Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 10000 доларів США, трьох відсотків річних за користування коштами за період з 19.02.2019 по 25.11.2019 у розмірі 229,32 доларів США, судового збору у сумі 2471,76 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Обґрунтовує позов тим, що 17.01.2019 між сторонами укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позивач позичив відповідачу 10000 доларів США, із кінцевим терміном повернення до 18 лютого 2019 року. Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув, прострочив виконання зобов`язання, а тому у відповідності до ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України просить позов задовольнити і вирішити питання судових витрат. Ухвалою від 11.02.2020 прийнято позов до розгляду і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11.02.2020 повернуто заяву про забезпечення позову. Ухвалою від 02.03.2020 вжиті заходи забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно відповідача. Ухвалою від 23.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] , діючи згідно договору про нарадання правничої допомоги, у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав з підстав, викладених у ньому, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд за згодою представника позивача вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з копії розписки, позивач 17.01.2019 позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США, останній зобов`язався до 18.02.2019 повернути кошти позивачу. (а.с.9). Розписка, копія котрої долучена до матеріалів справи і оригінал котрої знаходиться у позивача, є борговим документом. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав та не повернув позивачу суму позики. У відповідності до вимоги ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст.535 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність розписки у позивача без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Доказів зворотнього суду не надано. Частиною 1 ст.1050 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При таких обставинах суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 19.02.2019 по 25.11.2019 у розмірі 229,32 доларів США. Суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий доказ. Відповідно до ст. 192 цього Кодексу іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем порушено умови договору позики та не виконано взятих за таким зобо`вязань, у добровільному порядку останній ухиляється від повернення позичальнику коштів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2474,76 грн. та 420,40 грн. за заяву про забезпечення позову, що підтверджено квитанціями, які містяться у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2895,16 грн. Також з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень, які підтверджені договом про надання професійної правничої допомоги, актом приймання-передачі, квитанцією. На підставі ст.ст.509, 525-526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved