Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, у них відсутнє взаєморозуміння, протягом останнього часу вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, шлюб має формальний характер. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просить його задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, доказів про причини неявки суду не подала, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечив позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 18.04.2015 року повторно видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У сторін народилась дитина: син [PERSON], [INFO]. Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами втрачено почуття взаєморозуміння, вони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені. Призначення строку на примирення позивач вважає недоцільним, а збереження шлюбу таким, що суперечить його інтересам. У своїй письмовій заяві, адресованій суду 18.06.2015 року, позивач зазначив, що не бажає миритись із відповідачем, позов підтримує. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також позивач просить стягнути із відповідача в його користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved