Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідача з позовною заявою в якій просить, визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. З жовтня 2016 року відповідач у його квартирі не проживає, а проживає з дитиною у своєї матері. Постійного його тероризує, приходить в квартиру коли їй заманеться і виносить його речі з дому, коли він на роботі. Також йому доводиться сплачувати комунальні платежі за відповідача, що виходячи з його майнового стану є неприпустимим, тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. В подальшому ні позивач, ні його представник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що позивач її чоловік. В жовтні 2016 року із за сварок, що виникали в родині, вона була вимушена покинути спірну квартиру, разом з дитиною. Востаннє вона була в квартирі влітку 2017 року. Інтересу до спірної квартири вона ніколи не втрачала, оскільки іншого житла вона та дитина не мають. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про причини не явки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом про реєстрацію прав власності (а.с.4,5). Крім позивача в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрована його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.6). Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи зі змісту вказаної норми права, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, до якого вони вселились як члени сім'ї, повинен довести, що протягом як мінімум одного року колишній член сім'ї без поважних причин не проживає в житловому приміщенні. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання колишніх членів сімї такими, що втратили право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом року) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Натомість до суду позивачем подані лише три акта від 15 січня 2017 року, 25 липня 2017 року, 27 серпня 2017 року про обстеження дійсності не проживання відповідача, які не містять опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідач втратила інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в квартирі. До того ж, другий та третій акт про не проживання відповідача був складений тільки через півроку. після складання першого акту. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], показав, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі з жовтня 2016 року, переїхала разом з дитиною проживати до матері. З яких причин вона полишила житло йому не відомо. Так, сама довідка про реєстрацію відповідача за адресою спірної квартири, не містить інформації про її не проживання в квартирі понад один рік без поважних причин (а.с.6). Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин (ст.405 ЦК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень\~ст.60 ЦПК України\~саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Магаданська,18/2, без поважних причин протягом року являється доведеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка тривалий час (понад 1 рік) без поважних причин не проживає у спірному приміщенні, а лише сам факт припинення на теперішній час шлюбних відносин між позивачем та відповідачами не є самостійною підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Доказів того, що відповідач втратила інтерес до права користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Магаданська,18/2 , матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed