Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказав, що він як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Інші спадкоємці першої черги не претендують на частку у цій спадщині. На даний час [PERSON] оформити право власності в установленому законом порядку не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на вказане майно. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На розгляд справи в судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, справу розглядати без його участі. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] , приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Разом з цим, враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, ЦК України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу ЦК України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу ЦК України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст.525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З позовної заяви, поданих позивачем та витребуваних судом доказів вбачається, що покійному [PERSON] належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Спадкодавець до дня смерті проживав за вказаною вище адресою разом зі своїм сином, позивачем в даній цивільній справі, [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04 лютого 2003 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємець за законом в установленому порядку прийняв спадщину фактично вступивши в управління, володіння спадковим майном, однак постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудам, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказаний будинок. Дане підтверджується оглянутими в суді матеріалами спадкової справи №134/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не оспорюють право позивача на оформлення права власності на спадкове майно, а саме житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Разом з цим з матеріалів спадкової справи встановлено, що 14 липня 2020 року державним нотаріусом Любешівської районної державної нотаріальної контори Волинської області Кухом В.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом позивачу в даній цивільній справі [PERSON] на частину майна померлого [PERSON] . Таким чином, в суді доведена та обставина, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняв спадщину і звернувся в установленому порядку по питанню оформлення права власності на спадкове майно, тому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] перебуває у правомірному володінні позивача. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved