Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до комунального підприємства «Громада Молочанської міської ради», Молочанської міської ради в якій просив: 1) стягнути солідарно з комунального підприємства «Громада Молочанської міської ради», код ЄДРПОУ 35796160 та Молочанської міської ради, код ЄДРПОУ 20511929 на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі 63 099,37 гривень; 2) стягнути з комунального підприємства «Громада Молочанської міської ради» код ЄДРПОУ 35796160 та Молочанської міської ради, код ЄДРПОУ 20511929 на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення; 3) стягнути з комунального підприємства «Громада Молочанської міської ради» код ЄДРПОУ 35796160 та Молочанської міської ради, код ЄДРПОУ 20511929, на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24 травня 2012 року по 04 лютого 2021 року знаходився у трудових відносинах з комунальним підприємством «Громада Молочанської міської ради». У зв`язку з ліквідацією підприємства з 04.02.2021 його звільнено з посади економіста КП «Громада Молочанської міської ради». Проте, в порушення ст. 47 КЗпП України, в день його звільнення відповідачем не була виплачена йому заробітна плата у розмірі 63 099,37 гривень, з яких: заробітна плата за січень 2021 року 11 109,00 гривень, заробітна плата за лютий 2021 року 2 221,80 гривень, компенсація за невикористану відпустку 37 894,85 гривень, вихідна допомога 11 873,72 гривень. Крім цього зазначив, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільнені з позивачем, то на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 43 811,97 гривень. Вказав, що внаслідок невиплати належної суми заробітної плати у позивача відбулися негативні зміни життя, а саме: виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 10 778, 24 гривень, що в свою чергу призвело до моральних страждань із-за погіршення стосунків із колишньою дружиною та донькою, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди оцінює в 5 000,00 гривень. Просив застосувати субсидіарну відповідальність до відповідачів: КП «Громада Молочанської міської ради» та Молочанської міської ради. 24.06.2021 до канцелярії суду від представника відповідача Молочанської міської ради надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що Молочанська міська рада повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з відсутністю підстав для субсидіарної відповідальності міської ради. Зазначає, що відповідно до Статуту, комунальне підприємство «Громада Молочанської міської ради» є самостійним суб`єктом господарювання - комерційним підприємством, у зв`язку з чим саме КП «Громада» є роботодавцем позивача та несе відповідальність за невиплату колишньому працівникові заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Посилаючись на ст. 619 Цивільного кодексу України, якою передбачені підстави та умови для застосування субсидіарної відповідальності, вказала, що трудовим законодавством солідарна відповідальність у трудових спорах за вимогами, визначеними позивачем до відповідачів, не передбачена. Молочанська міська рада не є роботодавцем, з яким позивач перебував у трудових відносинах, оскільки міською радою, в межах повноважень визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконувались владні функції, що характеризуються наданням різноманітних управлінських послуг вказаному підприємству та справлянням на нього владного впливу в рамках публічно-правових відносин. Також, відповідно до ч.1 ст. 176 ЦК України територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб у трудових відносинах. Комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно. Крім цього, посилається на правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 року по справі №711/3288/17-ц, а саме: «Субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органу місцевого самоврядування. Така відповідальність не може бути покладена на орган місцевого самоврядування у трудових правовідносинах без встановлення того, що сама юридична особа не може виконати свої зобов`язання в межах трудових правовідносин у процедурі виконання судових рішень або банкрутства». Враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, та за недоведеністю підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності Молочанської міської ради просила в задоволенні позовних вимог до Молочанської міської ради відмовити повністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та просив задовольнити. Представник відповідача КП «Громада Молочанської міської ради» Желябін Ю.В. позовні вимоги визнав частково - в частині заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити. Представник відповідача Молочанської міської ради в судове засідання не з`явився, надано заяву про розгляд справи без участі представника. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді економіста КП «Громада Молочанської міської ради» з 24.05.2012 по 04.02.2021 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія трудової книжки серії [NUMBER] . З посади звільнився у зв`язку з ліквідацією підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно довідки КП «Громада Молочанської міської ради» від 04.02.2021 № 6 вбачається, що на час звільнення 04.02.2021 [PERSON] має заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 63 099,37 грн., з них: заробітна плата за січень 2021 року - 11 109,00 грн., заробітна плата за лютий 2021 року - 2 221,80 грн., компенсація за невикористану відпустку - 37894,85 грн., вихідна допомога - 11 873, 72 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, враховуючи, що позивачу не було виплачено заробітну плату у строки визначені ст. ст. 115, 116 КЗпП України, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати за січень - лютий 2021 у сумі 13 330,80 грн., компенсації за невикористану відпустку та виплат при звільнені в розмірі 49 768,57 грн. (всього - 63 099,37 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, період за який слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку - з 05.02.2021 р. по день ухвалення судом рішення - 24.06.2021 року, становить 94 робочі дні. Так, в довідці КП «Громада Молочанської міської ради» від 04.02.2021 №7 наведено розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] , розмір якої з урахуванням податків становить 617,07 гривень. Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2021 р. по 24.06.2021р. становить: 617,07 грн (середньоденна заробітна плата) х на 94 дні = 58004,58 грн. Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розмір моральної шкоди не обґрунтовано достатньою мірою в позовній заяві при визначенні його в сумі 5 000,00 грн., також спричинення моральної шкоди позивач не довів і в судовому засіданні, суду не надано жодного доказу порушення звичних умов життя та погіршення стосунків з колишньою дружиною та донькою. Проте сам факт ухвалення рішення суду на користь позивача, визнання його законних прав вже значною мірою компенсує завдану шкоду. При вирішенні питання про застосування субсидіарної відповідальності та стягнення зазначеної суми заборгованості по заробітній платі та суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з відповідача - Молочанської міської ради, суд зазначає наступне. Відповідно до Статуту комунального підприємства «Громада Молочанської міської ради» підприємство створено на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Молочанська, Токмацького району Запорізької області. Власником підприємства є територіальна громада міста Молочанська, в особі Молочанської міської ради. В пункті 1.3 зазначено, що підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банку, круглу печатку, кутовий та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Пунктом 3.1 Статуту Підприємства зазначено, що майно комунального підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Стаття 96 ЦК України встановлює відповідальність юридичних осіб та зазначає, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями . Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації. Стаття 176 ЦК України розмежовує відповідальності за зобов`язаннями держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад та створених ними юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 року по справі №711/3288/17-ц, зазначено: «Субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органу місцевого самоврядування. Така відповідальність не може бути покладена на орган місцевого самоврядування у трудових правовідносинах без встановлення того, що сама юридична особа не може виконати свої зобов`язання в межах трудових правовідносин у процедурі виконання судових рішень або банкрутства». Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи та приписи вищенаведених нормативно-правових актів, враховуючи висновок Верховного Суду від 18.05.2020 по справі №711/3288/17-ц, та відсутність доказів, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органом місцевого самоврядування, суд доходить до висновку, що підстави для застосування субсидіарної відповідальності та стягнення суми заборгованості по заробітній платі та суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з відповідача - Молочанської міської ради, відсутні. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 гривень.

Outcome: partial