Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь 65569,10 грн., в якості відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду, 17252,54 грн. інфляційних втрат, 441,92 грн. три відсотки річних та понесені збитки в розмірі 4000,00 грн., а разом 87263 грн., а також сплачений судовий збір. В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що 31.12.2014р. близько 11 год. 50 хв. на 610 км. + 4 м. а/д Київ-Чоп відбулася ДТП, за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Сканія», д.н.з. FJY656 напівпричіп SCHMITZ XXY731 під керуванням Gulyas Janos. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 27.01.2015р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто адміністративної відповідальності. Для належного визначення розміру заподіяної шкоди позивачем було залучено судового експерта [PERSON] для проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Щодо проведення автотоварознавчого дослідження відповідача було завчасно повідомлено шляхом надсилання йому поштової телеграми від 12.01.2015р. про те, що 16.01.2015р. о 13.00 год. відбудеться експертне автотоварознавче дослідження автомобіля «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER]. Проте відповідач не прибув для участі у проведенні огляду ТЗ, не направив свого уповноваженого представника, а про причини неявки не повідомив. Відповідно до висновок № 4899 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Мерседес Бенц» становить 265566,73 грн. Також судовий експерт зробив висновок, що ринкова вартість автомобіля «Мерседес Бенц» без врахування пошкоджень отриманих під час ДТП (до ДТП) становить 265566,73 грн., а ринкова вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані (після ДТП) становить 149997,63 грн. Таким чином йому заподіяна шкода в розмірі 115569,10 грн., яка розрахована наступним чином: вартість ТЗ до ДТП - вартість ТЗ після ДТП = розмір заподіяної шкоди 265566,73 грн. - 149997,63 грн. = 115569,10 грн. Проте відповідальність відповідача була застрахована у відповідності до умов, договору обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1790691 з терміном дії з 25.10.2014р. по 24.10.2015 р. у ВАТ НАСК «Оранта». Максимальний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн. Таким чином він отримв 50000,00 грн. від страховика, у зв'язку із чим відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду в розмірі 65569,10 грн., виходячи з наступного розрахунку: 115569,10 грн. - 50000,00 грн. = 65569,10 грн. Перед зверненням до суду він вчиняв дії щодо досудового врегулювання даного спору (телефонні дзвінки відповідачу із проханням відшкодувати заподіяні збитки, досудова переписка по електронній пошті). Так відповідачу на його електронну адресу 16.03.2015р. була надіслана, сканкопія проведеного експертного дослідження та зроблений по ньому Висновок № 4899, з прохання відшкодувати заподіяну шкоду. Однак відповідач відписав, що він не в Києві. Після цього повідомлення відповідач більше на зв'язок не виходив і намірів досудово врегулювати спір не виявляв. Зважаючи на це він змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Окрім коштів в сумі 65569,10 грн. відповідач повинен сплатити на його користь позивача понесені інфляційні втрати в розмірі 17\~252,54 грн., а також три проценти річних в розмірі 441,92 грн.. Відповідно до ч. 6 ст. 110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних чи юридичних осіб, можуть пред'являтися за місцем завдання шкоди. Оскільки, шкода була заподіяна на території Стрийського району Львівської області на 610 км. + 4 м. а/д Київ-Чоп і договірних відносин між сторонами немає, тому вважає доцільним розглядати дану позовну заяву у Стрийському міськрайонному суді Львівської області. Окрім цього відповідач повинен сплатити на його користь витрати понесені на юридичні послуги надані ТзОВ «Автопоміч» в сумі 3000,0грн. та витрати понесені на оплату послуг судового експерта за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1000,0 грн.. Дані послуги знаходяться у прямому причинно-наслідкового зв'язку між собою і зроблені з метою відновлення його порушеного права. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так відповідно до п. 1 ч. 2 положень цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, а тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до\~ст.. 197 ч. 2 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В попередніх судових засіданнях позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, додатково в судовому засіданні пояснив, що 21.12.2014р. сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої його автомобілю було завдано ушкодження. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду, тому змушений звернуться до суду. Просить позов задоволити. Представник позивача позов підтримав повністю, послався на обставини викладені в позовній заяві, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заочне провадження відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, та якщо позивач не заперечував проти такого вирішення справи, з ухваленням заочного рішення. Необхідною умовою для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання фактична його відсутність у залі судового засідання при розгляді справи по суті. Як вбачається із матеріалів справи відповідач був належним чином (основне завчасно) повідомлений про час і місце судового розгляду 21.06.2016р. в якому було постановлено рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 31.12.2014р. на а/д Київ-Чоп 610+4м., [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], перед початком обгону автомобіля марки «Сканія» д.н.з. FJY656 напівпричіп SCHMITZ д.н.з. XXY731 під керуванням водія Gulyas Janos, не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він виїхав вільна від транспортних засобів, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по своїй смузі, в результаті удару автомобіль «Мітцубіши Аутлендер» не контрольовано зіткнувся з автомобілем «Сканія» напівпричіп. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.01.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами строком один рік. Вчинена [PERSON] дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямо причинному звязку з її наслідками у вигляді завданих ушкоджень автомобілю потерпілого. Отже, вчинення [PERSON] зазначеного вище адміністративного правопорушення перебуває у прямо причинному звязку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді механічних ушкоджень автомобіля марки «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER]. Вказаний автомобіль належить [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності транспортного засобу серія СХТ 446627 від 15.09.2015р.). Як вбачається з заперечення, що міститься в матеріалах справи відповідач [PERSON] не заперечує щодо суми завданого ним збитку, однак не згідний з підсудністю розгляду справи та належного позивача по справі. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4\~ст.\~61 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду,\~що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена,\~з питань,\~чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р.(з наступними змінами) Пленум розяснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини». Згідно вимог\~Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вину [PERSON] встановлено Дніпровським районним судом міста Києва у постанові від 27.01.2015 року по справі № 755/1199/15-п. Зважаючи на це, обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається саме на відповідача, оскільки його винні дії були у прямому причинно-наслідковому зв'язку із настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди. Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Вищевказаним законом регламентовано, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди. Статтею 9 цього Закону встановлено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до положень ст.22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Судом встановлено, що за умовами полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1790691, [PERSON] застрахував належний йому транспортний засіб «Мітсубісші Аутлендер » д.н.з. [NUMBER] в страховій компанії ВАТ НАСК «Оранта» на період дії страхування з 25.10.2014р. по 29.10.2015р., договір був чинним на момент настання страхового випадку. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну визначено в сумі 50 000 гривень. Факт ДТП було визнано страховиком як страховий випадок. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так відповідно до п. 1 ч. 2 положень цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При наведеному суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача [PERSON] 65569,10 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 17252,54 грн. інфляційних втрат, 441,92 грн. три відсотки річних , 3000,00 грн витрат на правову допомогу, 1000,00 грн. витрат за проведення експертизи, 872,64 грн. судового збору, а всього 88\~136,20 грн. (вісімдесят вісім тисяч стотридцять шість гривень двадцять копійок).

Outcome: approved