Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обгурунтування якого вказав, що Сквирським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.01.2006 року відкрите виконавче провадження ВП № 4785463 з примусового виконання виконавчого листа №2-970, виданого 14.11.2005 року Сквирським районним судом Київської області. 10.08.2021 року в межах виконавчого провадження ВП № 4785463 державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляруш А.М. прийнято постанову про арешт коштів позивача [PERSON] як боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих на його ім`я в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909) в межах суми стягнення боргу. Позивач звернувся до державного виконавця Поляруш А.М. щодо скасування постанови від 10.08.2021 року про накладення арешту на грошові кошти, а саме: на зарплатні рахунки, але було відмовлено, оскільки відсутні підстави для зняття арешту поки не буде повністю погашено борг за виконавчим провадженням. З таким рішенням державного виконавця позивач не погоджується, оскільки, дані кошти є єдиним джерелом його доходу, а також відповідно до ч.2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт накладається на кошти боржника, а не на рахунок та загальний розмір відрахувань не може перевищувати 20% її розміру, а тому арешт усіх коштів вважає неправомірним, порушенням його прав на отримання заробітної плати. На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду та просить скасувати постанову державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляруш А.М. від 10.08.2021 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять як заробітна плата [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на рахунки [NUMBER] та [NUMBER] , відкриті у АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 20.09.2021 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.15). Представник відповідача Сквирського ВДВС правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Суд встановив, що Сквирським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.01.2006 року відкрите виконавче провадження ВП № 4785463 з примусового виконання виконавчого листа №2-970, виданого 14.11.2005 року Сквирським районним судом Київської області (а.с.6). 10.08.2021 року в межах виконавчого провадження ВП № 4785463 державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляруш А.М. прийнято постанову про арешт коштів позивача [PERSON] як боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих на його ім`я в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909) в межах суми стягнення боргу (а.с.7). Позивач звернувся до державного виконавця Поляруш А.М. щодо скасування постанови від 10.08.2021 року про накладення арешту на грошові кошти, а саме: на зарплатні рахунки, але було відмовлено, оскільки відсутні підстави для зняття арешту поки не буде повністю погашено борг за виконавчим провадженням. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Частиною 2 статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Згідно ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладання арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19, від 17.01.2020 року №340/1018/19. Тому, з огляду на те, що кошти на рахунках позивача, з яких він просить зняти арешт, зараховується заробітна плата останнього, яка є єдиним джерелом доходу, накладений арешт унеможливлює отримання коштів заробітної плати та зважаючи на граничний розмір відрахувань із заробітної плати, враховуючи, що із заробітної плати скаржника здійснюються щомісячні відрахування у розмірі 20% на погашення заборгованості за рішенням суду, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Також суд вважає, що вказаний арешт перешкоджає позивачу у повному обсязі реалізувати своє право щодо користування та розпорядження своїм майном, а тому позовні вимоги є цілком обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved