Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача Головного управління Держпродспоживспілки в Полтавській області про визнання права власності на транспортний засіб. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 25 червня 2004 року відповідно до Договору № 1 (купівля-продаж) він здійснив купівлю у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Полтава», в особі ліквідатора Ішука Валерія Миколайовича, буряконавантажувача СПС-4.2, заводський номер [NUMBER] на базі МТЗ - 80, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] (один). Загальна ціна товару 920 гривень на момент купівлі. Ним було оплачено всю суму за товар та продавцем передано в його користування. З моменту коли товар був йому переданий, він використовував його вдома по господарству. Поступово купляв нові запчастини до трактора МТЗ- 80 та відновив його робочий стан. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) ТЗ протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. В силу важких життєвих обставин та згідно договору купівлі - продажу він не знімав та не ставив транспортний засіб на облік. Коли він звернувся з заявою щодо реєстрації в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Полтавській області, то йому було відмовлено. Тому позивач просив суд визнати право власності на буряконавантажувач СПС-4.2, заводський номер [NUMBER] на базі МТЗ - 80, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] -1 (один) за [PERSON] . Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 січня 2021 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду Полтавської області (а.с.21). Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи. Заперечення проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін від сторін суду не надходили. Відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що за п.1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 р. № 667 (зі змінами), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є центральним органом виконавчої влади, який в тому числі реалізує державну політику у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу. Позивач 14 вересня 2020 року звернувся до державного інспектора Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області з заявою про реєстрацію трактора МТЗ 80, рік випуску 1993, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , яка була розглянута, та він отримав відмову в реєстрації. 15 вересня 2020 року позивач знову звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію трактора МТЗ 80, рік випуску 1993, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] . Відповідачем надано позивачу вичерпну відповідь. Позивачем для реєстрації трактора документи подано не в повному обсязі. З цих підстав відповідач не мав правових підстав для реєстрації. Тому в задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити в повному обсязі. Позивачем надано заперечення на відзив на позовну заяву, який за своїм змістом є відповіддю на відзив. У відзиві зазначив, що ним було оплачено всю суму за товар та продавцем передано в його користування. З моменту коли товар був йому переданий, він використовував його вдома по господарству. Поступово купляв нові запчастини до трактора МТЗ- 80 та відновив його робочий стан. В силу важких життєвих обставин та згідно договору купівлі - продажу, не знімав та не ставив транспортний засіб на облік. Більше 15 років ніхто не звертався до нього за витребуванням даного технічного засобу. Договір №1 купівлі - продажу до цього часу ніхто не оспорив. Тому позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечень на позов не надав. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування постанови Господарського суду Полтавської області від 30 грудня 2003 року по справі №10/121. З іншими заявами або клопотаннями сторони до суду не звертались. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2004 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Полтава» в особі ліквідатора Ішука Валерія Миколайовича, що діє в договорі як продавець, та [PERSON] , що діє в договорі як покупець, уклали Договір № 1 (купівлі-продажу), згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар (майно), яким він володіє на праві власності, а покупець зобов`язується прийняти цей товар (майно) та оплатити майно. Ціна товару (майна) визначена за залишковою балансовою вартістю (а.с.10-11). Товаром згідно вказаного договору є буряконавантажувач СПС-4.2, заводський номер [NUMBER] , на базі МТЗ - 80, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] (один). Загальна ціна товару 920 гривень на момент купівлі. Згідно з актом приймання-передачі товару за договором купівлі-продажу №1 від 25 червня 2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Полтава» в особі ліквідатора Ішука Валерія Миколайовича, що діє на підставі Постанови Господарського суду Полтавської області від 30.12.2003 року по справі №10/121 (продавець) з одного боку, та громадянин [PERSON] (покупець) з іншого боку склали даний акт про наступне: продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв буряконавантажувач СПС-4.2, заводський номер [NUMBER] , на базі МТЗ - 80 заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] (один) - а.с.12. 14 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Головного управління Держпродспоживсужби в Полтавській області з заявою щодо реєстрації трактора МТЗ-80, 1993 року випуску, заводський номер [NUMBER] . До заяви ним було надано наступні документи: копія паспорта, коду, копія техпаспорта, копія квитанції, копія договору купівлі-продажу, копія акта. Але рішенням провідного інспектора в реєстрації машини відмовлено. При цьому зазначено, що подані документи не відповідають вимогам п.4 «Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року №694 (надалі в тексті рішення - Порядок №694): - відсутня відмітка в свідоцтві про реєстрацію машини про зняття з обліку, - в свідоцтві в особливих відмітках зроблений запис «Без права відчуження», - відсутній висновок спеціаліста. 15 вересня 2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держпродспоживсужби в Полтавській області про реєстрацію вказаного трактора. Листом Головного управління Держпродспоживсужби в Полтавській області від 23 вересня 2020 року за вихідним номером 01-27/13/6686 позивачу відмовлено в реєстрації. Відповідно до п.4 Порядку №694 машина реєструється протягом семи днів на підставі зареєстрованої в установленому порядку державним інспектором заяви власника або уповноваженої ним особи у разі, коли документи, що додаються до заяви, подані у повному обсязі. До заяви додаються: документи, що підтверджують право власності або правомірність використання машини; документи, що підтверджують сплату передбачених законодавством податків, а також зборів за послуги, що надаються територіальним органом Держпродспоживслужби; копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платників (для фізичної особи); документ, що посвідчує особу представника власника та його повноваження (у разі потреби); свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про її зняття з обліку попереднім власником (якщо машина перебувала в експлуатації та була зареєстрована в територіальному органі Держпродспоживслужби чи іншому державному органі); митна декларація на паперовому носії або її копія, засвідчена в установленому порядку, або електронна митна декларація, або уніфікована митна квитанція МД-1 для машин, що ввезені на митну територію України та реєструються вперше; акт про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі реєстрації машини, якій ідентифікаційний номер присвоєно відповідно до пункту 14 цього Порядку); висновок спеціаліста; інші документи у випадках, визначених цим Порядком. Як встановлено судом, позивачем відповідачу надані не всі передбачені п. 4 Порядку №694 документи, зокрема, ним не були надані: свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про її зняття з обліку попереднім власником; висновок спеціаліста. Крім того, відповідно до свідоцтва [NUMBER] буряконавантажувач СПС-4.2, 1993 року випуску, № [NUMBER] зареєстрований без права відчуження. Пунктом 10 Порядку №694 визначений виключний перелік підстав відмови в реєстрації машини. Зокрема передбачено, що у реєстрації машини може бути відмовлено в тому числі, якщо машина не знята з обліку попереднім власником в територіальному органі Держпродспоживслужби чи іншому державному органі, за винятком випадків, передбачених законодавством (пп.1); або у разі коли документи подано не в повному обсязі (пп.2). Оскільки позивачем відповідачу документи було подано не в повному обсязі, а також оскільки машина не була знята з реєстраційного обліку попереднім власником, відповідач відмовив позивачу у державній реєстрації машини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Як наголосив Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки право власності на буряконавантажувач СПС-4.2, заводський номер [NUMBER] , на базі МТЗ - 80 заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] (один) за позивачем не було зареєстровано, право власності у нього не виникло. Тому підстави для визнання за ним права власності відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем договір № 1 (купівлі-продажу) від 25 червня 2004 року укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Полтава» в особі ліквідатора Ішука Валерія Миколайовича та позивачем (а.с.10-11). Оскільки вказане підприємство перебувало в процесі ліквідації, відповідно до ст. 6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що діяв на день укладення вказаного вище договору купівлі-продажу, ліквідатор (в даному випадку [PERSON] ) був уповноважений здійснювати безпосередній продаж таких активів: основних засобів, балансова залишкова вартість яких не перевищує одну тисячу гривень, а також інших необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношуваних предметів, обсяги або вартість яких є недостатніми для проведення аукціону. Ці матеріальні активи реалізуються безпосередньо ліквідатором або на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі. Вартість спірного майна згідно договору купівлі-продажу становить 920,00 грн. Належним відповідачем за вимогами про визнання права власності на майно мав би бути відчужувач машини. Але ТОВ «Агрофірма «Полтава» згідно інформації з відкритих джерел, а саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ліквідовано, про що зроблений відповідний запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.04.2005, номер запису: 15701170002000101, його правонаступники відсутні. Тому позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Відповідач Головне управління Держпродспоживспілки в Полтавській області не був стороною вказаного вище правочину. Він не порушував, не оспорював прав позивача. Таким чином в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Позивач від сплати судового збору звільнений в силу вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому судові витрати необхідне віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed