Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти 10000 доларів США, що на дань підготовки цього позову до суду складає 260939 грн. 53 коп. за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 12.03.2018; а також витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.01.2017 позивач надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США, про що відповідач [PERSON] написав позивачу розписку. Згідно розписки, відповідач зобов'язаний був повернути борг в строк десять місяців, а саме до 30 листопада 2017 року. Під час укладання договору позики між позивачем та відповідачем домовленостей щодо розміру та порядку сплати процентів не було. Позиченими коштами відповідач фактично користується з 18.01.2017 по даний час, але позивач не вимагає від відповідача сплати процентів. Враховуючи те, що відповідач ігнорує вимоги позивача щодо повернення позики, що являє собою односторонню відмову від виконання взятих на себе зобов'язань, позивач змушений звернутися до суду з даними позовом. Позивач [PERSON] в наданій до суду 26.06.2017 заяві зазначив, що заявлені ним позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Дану справу просив розглядати у його відсутність. Не заперечував з приводу прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин та причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Відзив не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено справу розглянути із ухваленням заочного рішення по справі, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частинами першою, третьою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким., що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Судом встановлено, що 18.01.2017 позивач [PERSON] під розписку надав в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в доларах США на загальну суму 10000 доларів США., що підтверджується оригіналом розписки. Із змісту розписки вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг позивачу [PERSON] в сумі 10000 доларів США до 30.11.2017. Оскільки в обумовлений договором строк відповідач суми позики добровільно не повернув, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 10000 доларів США що за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 12.03.2018 становить 260939 грн. 53 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 545, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263 - 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

Outcome: approved