Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, з тих підстав, що починаючи з 1972 року проживає і зареєстрований разом зі своєю родиною за адресою: с. Чорноголова, 315 (колишній № 330), Великоберезнянського району. Тобто з того часу добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, із родиною веде спільне господарство, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, сплачує комунальні платежі, оскільки завжди проживає в селі. Вказує, що дані обставини підтверджуються відповідною відміткою про реєстрацію в цьому будинку в його паспорті, у технічному паспорті на будинок, а з довідки Чорноголівської сільської ради вбачається, що він являється головою зазначеного дворогосподарства. За таких обставин, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами за адресою: с. Чорноголова, 315, Великоберезнянського району Закарпатської області, загальною площею 102,6 м.кв. (житловою площею 45,9 м.кв.). Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, сільський голова Чорноголівської сільської ради подав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив розглянути справу без участі їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 1972 року проживає і зареєстрований у будинку за адресою: с. Чорноголова, 315 (колишній № 330), Великоберезнянського району. Тобто з того часу добросовісно, безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, веде із родиною спільне господарство, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, сплачує комунальні платежі. Зазначені обставини, крім доводів позивача, також стверджуються: відповідною відміткою про реєстрацію останнього за вищевказаною адресою в його ж паспорті громадянина України серії ВО № 940512, виданому Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області 19.05.2002 року; довідкою Чорноголівської сільської - 2 - ради № 524 від 22.08.2016 року, відповідно до якої [PERSON] дійсно являється головою вказаного дворогосподарства згідно погосподарської книги. Також як вбачається з виготовленої КП Великоберезнянське РБТІ інвентаризаційної справи № 5950 від 21.07.2016 року [PERSON] зазначений власником житлового будинку № 315 в с. Чорноголова, Великоберезнянського району. Закарпатської області. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач позов визнав. Згідно ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. За нормами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до абзацу 2 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність оширюються також на випадки, коли - 3 - володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У відповідності до п.13 вказаної постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє вищезазначеним нерухомим майном вже більше 10 років, суд визнає, що таким чином він набув право власності на це майно за набувальною давністю. Відтак позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved