Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 09.07.2014 року з вище вказаною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої зазначив, що, йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] За даною адресою зареєстровані: він та відповідачі [PERSON] - його онук. Відповідач виїхав з будинку 01 червня 2013 року та з цього часу не мешкає за місцем реєстрації, участі в утриманні житла, в сплаті комунальних послуг не бере, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, у зв'язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але, кожен окремо, надали суду письмову заяву, в якій просили цивільну справу розглянути за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували (а.с. 16, 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки (а.с. 13). Представник третьої особи - Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи є їх письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при задоволенні позовних вимог покладаються на розсуд суду (а.с. 14). Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок (а.с. 5). З довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1111 від 20.05.2014 року (а.с. 9) вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - позивач по справі, його дружина [PERSON], син [PERSON] та онук [PERSON] - відповідач по справі, Однак, як вбачається з акту депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON] від 16.01.2014 року (а.с. 6) відповідач [PERSON] з червня 2013 року за зазначеною адресою не проживає. Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач, який залишається зареєстрованими у будинку позивача, не проживає в ньому з червня 2013 року, місце його проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації не з'являється, добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в його будинку не існує, позивач вимушений сам сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє йому розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує його законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді будинку [ADDRESS] є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин в будинку [ADDRESS] який належить на праві власності позивачу, понад 1 року, не сплачує комунальні і інші платежі, тому вважається таким, що втратив право проживання в вищезазначеному будинку. На підставі вище викладеного, ст. ст. 150, 155 ЖК України, ст. ст. 321, 386, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved