття, не надав суду доказів чи намагався взагалі погашати заборгованість, не надав доказів про поточну сплату аліментів. З пояснень позивача, наданих суду, останній з часу присудження аліментів, їх жодного разу не сплачував. Доводи позивача про те, що після розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів сторони продовжували жити разом і позивач продовжував утримувати сина, не підтверджені належними доказами у справі та, на думку суду, не є тими істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Законодавець пов`язує сплату аліментів не з перебуванням у шлюбі чи спільним проживанням, а з належним утриманням дітей кожним із подружжя. Твердження позивача, що він надавав допомогу на утримання сина, у зв`язку з чим просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за спірний період, не заслуговує на увагу, оскільки заперечується відповідачем, не підтверджено жодним доказом, крім того, надання такої допомоги є правом позивача, як одного з батьків, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч.2 ст.197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач є працездатною особою, працює, отримує дохід, доказів про наявність інших утриманців суду не надав, позивачем не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України\~передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому\~статтею 270 цього Кодексу. Представник відповідача\~ [PERSON] надав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, при цьому просив надати строк для детального розрахунку витрат, оскільки не може їх надати до закінчення судових дебатів у справі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати\~на професійну правничу допомогу\~призначити судове засідання на 16.10 год. 01 березня 2021 року, надавши представнику позивача строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed