Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Берегівська районна державна адміністрація Закарпатської області в особі служби у справах дітей, про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги [PERSON] мотивовано тим, що 08.07.2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від шлюбу у народився син [PERSON], [INFO]. У квітні 2011 року відповідач покинула позивача та дитину, а сама створила собі нову сім'ю, в якій має вже двох дітей. Крім цього, зазначає, що син з самого народження проживає разом з ним, він забезпечений житлом, має постійний заробіток, займається вихованням та утриманням сина, а тому в повній мірі зможе забезпечити дитині належні умови проживання та виховання. У зв'язку з цим просить вирішити питання про проживання дитини разом з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи, органу опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрація в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на доданий до заяви висновок органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації та просив розглянути справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01.2009 року (а. с. 5). Як вбачається з довідки Бадалівської сільської ради №1418 від 21.08.2017 року [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 28 травня 2017 року по даний час та перебуває на його утриманні та вихованні (а. с. 4). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що останній проживає в житловому будинку за вищевказаною адресою. Житлові приміщення впорядковані, будинок обладнаний для комфортного проживання сімї, проведено поточний ремон всіх кімнат, обладнана кухня, ванна, є центральне опалення. Умови проживання відповідають вимогам, необхідних для виховання та розвитку дитини (а. с. 7). Крім того, як вбачається з характеристики дитини [PERSON] учня 1 класу, батько приділяє належну увагу вихованню сина, а мати дитини навчанням сина не цікавиться (а. с. 8). Крім того, згідно висновку Берегівської РДА, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] №02-20/378 від 30.10.2017 року, вбачається, що малолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON]. Для дитини створені належні умови для проживання та виховання. Дитина перебувають на повному утриманні батька, а мати [PERSON] не провідувала сина та не підтримувала його матеріально, не брала участь у його вихованні, не цікавилась його здоров'ям та навчанням. Крім того, у висновку зазначено, що мати [PERSON] в бесіді з представниками органу опіки і піклування заявила, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком. На підставі наведеного Берегівська РДА, як орган опіки і піклування зробила висновок, що син [PERSON], [INFO] року має проживати разом з батьком. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач [PERSON] довів ті обставини, на які він посилався на обґрунтування своїх позовних вимог про визначення місця проживання сина з ним. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з статтею 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (стаття 29 Цивільного кодексу України). У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За статтею 11 Закону України «про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За вимогами статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Як встановлено судом, малолітній [PERSON] проживає разом із батьком, який повністю його утримує та виховує, мати ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, не піклується про сина, не відвідує його, а також не заперечує відносно проживання сина разом з батьком, тому є всі підстави для визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, оскільки це буде відповідає інтересам дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved