Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представником позивача подано суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представником відповідача подано суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, також просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.05.1998р., що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції у Тернопільській області актовий запис № 1, зроблений 28.05.1998року. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2013 року, справа №606/188/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 14.07.2005року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №122 сторонами набуто, за час шлюбу, квартиру [ADDRESS] Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2008року підтверджується, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до ч. 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є майном, набутим подружжям за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved