Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить з відповідача заборгованість по відрядженню в сумі 38347,90 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.1976 року його було прийнято на роботу до цеху 370 заводу імені Малишева випробувачем двигунів. В подальшому цех 370 було реорганізовано в самостійне підприємство ДП « Харківське конструкторське бюро з двигунобудування», де позивач працює по теперішній час. Наказом підприємства від 26.02.2015 року позивача було відряджено до Федеративної Демократичної Республіки Ефіопія, для виконання робіт по ремонту та обслуговуванню техніки, де позивач і знаходився з 05.03.2015 року по 13.05.2015 року. По теперішній час відповідач не виплатив позивачу належні грошові кошти по відрядженню в сумі 38347,90 грн., у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився , про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Письмових заперечень проти позову відповідачем не надано. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 16.08.1976 року його було прийнято на роботу до цеху 370 заводу імені Малишева на посаду випробувача двигунів. В подальшому цех 370 було реорганізовано в самостійне підприємство ДП « Харківське конструкторське бюро з двигунобудування», де позивач працює по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки позивача . ( а.с.5-9) Згідно довідки ДП « Харківське конструкторське бюро з двигунобудування» № 152/63 від 05.04.2016 року, заборгованість по відрядженням підприємства перед [PERSON] становить 38347,90 грн. ( а.с.4) На підставі вимог ст.21 КЗпП України працівник зобовязаний виконувати обовязки, що покладені на нього трудовим договором сумлінно та дотримуючись вимог внутрішнього розпорядку, власник або уповноважений ним орган зобовязаний сплачувати заробітну плату належним чином в термін, передбачений колективним договором. На підставі ст..121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та інших компенсацій у звязку з службовими відрядженнями. Працівникам ,які направляються у службові відрядження , виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються місце роботи і середній заробіток на весь час відрядження. Відповідно до п.1 « Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженою наказом Мінфін Укроаїни №59 від 13.03.1998 року службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади , підприємства , установи та організації , що повністю або частково утримується (фінансується ) за рахунок бюджетних коштів (далі підприємство) , на певний строк до іншого населеного пункту для виконання для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи ( за наявності документів, що підтверджують звязок службового відрядження з основною діяльністю підприємства.) Враховуючи зазначене , суд вважає позивні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved