Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ТОВ «КАРТУ» про розірвання трудового договору та внесення змін до ЄДР. В обґрунтування позову вказує, що згідно протоколу зборів засновників ТОВ «КАРТУ» [PERSON] та [PERSON] від 04.11.2019 року його (позивача) було призначено на посаду директора товариства. Відповідно до наказу № 6 від 19.11.2019 року він приступив до обов`язків директора ТОВ «КАРТУ», а також згідно з наказом № 7 від 22.11.2019 року за сумісництвом виконував обов`язки головного бухгалтера. Також вказує, що, так як заробітну плату йому не виплачували, а в період запровадженого карантину він взагалі залишився без засобів до існування, він (позивач) неодноразово звертався до засновників товариства з питанням про своє звільнення із займаних посад. Однак його неодноразові звернення засновниками товариства були проігноровані, тому він 22.04.2020 року, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України та відповідно до наказу № 8 від 09.04.2020 року, звільнився з посади головного бухгалтера та директора ТОВ «КАРТУ». Крім того, вказує, що на даний час, засновники ТОВ «КАРТУ» проживають за межами міста Черкаси, а саме: [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а засновник [PERSON] знаходиться в Грузії, і до міста вони не приїжджають, а всі його (позивача) звернення про його звільнення ними ігноруються, тому зібрати загальні збори засновників для його звільнення та засвідчення протоколу зборів підписами засновників та провести зміни про звільнення керівника по ЦНАПУ і по банку не було можливості. А тому, просить розірвати трудовий договір та внести зміни до ЄДР, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «КАРТУ» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцезнаходженням та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності представника відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За змістом ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення учасника № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРТУ» від 07.05.2019 року [PERSON] (громадянина Грузії) було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРТУ»; затверджено склад учасників; призначено директора; затверджено вид економічної діяльності Товариства; затверджено Статут Товариства; затверджено місцезнаходження за адресою: 08533, Київська область, Фастівський район, село Дмитрівка, вулиця Вінницька, будинок 27 та проведено реєстрацію Товариства (а.с. 13). 04.11.2019 року загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРТУ» за участі громадянина Грузії [PERSON] , якому належить 50% Статутного капіталу ТОВ «КАРТУ», та громадянина Грузії [PERSON] , якому належить 50% Статутного капіталу ТОВ «КАРТУ», було прийнято рішення, оформлене Протоколом № 4/04/11/2019 про призначення директором ТОВ «КАРТУ» [PERSON] , а також про зміну місцязнаходження ТОВ «КАРТУ»: [ADDRESS] (а.с. 23). 21.11.2019 року між ТОВ «КАРТУ» та [PERSON] був укладений трудовий договір (контракт) №1, за умовами якого товариство прийняло [PERSON] на посаду директора ТОВ «КАРТУ» на повний робочий день з 22.11.2019 року на невизначений строк (а.с. 29-34). Таким чином, на підставі наказу № 6 від 19.11.2019 року, рішення зборів учасників ТОВ «КАРТУ», оформленого протоколом № 4/04/11/2019 Загальних зборів Учасників від 04.11.20291 року, а також на підставі безстрокового трудового договору (контракту) № 1 від 21.11.2019 року, позивач [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «КАРТУ» з 22.11.2019 року (а.с. 9, 29-34). Крім того, наказом № 7 від 22.11.2019 року «Про суміщення посад» на позивача [PERSON] - директора ТОВ «КАРТУ» було покладено обов`язки головного бухгалтера з доплатою в розмірі 50% до його посадового окладу (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори учасників є вищим органом товариства. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва. Таким чином, з викладеного слідує, що директор є одноосібним виконавчим органом товариства та підпорядковується загальним зборам учасників і його наглядовій раді (у разі утворення). Загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь який час і з будь яких законних підстав. Тому у разі звільнення директора до закінчення строку договору (контракту) або розірвання договору, укладеного на невизначений строк, він насамперед має повідомити про це учасників та ініціювати загальні збори учасників товариства протягом двох тижнів з дати складання заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Відповідно до ст. 6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРТУ», директор є одноосібним виконавчим органом товариства, що здійснює керівництво його поточною діяльністю. Директор призначається Загальними зборами Учасників на безстроковий термін, а відтак і звільнення його з посади також має вирішуватись Загальними зборами Учасників товариства. Відповідно до п.п. 5.5.2-5.5.4 ст. 5 вищевказаного Статуту виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений Статутом товариства. У повідомленні про загальну збори учасників товариства зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2019 року позивачем [PERSON] на ім`я засновників ТОВ «КАРТУ» було складено заяву про його звільнення з посади директора та з посади головного бухгалтера з 22.04.2020 року за власним бажанням (а.с. 21). При цьому у вказаній заяві відсутнє посилання на ст. 38 КЗпП України, яка регулює розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, а також в ній відсутні посилання на обставини, якими зумовлена неможливість продовжувати роботу, визначені вказаною статтею. Крім того, цього ж дня, наказом № 8 від 09.04.2020 року позивача [PERSON] було звільнено з посад директора і головного бухгалтера ТОВ «КАРТУ» з 22.04.2020 року за власним бажанням, на підставі написаної ним заяви про звільнення від 09.04.2020 року (а.с. 11). Однак, для вирішення цього питання позивачем, який є директором ТОВ «КАРТУ», не було дотримано процедури його звільнення із займаної посади директора товариства. Так, насамперед позивач мав повідомити засновників товариства про своє бажання звільнитися, тобто написати заяву з проханням про звільнення за власним бажанням і направити її рекомендованим листом з описом вкладення й повідомленням про вручення за адресами засновників, зазначеними в установчих документах, або за фактичним місцем їх проживання. Після отримання повідомлення про вручення або повернення листа, не врученого адресатові, директор може видати наказ про звільнення за власним бажанням і внести на підставі цього документа відповідний запис до своєї трудової книжки. Крім того, позивач, відповідно п. 5.5.3-5.5.4 вищезгаданого Статуту для вирішення питання про його звільнення міг особисто ініціювати скликання загальних зборів учасників товариства шляхом надсилання їм про це відповідного повідомлення. Таким чином, позивач мав вжити усіх заходів для його звільнення з посади директора товариства, однак цього не зробив. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 09.04.2020 року написав заяву про його звільнення з 22.04.2020 року з посади директора ТОВ «КАРТУ» і цього ж дня видав наказ №8 про своє звільнення (а.с. 21, 11). Заяву ж про своє звільнення з посади директора, в тому числі уже і наказ № 8 про його звільнення з посади директора ТОВ «КАРТУ» від 09.04.2020 року, позивач [PERSON] направив лише 04.05.2020 року і тільки одному із засновників товариства - [PERSON] , що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, фіскальним чеком від 04.05.2020 року та описом вкладення в конверт (цінний лист) (а.с. 24-26). При цьому, підтвердження про отримання чи не отримання адресатом вказаних документів позивачем суду надано не було. Разом з тим, суд враховує, що вказане повідомлення було направлено лише одному із засновників ТОВ «КАРТУ» - [PERSON] та на адресу: Київська область, Іванківський район, с. Феневичі, тоді як згідно установчих документів місцезнаходженням засновника ТОВ «КАРТУ» - [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с. 12). При цьому, належних доказів того, що даний засновник змінив своє місцезнаходження саме на ту адресу, на яку позивачем йому 04.05.2020 року направлялося вищезгадані заява та наказ про звільнення, позивачем суду не надано. Іншому із засновників, а саме [PERSON] (місцем знаходження якого згідно установчих документів є: [ADDRESS] ) заява про звільнення позивача та відповідний наказ не надсилалася взагалі. Зокрема, таких доказів позивачем суду не надано. Крім того, суд враховує і те, що позивачем не направлялося на адресу засновників товариства відповідного повідомлення про скликання Загальних зборів Учасників, в якому б зазначалися б дати, місце та час їх проведення, а також порядок денний. Позивачем лише 19.10.2020 року (вже після видачі наказу №8 від 09.04.2020 року про звільнення позивача з посади директора та головного бухгалтера) надсилалося одному із засновників повідомлення в якому він просив зібрати збори засновників ТОВ «КАРТУ» для його звільнення із посади директора товариства та розірвання трудового договору (а.с 28). Дане повідомлення надсилалося саме [PERSON] та на адресу: Київська область, Іванківський район, с. Феневичі, тобто на адресу, яка не є адресою, яка зазначена в установчих документах товариства (а.с. 23 а). Іншому ж із засновників - [PERSON] таке повідомлення не надсилалося взагалі. Таким чином, позивачем [PERSON] , який обіймає посаду директора ТОВ «КАРТУ», не доведено належними та переконливими доказами того, що він вжив всіх заходів для свого звільнення (ознайомив із заявою про звільнення всіх засновників товариства), в тому числі доклав усіх зусиль, щоб скликати загальні збори учасників товариства (за повноваженнями, визначеними Статутом позивач і сам мав можливість скликати такі збори), але вони не відбулись (засновники підприємства були б в належний спосіб повідомлені про проведення зборів, листи з повідомленням про вручення були надіслані учасникам), або що питання про його звільнення за власним бажанням з посади керівника було включено до порядку денного загальних зборів товариства, проте збори не відбулися у зв`язку з відсутністю кворуму. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання позивача на мотиви заявлених позовних вимог, достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також враховуючи, що позивачем [PERSON] не було надано суду доказів, що він доклав усіх зусиль, щоб скликати Загальні збори Учасників товариства та в ході розгляду справи не довів дотримання ним процедури звільнення із займаної посади, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «КАРТУ» про розірвання трудового договору та внесення змін до ЄДР. Разом з тим, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, підстави для стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору також відсутні. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed