Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/ 2 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 277184,00грн.; припинити право власності [PERSON] на 1/ 2 частку квартири [ADDRESS] після виплати співвласницею [PERSON] грошової компенсації вартості належної [PERSON] 1/ 2 частини вищезазначеного майна. Обґрунтовуючи підстави подання позову, позивач посилається на наступне, що позивач та відповідач є співвласниками, в рівних частках, квартири [ADDRESS], по 1/ 2 частки, оскільки квартира однокімнатна, спільне проживання власників в одній квартирі неможливе, на разі відповідач самостійно, без згоди позивача, здає квартиру в оренду, частка орендної плати позивачеві не сплачується, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду для врегулювання спору між співвласниками квартири у спосіб, визначений у позовній заяві. 18 листопада 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі. (а.с.25) 17 березня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, у зв'язку з чим зупинено провадження у справі. (а.с.82-83) 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 22 липня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.107-108) 02 жовтня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про повернення відповідачу [PERSON] подану від її імені зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за часку в праві власності на квартиру, припинення права власності на квартиру, відшкодування витрат на утримання житла та проведення ремонтних робіт, - повернуто відповідачу [PERSON] (а.с.164-165) Позивач [PERSON] та його представники - [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що сторони спільно користуватися квартирою не мають можливості через негативні стосунки між ними, квартира є однокімнатною, поділу не підлягає, відповідач самостійно користується квартирою, намагання вирішити питання в досудовому порядку шляхом продажу квартири не найшли підтримки з боку відповідача, яка категорично заперечує щодо продажу квартири, в свою чергу не має наміру виплатити грошову компенсацію за його частку квартири, посилаючись на матеріальну неспроможність, тому позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду, оскільки такий спосіб захисту передбачений чинним законодавством та надасть можливість співвласникам квартири вирішити питання володіння та розпорядження спільно набутим майном. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач подала письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи (а.с.46-48), в яких зазначила, що вона не перешкоджає позивачу користуватися квартирою, натомість позивач ухиляється від свого обов'язку по утриманню майна, тягар по утриманню спільної квартири повністю лежить на відповідачеві, оскільки відповідач є особою похилого віку, отримує пенсію за віком, страждає на численні хронічні захворювання, тому не має фінансової можливості виплатити позивачу фінансову компенсацію за його частку квартири. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності, в рівних частках, сторонам у справі - [PERSON] та [PERSON], зазначене право на квартиру набуто на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 21 травня 2012 року (а.с.8-11). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.6) Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], проте згідно довідок, виданих Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району від 10 грудня 2015 року, 19 лютого 2016 року та 01 грудня 2016 року, [PERSON] мешкає без реєстрації в спірній квартирі, нарахування комунальних послуг здійснюються відповідачем з 15 липня 2011 року, на дату видачі довідок за комунальні послуги сплачується в повному обсязі та заборгованості немає. (а.с.56-58) Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати площею 12,6кв.м., вбиральні, коридору та кухні. (а.с.13-14). Згідно Звіту про оцінку майна від 28 жовтня 2016 року, загальна вартість квартири [ADDRESS], без ПДВ, становить 554368,00грн., вартість ? частки квартири становить - 277184,00грн. (а.с.15-18) За змістом положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. ( ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України). 17 березня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, з метою визначення ринкової вартості об'єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], на дату проведення експертизи. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №7495/17-43 від 25 червня 2018, встановлено, що дійсна вартість об'єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS], станом на 20 червня 2018 року, становить 562741,00грн., тобто ? частка спірної квартири на дату проведення експертного дослідження складає - 2813704,50грн.(а.с.94-106). В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Звертаючись з позовом до суду позивач мав на меті позбутися належної йому частки в квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі №6-2925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Як убачається з наявних в матеріалах справи доказів, що посвідчують технічні характеристики спірної квартири, виділ належної позивачу частки квартири в натурі є неможливим, квартирою фактично користується відповідач по справі, при цьому спільне проживання сторін в даній квартирі є неможливим. Водночас, згідно з вимогами частин 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Висуваючи заперечення проти позову, відповідач посилається на відсутність достатніх коштів для виплати позивачу компенсації за належну йому частину квартири, з урахуванням проведеної оцінки вартості квартири. Як з'ясовано судом, [PERSON], [INFO] народження, пенсіонер, отримує пенсію за віком, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.49), розмір пенсії за період з січня 2016 року по березень 2017 року включно складав 33182,76грн., що в середньому становило 2212,18грн. на місяць. Відповідач, перебуваючи на пенсії, продовжує працювати вчителем, за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року включно їй нараховано 60899,61грн., середньомісячна заробітна плата становила 10149,94грн. (а.с.79) Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.77) [PERSON] встановлені діагнози: хронічний холецистит, хронічний панкреатит, у суду не викликає сумніву, що на лікування відповідач витрачає значні для неї кошти. За встановлених обставин, суд вважаєдоведеним обставини неспроможності відповідача за майновим станом та станом здоров'явиплатити позивачу грошову компенсаціюкомпенсацію за частку квартири в розмірі 277184,00грн., розмір якої визначено позивачем у позовній заяві, в той же час стягнення з відповідача суми компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідача. Крім того, [PERSON] не надала згоди викупити у [PERSON] його частку в праві власності, а примушувати до цього також є порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку за відсутності юридично важливих обставин. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частини квартири та припинення права власності на частку в об'єкті нерухомого майна після сплати грошової компенсації. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed