Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розписками в загальній сумі 48380 гривень. Обгрунтовуючи позов тим, що відповідачка [PERSON] неодноразово брала в борг гроші у позивача [PERSON] , які своєчасно не віддавала (а.с. 3-5). У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві (а.с. 37). Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 36). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до змісту ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичне визнання відповідачем пред`явленого позову, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, системно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши представника позивача, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1, 2 п.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно позичила у позивача [PERSON] гроші, які обіцяла повернути у визначені строки, що не заперечується сторонами, виходячи із змісту позову та заяви відповідачки про визнання позову. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню ч.1 ст. 82 ЦПК України. Крім цього про фактичне укладення договору позики між сторонами та передачі позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів підтверджується відповідними розписками де чітко зазначено, яку саме суму брала в борг відповідачка (а.с.11-20). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. При цьому до розписок з виправленнями в даті, а саме рік вказаний один, а потім закреслений, і виправлений на інший рік суд відноситься критично. Оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача - [PERSON] , про стягнення коштів за договором позикидоведені належними і допустимими доказами, і по суті у суду є всі законні підстави для задоволення даної позовної заяви, про стягнення з відповідачки на користь позивача, грошових коштів за борговими розписками, крім тих сум, які зазначені в розписках з виправленнями на суму 6380 гривень (а.с. 21,22). Задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів за договором позики частково, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягти сплачений позивачем судовий збір. Суд вирішуючи пропорційний розподіл судових витрат провів розрахунок, за яким сплачену позивачем суму судового збору в 908 гривень помножити ну суму задоволених вимог в сумі 42000 гривень та розділити на суму заявлену в позові 48380 гривень, що дорівнює 788 гривень 25 копійок.

Outcome: partial