Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 29 грудня 2003 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися. З квітня 2015 року вони з відповідачем припинили сімейні стосунки. Причиною припинення сімейних стосунків стало те, що між ними виникали непорозуміння через побутові вирішення питань. З вказаного часу разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, сумісного домашнього господарства не ведуть, відповідач залишивши дитину та позивача, пішла проживати до іншого чоловіка. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Враховуючи, що відповідач двічі повідомлена належним чином про час та місце розгляду стосовно неї цивільної справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавала, суд вважає необхідним розглянути справу заочно за відсутності відповідача. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2003 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 431 (а.с. 7). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved