Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 10.11.2014року Позивачем, як позикодавцем, було передано у позику Відповідачеві, як позичальникові, грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, що на момент надання позики складало за офіційним курсом Національного банку України 2000 ( дві тисячі) доларів США. На підтвердження умов позики, а також посвідчення отримання від Позивача грошових коштів, у відповідності до умов ст. 1047 Цивільного кодексу (ЦК) України, Відповідачем, яка перебувала у здоровому розумі, ясній пам'яті, діяла цілком добровільно, без будь-якого психічного, психологічного та фізичного примусу, в момент отримання коштів, при свідкові [PERSON], було надано Позивачу власноруч написану розписку, далі - Розписка, в якій вона зобов'язувалася повернути вказані кошти в термін до 10.04.2015 р. Позивач зазначив, що у вказаний термін Відповідач своє зобов'язання повернути Позивачеві позику в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, що еквівалентно 2000 доларів США не виконала. На неодноразові усні прохання про добровільну сплату боргу на численних особистих зустрічах з Позивачем та по телефону, Відповідач підтверджувала свої наміри повернути грошові кошти, але кошти не повертала та до цього часу вся сума позики залишилася Відповідачем не повернутою. Позивач зазначив, що за інформацією, наданою Голованівським РУ Приватбанку, а також за інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного Банку України (далі - НБУ) станом на 12 лютого 2017р., тобто на день подання позову, офіційний курс гривні до долара США становить 27,0000 грн. за 100 доларів США, Таким чином, на день подання позову, за офіційним курсом гривні до долара США, розмір заборгованості Відповідача за позикою складає 54000 грн. (30000 х (27,0000/100). Приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги та ті обставини, що Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання Позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.02.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.05.2018 року задоволено заяву представника Відповідача [PERSON] про відвід судді, справу передано до канцелярії суду для визначення судді для її розгляду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду (суддя Шкамерда К.С.) від 21.05.2018 року в задоволенні заяви представника Відповідача [PERSON]. про відвід судді Гута Ю.О. відмовлено. Ухвалою суду від 31.05.2018 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні 03 серпня 2018 року представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Просив допитати про відомі факти по справі свідка [PERSON] та допитати в якості свідка позивача. Також у зазначеному судовому засіданні представник Відповідача [PERSON] заявив клопотання про допит у якості свідка відповідача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Відзив на позов не надала. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано. Позивач 30.08.2018 року та 20.09.2018 року в судове засідання не з'явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач та його представник 30.08.2018 року та 20.09.2018 року в судове засідання не з'явилися, відповідно вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 20.09.2018 року не здійснювалось. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] з метою підтвердження факту про наявність у відповідача на момент отримання позики у [PERSON] непогашеного кредитного зобов'язання перед банківською установою заявив клопотання про витребування в Голованівського районного суду цивільної справи № 386/1085/14-ц за позовом ПАТ «ІмексБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, за результатом розгляду якої, Голованівським районним судом 20 жовтня 2014 року винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованість по кредиту в сумі 29242,22 грн. та судовий збір в розмірі 292,49, а всього стягнуто - 29534,71 грн, яке набрало законної сили 30 жовтня 2014 року. За результатами ознайомлення та вивчення витребуваної справи № 386/1085/14-ц судом встановлено, що дійсно, в провадженні№ 2/386/315/14 Голованівського районного суду перебувала на розгляді цивільна справа № 386/1085/14-ц за позовом ПАТ «ІмексБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, за результатом розгляду якої, Голованівським районним судом 20 жовтня 2014 року винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованість по кредиту в сумі 29242,22 грн. та судовий збір в розмірі 292 49, а всього стягнуто - 29534,71 грн. Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2014 року. Крім того, в матеріалах справи № 386/1085/14-ц знаходиться лист ПАТ Укрексімбанк від 16.07.15 вих. № 1700 про надання виконавчих листів для пред'явлення до виконання. При цьому, розписка [PERSON] про позику у [PERSON] коштів у розмірі 30000 грн. датується 11 листопада 2014 року. Таким чином, кошти у [PERSON] були позичені [PERSON] рівно за 12 днів після того, як рішення Голованівського районного суду набрало законної сили. Причому сума грошових коштів, позичених у [PERSON], а це складає 30000 грн. повністю відповідає розміру суми, стягнутої на користь ПАТ «ІмексБанк». Представник відповідача [PERSON] [PERSON], проти позову заперечив, вказав, що в розписці не міститься факту отримання відповідачем коштів у позивача, просив у позові відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в листопаді місяці 2014 року він був присутній при тому коли [PERSON] у себе в дома позичав 30000 гр. [PERSON], остання про позиці грошей у [PERSON] написала про це розписку. Розписку про позику грошей підписала [PERSON], [PERSON] та він. Для яких цілей [PERSON] позича грошу у [PERSON] йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в листопаді місяці 2014 року до нього додому прийшла [PERSON] та попромсла позичити їй 30000 грн., або 2000 доларів США, оскільки на той час 30000 грн. було 2000 доларів США. Для чоло вона позичала гроші йому не відомо. [PERSON]обіцяла повернути кошти в квітні 2015 року. Він 8 разів звертався до [PERSON] про повернення коштів, однак та так і не повернула йому позичених грошей. Йому відомо, що є рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] про стягнення з відповідачки суми боргу за кредит. У відповідності до розписки від 10.11.2014 року слідує, що [PERSON] почила у [PERSON] гроші в сумі 30000 грн., що на даний період відповідалє 2000 доларів США і розрахунок проведе до 19.04.2015 року та за весь період будуть нараховані проценти - 28% річних. Вказана розписка рідписана [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] (а/с.5). Згідно до розпорядження №42/0.KGOW від 12.02.2018 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню вбачається, що купівля 1 долара США становила 27 грн.(а/с. 6). Із заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2014 року/справа №386/1085/14-ц/ слідує, що з [PERSON] на користь ПАТ «ІмексБанк» стягнуто заборгованість за договором №999-00034086/1 про надання кредиту від 17.01.2013 року в сумі 29249 грн.22 коп. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.11.2014 року позивачем [PERSON], як позикодавцем, було передано у позику відповідачеві [PERSON], як позичальникові, грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, що на момент надання позики за офіційним курсом НБУ України становило 2000 доларів США. На підтвердження умов позики, а також посвідчення отримання від позивача грошових коштів, у відповідності до умов ст. 1047 Цивільного кодексу (ЦК) України, відповідачем, яка перебувала у здоровому розумі, ясній пам'яті, діяла цілком добровільно, без будь-якого психічного, психологічного та фізичного примусу, 10.11.2014 р. було надано позивачу власноруч написану розписку, в якій вона зобов'язувалася повернути вказані кошти в термін до 10.04.2015 р. Відповідно до вимог статей 1046 - 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], не виконала взяті на себе зобов'язання, не повернула позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до іншого рішення Верховного Суду України, висловленого у справі № 444/2909/15-ц від 21 грудня 2016 року, боргова розписка не обов'язково повинна містити слово «борг» чи «взяв/отримав у борг», для стягнення коштів достатньо зазначення зобов'язання «повернути гроші». На підтвердження свого права на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписку, договір позики, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 30000 гривень, що на момент надання позики складало 2000 дол. США. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Відповідача підлягає також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору у розмірі 704,8 грн.

Outcome: approved