Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. зазначений будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2014 року, індексний номер 16589938, виданий Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції Запорізької області. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 23 січня 2013 року на підставі заяви позивача в належному йому житловому будинку був зареєстрований [PERSON]. [PERSON] постійно мешкав в будинку позивача до травня 2013 року. починаючи з травня 2013 року, [PERSON] за власною волею залишив будинок і з цього часу в будинку не мешкає, місце його перебування позивачу не відомо. Статтею 319 ЦК України встановлено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати , закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Питання проживання членів сім?ї власника житла, врегульовано ст.ст. 810-826 ЦК України, в яких передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім?ї 82-власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, згідно з якою до членів сім?ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони дійсно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач зазначає, що [PERSON] не належить до членів його сім?ї. Договір найму житлового будинку між позивачем та відповідачем не укладався. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення. Яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач вказує на те, що [PERSON] з власної волі залишив будинок. Перешкод у користуванні будинком відповідачу позивач не чинив, не позбавляв його можливості мешкати у будинку. Враховуючи, що [PERSON] майже рік не проживає в будинку, і позивач як власник, який на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном, позивач вважає, що наявність реєстрації місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку створює перешкоди у розпорядженні будинку та порушує його право власності. Всі зазначені обставини і змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, заперечень на позов суду не представив Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає з травня 2013 року, особистих речей в будинку не має. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими позивачкою, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2014 року, індексний номер 16589938, виданий Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції Запорізької області. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2014 року, індексний номер витягу 16590376. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 204 від 18.05.2014 року. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечувалися. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. 23 січня 2013 року на підставі заяви позивача в належному йому житловому будинку був зареєстрований [PERSON], що підтверджується копією паспорту [PERSON] [PERSON] постійно мешкав в будинку позивача до травня 2013 року. починаючи з травня 2013 року, [PERSON] за власною волею залишив будинок і з цього часу в будинку не мешкає, місце його перебування позивачу не відомо. Статтею 319 ЦК України встановлено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати , закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Питання проживання членів сім?ї власника житла, врегульовано ст.ст. 810-826 ЦК України, в яких передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім?ї 82-власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, згідно з якою до членів сім?ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони дійсно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не належить до членів сім?ї позивача. Договір найму житлового будинку між позивачем та відповідачем не укладався. [PERSON] з власної волі залишив будинок. Перешкод у користуванні будинком відповідачу позивач не чинив, не позбавляв його можливості мешкати у будинку. Враховуючи, що [PERSON] майже рік не проживає в будинку, і позивач як власник, який на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном, але наявність реєстрації місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку створює перешкоди у розпорядженні будинку та порушує права позивача як власника. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення. Яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved