Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до Фізичної особи підприємця - [PERSON] про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову вказав, що 19 квітня 2019 року він уклав договір про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном №893/19/04/2019, згідно якого [PERSON] запевнив, що працевлаштує його за кордоном, а саме, в Чехії, оскільки співпрацює з іноземними роботодавцями та підготує усі необхідні документи для такого працевлаштування, при цьому, він надав останньому всі необхідні для цього документи, які той вказав. Послуга з працевлаштування, відповідно до вищевказаного договору (п.4.1), становила - 7560 гривень. 22.04.2019 він перерахував на користь відповідача 22680 гривень, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк», оскільки відповідач також мав влаштувати на роботу за кордоном ще двох його родичів. Однак, до дня його звернення до суду відповідач ні, його, ні його родичів не влаштував на роботу за кордон, як обіцяв, і за що взяв з нього гроші. Натомість стверджує, що виконав умови вищевказаного договору, оскільки надав йому інформаційно-консультаційні послуги щодо можливостей працевлаштування, а влаштовувати на роботу не має права, оскільки не має відповідної ліцензії, чим ввів його в оману. Як споживач послуг, вважає свої права порушеними і просить їх захистити за судовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кузмінський Ю.В. позов підтримав і підтвердив обставини викладенні в ньому. Представник відповідача - адвокат Лісняк Я.В. позову не визнав і суду пояснив що дійсно 19 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір №893/19/04/2019 саме про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном, а не безпосередньо працевлаштування позивача на роботу за кордоном, оскільки саме цей вид діяльності потребує наявності ліцензії. У вищевказаному договорі відсутні будь-які посилання на безпосереднє влаштування позивача на роботу за кордоном, а саме, робиться акцент на зборі інформації щодо пропозицій роботи з відкритих джерел. Більш детально свою позицію представник відповідача виклав у письмовому запереченні на позов. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 19 квітня 2019 року [PERSON] уклав з договір з Фізичною особою підприємцем - [PERSON] про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном №893/19/04/2019, з метою свого працевлаштування та працевлаштування двох своїх родичів за кордоном, при цьому, надав відповідачу всі необхідні для цього документи, які той вказав. Послуга з працевлаштування, відповідно до вищевказаного договору (п.4.1), становила - 7560 гривень (а.с. 5-7). 22.04.2019 [PERSON] перерахував на рахунок ФОП [PERSON] суму - 22680 гривень, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 22.04.2019 року, оскільки відповідач мав влаштувати на роботу за кордоном ще двох родичів позивача (а.с.8). Однак, до дня свого звернення до суду, тобто, станом на липень 2019 року ні позивач, ні два його родичі не були влаштовані відповідачем на роботу за кордон. Суд вважає, що права позивача, як споживача послуги, були порушенні і вони підлягають захисту за судовим рішенням. Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі. Стаття 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. У ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» вказано, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ст. 15-1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» зазначається, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб`єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб`єкта господарювання. Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб`єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Реклама відповідача є недобросовісною, порушує своїм змістом та формою чинне Законодавство України, вводить в оману та завдає шкоду позивачу, як споживачу, внаслідок недостовірності її змісту. В порушення вищевказаних норм закону, умови вищевказаного договору про надання послуг були викладенні двозначно, позивачу не роз?ясненні, чим останнього було фактично введено в оману щодо виконання зобов?язань по данному договору. Так, в першому розділі вищевказаного договору предметом договору є: сприяння у працевлаштуванні, інформаційні та консультатційні послуги з питань можливостей та умов працевлаштування, підбору найкращих трудових вакансій в будь-якій країні Європейського Союзу, а також, Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії, виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь клієнта; інформаційні та консультатційні послуги з питань законодавства про працю, порядку виконання та припинення трудового договору, правила перебування працівника за кордоном, питання прикордонного, митного та валютного законодавства; інформаціні та консультатційні послуги з питань діяльності посольств в Україні та за кордоном. Тобто, з данного розділу договору можна зробити висновок, що відповідач клієнту надає лише інформаційно-консультативні послуги щодо сприяння у працевлаштуванні, а не в самому працевлаштуванні. При цьому в розділі третьому данного договору «Права та обов?язки сторін», а саме, у п. 3.1.6. міститься обов?язок клієнта у призначений час особисто пройти співбесіду з обраним потенційним роботодавцем, шляхом проведення відеоконференції стосовно процедури оформлення виїзної візи, в?їзду у країну працевлаштування, підписання робочого контракту, умов роботи, оплати, розміщення, харчування, а також з будь-яких інших можливих питань. Пунктом 3.1.7 даного розділу вказано на обов?язок клієнта негайно письмово повідомляти виконавця та роботодавця про виникнення перешкод для працевлаштування, особливо про випадки, які можуть призвести до зміни фактичної дати виходу на роботу більше ніж на три календарних дні, а також, отримати від роботодавця згоду на збереження місця роботи. Тобто, обов?язки клієнта виписані у розділі третьому вищевказного договору регламентують вже обов?язки клієнта при самому безпосередньому працевлаштуванні, в якому участь беруть, як виконавець, тобто, відповідач по даній справі, так і потенційний роботодавець, що є вже ліцензійним видом діяльності та свідчить про взятий відповідачем обов?язок сааме працевлаштувати позивача, а не надати інформаційні послуги щодо працевлаштування останнього. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Визнаючи недійсним договір про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном № 893/19/04/2019 від 19.04.2019 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише сума обумовлена вищевказаним договором, а саме 7560 гривень. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача різниці від сплаченої позивачем 22.04.2019 року суми, то суд вважає, що вона має стягуватись за іншим предметом позову, а саме, в порядку ст. 1212 ЦК України, тобто,шляхом повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, оскільки позивач не надав доказів того, що між його родичами та відповідачем укладались аналогічні договори і вони надавали доручення позивачу оплачувати послуги за всіма трьома договорами, одним платежем, а тому, в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial