Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, змінивши 14.08.2018 року підставу позову остаточно просить суд: виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №112 від 04.02.2015 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2018 року, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Так, вимоги позивача мотивовані тим, що 31.12.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2015 року по справі № 495/9092/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказує, що згідно позову у справі № 495/9092/14-ц причиною розірвання шлюбу стала подружня зрада [PERSON] та її заяви про те, що у неї наявні два сексуальні партнери. [PERSON] не заперечувала проти позову, та згідно її особистої заяви просила суд розглянути справу у її відсутність, з позовом згодна. Судом було встановлено ,що подружжя припинили шлюбні відносини з березня 2014 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач стверджує, що на час розгляду справи про розірвання шлюбу від 17.12.2014 року та набрання чинності рішенням суду [PERSON] була вагітна та [INFO] народила дитину. Після розірвання шлюбу [PERSON] вказує, що взагалі не бачився з [PERSON] , тому що виїхав до Республіки Белорусь та про народження дитини йому було невідомо. Після приїзду до України [PERSON] стало відомо, що [PERSON] зареєструвала нібито їхню дитину від шлюбу - [PERSON] .. Ця інформація стала відома позивачу під час виконання заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2015 у справі № 495/7118/15-ц,яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] не вважає, що [PERSON] , [INFO] є дитиною народженою у шлюбі його із [PERSON] . На підставі вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд в задоволені позову відмовити у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явились, від представника Білгород-Дністровського міськрайонного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в матеріалах справи наявна заява з проханням розглядати справу у його відсутність, відповідно до вимог чинного законодавства. Суд розглядає справу за відсутність сторін по справі, відповідно до наданих заяв. за наявними матеріалами у справі. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно з 31.12.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/9092/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. /л.с.5, 72/. Вже після розірвання шлюбу, [INFO] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /л.с.70/. Батьками малолітнього записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2015 року по справі № 495/7118/15-ц, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 30.09.2015 року до повноліття дитини - [PERSON] , тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок. Позивач вказує, що про народження дитини йому нічого не було відомо, адже після розірвання шлюбу з відповідачем він виїхав за межі України до республіки Білорусь, де працевлаштувався та проживав. В якості обґрунтування вказаного ствердження приєднав до матеріалів справи копію електронного квитка та трудової книжки. /л.с.16,17/. Більш того, мотивуючи обставини свого позову, позивачем приєднані до матеріалів справи копія позовної заяви про розірвання шлюбу, з якою він звернувся до суду з підстав подружньої зради дружини, адже як зазначено у самому позові про розірвання шлюбу [PERSON] заявила, що у неї декілька сексуальних партнерів /л.с.73/. В той же час, відповідач [PERSON] не заперечувала проти позову, у зв`язку із чим надала заяву /л.с.74/. Позивач жодним чином не визнає, що малолітній [PERSON] , [INFO] є його сином. Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу про призначення судово-генетичної експертизи. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.4 ст.10 цього Кодексу суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності. Так, ухвалою про призначення судово-генетичної експертизи від 11.10.2018 року, клопотання представника позивача [PERSON] про призначення експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини - задоволено. Призначено по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини судово-генетичну експертизу, на розгляд якої поставлено питання: - чи є кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ? - чи є [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ? Згідно Висновку експерта № 139, що надійшов до суду 31.01.2019 року, відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу від матері і один - батька. Молекулярно-генетичним ДНК зразка рідкої крові громадянина [PERSON] та зразка рідкої крові дитини [PERSON] встановлено: для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі дитини [PERSON] , [INFO] , виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем в генотипі передбачуваного батька громадянина [PERSON] , [INFO] , а саме: - D8S1179 -12 ; D21S11 - 27 ; D7S820 - 08; CSF1PO - 11 або 12; D3S1358 - 18; TH01-09; D13S317 - 08; D16S539 - 13; D2S1338 - 20; D19S433 - 15; vWA - 15; ТРОХ-08; D18S51 -20; D5S818 - 11; FGA-22. Проведена оцінка достовірності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,999999 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] може являтись біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,999999%; таким чином батьківство практично доведено. /л.с.105-112а/. Позивач не погоджується з висновком проведеної експертизи, вказує, що Висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи. Посилається на рішення суду про розірвання шлюбу, у якому достовірно було встановлено про припинення шлюбних відносин з березня 2014 року, окрім того вказує, що [PERSON] позов визнала у редакції, що у не були другі партнери, окрім чоловіка. Більш того, у рішенні зазначено від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також, обґрунтовуючи мотиви свого позову, позивач приєднав до матеріалів справи ухвалу про перегляд заочного рішення, згідно якого скасовано заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2015 року по цивільній справі № 495/7118/15-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів . Стаття 122 СК України регламентує порядок визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою, а саме: дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Позивач вказує, що про народження дитини він взагалі не знав. Відповідно до п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. №3 в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (стаття 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126,127 СК). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами, обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Посилання позивача на підтвердження відповідачем заявою про підтримання позовних вимог про розірвання шлюбу, що вона мала декілька сексуальних партнерів, а тому дитина, якою вона на час розгляду справи про розірвання шлюбу була вагітна, не є дитиною [PERSON] безпідставні, оскільки на час винесення судового рішення відповідач була відсутня у судовому засіданні, більш того визнання нею позову про розірвання шлюбу загалом не свідчить про доказовість позовних вимог у даній цивільній справі, а свідчить лише про погодження вимог щодо розірвання шлюбу. Більш того, зазначення судом у рішенні суду про відсутність неповнолітніх дітей подружжя повністю обґрунтовані, оскільки по-перше, на час ухвалення рішення малолітній [PERSON] ще не народився, по-друге сімейне законодавство значно обмежує пред`явлення позову розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, відтак слід виходити з того, що суду при вирішенні позову [PERSON] про розірвання шлюбу не було відомо про вагітність [PERSON] , як наслідок судове рішення не містить будь-яких висновків щодо права на розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, про яку подружжю достовірно було відомо. Отже, будь-які домовленості [PERSON] та [PERSON] між собою при вирішенні питання розірвання шлюбу є лише домовленостями між ними, які наразі кожен з них трактує по своєму. Посилання на те, що на момент розірвання шлюбу [PERSON] визнавала, що [PERSON] не був батьком її дитини, є лише його обґрунтуванням вимог, що підлягає доведенню доказами. Посилання позивача на той факт, що у рішенні суду про розірвання шлюбу була пряма вказівка на припинення фактичних шлюбних відносин з березня 2014 року не свідчить про неможливість продовження будь-яких відносин між сторонами, більш того самим рішенням даний факт не перевірявся, вказаний з стверджень позивача. Посилання позивача на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду про перегляд заочного рішення про стягнення аліментів, як на обставину, якою підтверджується, що він начебто не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] взагалі є необґрунтованим, оскільки підставою скасування рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини стало саме оскарження в судовому порядку його батьківства та звернення до суду з відповідним позовом. Разом з тим, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Висновком судово-медичної експертизи проведеним молекулярно-генетичним аналізом ДНК, батьківство позивача по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] підтверджено на 99,999999%, тому враховуючи, що «інші матеріали справи» не суперечать вказаному експертному дослідженню, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed