Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на свою користь борг у сумі 3000 доларів США з урахуванням офіційно встановленого курсу НБУ по долару США, що еквівалентно 26,2029 грн за 1 долар США станом на 21.05.2019 року, що складає 78608,7 грн та три проценти річних в сумі 2358,26 грн, всього 80966,96 грн, та понесені ним судові витрати у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 16.12.2016 року відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які зобов`язалася повернути за першою вимогою на протязі 10 днів, про що написала власноручно боргову розписку.13.04.2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням вимогу щодо виконання останньою своїх зобов`язань в добровільному порядку у формі заяви про повернення позики грошових коштів. 22.04.2019 року вказана вимога у формі заяви про повернення позики грошових коштів була отримана відповідачем особисто, але кошти на момент звернення до суду не повернуті відповідачем. Відповідач [PERSON] відзив на позов в установлений судом строк не надала. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити. Зазначив, що відповідач сама попросила у позивача грошові кошти і він надав позику останній. Коли у позивача виникла потреба в поверненні зазначених коштів, відповідна вимога про їх повернення була направлена відповідачу. Відповідач в судовому засіданні зазначила,що отримала від [PERSON] лише 20 тис. грн. двома частинами по 10 тис. грн. кожна. Також відповідач вказала, що розписку писала лише в частині « Я, [PERSON] , взяла у [PERSON] три тисячі доларів США», але не писала власноручно «Зобов`язуюсь повернути гроші за першою вимогою на протязі 10 днів». При цьому відповідач зазначила, що дану розписку писала під примусом [PERSON] та не підписувала останню і ніяких 3 тис. доларів США вона взагалі не отримувала від [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що у вищевказаній розписці відсутній особистий підпис відповідача, а тому і відсутнє її волевиявлення при укладанні даного правочину, я також відсутні докази передачі позивачем відповідачеві грошових коштів саме у сумі 3000 доларів США. Суд, дослідивши наявні в справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2016 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 3000 доларів США, який було укладено в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем надано оригінал розписки. Згідно розписки від 16.12.2016р. [PERSON] 16.12.2016 року отримала від [PERSON] кошти в сумі 3000 доларів США та зобов`яззалась їх повернути за першою вимогою на протязі 10 днів (а.с.7). Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до ст.599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно дост.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку, що розписка сама по собі є підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Тобто, відповідно до положень ст.ст.1046-1047 ЦК України, а також правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц слідує, що підтвердженням факту передачі грошей є розписка і в такій ситуації не обов`язково укладати окремий договір позики або нотаріально посвідчувати підпис боржника. Крім того, суд зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №483/1953/16-ц Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати ВСУ від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позивальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов надано оригінал розписки позичальника - [PERSON] від 16.12.2016 про отримання нею від позивача - [PERSON] 3000 доларів США, які зобов`язалась повернути за першою вимогою на протязі 10 днів. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те що, вона не отримувала від позивача 3000 доларів США, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження такого факту. Крім того, суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що розписка не підписана відповідачем, а тому не відображає дійсного волевиявлення відповідача, оскільки в тексті розписки міститься підпис « [PERSON]» та сама відповідач у судовому засіданні підтвердила факт того, що вона писала зазначену розписку, а також відмовилась від проведення судової почеркознавчої експертизи. Згідно матеріалів справи, 13.04.2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням вимогу щодо виконання останньою своїх зобов`язань в добровільному порядку у формі заяви про повернення позики грошових коштів, яка була отримана відповідачем особисто 22.04.2019 року, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення. Докази виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконала та не повернула позивачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що в еквіваленті, з урахуванням офіційно встановленого курсу НБУ по долару США станом на 21.05.2019 р., складає 78608,70 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що судом встановлено, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у сумі 2358,26 грн. Крім того, представник позивача адвокат Новицький О.В. заявив клопотання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 8268,40 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу . Розглянувши вищевказане клопотання представника позивача про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування витрат позивача на правничу допомогу представник позивача надав копію договору про надання адвокатських (юридичних) послуг №27-ц від 22.05.2019 року, копію розрахунку розміру судових витрат з детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 8268, 40 грн, копію рахунку-фактури №1 від 10.09.2019 року, копію акту наданих послуг до договору №27-ц та копію квитанції. Згідно договору про надання адвокатських (юридичних) послуг №27-ц від 22.05.2019 року в розділі 1 «Предмет договору» зазначено, що виконавець зобов`язується представляти інтереси замовника як особи в спірних правовідносинах з [PERSON] в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях та перед будь-якими юридичними та фізичними особами з питань ведення справ в судових органах усіх інстанцій та з питання захисту справ інтересів з правом вчинення усіх процесуальних дій, наданих замовнику чинним законодавством та без обмеження повноважень, передбачених чинним законодавством. Тобто, предметом зазначеного договору про надання адвокатських (юридичних) послуг №27-ц від 22.05.2019 визначено широке коло установ та осіб, з якими адвокат Новицький В.В. має право представляти інтереси замовника - [PERSON] , як особи в спірних правовідносинах з [PERSON] . При цьому ні у договорі про надання адвокатських (юридичних) послуг №27-ц від 22.05.2019 року, ні у розрахунку розміру судових витрат з д описом робіт (наданих послуг) на суму 8268, 40 грн, ні у рахунку-фактурі №1 від 10.09.2019 року, ні в акті наданих послуг до договору №27-ц, а також у копії квитанції не вказано, що зазначені витрати понесені саме у даній цивільній справі №550/613/19. Крім того, суд враховує, що у позовній заяві по даній цивільній справі не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Новицького В.В. про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно частини 2 якої, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved