Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Гусятинської селищної ради та просить надати йому дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] , у Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет на відпочинок і оздоровлення без дозволу (без згоди) та супроводу матері дитини - [PERSON] , в період з 27.06.2021 р. по 27.07.2021 р.. В обґрунтування вимог позивач вказує, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 29.10.2020 року розірвано на підставі рішення Гусятинського районного суду. Від шлюбу у них є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . В даний час дитина проживає разом із ним, за адресою: [ADDRESS] , також з ними в будинку проживає його мати і батько, [PERSON] та [PERSON] . Він матеріально утримує та належним чином піклуються про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить йому перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їхньої дитини, яка не досягла 16 років за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас їхній син час від часу хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Він має намір поїхати на відпочинок з сином в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет і познайомити його з культурою цих країн, їхньою історією та звичаями, що позитивно вплине як на фізичне здоров`я так і розширить кругозір дитини. Не зважаючи на це, його колишня дружина - [PERSON] (мати дитини), безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували її відмову, вона не наводить. Вважаю, що така позиція відповідачки шкодить інтересам дитини та не сприяє її повному та всебічному гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідача своїми батьківськими правами. 20 липня 2021 року позивач [PERSON] позов до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить надати йому дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] , у Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет на відпочинок і оздоровлення без дозволу (без згоди) та супроводу матері дитини - [PERSON] , в період з 20.08.2021 року по 20.09.2021 року. У підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чернецький В.І. не з`явилися, проте, надали суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, підтримали позов з уточненнями і просили його задовольнити в підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, однак, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу розглянути у підготовчому засіданні у її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, згідно якої проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 200 ч. 4 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.10.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.12). Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №71. (а.с.7). Згідно довідки Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №758 від 17.05.2021 року про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Відповідно до довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів смт. Гусятин №27 від 17.05.2021 року про підтвердження місця навчання, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 4-В класі вищевказаної школи (а.с.10). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради про підтвердження місця проживання для надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, яка не досягла 16-річного віку без згоди та супроводу одного з батьків, [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] (позивачем по справі), за адресою: [ADDRESS] . Також вказаним висновком рекомендовано надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини, яка не досягла 16-річного віку, а саме, [PERSON] , [INFO] . (а.с.28-29). Як вбачається з матеріалів справи до пред`явлення позову між сторони не було досягнуто згоди щодо виїзду малолітнього сина за кордон у супроводі батька. Крім того, позивачем будь-яких документів на підтвердження згоди матері на виїзд її малолітнього сина за кордон у супроводі батька дитини суду не надав. У підготовче судове засідання відповідачка не з`явилася, подавши письмову заяву, згідно якої позов визнала та не заперечила щодо тимчасового виїзду за кордон свого малолітнього сина [PERSON] у супроводі його батька [PERSON] на період, що зазначений в уточненій позовній заяві. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ч 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з абз.1 ч.5 ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № № 6-350цс17). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син [PERSON] проживає разом з батьком, потребує оздоровлення на курортах з морським кліматом. Відповідач позов визнала та не заперечила щодо тимчасового виїзду за кордон свого малолітнього сина [PERSON] у супроводі його батька на період, що зазначений у позовній заяві з уточненнями, з метою оздоровлення та відпочинку, про що подала письмову заяву. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів дитини, визнання позовних вимог відповідачем по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON] в Турецьку Республіку, Арабську Республіку Єгипет на відпочинок і оздоровлення в період з 20 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року. На підставі наведеного, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141,150, 153, 157 СК України,

Outcome: approved