Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 15.06.2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу сторонами було набуте спільне майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а саме: квартира [ADDRESS]. На теперішній час згоди між сторонами про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не досягнуто. У звязку з викладеним, позивач з посиланням на обставини викладені у позовній заяві та приписи ст.ст.60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] між позивачем і відповідачем відповідно до рівних часток, визнати за ним право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. В обґрунтування зазначав, що фактично спору з приводу поділу майна подружжя немає і його можливо здійснити у позасудовому порядку. Відповідач, повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №266099, 15 червня 2002 року між [PERSON] і [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) було укладено шлюб (а.с.12). 07.12.2012 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.56-58). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-14). Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності, між сторонами не досягнуто. На підставі ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, судом встановлено, що квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON], придбані за оплатним договором у період перебування позивача і відповідача у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, звідси [PERSON], як чоловік, має право власності на 1/2 частину вказаного майна. Щодо заперечень відповідача про необхідність закриття провадження по справі у звязку із можливістю добровільного вирішення спору у позасудовому порядку, то судом з цього приводу винесена ухвала від 12 квітня 2017 року. Тому заперечення відповідача суд знаходить такими, що не впливають на можливість вирішення спору у судовому порядку. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved