Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.04.2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 7000000 грн. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] борг до 14.04.2019 року. Зазначений строк минув, але відповідач не бажає виконувати свої зобов`язання. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 7000000 грн. та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Згодом в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні не заперечував. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Згодом в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згодом в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні не заперечував. Вивчивши позовну заяву і дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З частини 1 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що 05.04.2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, за яким позикодавець передає у власність позичальникові гроші в сумі 7000000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей до 14.04.2019 року. З розписки про отримання грошей вбачається, що [PERSON] отримав 7000000 грн. від [PERSON] на виконання договору позики б/н, укладеного між ними 05.04.2019 року. Разом з тим, частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206, цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 9605 грн., понесені позивачем, що підтверджується квитанцією №27050677-1 від 11.06.2019 року.

Outcome: approved