Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання ідеальної частки [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/5 частки, вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № 2А-97-89986 від 10 грудня 1997 року, позивачу на праві спільної сумісної власності належить частина квартири [ADDRESS] (колишня вул. Командарма Корка) в м. Харкові. Також, згідно із зазначеним свідоцтвом про право власності на житло, власниками вказаної квартири є відповідачі по справі, а саме батько позивача [PERSON], мати позивача [PERSON], сестра позивача [PERSON] Крім того, в свідоцтві про право власності на житло реєстраційний № 2А-97-89986 від 10.12.1997 року власником вказаної квартири також зазначено [PERSON], яка померла 01 червня 2010 року. Зазначає, що за час спільного проживання, в їх родині фактично склався порядок проживання в квартирі та користування кімнатами, відповідно до якого, він тривалий час проживає та користується кімнатою житловою площею 14,5 кв. м., яка в технічному паспорті на квартиру зазначена під № 3 в квартирі [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року, йому [PERSON], надано у володіння та користування кімнату, житловою площею 14,5 кв. м., яка в технічному паспорті на квартиру зазначена під № 3 в квартирі [ADDRESS], вказаним рішенням суду, залишено в загальному користуванні кухню площею 6,7 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., вбиральню площею 1,1 кв. м., коридор площею 9,1 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,4:0,4 кв. м. Також зазначає, що протягом декількох останніх років спільного проживання в квартирі, між ним та відповідачами по справі постійно виникають суперечки з різних приводів, існують неприязні стосунки, які позбавляють його можливості спокійно проживати в квартирі та його кімнаті, у звязку з чим, він має намір продати належну йому частину квартири та придбати інше житло для окремого проживання. Однак, звернувшись до нотаріуса з питань продажу належної йому частини квартири, йому було повідомлено, що для здійснення відчуження його частки майна, необхідно визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності. За вказаних обставин він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляду справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог, у звязку з чим суд вважає за можливим розглянути справи за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1997 року реєстраційний номер № 2А-97-89986, що квартира [ADDRESS] (колишня вул. Командарма Корка) в м. Харкові дійсно належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], загальна площа квартири становить 64,4 кв.м., свідоцтво видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 10.12.1997 року № 16402 (арк. справи 8). Зі змісту копії технічного паспорту на квартиру № 44 у житловому будинку № 40 по вул. Леся Сердюка у м. Харкові власниками майна є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 9-10). Згідно копії довідки дільниці № 15 КП «Жилкомсервіс» від 27.09.2016 року [PERSON] постійно прописаний у [ADDRESS], особовий рахунок відкрито на [PERSON], квартира приватизована, у цьому жилому приміщенні зареєстровано 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 11). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 року надано [PERSON] у володіння та користування кімнату житловою площею 14,5 кв.м., яка в технічному паспорті на квартиру зазначена під №3 в квартирі [ADDRESS]; надано [PERSON] та [PERSON] у володіння та користування кімнату житловою площею 15,9 кв.м., яка в технічному паспорті на квартиру зазначена під № 2 в квартирі [ADDRESS]; надано [PERSON] та малолітньому [PERSON], [INFO], у володіння та користування кімнату житловою площею 12,6 кв.м., яка в технічному паспорті зазначена під №4 в квартирі [ADDRESS]; залишено в загальному користуванні кухню площею 6,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,4:0,4 кв.м. (арк. справи 12-13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень частин 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності є одним із видів права спільної власності. Разом з тим, право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за такими ознаками: 1) невизначеністю часток, оскільки у спільній сумісній власності частка кожного із співвласників не визначена, тоді як у спільній частковій власності частки визначаються законом або домовленістю сторін; 2) підставами виникнення й припинення права спільної власності, тобто, на відміну від підстав виникнення спільної часткової власності, право спільної сумісної власності виникає лиш у випадках, передбачених законом чи договором; 3) характером внутрішніх правовідносин спільної власності. Згідно із статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. \~У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. \~Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. \~Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. \~Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Слід зазначити, що існує загальне правило, відповідно до якого співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Водночас зазначена норма статті є диспозитивною, у звязку з чим співвласники мають право визначити свої повноваження щодо належного їм майна на праві спільної сумісної власності за домовленістю між собою, тобто реалізація певних правомочностей (володіння, користування та розпорядження) щодо спільного майна здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами як співвласниками вказаної квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу порядку користування вказаною квартирою, її утримання, проживання. Згідно статті 370 Цивільного кодексу України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Згідно розяснень постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права\~приватної власності»\~вбачається, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. \~\~\~\~\~\~ Тому суд вважає, що дійсно оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідачів і частка майна, що належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, то аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доказів на підтвердження істотних обставин щодо відступлення від засад рівності часток у праві спільної сумісної власності відповідачем не надано, а судом не встановлено. У відповідності до\~статті 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі\~\~вищевикладеного та

Outcome: approved