Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за ним права особистої власності на 1/2 ідеальну частку на квартиру [ADDRESS] покликаючись на те, що 25 жовтня 1986 року, він одружився з відповідачем і шлюб між ними було зареєстровано у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №115. За час спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO]. На цей час, він працював у Литовській республіці. де заробляв чималі гроші. В 1987 році, будучи у шлюбі з відповідачем, вони отримали ордер на квартиру в [ADDRESS]. Так як у нього не було стабільної роботи, віе часто їздив на сезонні роботи до Росії і приїзджав додому не так часто. У квітні місяці 2008 року, коли він був на заробітках, відповідач [PERSON] приватизувала згадану квартиру на себе і на сина [PERSON] і квартира [ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності належить відповідачу [PERSON] та сину [PERSON], про йому не було відомо. Згідно частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приваною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми. хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. У жовтні місяці 2013 року, відповідач [PERSON] звернулася до Яворівського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу і в листопаді 2013 року, шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Судове засідання проходило без його участі. Згідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Квартира, яка була придбана ними в [ADDRESS], складається з двох кімнат і загальна площа квартири становить 49.1 кв.м. Просить суд постановити рішення про визнання за ним права особистої власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділення із спільного сумісного майна частку в натурі в розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS], з визначенням у грошовому еквіваленті покликаючись на те, що між нею та [PERSON] 25 жовтня 1986 року було зареєстровано шлюб, по що Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області було зроблено відповідний актовий запис №115. 08 листопада 2013 року, на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області, шлюб між ними було розірвано. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 Сімейного кодексу України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина1 та 2 статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 Цивільного кодексу України). Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визнаний факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім»єю. За час перебування у шлюбі, відповідачем [PERSON] набуто право власності на частку на праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] ( свідоцтво про право власності від 29 серпня 2012 року). Зазначена квартира перебуває у приватній спільній сумісній власності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Отже, вона має право претендувати на частину майна колишнього чоловіка [PERSON], яке він отримав у власність, за час знаходження з нею у зареєстрованому шлюбі. Порядок виділення частки у спільному сумісному майні подружжя, прямо не визначений у Сімейному кодексі України, тому згідно з частиною 1 статті 8 Цивільного кодексу України, використовується аналогія закону, тобто застосовується до законодавчо неврегульованих відносин ті норми права, які регулюють подібні за змістом цивільні відносини. До спірних правовідносин слід використовувати статті 366 та 371 Цивільного кодексу України. Спірним майном [PERSON] володіє разом з іншими особами, тому майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 Цивільного кодексу України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї, здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 Цивільного кодексу України (стаття 371 Цивільного кодексу України). Оскільки частка учасника у праві спільної сумісної власності заздалегідь не визначена, необхідною умовою реалізації права кредитора на звернення стягнення на частку є попереднє визначення судом даної частки. Лише після того, як частка була визначена в арифметичному вигляді, кредитор одержує право вимагати виділу (поділу) майна, що припадає на цю частку, в натурі з метою звернення стягнення на нього. Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Просить суд постановити рішення про виділення із спільного сумісного майна частку в натурі в розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS], з визначенням у грошовому еквіваленті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, дали пояснення аналогічні викладеним в заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право особистої власності на 1/2 ідеальну частку на квартиру [ADDRESS]. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просять відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] просять відмовити в задоволенні вимог позивача [PERSON] про визнання за ним права особистої власності на 1/2 ідеальну частку на квартиру [ADDRESS]. Просять задовольнити їх зустрічні позовні вимоги. Третя особа - Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області направила до суду письмове клопотання в якому просить справу слухати у їх відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог закону. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не з»явилися, направивши до суду письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності, із збереженням всіх їх законних інтересів та прав. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання за ним права особистої власності на 1/2 ідеальну частку на квартиру [ADDRESS] та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділення із спільного сумісного майна частку в натурі в розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS], з визначенням у грошовому еквіваленті, слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], зареєстрували шлюб 25 жовтня 1986 року, про що у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області було зроблено відповідний актовий запис за №115. Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно копії паспорта громадянина України, [PERSON] народився [INFO] в селі Слобода Комаровецька Барського району Вінницької області. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 квітня 2008 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 серпня 2012 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 25 жовтня 1986 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис за №115, розірвано. Стаття 68 Сімейного Кодексу України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу. Згідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що оскільки квартира [ADDRESS] належить на приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і, що названі квартири приватизовані згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», не є майном колишнього подружжя, суд не находить підстав для визнання за [PERSON] права особистої власності на 1/2 ідеальну частку на квартиру [ADDRESS] та виділення із спільного сумісного майна [PERSON], [PERSON] та [PERSON] частки в натурі в розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS], з визначенням у грошовому еквіваленті.

Outcome: dismissed