Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом в якому поставив питання про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, які безпідставно притягнули його до кримінальної відповідальності. Заявлені в позові вимоги мотивовані тим, що 09.07.2013 року працівниками Богородчанського РВ УМВС на земельній ділянці, що знаходиться в господарстві його тітки, де він проживає, було виявлено і вилучено рослини маку. Органи досудового розслідування за даним фактом провели досудове розслідування, за результатами якого 16.07.2013 року безпідставно оголосили йому повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України. Вказане кримінальне провадження щодо нього було направлено до суду. Вироком Богородчанського районного суду від 18.02.2014 року його визнано невинуватим та виправдано за пред'явленим обвинуваченням. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.05.2014 року вирок суду від 18.02.2014 року залишено без змін. Посилаючись на ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вказав, що має право на відшкодування моральної шкоди, якої зазнав внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежували його права. Зокрема ствердив, що факт притягнення його до кримінальної відповідальності зганьбив його ім'я, принизив честь і гідність, зіпсував репутацію серед односельчан та співробітників. Незаконні дії працівників міліції стали приводом до переживань і тривоги, які він відучував протягом усього часу поки тривало кримінальне провадження, вимушений був оправдовуватись, доводити свою невинуватість. Крім того, постійно з'являвся до правоохоронних органів та суду для виконання процесуальних дій, що заставляло часто відлучатись з місця роботи в робочий час і пропускати навчання у вищому навчальному закладі, де він навчається на заочній формі навчання. В цілому незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду у заяві про збільшення позовних вимого оцінив у 20000 грн. Заявлені позовні вимоги в судовому засіданні позивач підтримав, просив позов задовольнити. Представник прокуратури Івано-Франківської області в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого позову. Вказав, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконними діями завдано моральної втрати громадянинові, привели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя. Обставини, на які посилається у своїй позовній заяві позивач не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки є надуманими. Позивач не навів жодного доказу того, що кримінальне провадження, яке розглядалось щодо нього, будь-яким чином вплинуло на його репутацію серед співробітників, чи погіршило його стосунки з оточуючими. Так, відповідач вводить в оману суд стосовно того, що він на час проведення досудового розслідування та судового провадження працював водієм у Прикарпатському університеті ім. В.Стефаника. Насправді він був звільнений з роботи ще 24.06.2011 року, тобто за два роки то того, як було розпочато кримінальне провадження. Вказана обставина підтверджується поданими до справи витягами з наказу. Так само завідомо неправдивими є посилання позивача на той факт, що він навчався на юридичному факультеті університету і факт притягнення його до відповідальності може вплинути на його подальшу репутацію як майбутнього юриста. Насправді ще 08.06.2012 року позивач був відрахований з навчального закладу за порушення навчальної дисципліни. З отриманих характеристик позивача з місця його проживання та попереднього місця роботи можна зробити висновок, що репутація позивача серед оточуючих зовсім не позитивна, а тому вважати, що факт притягнення його до кримінальної відповідальності погіршив її немає підстав. Вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем заявлені вимоги не доведені. Представник Державної казначейської служби України Варшавський О.П. заявлені вимоги не визнав. Вказав, що казначейська служба не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не має відношення до факту притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності і не являється органом з якого стягується шкода. Казначейська служба за своїми функціями здійснює лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів. Крім того, вважає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями працівників правоохоронних органів та наслідками у виді заподіяної шкоди. Оскільки дії працівників правоохоронних органів не визнані неправомірними, то відсутність прямого причинного зв'язку як необхідної умови деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності. Представник УМВС України в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, подав суду заперечення на позов у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивач не навів жодних обставин, які були би підтверджені доказами, що свідчили б про факт заподіяння моральних чи фізичних страждань. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ч.1,2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, зокрема, у разі її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, та відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. За умовами п.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У відповідності до ст.ст.4,13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що 16.07.2013 року [PERSON] слідчим СВ Богородчанського РВ УМВС повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 310 ч.1 КК України, а 17.07.2013 року до нього застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов'язання. Вироком Богородчанського районного суду від 18.02.2014 року [PERSON] визнаний невинуватим у пред'явленому обвинуваченні та виправданий. Вирок набрав законної сили. Отже, відповідно до наведених вище норм закону, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. На думку суду сам факт повідомлення особі про підозру, застосування щодо особи запобіжного заходу, необхідність відстоювати свої права на стадії досудового слідства та в суді вже, відповідно до закону, є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки притягнення особи до кримінальної відповідальності визнано незаконним за вироком суду. Згідно положень ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. На думку суду внаслідок притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, в його житті з'явилися надлишкові перешкоди у вигляді штучно заподіяного проблемного перебігу життєвих подій, наповнило його життя стресовим фактором, спричинило тривалий психологічний дискомфорт, штучне обмеження у плануванні можливостей, тобто завдало певної моральної шкоди. Разом з тим, суд враховує, що посилання позивача на те,що притягнення його до кримінальної відповідальності призвело до погіршення його стосунків з колегами по роботі, негативно вплинуло на навчальний процес, його майбутні перспективи є безпідставними і такими, що спростовані відповідачами в ході судового розгляду. А тому, враховуючи усі обставини справи, положення ст. 23 ЦК України, відповідно до якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, ст.1 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до якої завдана шкода відшкодовується незалежно від вини посадових осіб, суд вважає правильним визначити розмір моральної шкоди виходячи з вимог ст. 13 Закону, шляхом стягнення одного мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки з моменту оголошення особі про підозру (16.07.2013 року) до моменту постановлення виправдувального вироку (18.02.2014 року) особа перебувала під слідством та судом 7 місяців, то виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2013-2014 рік сума, що підлягає до відшкодування судом визначена 8100 грн. (1147*6+1218) На підставі наведеного,

Outcome: partial