Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідачів з даним позовом указуючи, що будинок № 58 по вулиці Балтійській в місті Дніпропетровську є його особистою власністю. В даному будинку він проживав зі своєю дружиною. В цьому ж будинку проживав його син, [PERSON] Познайомившись з відповідачкою, син деякий час проживав з останньої за її місцем мешкання. На весні 2014 року [PERSON] повернувся додому та без його дозволу вселив у будинок [PERSON], яка на той час ще не була його дружиною. [PERSON], позивач, перешкоджав її вселенню, закриваючи двері, але ж відповідач все ж таки самоправно вселилася до його будинку. Останнім часом відносини в них з відповідачами зіпсувались. [PERSON]В ніде не працює , час від часу зловживає спритним, не сплачує комунальні послуги, завдає шкоди майну, зокрема, зіпсував внутрішні двері будинку, навісивши на них навісний замок; систематично провокує сварки, навіть вчиняє спроби завдати ударів своєї матері та сестрі, застосовуючи до них фізичну силу, тобто систематично порушує правила співжиття. Тому, посилаючись на вимоги частин 1 та 3 статті 116 Житлового кодексу України позивач просив суд виселити відповідачів з жилого будинку № 58 по вулиці Балтійській в місті Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 24.02.2016 року позовні вимоги не визнав, указуючи, що спірний будинок є власністю його батька [PERSON] [PERSON], відповідач, проживає в цьому будинку з часу свого народження, в нього в будинку є своя окрема кімната. Після знайомства з [PERSON], вони деякий час проживали за місцем мешкання її батьків. Осінню 2013 року вони з відповідачкою, взявши свої речі, прийшли проживати до спірного будинку. Батько і мати їм були раді, прийняли їх. Вони з відповідачкою зайняли його кімнату, приблизно 12 кв.м. Приблизно півтора роки у них з його батьками були нормальні дружні стосунки. Потім його рідна сестра, [PERSON], яка проживає за цією ж адресою, але в іншому будинку, стала провокувати сварки. [PERSON], відповідач, вимушений був захищатися, виникали конфлікти, в результаті чого він вимушений був звертатися до органів поліції. Його сестра також зверталась до поліції зі скаргами на нього. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.08.2015 року його було визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що сестра , [PERSON], налаштовує батьків проти нього. [PERSON], відповідач, є інвалідом, після травмування страждає серйозним захворюванням, потребує лікування. Ні алкоголь, ні наркотичні засоби він не вживає. До недавнього часу працював, працює і його дружина, [PERSON] Вони приймають участь в оплаті частини комунальних послуг. Іншого житла в нього немає. Просив суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнала, указуючи, що, познайомившись з відповідачем, стали проживати у цивільному шлюбі за місцем мешкання її батьків. Коли її, відповідача, батько захворів та у них виник конфлікт, в жовтні 2013 року вони з [PERSON] прийшли проживати до його батьків. Їх зустріла мати [PERSON], [PERSON]. Остання була їм рада, прийняла їх, навіть пропонувала щоб прийшли її діти від першого шлюбу. Вони з [PERSON] зайняли його кімнату. В серпні 2015 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Спочатку відносини з батьками в них були добрі, потім сестра [PERSON] , [PERSON] , стала провокувати конфлікти. Вони з відповідачем постійно сплачують частину комунальних послуг, майно позивача не руйнують. Відповідач вважає, що підстав вважати, що вона вселилась до спірного будинку самоправно немає. Вона до цього прожила в цьому будинку більш ніж два роки, [PERSON]Ф ніколи ніяких претензій до неї не виявляв, при її вселенні погодився на її проживання. Тому просила суд відмовити позивачеві у задоволені його позовних вимог та задовольнити її зустрічний позов щодо визнання за нею права на проживання в спірному будинку, оскільки вони проживають в будинку не як гості, і не як тимчасові мешканці, а як члени сім*ї власника. Позивач [PERSON] зустрічний позов не визнав, указуючи, що відповідач вселилась в його будинок самоправно і членом його сім*ї вона не є. Просив суд відмовити у задоволені зустрічного позову. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача та матір*ю відповідача [PERSON]. Навесні 2014 року відповідачі прийшли до них додому з речами. До того вони проживали за місцем мешкання [PERSON] На її запитання, вони відповіли, що вийшов конфлікт з батьками [PERSON], що поживуть вони у них вдома приблизно два тижні . Чоловіка, позивача у справі, на той час дома не було. Коли останній прийшов додому , вона йому все розповіла. Літом 2015 року вона, свідок, дізналась, що відповідачі зареєстрували між собою шлюб. Приблизно влітку 2015 року вона попросила сина оплатити комунальні послуги, але ж він її грубо відштовхнув. На крик вибігла її донька, [PERSON], у них виник конфлікт. Доказів того, що син завдав їй тілесні ушкодження , в неї немає. Відповідачі займають окрему кімнату, на яку вони без дозволу навісили замок. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою [PERSON]. Проживає вона в тому ж дворі, що і батьки, але в окремому будинку. Відповідачі прийшли проживати до батьків навесні 2014 року. До того вони проживали у батьків [PERSON]. Відповідача казали, що поживуть приблизно два тижня. Батьки не стали їх в той час виселяти. У жовтні 2014 року їм запропонувала мати сплатити комунальні послуги та в них з цього приводу виник конфлікт. Вона, свідок, обурилась і у неї також вийшов конфлікт з братом. Відповідачі зіпсували міжкімнатні двері в будинку тим, що навісили на них замок. При їх вселенні у спірний будинок вдома її, свідка, не було. