Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вони із відповідачкою перебували в цивільному шлюбі під час якого у них народилася донька: [PERSON] [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Вказує на те, що відповідачка з січня 2020 року не тільки не виконує материнського обов`язку, але і не дбає про матеріальне утримання дитини, зовсім не цікавиться життям доньки. На даний час проживає в м. Чернівці та з січня 2020 року жодного разу не відвідала доньку. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки - [PERSON] [INFO] . Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити, справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.3, ч.4 ст.155 Сімейного Кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається одинакові відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В судовому засіданні встановлено, що Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі, під час якого в них народилася неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З моменту народження дитина зареєстрована та проживає в с. Корчівці разом із позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні. До січня 2020 року допомога при народженні дитини отримувала [PERSON] , проте вона залишила дитину та переїхала жити в м. Чернівці мотивуючи тим, що в неї там робота, повністю припинивши спілкування та участь у вихованні дитини. З 14 січня 2020 року [PERSON] переоформив допомогу на себе і самостійно займається вихованням дочки. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Як вбачається з довідки №2-139 від 05 травня 2021 року та акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї виданих Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . До складу його сім`ї входять: мати [PERSON] - [INFO] та донька [PERSON] - [INFO] . Матеріальний стан сім`ї задовільний, є всі умови для проживання. Згідно довідки-характеристики №01 від 12 липня 2021 року виданої житлово-будівельним кооперативом №23 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Квартира знаходиться на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, є всі зручності: водопостачання, каналізація, світло, теплопостачання, газ, але мешканка квартиру у належному стані не утримує, затоплює сусідів, газ відключено за борги. Борг за утримання будинку, світло, воду, опалення, вивіз сміття станом на 12.07.2021 року складає 10 304,89 грн. У квартирі постійно шумно, ходять різні компанії, зауваження голови ЖБК та звернення сусідів ігнорує або бурхливо негативно реагує. Відповідно до відповіді служби у справах дітей Чернівецької міської ради №1/1166 від 14 липня 2021 року, [PERSON] не пускає працівників органу опіки та піклування до квартири де вона мешкає у зв`язку із чим надати акт обстеження житлово-побутових умов не представилось можливим. Орган опіки та піклування Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області надав висновок № 55 від 27 липня 2021 року про те, що вважає за доцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає майнову допомогу на утримання дитини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01 липня 2021 року становить 2013 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved