Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON], треті особи: державне підприємство «Київське лісове господарство», Державна інспекція сільського господарства в Київській області, [PERSON], про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 22.03.2012 року він уклав договір оренди земельної ділянки № 5 з державним підприємством «Київське лісове господарство» про оренду земельної ділянки рекреаційного призначення у виділі № 1 кварталу № 50 Приміського лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство», що знаходиться в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 0,2 га відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування додатку №1, на строк 49 років. Зазначений договір був укладений на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 2566 від 10.10.2011 року «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування громадянину [PERSON] для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області» та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №287 від 20.03.2012 року «Про внесення змін у розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.10.2011 року «2566». Земельна ділянка була орендована Позивачем поряд з ділянкою, яку він придбав для будівництва свого житлового будинку (кадастровий номер 3222480401:01:014:0079, державний акт серія ЯЕ №108105 від 23.05.2007 року, з опису меж якого вбачається, що точки «Б», «В» межують із землями ДЛГО «Київліс», які були орендовані Позивачем). Позивач стверджує, що 10.01.2014 року дізнався про те, що на орендованій ним земельній ділянці рекреаційного призначення, без його відома, почато будівельні роботи [PERSON] із знищенням лісів та влаштуванням житлової будівлі. Звернувшись до орендодавця, Позивач отримав відповідь №02-54 від 21.01.2014 року, згідно якої припинення права користування державного підприємства «Київське лісове господарство» земельною лісовою ділянкою у виділі №1 кварталу №50 Приміського лісництва, що знаходиться в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, було здійснено на підставі рішення №27 від 25.12.2003 року. Разом із відповіддю Позивачу було надано копію листа згоди ДЛГО «Київліс» (правонаступником якого є орендодавець) про вилучення земельної ділянки, однак зазначене рішення у орендодавця відсутнє і йому про це нічого не було відомо. В подальшому, Позивач звернувся до прокуратури Києво-Святошинського району Київської області, яка в свою чергу звернулася до Державної інспекція сільського господарства в Київській області. 03.11.2014 року Позивач отримав відповідь №02-11-09/6614, з якої вбачається, що Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області рішенням від 25.12.2003 року №27 було припинено право користування земельними ділянками ДЛГО «Київліс», що розташовані в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 4,71 га лісів першої групи, зокрема квартал №50 виділ №1 площею 1,36 га. Підставою для такого рішення стала добровільна відмова від права користування, передбачена ст. 141 Земельного кодексу України. До відповіді було додано графічні матеріали зі схемою залучення земель до запасу. Проаналізувавши матеріали, надані ДЛГО «Київліс» листом №02-332 від 14.05.2014 року, і рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Інспекція виявила, що спірна земельна ділянка не входила до переліку земельних ділянок, що були передані ДЛГО «Київліс». Продовжуючи перевірку, Інспекція направила повторне клопотання для зясування правомірності надання земельних ділянок у власність для забудови, однак Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області відмовилась надати такі матеріали. З огляду на зазначене, Інспекцією було зроблено висновок про порушення земельного законодавства України при припиненні права користування земельними ділянками та подальшій їх передачі до приватної власності громадян і проінформовано прокурора для здійснення заходів прокурорського реагування. Позивач також звернув увагу суду на те, що земельні ділянки було передано ДЛГО «Київліс» Білогородській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області без зміни цільового призначення. Від сільської ради Позивач отримав відповідь №291-1-17 від 19.08.2014 року про те, що Білогородська сільська рада видавала лісові земельні ділянки Приміського лісництва в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області в кварталі №50 виділ №1 площею 1,36 га, при цьому їх цільове призначення не мінялося, тобто земля відносилася до земель рекреаційного призначення. Проаналізувавши норми чинного законодавства, Позивач прийшов до висновку, що оскільки у державного підприємства «Київське лісове господарство» відсутній лист-згода щодо передачі земельних ділянок, існує імовірність того, що Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення щодо припинення користування земельною лісовою ділянкою без згоди ДЛГО «Київліс», тобто рішення прийняте з порушенням вимог законодавства. У травні 2016 року Позивач отримав копію договору купівлі-продажу №741 від 17.07.2013 року, за яким [PERSON], продав належну йому ділянку кадастровий номер 3222480401:01:014:5042, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, вул. Свердлова, 25, загальною площею 0,2 га на користь [PERSON]. З пункту 1.4 Договору (опис меж) вбачається, що незаконно сформована ділянка кадастровий номер 3222480401:01:014:5042 межує з ділянкою Позивача кадастровий номер 3222480401:01:014:0079 і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальна площа 0,2 га. Позивачем зазначено, що Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було неправомірно вилучено земельну ділянку з користування ДЛГО «Київліс» та його оренди, незаконно змінено її цільове призначення з земель рекреаційного призначення на землі індивідуального житлового будівництва і протиправно передано у власність [PERSON], який продав її [PERSON]. Позивач також зазначив, що на момент його звернення з позовною заявою, [PERSON] порушила його права та чинне законодавство, а саме: самовільно побудувала майно на спірній земельній ділянці, пошкодила газопровід, що йде до його будинку, чинить перешкоди щодо користування даним газопроводом, не допускає ні Позивача, ні працівників газової служби для проведення ремонтних робіт по газопроводу, обмежує права користування Позивача орендованою ним ділянкою, самостійно здійснює вирубування дерев на ділянці. Аналізуючи норми Земельного кодексу України (далі- ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Позивач просив суд: поновити строк на оскарження; визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.12.2003 року №27; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,2 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, вул. Свердлова, 25, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 18881332224; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку в адміністративних межах Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером 3222480401:01:014:5042, укладений 17.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №741; витребувати на користь Позивача з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5042; зобовязати [PERSON] за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно побудованого майна, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 3222480401:01:014:5042. В судовому засіданні Позивач уточнив позовні вимоги просивши суд визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14 лютого 2013 року замість рішення ради від 25 грудня 2003 року за № 27. [PERSON] та його представник просили суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Представники Відповідачів та Третьої особи просили відмовити у задоволенні позову, зазначаючи про відсутність порушень норм законодавства як зі сторони Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, так і [PERSON] та [PERSON], звертаючи при цьому увагу суду на неможливість ідентифікації земельної ділянки, наданої в користування [PERSON] та земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON], як наслідок відсутність порушення прав та інтересів Позивача оспорюваним рішенням сільської ради. Директор державного підприємства «Київське лісове господарство» подав до суду заяву за № 34361 від 29.11.2016 року з проханням слухати справу у відсутність представника підприємства. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 3 \~ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 22.03.2012 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки № 5 з державним підприємством «Київське лісове господарство» про оренду земельної ділянки рекреаційного призначення у виділі № 1 кварталу № 50 Приміського лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство», що знаходиться в межах села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 0,2 га відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування додатку №1, на строк 49 років. Як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером 3222480401:01:014:5042, площею 0,2 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Свердлова, 25 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 17.07.2013 року між нею та [PERSON], що в свою чергу набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського районного суду Київської області. Обґрунтовуючи позовну заяву, [PERSON] зазначив, що Відповідачами неправомірно було вилучено вищезазначену земельну ділянку з його оренди, тим самим порушуючи його права. Враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у\~Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, слід зазначити, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, не можливо однозначно визначити що земельна ділянка, зазначена в договорі про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 22.03.2012 року є тією ж самою ділянкою, що належна на праві власності [PERSON]. Згідно\~ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України\~ (далі ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, Позивачем та його представником не надано належних, допустимих та достатніх доказів порушення його прав або охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа № 1-10/2004) рішенням сільської ради та договором купівлі-продажу земельної ділянки. Більш того, звертаючись до суду із вимогою про визнання незаконним та скасування лише рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» № 311 від 14.02.2013 року Позивач не приймає до уваги, що законодавець чітко регламентує підстави для відмови в погодженні проекту землеустрою, які є виключними, не зазначає таких підстав та не ставить питання про скасування рішення сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року та

Outcome: dismissed