Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він проживає у житловому будинку за адресою: село Смолява, вулиця Кути Горохівського району Волинської області, який розташований на земельній ділянці 0,2500 га. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №655052 він є власником земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована в селі Смолява Горохівського району Волинської області, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства. Окрім цього, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА №655051, позивач є ще і власником земельної ділянки площею 0,25 га, що також розташована в селі Смолява Горохівського району, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку та господарських споруд. По сусідству з господарством позивача, в межі з належними йому вищевказаними земельними ділянками знаходиться земельна ділянка, котра перебуває в оренді в приватного підприємця [PERSON], відповідача за первісним позовом. На орендованій земельній ділянці міститься штучна водойма, а саме озеро. В період часу з 15 лютого 2016 року по 01 березня 2016 року, скориставшись тимчасовою відсутністю позивача за місцем проживання, відповідач, використовуючи важку техніку (трактори та бульдозери) навколо штучної водойми (ставка) викопав меліоративний канал. Практично 1/3 частини меліоративного каналу викопана на належних позивачу земельних ділянках, чим порушено його право, право на добросусідство та право на природні надра України. На його усні претензії щодо самовільного захоплення частини належних йому земельних ділянок, відповідач не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належної позивачу земельної ділянки та відновлення її стану, який існував до порушення прав. За захистом своїх порушених прав позивач звернувся з письмовою заявою в Горохівський відділ Володимир-Волинської прокуратури та Волинську обласну державну адміністрацію Управління екології та природних ресурсів на що Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області було проведено перевірку. Результатом являється акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за №000039 від 01 квітня 2016 року, складений Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області. В акті зазначено, що відповідач (підприємець) [PERSON], будуючи (викопуючи) обвідний меліоративний канал самовільно зайняв земельну ділянку [PERSON] довжиною близько 120 м, шириною 5 м та близько 3 м вглибину. Таким чином, площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить біля 0,06 га. Позивач вважає, що відповідачем порушено норми ст.60 Земельного кодексу України. Для ставків площею менш як три гектари прибережна смуга встановлюється у 25 метрів чого не було дотримано відповідачем. Також, прибережні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою, що відповідачем зроблено не було. Відповідачем без проекту землеустрою, порушено право позивача на цільове використання належних йому земельних ділянок. Діями відповідача на самовільно зайнятій земельній ділянці знищено верхній шар ґрунту 0,06 га на котрому щороку позивачем здійснювалась висадка овочів, а також знищено біля 20 плодових дерев. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснивши вищенаведене, просить позов задовольнити, а також зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками позивача [PERSON], за адресою село Смолява вулиця Кути Горохівського району Волинської області та засипати меліоративний канал і відновити стан земельних ділянок, що існував до порушення прав, що утворився на земельних ділянках. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] 15 червня 2016 року звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області, третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог на предмет спору відділу Держгеокадастру у Горохівському районі та Горохівської районної державної адміністрації про визнання недійсним та скасування державних актів у справі за позовом про усунення перешкод та відновлення стану земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник за зустрічним позовом пояснили, що 01 квітня 2016 року в ході проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства йому було повідомлено, що, начебто, він самовільно зайняв земельну ділянку позивача (за первісним позовом) [PERSON] площею близько 0,06 га, а саме: довжиною 120 м, шириною 5 м, глибиною 3 м. З вказаного акту перевірки йому також стало відомо, що позивач (за первісним позовом) [PERSON] є власником наступних земельних ділянок: 1.Згідно державного акту серії ЯА №655051, виданого йому 12 грудня 2007 року Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 2.Згідно державного акту серії ЯА №655052, виданого йому 12 грудня 2007 року Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області площею 0,2079 та ще й іншою земельною ділянкою площею 0,3921 га (для ведення особистого селянського господарства). Позивач та його представник (за зустрічним позовом) вважають, що видача зазначених державних актів здійснена з порушенням норм Конституції України, Земельного кодексу України та Водного кодексу України, та призводить до порушення його законних прав як орендаря водного обєкту. На підставі договору оренди земельної ділянки водного фонду, укладеного між Горохівською РДА та ним (позивачем за зустрічним позовом), він орендує земельну ділянку площею 79, 3476 га, в тому числі 57,42 га під водою та 21,9276 га під прибережною смугою. При цьому, як вбачається з проекту відводу земельної ділянки прибережна захисна смуга становить 50 м. Саме в межах вказаної прибережної захисної смуги (позивач за зустрічним позовом) і здійснював роботи зазначені у первісному позові. Про існування державних актів [PERSON] його ніхто не повідомляв, жодних меж з ним не узгоджували. Далі представник позивача (за зустрічним позовом) зазначив, що у відповідності зі ст.ст.19, 20 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст.21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За положеннями ч.1 ст.3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд. Ч.2 ст.3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) визначає, що до водного фонду України належить: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до пункту «а» ч.1 ст.58 ЗК України та ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. До таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуг відведення для них; береговими смугами водних шляхів. За положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронюваних зон виділяються земельні ділянки під прибережні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються на берегах річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше як 3 гектари 25 м; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Водночас за змістом п.2.9 Порядку №434 (наказ від 05 листопада 2004 Мінохорони НПС) у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо наданих цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови №486, з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) каналами і іншими водними обєктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Відповідно до положень ч.1 ст.84 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішень про надання земельних ділянок) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми ( загальною площею до 3-х гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч.2 ст.59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч.4 ст.59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними обєктами загальнодержавного значення, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними обєктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадянам, оскільки є землями водного фонду України. Державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Позивач та його представник (за зустрічним позовом) вважають, що земельні ділянки згідно державних актів розміщені в межах прибережної захисної смуги, що належать позивачу [PERSON] (за первісним позовом) видані незаконно і підлягають до скасування, просять постановити судове рішення яким у задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити. Державний акт серії ЯА №655051 видані [PERSON] 12 грудня 2007 року Смолявською сільською радою на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та державний акт серії ЯА №655052 виданий також [PERSON] 12 грудня 2007 року Смолявською сільською радою на земельну ділянку площею 0,3921 га (для ведення особистого селянського господарства), та стягнути з [PERSON] в його користь понесені судові витрати. Представник третьої особи Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] за первісним позовом оплатно орендує водойми для ведення рибогосподарської діяльності. Платить орендну плату згідно договорів. Щодо створення ним гідротехнічних споруд з боку території Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області їй нічого невідомо. Стверджує, що прибережна смуга складає 50 м. До ставка ідуть паї людей, що проживають на території сільських рад. Кожен з пайовиків має всі належні документи, державні акти, тощо. Представник Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області [PERSON] в суді пояснила, що у позивача [PERSON] немає технічної документації на прибережні смуги його території та не погоджені межі Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області. Меліоративний канал він проводив самовільно. Він зобовязаний виготовити технічну документацію на прибережні смуги та мати дозвіл на проведення гідротехнічних робіт. Горохівська РДА звернулася з заявою до суду в якій просить розглянути цивільну справу за №155/710/16-ц без участі їх представника. При постановленні судового рішення покладається на розгляд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює землевпорядником Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області з березня 2011 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] орендує ставки для ведення рибогосподарської діяльності. Щодо проведення (створення) [PERSON] меліоративного каналу нічого конкретного пояснити не може. Як спеціаліст може сказати, що земельні ділянки повинні мати межі, а їх власники узгоджувальні документи. На створення меліоративного каналу також потрібна технічна документація, кадастровий план тощо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює інженером-землевпорядником в ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Роботи, які мав проводити [PERSON] при проведенні меліоративного каналу він повинен був узгодити із Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області та розробити технічну документацію з обовязковим виведенням меж ділянок [PERSON] [PERSON] не виніс межових знаків в натурі і не мав права розорювати берег, тобто вести меліоративний канал. Більше того, він самовільно зайняв частину земельних ділянок належних [PERSON]. Він повинен був укласти договір оренди з [PERSON] при його згоді, а також всю документацію узгодити з Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона на посаді Смолявського сільського голови з лютого 2012 року. Приблизно в лютому 2015 року до неї телефонували люди адміндільниці і говорили про те, що [PERSON] земельною технікою розриває дамбу, що межує з землями з Перемиля та Смоляви. Виїхала на місце. [PERSON] на місці не було, був його син. Проте, документів жодних не представив, бо їх у нього і не було. Згодом, [PERSON] представив проект на ведення земельних робіт, проте з сільською радою проект не узгоджувався, межі не виведені в натурі, а тому і неможливо встановити яку площу [PERSON] може орендувати на території Смолявської сільської ради і саме там де розташовані земельні ділянки належні [PERSON]. Водне плесо підходить аж до самих будинків. Для того, щоб робити рів, повинні бути межові знаки в натурі, а межі повинні узгоджуватися. Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобовязані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. В ст.107 ЗК України зазначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 153 ЗК України стверджується, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В ст.86 Водного кодексу України зазначено, що на землях водного фонду можуть проводитися роботи, пов'язані з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), розчисткою русел річок, каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Місця і порядок проведення зазначених робіт визначаються відповідно до проектів, що погоджуються з обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (крім робіт на землях, зайнятих морями), та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у: - недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування; - самовільному проведенні гідротехнічних робіт (будівництво ставків, дамб, каналів, свердловин); - використанні земель водного фонду не за призначенням; - відмові від надання (приховуванні) проектної документації та висновків щодо якості проектів підприємств, споруд та інших об'єктів, що можуть впливати на стан вод, а також актів і висновків комісій, які приймали об'єкт в експлуатацію. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені у ст.1166 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, так як позивач та його представник надали суду всі необхідні докази. В свою чергу, відповідач за первісним позовом в судовому засіданні не надав необхідних доказів про наявність у нього технічної документації кадастрових земельних планів, ст.60 ЦПК України не скористався, не довівши ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог у зустрічній позовній заяві, у звязку з цим суд відмовляє [PERSON] в задоволенні його зустрічної позовної заяви. Копією акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.04.2016 року за №000039 (а.с. 7-8) встановлено, що підприємець [PERSON] при побудові обвідного меліоративного каналу самовільно зайняв земельну ділянку [PERSON] довжиною 120 м, шириною 5 м, глибиною 3 м. Площа самовільно зайнятої ділянки становить 0,06 га. При копанні обвідного каналу знищив обїзну дорогу довжиною близько 100 м. При проведенні перевірки на вимогу представити технічну документацію для облаштування обвідного меліоративного каналу відмовився. Договір оренди водного обєкту не представив. Під час перевірки вів себе неадекватно, грубіянив, погрожував спеціалісту-землевпоряднику Смолявської сільської ради. Листом Державного Управління екології та природних ресурсів у Волинській області, що надсилався [PERSON] про погодження проекту відводу земельної ділянки для рибогосподарської діяльності стверджується, що схему зворотніх вод здійснювати у водовідвідний канал за погодженням наданих показників води з органами Мінекоресурсів. Створити навколо ставка прибережну захисну смугу шириною 50 м. Забезпечити в ній режим обмеженої господарської діяльності згідно ст.ст.88, 89 ВК України. Водокористування здійснювати при наявності дозволу на водокористування (а.с. 58). Згідно положень ст.60 ЗК України зазначено, що прибережна смуга встановлюється за окремими проектами землеустрою, межі встановлених прибережних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] зроблено не було. Право власності [PERSON] на земельні ділянки посвідчено державними актами (а.с. а.с. 9, 10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Згідно зі ст.152 ЗК України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З представлених фототаблиць представником позивача за первісним позовом (а.с. а.с. 82-86) вбачається, що меліоративний канал викопаний [PERSON] займає територію земельних ділянок належних позивачу [PERSON] вздовж земельних ділянок. В своєму зустрічному позові [PERSON] зазначив, що як вбачається з проекту відводу земельної ділянки прибережна захисна смуга становить 50 м. Саме в межах вказаної прибережної захисної смуги він здійснював земельні роботи, зазначені у первісному позові. Про існування державних актів [PERSON] його ніхто не повідомив, жодних меж з ним не узгоджували. З огляду на вищенаведене, відповідач за первісним позовом [PERSON] не мав жодних перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх обєктивних явищ і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, і ці земельні ділянки відносяться та належать до земель Смолявської сільської ради Горохівського району. В той же час, відповідачем за первісним позовом [PERSON] не надано рішень відповідних органів виконавчої влади та актів, які б підтверджували відведення та надання у користування спірних земельних ділянок відповідно до чинного земельного та водного законодавства. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved