Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 27 грудня 2012 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1927. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27 грудня 2012 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін є донька - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони втратили почуття взаєморозуміння, мають різні погляди на життя. Також позивач зазначає, що сторони не ведуть спільного господарства та шлюбно-сімейні відносини фактично припинені. Примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивача, суперечить їх інтересам. Майнового спору, а також спору щодо місця проживання дитини немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позовних вимог. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 27 грудня 2012 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб, актовий запис №1927, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя позивача [PERSON] з відповідачем не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Причиною розірвання шлюбу послужило те, що спільні стосунки не склались, вони з відповідачем не мають спільних інтересів, кожен живе своїм життям. Сторони не ведуть спільного господарства та шлюбно-сімейні відносини припинені з липня 2016 року. Спроби на примирення виявилися невдалими, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового та спору з приводу проживання та утримання дитини між ними немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved