Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, він є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії ННР №923321 від 19.10.2018. Відповідач по справі, син позивача, зареєстрований в даному будинку з 21.12.2009, але фактично не проживає у вказаному будинку понад один рік, так як він виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту/виїхав за кордон та засобів зв`язку з ним немає. Факт того, що відповідач фактично не мешкає у зазначеному житловому будинку підтверджується актом про встановлення фактичного проживання. Позивач зазначає, що необхідність пред`явлення даного цивільного позову виникла у зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів в житловому будинку створює перешкоди в користуванні житлом, оскільки для вчинення певних правочинів щодо житлового приміщення для власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у неї. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Із копії договору купівлі-продажу серії ННР №923321 від 19.10.2018 встановлено, що власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . (а.с.11) Відповідно до копії технічного паспорту право власності на житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Середино-Будського районного нотаріального округу Сумської області Краснощок Ю.О. 19.10.2018 за №1774. (а.с.10) Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 22.10.2018 за №142146515 житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] у формі приватної власності. (а.с.12) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.03.2019 за №177 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21 грудня 2009 року. (а.с.9) Згідно з актом про встановлення фактичного проживання громадян від 18.04.2019 відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] , але фактично за даною адресою не мешкає. (а.с.13) У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , повідомили, що вони тривалий час знають позивача та пояснили, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але вже тривалий час їм не відомо його місцезнаходження та за вказаною адресою він не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено: місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Оскільки місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , то він повинен знаходитись за місцем реєстрації та проживати в будинку, а не навідуватись до місця реєстрації чи перебувати в ньому незначний час. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР суд визнає особу такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Оскільки відповідач [PERSON] дійсно не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у справі доказами, то є законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved