Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому він перебуває з відповідачкою [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2006 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ним та відповідачкою виявилося невдалим через несумісність характерів та різні погляди на життя. Вже тривалий час їхні відносини є суто формальними, а почуття любові один до одного втрачено безповоротно. З листопада 2015 року шлюбні відносини з відповідачкою вони припинили та з того часу проживають окремо. Спільна дитина проживає разом із відповідачкою та з цього питання спору між ними не виникає. Майновий спір між ними відсутній, а примирення неможливе. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надав письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без його участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідачки вона не заперечує проти розірвання шлюбу зауважуючи на тому, що примирення результату не дало. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 07 червня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 314. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові один до одного, несумісність характерів та розходження поглядів. Сторони припинили подружні відносини у листопаді 2015 року, з того часу проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Між сторонами також досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина й надалі залишатиметься проживати із матір'ю (відповідачкою). Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved