Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати [PERSON] ІПН [NUMBER] 51940, зареєстровану за ад\-ресою: [ADDRESS] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON], ІПН: [NUMBER], зареєстрованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, 51940, [ADDRESS] доньками [PERSON] [INFO] та [PERSON] 27 лю\-того [INFO]; визначити такі способи участі [PERSON], ІПН: [NUMBER], зареє\-строваного за адресою: м. Дніпродзержинськ, 51940, [ADDRESS] у вихо\-ванні дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] систематичні побачення щоти\-жня в п'ятницю з 16:00 до 19:00 години і в суботу з 10:00 до 18:00 години; з метою оздоровлення, один раз на рік, у літній період, спільні відпустки [PERSON] Дми\-тра Віталійовича, ІПН: [NUMBER], зареєстрованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, 51940, [ADDRESS] з дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] протягом 20 днів в тому числі і за кордоном. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що 02 грудня 1995 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 10 грудня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/1926/15-ц шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З лютого 2014 року подружжя не проживало однією сім'єю; між сторонами склалися неприязні стосунки; діти проживали і проживають разом з матір'ю. Дійти згоди щодо участі у вихованні дітей у добровільному порядку сторони не змогли. Відповідач забороняє дітям спілкуватися з батьком, здійснює психологічний вплив на страшу доньку [PERSON], шляхом доведення до свідомості дитини неправдивої інформації щодо причин розлучення, покладаючи при цьому вину за розрив шлюбних відносин виключно на батька. Донька внаслідок такого впливу матері перебуває у постійному психо-емоційному стресі. Позивач зазначає. що дівчинка перебуває у підлітковому віці, коли відбуваються анатомо-фізіологічні, і психічні, і соціально-психологічні зміни в поведінці дитини, які в подальшому позначаться на розвитку дитини як особистості, формуванні її характеру. Сам підлітковий вік характеризується як вік стресу, переживань та конфлікту. Тому для дитини вкрай важливо, щоб участь у її вихованні прий\-мали обоє батьків. Свідомість дівчинки має формуватися за її впевненості у тому, що тато «поки\-нув» не її, і шлюб батьків зруйнувався не через неї, а зовсім з інших причин: батько та мати втратили порозуміння, що перешкоджає їм у подальшому проживати разом. Беззаперечним є те, що любов як матері, так і батька до своїх дітей після розлучення не тільки залишилася, але й набула пронизливо-есхатологічного відтінку, що характеризується ба\-жанням спокутувати провину перед дітьми за невдалий шлюб. І, на жаль, не завжди здоровий глузд перемагає в «битві» батьків. Позивач вказує, що до меншої доньки [PERSON] його взагалі не допускають, дитина ба\-тька не знає. Весь час, коли подружжя перестало проживати разом, позивач не залишав надії на спілкування та участь у вихованні своїх дітей. Робив, що міг: матеріально забезпечував відпочинок своїх дітей та їх матері, сплачував вартість навчання [PERSON] у Лондоні, намагався телефонувати, спі\-лкуватися шляхом надсилання СМС-повідомлень, відвідати доньку в школі, а меншу вдома. Як зауважує позивача, Варя реагує на всі спроби позивача з максималізмом підлітка, а можливо, з ост\-раху спричинити біль матері, яка забороняє їй спілкуватися з батьком і доносить до свідомості дитини, що він зруйнував її життя. Вважає, що виховання дитини належить до найважливіших питань життя сім'ї. Свій обов'язок, щодо виховання доньок, він має можливість повноцінно виконати, лише за умови без\-посереднього спілкування з ними щотижня, протягом декількох днів. Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для його звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року вказана заява була залишена без руху (а.с.15). Після усунення недоліків, ухвалою судді від 01 березня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.21). Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, визначення способу участі батька, що проживає окремо, у вихованні дітей, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації; зобов'язано Орган опіки і піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору у даній справи та витребувано зі Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради матеріали (документи), які стали підставою для винесення протоколу №5 від 12.05.2016 року та які були при цьому зібрані (а.с.70). Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року зупинено провадження у справі (а.с.71). Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року відновлено провадження у справі після усунення обставин, що виникали його зупинення (а.с.102). Ухвалою суду від 08 листопада 2017 року відновлено провадження у справі після усунення обставин, що виникали його зупинення (а.с.102). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що не намагався виконати рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку побачень з дітьми, так як його в квартиру не пускали . Він ніколи не бажав зла своїм дітям. Як зазначає позивач, з молодшою донькою він бачився в 2015 році, зі старшою бачився в 2015 році в школі, в 2016 році - в суді, а в 2017 році - на засіданні в органах опіки та піклування м. Кам'янське. Все було гарно, він оплачував їм відпочинок, все купував їм. Позивач вважає себе батьком своїх дітей. З 18.06.2016 року йому відомо, що дружина разом з дітьми проживає в м. Києві. Багато разів намагався зв'язатися з Варею в соціальних мережах, але вона його ігнорує. Йому не відомо в яких навальних закладах навчаються його діти. Позивач зазначає, що ще не знає, яким чином буде налагоджувати контакт з дітьми. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити їх, та додатково зазначив, що у позивач не має заборгованості по аліментам, при розподілі спільного майна подружжя відповідачу були запропоновані вигідні умови та згодні з рішенням комісії органі опіки та піклування м. Кам'янське. Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що вона з позивачем має двох спільних дітей, які проживають з нею близько півтора року в м. Києві, де вона проживає з іншим чоловіком. Молодша донька сторін з народження не знає батька та називає батьком нинішнього чоловіка відповідача. В 2015 році приходив до старшої доньки до школи та бив її. Вся справа в грошах, діти позивачу не потрібні. Відповідач вказує, що з 2014 року [PERSON] пішов з сім'ї до іншої жінки. З цього періоду він погрожує відповідачу, що не буде сплачувати аліменти на дітей, зі старшою донькою з цього ж періоду не спілкується. Позивачу відомо, що діти проживають в м.Києві, питання щодо освіти та стану здоров'я дітей не цікавиться. Після отримання рішення опікунської ради позивач не виконує його, він не приймає участі у вихованні дітей, не відвідував їх ні в м. Кам'янське, ні в м. Києві. В разі задоволення позову, не знає як виконувати рішення в частині побачень з меншою донькою, близько двох місяців проходили консультацію з психологом щодо роз'яснення їх про справжнього батька. Відповідач вказує, що не проти, щоб батько приймав участь у вихованні дітей, однак він їх не бачив близько чотирьох років, заперечує проти задоволення позову в частині спільних відпусток позивача з дітьми, а з порядком зустрічей визначених висновком органу опіки та піклування не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в позові повністю, оскільки в судовому засіданні, на її думку позивачем не доведена та обставина, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з їх доньками. Будь-яких дій щодо обов'язку позивача приймати участь у вихованні дітей ним не були здійснені, навіть після встановлення органом опіки та піклування йому режиму побачень з дітьми він не намагався їх виконувати. Представник відповідача зазначає, що згідно Конвенції про права дитини необхідно відійти від прав та обов'язків батьків для захисту інтресів дітей та врахувати висновок психолога, який позивачем не оспорювався. Вказує, що старша донька сторін [PERSON] в судовому засіданні категорично заявила про те, що вона не бажає спілкуватися з батьком, а молодша донька - [PERSON] - взагалі не знайома з позивачем та вважає батьком іншу людину та вразі визначення способу участі [PERSON] у її вихованні без присутності матері буде порушено її права. Представник третьої особи Службу у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради у судове засідання не з'явився письмово просив розглядати справу за відсутності представника та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився письмово просив розглядати справу за відсутності представника, надав висновок про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дітей, просить винести рішення у даній справі з максимальним врахуванням інтересів дітей. Донька сторін у справі [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що з позивачем знаходиться в поганих стосунках, з відповідачем - в чудових стосунках. Зазначає, що з батьком спілкувалася з 2014 року, в 2015 році в м. Кам'янське він її затис в кутку в школі, тягнув за руку, погрожував їй, що залишить їх «голими» на вулиці, а мати посадить в психіатричну лікарню. Вона вказує, що позивач дуже часто вживав спиртні напої, піднімав руки на відповідача, тому вона категорично проти спілкування з ним, так як позивач вважає їх поганими. З 2014 року батько не намагався спілкуватися з донькою, не цікавиться тим, де вона навчається, чим хворіє. Зазначає, що мати не змушує так ставиться до батька, оскільки бачить відношення до неї самої, батька бачить тільки суді влітку 2017 року під час поділу спільного майна подружжя. Згадує, що у 2014 році, коли батько пішов з сім'ї, вона спочатку була не проти спілкування з ним, але після того, як дізналася, що він зраджує матері, спілкуватися відмовилась. Перша інформація щодо зрад батька прийшла на її телефон від коханки під час спільного проживання їх батьків, а згодом приблизно наприкінці 2016 - початку 2017 року. З вітчимом відповідач почала зустрічатись у 2015 році. Вважає, що її молодша сестра не може спілкуватись з батьком, оскільки вважає іншого чоловіка її батьком. Суд не приймає як допустимий доказ по справі висновок спеціаліста-психолога за результатми психологічного обсетеження (а.с. 117-138), оскільки частиною 2 ст.76 ЦПК України встановлені засоби доказування, серед яких відсутній такий засіб, як висновок спеціаліста. Натомість, визначений висновок експерта, якого можливо допитати в судовому засіданні, який попереджається про кримінальну відповідальність. Натомість, відповідачем до матеріалів справи долучений висновок спеціаліста-психолога, який не є експертизою по справі, і не є допустимим доказом. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, взявши до уваги надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02.12.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року (а.с.11-12). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №210. Згідно копії свідоцтва про зміну імені, [PERSON], [INFO] змінила ім'я, та після державної реєстрації зміни імені Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 16 травня 2017 року, актовий запис №19 має прізвище, ім'я, по батькові [PERSON]» та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №150 (а.с.9, 10, 198). Діти проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіє довідки про проживання від 26.07.2016 року та актом обстеження умов проживання від 13.12.2017 року, згідно якого для дітей створені умови для проживання, при цьому враховано їх вік, потреби та стать (а.с.116, 176) і вказаний факт в судовому засіданні сторонами не оспорювався. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з чим загострились взаємовідносини між позивачем та відповідачем. Така ситуація не дає можливості в інший спосіб вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування з дітьми, який мав би влаштувати кожну із сторін та врахувати при цьому інтереси як малолітньої так і неповнолітньої дитини. Наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку за позовом батька [PERSON], є прямим свідченням того, що батько дитини має намір приймати участь у вихованні дітей. Не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про те, що позивач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, його поведінка негативно впливатиме на психіку молодшої доньки, а своєю поведінкою, через дітей, намагається вирішити якісь матеріальні проблеми, оскільки вказані доводи, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а лише ґрунтуються на суб'єктивному негативному відношенні [PERSON] до [PERSON] Вирішуючи даний спір суд вважає, що батько має право на спілкування зі своїми доньками. При цьому, суд враховує вік і позицію неповнолітньої доньки а також зважує на необхідність дотримання режиму малолітньої дитини. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу у спілкуванні з доньками суд зазначає, що такий обов'язок відповідача передбачений ст.157 СК України і позивачем належними доказами не доведена обставина вчинення безпосередніх фізичних перешкод у спілкуванні із доньками. Окрім того, необхідно врахувати, що відповідно до ст.159 СК України способом усунення перешкод у спілкуванні із дітьми є визначення способу участі одного з батьків у вихованні дітей, і така вимога є предметом розгляду судом. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При встановленні способу спілкування [PERSON], суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей та доцільність прийняття батьком участі у вихованні доньки, зважає на вік та бажання неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим вважає за необхідне визначити участь [PERSON] у вихованні [PERSON] за бажанням дитини. Оскільки на момент ухвалення рішення малолітній [PERSON] вже виповнилось 4 роки, вона відвідує дитячий садок, тобто є більш адаптованою до соціуму, однак з пояснень сторін, дитина взагалі не знає хто такий [PERSON] та називає батьком іншу людину, враховуючи рекомендації Дарницького районного в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, стать дитини, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] у вигляді побачень: у першу та третю п'ятницю щомісяця з 16.00 години до 19.00 години та у першу та третю суботу щомісяця з 10.00 години до 13.00 години, за місцем проживання дитини, у присутності матері дитини. Щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з малолітньою дитиною у суботу, суд бере до уваги її малолітній вік та те, що в цьому віці дитина має денний сон, тому суд вважає доцільним спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] в першу та третю суботу визначити в межах з 10.00 години до 13.00 години, доцільність в чому також була визначена у висновку органу опіки та піклування. Суд не вважає за доцільне задоволення вимоги позивача про надання йому можливості з метою оздоровлення, один раз на рік, у літній період, спільні відпустки з дітьми протягом 20 днів в тому числі і за кордоном, оскільки неповнолітня дитина не бажає спілкування з батьком, а малолітня, в силу свого віку і статі, а також тієї обставини, що вона не пам'ятає позивача, не може проводити довготривалі відпустки із ним. При цьому, суд звертає увагу позивача, що в разі подальшої зміни у відносинах із дітьми, а також зміни інших обставин, він не позбавлений можливості звертатись, в тому числі до суду, за зміною пспособу участі його у вихованні та спілкуванні із дітьми. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині заявленого ним способу і порядку участі у вихованні доньок та спілкуванні з ним підлягають частковому задоволенню. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial