Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення загальних зборів Громадської організації «Корінь», яким його виключено із членів Громадської організації «Корінь», а також визнати неправомірним та скасувати рішення загальних зборів Громадської організації «Корінь» у вигляді протоколу №14 від 24.03.2018 року, в частині вилучення у нього, [PERSON] належного йому на праві приватної власності металевого гаража № [NUMBER] та передачі його у власність Громадській організації «Корінь». Позивач в судове засідання подав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує, просить пред`явлені вимоги задовольнити у повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачу, судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка про час та місце розгляду справи та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Проте, представник відповідача з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статтей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Судом встановлено, що в 1997 року [PERSON] , без реєстрації, створив автогаражний кооператив, який був названий «Громадська організація «Корінь», членство в якій набули власники гаражів, розташованих на території військового містечка у м. Дніпрі і він був головою правління ГО «Корінь» по 2007 року. 29 червня 2000 року позивач зареєстрував ГО «Корінь» у Дніпропетровському районному управлінні юстиції. З дня створення ГО «Корінь» позивач був її членом і на власні кошти придбав металевий гараж, який встановив на території організації і йому був присвоєний №443. Членом ГО «Корінь» також є його донька [PERSON] , яка у власності мала металевий гараж № [NUMBER] . Разом з тим судом встановлено, що 29.01.2016 року [PERSON] з донькою обмінявся гаражами, що належним чином було оформлено з участю голови ГО «Корінь» [PERSON], який власноручно склав зразки наших заяв. Отже, на теперішній час позивач є власником гаража № [NUMBER] , а його донька власником гаража № [NUMBER] . Проте, 24.03.2018 року відбулись загальні збори ГО «Корінь» про які позивачу стало відомо після їх проведення від членів організації, які також повідомили його про те, що загальні збори прийняли рішення про вилучення у нього гаража № [NUMBER] і передачу його ГО «Корінь». Після звернення до голови ГО «Корінь» [PERSON] з проханням надати відповідний Витяг з протоколу загальних зборів, які прийняли рішення про вилучення гаража № [NUMBER] і передачу його ГО «Корінь», позивач отримав відмову, яка мотивована тим, що він вже не є членом організації, а також не надав йому копію рішення про виключення із членів ГО «Корінь» та повністю припинили приймання від позивача членських внесків. Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Рішення загальних зборів ГО «Корінь» про виключення [PERSON] із її членів та вилучення у нього гаража є незаконним з наступних підстав. Так, з Витягу із протоколу №14 загальних зборів ГО «Корінь» від 24.03.2018 р. вбачається, що відповідач не заперечує, що позивач був членом організації. Відповідно до п.4.5.3 Статуту ГО «Корінь», член організації може бути виключений із організації у випадку: а) виходу із організації за власним бажанням; б) самовільного захвату місця зберігання транспортного засобу; д) здачі гаража в найми, відчуження з порушенням вимог Статуту; е) встановлення в судовому порядку факту, що внесені в організацію кошти отримані усупереч чинного законодавства; з) систематичне порушення інших вимог цього Статуту, якщо за ці порушення до особи застосовувались заходи суспільного впливу; ж) смерті члена організації. Проте ні під жоден із вищевказаних підпунктів статуту позивач не підпадає. Як встановлено судом, членські та цільові внески по 2017 рік позивачем сплачувалися справно, що підтверджується доданими до позовної заяви квитанціями до прибуткових касових ордерів, а членські та цільові внески за 2018 р. від нього не приймалися, у зв`язку з відповідною вказівкою голови організації. Зокрема, п.4.5.4 Статуту передбачає, що виключення із членів організації проводиться по рішенню загальних зборів не менш ніж 2/3 учасників загальних зборів, а п.4.7 Статуту також передбачає виключення із членів організації Правлінням - більшістю голосів членів Правління. Будь-яких претензій зі сторони адміністрації, правління, загальних зборів ГО «Корінь» до позивача не було, а ні на правління організації ні на загальні збори у 2017 - 2018 роках його не запрошували, і жодної копії рішення про його виключення із членів не надавалось. Також встановлено, що члени ГО «Корінь» користуються гаражами, які їм належать на праві приватної власності, закріплено у підпункті «в» пункту 4.5.1 та пункту 4.5.5 Статуту. Металевий гараж, який був зареєстрований у ГО «Корінь» під №433 донька позивача придбала 07.03.2000 року у [PERSON] , що було оформлено розпискою останньої, яка завірена штампом та печаткою організації. У свою чергу, металевий гараж №443 [PERSON] продав [PERSON] 05.10.2004 року, що підтверджується його розпискою. Після чого позивач та його донька [PERSON] звернулись до правління ГО «Корінь» з заявами, в яких просили переписати гаражі у зв`язку з обміном, однак Рішення правління про обмін гаражами їм не надавались. Проте, витягом із протоколу №14 загальних зборів ГО «Корінь» від 24.03.2018 року, відповідно до якого у позивача вилучається саме гараж № [NUMBER] підтверджено факт того, що правління все ж таки приймало рішення про обмін гаражами між батьком та донькою. Відповідно до ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Ст.657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже фактично, позивач та донька уклали між собою договір міни, а металеві гаражі не є нерухомим майном і договори про їх обмін не підлягають нотаріальному посвідченню, тому [PERSON] власником гаража № [NUMBER] став згідно з діючим законодавством і вилучення у членів ГО «Корінь» їх гаражів Статутом не передбачено. Відповідно до ст.354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та

Outcome: approved