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір*ю товариша [PERSON]. [PERSON] частко приходить до них у гості. Їй відомо, що в нього виник конфлікт з батьками із-за комунальних послуг. Також їй відомо, що [PERSON] зі своєю дружиною проживають у будинку батьків десь з кінця 2013 року. Вона декілька разів приїздила до них додому, одного разу підвозила ліки, іншого разу диск, і бачила, що у них нормальні стосунки з батьками . [PERSON] відносилась до них добре. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його другом. Вони часто зустрічаються, в тому числі і за адресою проживання [PERSON]. Осінню 2013 року він допомагав перевозити речі [PERSON] і [PERSON] до батьків. Останні були вдома, відносини в них з батьками були нормальні. Останній час [PERSON] казав, що відносини зіпсувались, що конфлікти провокує сестра. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] ведуть нормальній спосіб життя, працюють, спиртним не зловживають. Суд, вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, зустрічний позов підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON]Ф на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 23.06.2010 року належить житловий будинок № 58 по вулиці Балтійській в місті Дніпропетровську ( а.с. 6,7). Відповідач [PERSON] є сином позивача. Останній проживав в цьому будинку зі свого народження, в нього була окрема кімната. Дані обставини не заперечував відповідач в судовому засіданні. Після знайомства відповідачі стали мешкати у батьків [PERSON] В жовтні 2013 року вони з речами прийшли проживати в спірний будинок, зайняли окрему кімнату [PERSON]. На час вселення в спірний жилий будинок відповідачі не перебували у шлюбі, шлюбні відносини вони оформили в серпні 2015 року ( а.с. 59). Судом встановлено, що між сторонами виникали конфлікти з приводу несплати відповідачами за комунальні послуги. Також судом встановлено, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.08.2015 року [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ( психологічне насилля в сім*ї) , де потерпілою значиться [PERSON]В.( а.с.8,9). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 157 ЖК України члена сім*ї власника жилого будинку ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першої статті 116 цього Кодексу. Згідно із вимогами частини 1 статті 116 ЖК України, якщо наймач , член його сім*Ї, які проживають разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини 3 цієї статті осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Зі змістом статей 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту статті 59 ЦПК України вбачається, що докази мають бути належними. За встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, а судом не встановлено підстав для виселення відповідача [PERSON], передбачених частиною 1 статті 116 ЖК, а для відповідача [PERSON]- підстав, передбачених частиною третьою цієї статті. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] лише один раз був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КпАП України, правопорушення вчинено відносно сестри відповідача, [PERSON], яка не є членом сім*ї позивача. Не встановлено судом і факт псування жилого приміщення відповідачами. В судовому засіданні відповідачі з цього приводу зазначали, що вони дійсно навісили замок на вхідні двері у кімнату, яку вони займають, але двері цілі, не пошкоджені. Доказів того, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, а заходи запобігання і громадського впливу з цього приводу виявилися безрезультатним, позивачем не надано. Таким чином, суд не вбачає юридичних підстав для виселення відповідача [PERSON]В на підставі частини 1 статті 116 ЖК України. Не вбачає суд і законних підстав для виселення відповідача [PERSON] на підставі частини 3 статті 116 цього Кодексу. З цього приводу суд зазначає, що діючим законодавством вселення за згодою власника будинку ( ч.2 ст. 156 ЖК) будь-якого правового оформлення не передбачає. Натомість, з показів судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] убачається, що при вселенні [PERSON] ані власник жилого будинку, ані його дружина перепон не чинили. Про те, що відповідач [PERSON] вселилася в спірний жилий будинок за згодою його власника свідчить і той факт, що з часу вселення відповідача ( осінь 2013 року) позивач жодного разу не заявляв , не звертався до будь - яких органів , тому числі і до суду, з приводу самоправного зайняття [PERSON] жилого приміщення. Судом встановлено, що конфлікти щодо проживання відповідачів у спірному будинку стали виникати з приводу несплати ними за комунальні послуги . При цьому слід зазначити, що на час вселення до спірного жилого приміщення [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, у серпні 2015 року вони офіційно оформили подружні стосунки. З огляду на зазначене, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо того, що він перешкоджав вселенню відповідача у жилий будинок. За таких обставин суд вважає, що вселення відповідача [PERSON] до жилого будинку позивача відбулося за згодою останнього і не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до частини 1статті 156 ЖК України члени сім*ї власника жилого будинку (квартири) , які проживають разом із ним у будинку ( квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За частиною 1 статті 405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим жилим приміщенням відповідно до закону. Приймаючи до уваги, що судом встановлено, що вселення відповідача [PERSON] до жилого будинку № 58 по вулиці Балтійській в місті Дніпропетровську відбулося за згодою позивача, власника цього будинку, суд вважає, що позивач [PERSON] має право користування жилим приміщенням в цьому жилому будинку відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved