Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить надати дозвіл на визначення та встановлення меж між належною позивачу земельною ділянкою, розташованою по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, і належною відповідачу земельною ділянкою, у відповідності з даними земельно-кадастрової документації; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану, мотивуючи тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області та розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, на якій розташована належна йому частина житлового будинку і яка необхідна для її обслуговування, звернувшись до землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); належна позивачу земельна ділянка межує із земельними ділянками суміжних власників та землекористувачів, в тому числі із ділянкою належною відповідачу; однак, відповідач відмовляється погодити межі земельної ділянки та підписати акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі; самовільно захопив частину належної позивачу земельної ділянки, поставивши на ній паркан. Відтак, позивач на підставі ст.ст.106, 120, 152, 158 Земельного кодексу України просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач усно заявив про відмову від позову в частині позовної вимоги до відповідача про надання дозволу на визначення та встановлення меж між належною позивачу земельною ділянкою, розташованою по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, і належною відповідачу земельною ділянкою, у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, оскільки після відкриття провадження у справі відповідач підписав акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, про що позивач подав суду відповідні докази копію такого акту, який долучений судом до матеріалів справи. З огляду на викладене, така відмова від позову в частині вимоги про надання дозволу на визначення та встановлення меж земельної ділянки, прийнята судом. Вказане відповідно до п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України є підставою для закриття провадження в цій справі, про що судом прийнята ухвала від 29.09.2015 року. Відтак, спір розглядається лише в межах позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованою по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану. В судовому засіданні позивач підтримав позовну вимогу до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованою по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану, просив її задоволити, з мотивів наведених в позові. В судовому засіданні відповідач вимоги позивача не визнала, просила у її задоволенні відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29.03.2008 року у справі № 2-958/08, яке набрало законної сили, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.08.2008 року № 19882490. Будучи землекористувачем, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,0421 га, на якій розташована належна йому частина житлового будинку і яка необхідна для її обслуговування, звернувшись до землевпорядної організації ПП «Експерт «Земля Полісся» щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що стверджується копіями плану розподілу земельної ділянки та акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. Проте після відкриття провадження у справі в процесі її судового розгляду, завершив приватизацію та оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0421 га по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області, кадастровий номер 1824210100:01:014:0273, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2015 року № 44393626. Належна позивачу земельна ділянка межує із земельними ділянками суміжних власників та землекористувачів, в тому числі із ділянкою належною відповідачу, яка розташована по вул.П.Комуни, 18 в м.Овруч Житомирської області, що визнано сторонами у справі. Відповідач є землекористувачем земельної ділянки площею 0,0324 га по вул.П.Комуни, 18 в м.Овруч Житомирської області, що стверджується копією архівного витягу від 12.03.2015 року № Р/65 із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 15.05.1997 року № 148, оскільки, як пояснив відповідач в судовому засіданні, державний акт чи інший правовстановлюючий документ на цю ділянку відсутній, технічна документація із землеустрою також не виготовлялась. Відповідач підписав акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, площею 0,0421 га, що розташована по вул.Нагорянська, 27 в м.Овруч Житомирської області і позивач завершив приватизацію цієї ділянки. Проте, позивач стверджує, що відповідач самовільно захопив частину належної позивачу земельної ділянки, поставивши на ній свій паркан, відтак порушив його права власника, що спонукало звернутись до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану. Згідно із ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної і комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ст.20 Закону України «Про землеустрій», у разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок, в обов'язковому порядку проводиться землеустрій. Згідно з ст.22 Закону України «Про землеустрій» підставами проведення землеустрою є зокрема рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення. Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Зокрема, одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, приватизація земельних ділянок здійснюється шляхом розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У відповідності до ст.26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути як органи державної влади, місцевого самоврядування, так і землевласники, землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Для визначення та відновлення меж земельних ділянок виконується певний комплекс робіт - кадастрові зйомки. Як передбачено ст.198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки включають в себе: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками і землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану. При цьому кадастрові зйомки є частиною державного земельного кадастру (ст.196 ЗК України). Погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється розробником технічної документації при проведенні кадастрових зйомок, зазвичай для відновлення меж земельних ділянок на місцевості, що вже перебувають у користуванні особи. При цьому проведення кадастрових зйомок не впливає на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини. Кадастрові роботи створюють лише інформаційну базу. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Як визнали сторони, відповідач після відкриття провадження у справі погодив межі земельної ділянки та підписав акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості, є стадією кадастрової зйомки, здійснюється розробниками технічної документації та передує стадії виготовлення кадастрового плану. Позивач надав суду копію кадастрового плану земельної ділянки з каталогом координат поворотних точок меж земельної ділянки в натурі. Оскільки в процесі розгляду справи позивач завершив приватизацію земельної ділянки та належним чином зареєстрував своє право власності на неї, про що суду надав відповідні документальні докази, суд доходить висновку, що технічна документація із землеустрою була виготовлена в повному обсязі, погоджена і затверджена у встановленому законом порядку відповідно до ст.30 Закону України «Про землеустрій». Згідно з ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Спірні питання, які виникають між землекористувачами щодо визначення спільних меж та їх відновлення регулюються ст.ст.106, 107 Земельного кодексу України, якими зокрема передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними; види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними; основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації; у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки; якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки; у випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно з ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). В судовому засіданні сторони визнали, що земельні ділянки, які перебувають у їх користуванні, колись розмежовувались старим парканом. Позивач стверджує, що, побудувавши новий паркан, відповідач змістив його на декілька сантиметрів в сторону домогосподарства позивача, чим захопив належну позивачу земельну ділянку. Вказаної обставини відповідач не визнає, оскільки стверджує, що новий паркан, як і до того старий паркан, побудований по прямій лінії та примикає до належного відповідачу сараю, що також видно з долучених до матеріалів справи за клопотанням позивача фотографій паркану. Виходячи з наведених норм та встановлених обставин справи, враховуючи те, що відновлення меж земельної ділянки на місцевості, є стадією кадастрової зйомки, яка здійснюється розробниками технічної документації, а не землекористувачами чи землевласниками, і землеустрій належної позивачу земельної ділянки завершений після звернення з позовом до суду в процесі судового розгляду цієї справи і межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлені, а належних та допустимих доказів того, що відповідачем, як користувачем сусідньої земельної ділянки, переміщено встановлені попередніми землевласниками (землекористувачами) тверді межові знаки не надано, суд не вбачає підстав для задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі та знесення самовільно встановленого паркану.

Outcome: dismissed