Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив розірвати договір дарування 3/5 частини недобудованого жилого будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] від 25 травня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори за №1-1450, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 грудня 1992 року він отримав за договором дарування домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS], житловою площею 26,9 кв.м та з метою збільшення житлової площі, ним було складено проект реконструкції вказаного домоволодіння, який було погоджено у виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради. Після погодження проекту реконструкції він розпочав будівництво будинку з перспективою збільшення площі будинку приблизно до 200 кв.м та забезпечення житловими умовами всіх членів його родини: свого подружжя, двох доньок з сім'ями, онуків та правнуків. Позивач також зазначив, що на початку травня, 1997 році померла його дружина, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], при цьому з метою пришвидшення добудови будинку він продав зазначений успадкований будинок та відповідно виручені від продажу спадкового будинку кошти були також вкладені в будівництво будинку по [ADDRESS]. Навесні, 2001 року у нього (позивача) стався інсульт та продовжувати реконструкцію будинку він фізично не зміг, однак станом на 2001 рік зазначений будинок постав справою його життя, став найважливішою цінністю в житті, в який (будинок) було вкладено все те, що він мав: спадщину після смерті дружини, всі фінансові та трудові ресурси, крім того, він мріяв про те, що добудує будинок, в якому будуть проживати його діти з родинами, онуки та, в перспективі, правнуки. Крім того, позивач зазначив, що розуміючи, що самотужки добудувати будинок своєї мрії він не зможе, порадившись зі старшою донькою - відповідачем по справі, він вирішив покласти тягар будівництва на неї, у зв'язку з чим 25 травня 2001 року між ним та його старшою донькою [PERSON] було укладено договір дарування, п.1 якого всі обов'язки по будівництву житлового будинку остання прийняла на себе, при цьому при укладанні договору дарування питання добудови житлового будинку було основним за умови наявності якої він (позивач) і здійснив вказаний правочин, однак з часу перебування житлового будинку у розпорядженні відповідача будівництво будинку не велося, відповідач у 2001 році виїхала на заробітки до Іспанії, не збирається повертатися в м.Кіровоград та добудовувати будинок, чим фактично не виконала свої зобов'язання за договором дарування щодо добудови будинку. Більш того, відповідач має намір відчужити будинок, у зв'язку з чим постануть проблеми проживання його молодшої доньки [PERSON], яка після смерті матері захворіла на психічну хворобу - шизофренію, онуки [PERSON] та її неповнолітнього сина, постануть проблеми і з місцем реєстрації проживання онука [PERSON], який має стати опікуном [PERSON] В свою чергу, він (позивач) продовжує добудовувати та ремонтувати будинок (в будинку замінюються шпалери, перекладається покрівля), так як якщо цього не робити стан будинку може погіршитися, а згодом і зруйнуватися, оплачує також всі комунальні платежі. Позивач також вважає, що в розумінні ч.2 ст.727 ЦК України будинок [ADDRESS] становить для нього велику немайнову цінність, з тих підстав, що він все своє життя добудовував цей будинок, останні двадцять років разом з дружиною до її смерті, та після смерті якої він вирішив подарувати будинок відповідачу з надією, що і донька буде підтримувати його в його починаннях та справі всього його життя, збереже подарунок своїх батьків, так як в будинку є значна частина спадщини, що залишилася після смерті його дружини та матері відповідача. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що при спілкуванні в телефонному режимі з відповідачем [PERSON], остання не заперечувала щодо розірвання договору дарування в судовому порядку. Крім того, зазначив, що у нього є дві доньки, а подарувавши будинок одній із них, він фактично залишив без житла іншу доньку, якій, а також членам її сім'ї не має де проживати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою її зареєстрованого місця проживання. Крім того, за ініціативою позивача відповідач неодноразово викликалася в судові засідання шляхом поміщення оголошення про виклик до суду в пресі. В судове засідання не з'явилася, причини не явки суду не відомі, заяв, клопотань, заперечень на адресу суду не надходило. Треті особа реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, на підставі чого суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право вибору способу судового захисту належить позивачеві і такі способи захисту визначені законом, при цьому способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.1 ст.16 ЦК України. За приписами ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом. Окрім того, умовою звернення до суду повинно бути дійсне або добросовісно передбачуване порушення права позивача, яке підлягає судовому захисту, будь-яке інше звернення до суду є зловживання правом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2001 року між [PERSON], як Дарителем, та [PERSON], яка діє по дорученню від імені [PERSON], як Обдарованої, було укладено договір дарування частини недобудованого будинку, посвідчений державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Водяницькою А.В., зареєстровано в реєстрі за №1-1450. За умовами зазначеного Договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 3/5 частини недобудованого будинку, процент якого становить 54%, що знаходиться у [ADDRESS]. Крім того, всі обов'язки по будівництву житлового будинку Обдарована прийняла на себе. Відповідно до ст.227 ЦК України зазначений договір підлягає реєстрації в Кіровоградському бюро техінвентаризації з дня здачі будинку в експлуатацію. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627, 628 ЦК України). Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо), - є прийняттям дарунка (ч.ч.1, 4 ст.722 ЦК України). Цивільний кодекс України передбачає наступні підстави припинення договору дарування, до яких належать: відмова однієї зі сторін від договору; розірвання договору дарування та визнання договору недійсним. Загальні підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст.651 ЦК України. Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.725 ЦК України договором дарування може бути встановлений обов'язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред'являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов'язку на користь третьої особи (ч.2 ст.725 ЦК України). Статтею 726 ЦК України визначені правові наслідки порушення обдаровуваним обов'язку на користь третьої особи, за якими у разі порушення обдаровуваним обов'язку на користь третьої особи дарувальник має право вимагати розірвання договору і повернення дарунка, а якщо таке повернення неможливе, - відшкодування його вартості. Судом відзначається, що посилання позивача на те, що відповідач не виконує умови договору дарування щодо закінчення будівництва житлового будинку, не може бути підставою для розірвання договору дарування за ініціативою Дарувальника, оскільки цей обов'язок Обдарований мав виконати не на користь Дарувальника, а для того, щоб він мав можливість здати будинок в експлуатацію, та набути право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна. Більш того, договір, що встановлює обов'язок Обдарованого вчинити на користь Дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2 ст.717 ЦК України). Із змісту укладеного між сторонами договору дарування також не вбачається, що він укладений за умови необхідності вчинення дій майнового характеру Обдаровуваним на користь Дарувальника чи третіх осіб. В свою чергу, як на підстави позовних вимог про розірвання договору дарування позивач посилався на те, що договір дарування 3/5 частини недобудованого житлового будинку [ADDRESS] було укладено з відповідачем за умови добудови нею житлового будинку, однак за весь період знаходження будинку у фактичному розпорядженні відповідача будівництво будинку не велося, свої зобов'язання за договором дарування остання не виконала; крім того, будинок [ADDRESS] становить для нього велику немайнову цінність, в який вкладено все те, що позивач мав: спадщину після смерті дружини, всі фінансові та трудові ресурси, будинок є найважливішою цінністю в житті. Як на правову підставу позовних вимог позивач посилався на ч.2 ст.727 ЦК України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що трьохповерховий будинок [ADDRESS] був збудований позивачем на місці старого будинку, який було отримано позивачем за договором дарування, позивач разом з дружиною почали будувати будинок, в подальшому позивач подарував будинок своїй старшій доньці [PERSON], яка повинна була добудувати будинок, однак цього не зробила, проживає в Іспанії, в будинку проживають позивач, його молодша донька та онук, витрати по утриманню будинку несе позивач, в будинку, який придатний для проживання, необхідно провести внутрішні ремонтні роботи. Покази даних свідків судом до уваги не приймаються, оскільки зазначені не підтвердили суду яку велику немайнову цінність має будинок для позивача і про це була обізнана відповідач, а також, що будинку загрожує безповоротна втрата з вини відповідача. Не приймається судом до уваги і наданий позивачем технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] з тих підстав, що останній містить посилання на схематичний план садибного (індивідуального) житлового будинку, план будинку, його характеристику, і жодним чином не визначає процент готовності зазначеного будинку станом на теперішній час (на момент укладання договору дарування у 2001 році процент готовності частини недобудованого будинку становив 54%), не містить посилань нате, чи придатний будинок для проживання, чи завершено будівництво будинку, чи зазнали деструктивного впливу від різних атмосферних та кліматичних факторів конструктивні елементи будинку. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, не надала письмових пояснень щодо позовних вимог, однак той факт, що сторони не розірвали договір у нотаріальному порядку (ст.654 ЦК України) свідчить про відсутність згоди відповідача розірвати договір дарування, та тим самим спростовує твердження позивача про згоду відповідача розірвати договір дарування. Положеннями статті 727 ЦПК України визначено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. При цьому, розірвання договору дарування допускається у виключних випадках, зазначених в ст.727 ЦК України, або у випадках визнання правочину недійсним за загальними підставами, передбаченими ЦК України. Так, частина 2 статті 727 ЦПК України визначає право Дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який (моральний аспект) проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному. Таким дарунком може бути будь-яка річ (наприклад, сімейна реліквія, що передається з покоління в покоління, з якою пов'язані певні події в родині дарувальника, картина відомого живописця, подарована ним особисто, медалі про участь у певних історичних подіях, грамота як згадка про певну людину тощо). Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка. При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч. 2 ст.727 ЦК України, на яку посилався позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов'язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність. Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч.2 ст.727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваного, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка. Позивач визначився з підставами позову зазначеними вище, під якими слід розуміти обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги, у зв'язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін. Частина 1 ст.60 ЦПК України визначає обов'язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування. З огляду на зазначене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів суду належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підстави позовних вимог про розірвання договору дарування, як не довів суду і тих обставин, що дарунку загрожує безповоротна втрата з вини відповідача, як обдаровуваного за договором дарування, доказів щодо наміру відчужити будинок відповідачем суду також не надано, не доведено суду також обставин, що відповідачу було достеменно відомо про те, яку велику немайнову цінність має для позивача дарунок - 3/5 частини недобудованого житлового будинку [ADDRESS], не доведено суду належними доказами фактіввчинення відповідачем дій, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, а також того, що відповідач не сумлінно ставилася до дарунка та не забезпечувала його схоронність, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову з підстав, зазначених позивачем, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, що не перешкоджає позивачу[PERSON] звернутися до суду з позовом про захист прав, які він вважає порушеними,у зв'язку з укладанням з відповідачем [PERSON] договору дарування з інших підстав. Крім того, відповідно до ч.1 ст.728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява відповідачем, як не приймала участь в судовому засіданні, зроблена не була, а тому посилання позивача на поважність причин пропущення позовної давності не має юридичного значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed