Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Романівської сільської ради, Луцької районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай). Позов мотивував тим, що народився і виріс в с. Романів Луцького району. З 1993 року по 1999 рік працював у колгоспі, який здійснював свою господарську діяльність на території Романівської сільської ради. Однак, до списку пайовиків колишнього АПО «Мрія» не був включений через халатність посадових осіб АПО та Романівської сільської ради. За його письмовою заявою в 2012 році Романівська сільська рада Луцького району ухвалила рішення від 12.04.2012, яким виділила йому земельну частку (пай) з земель запасу сільської ради в розмірі середньої частки (паю), так як він мав право на земельну частку, але був пропущений в списках на розпаювання. Однак, його подальші спроби замовити та виготовити технічну документацію на землю виявилися невдалими. В 2017 році з повідомлення Романівського сільського голови він дізнався, що через зміни в законодавстві, сільська рада втратила свої повноваження стосовно земель запасу. Він звернувся з листом до Луцької районної державної адміністрації, в якому просив видалити йому земельну ділянку (пай) на підставі рішення Романівської сільської ради. У відповіді від 07.02.2017 його було повідомлено, що він має право на земельну частку (пай), однак відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з складання проекту землеустрою на земельну частку (пай) в зв'язку з тим, що він був пропущений у списках пайовиків і не отримав відповідний сертифікат. Вважає протиправними дії органів місцевого самоврядування щодо безпідставної відмови йому у передачі у власність земельної частки (паю). А тому первинно просив суд: 1) зобов'язати відповідачів включити його до списку осіб, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель АПО «Мрія» на території Романівської сільської ради Луцького району Волинської області; 2) зобов'язати Луцьку районну державну адміністрацію виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів реформованого АПО «Мрія»; 3) визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів реформованого АПО «Мрія; 4) зобов'язати Луцьку районну державну адміністрацію Волинської області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки з земель резервного фонду Романівської сільської ради в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів реформованого АПО «Мрія та видати державний акт про право власності на земельну ділянку. 03.03.2017 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив зняти з прохальної частини позовної заяви вимогу №3 про визнання за ним права власності на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 04.05.2017 до участі в справі в якості співвідповідача залучено Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що позивач з рішенням сільської ради ходив по різних підприємствах, намагався виготовити технічну документацію на землю, йому кругом відмовляли. Представник Романівської сільської ради Назарчук Г.О. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що списки пайовиків АПО «Мрія» складалися в 1996-1997 роках комісією з представників АПО та сільської ради. Чому [PERSON] не був включений в списки, пояснити не може. В 2012 році землі запасу в сільській ради були. Сільська рада вирішила його вимогу задовольнити. Отримав рішення сільської ради про виділ йому земельної частки (паю). Коли повторно звернувся в 2014 році, йому пояснила, що звертався до райдержадміністрації, бо з 2013 року землі запасу за межами сільської ради і сільська рада не приймає щодо них рішень. На даний час землі державні. Просив визнати за [PERSON] право на земельну часту (пай). Представник відповідача Луцької районної державної адміністрації Богданович Л.Є. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у запереченнях проти позову (а.с.24-26). Вказувала на те, що маючи рішення сільської ради позивач не звертався до райдержадміністрації за виготовленням технічної документації. На даний час райдержадміністрація виділяє земельні частки (паї) на підставі сертифікатів, а у позивача сертифікат відсутній. Разом з тим, позивачем пропущений строк позовної давності, в задоволенні позову відмовити.. А тому, просила застосувати до його вимог строк позовної давності. Представники Держгеокадастру в судовому засіданні вимоги позову заперечували з викладених у запереченнях підстав ( а.с. 48-50). Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. З довідки СТзОВ «Романів» Луцького району від 17.02.2012 №239 (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] працював в господарстві (АПО «Мрія») слюсарем (з 07.08.1993 по 10.10.1999 року Пр.№9 від 12.08.1993 року), мав право на земельну частку (пай), але був пропущений у списках на розпаювання. Судом встановлено, що рішенням Романівської сільської ради Луцького району Волинської області від 17.04.2012 №10/13 було задоволено заяву [PERSON] і виділено йому земельну частку (пай) з земель запасу сільської ради в розмірі середньої частки (паю), так як він мав право на земельну частку, але був пропущений в списках розпаювання (а.с. 8). З повідомлення Романівської сільської ради від 01.02.2017 №43/1.10 на адвокатський запит вбачається, що рішення Романівської сільської ради №10/13 від 17.04.2012 «Про розгляд заяви про виділення земельної частки (паю) [PERSON], станом на 27.01.2017 не є чинним. Так, згідно поданих документів [PERSON] має право на земельну частку (пай), але був пропущений у списках при розпаюванні землі. Враховуючи зміни в земельному законодавстві з січні 2013 року у сільської ради немає повноважень що прийняття рішень стосовно земель, які знаходяться поза межами населених пунктів, а землі запасу знаходяться саме поза межами населених пунктів. Якщо [PERSON] звертався до ліцензованої установи у період 2014-2016 років, то дане рішення уже не було чинним. Інших рішень щодо виділення земельної частки (паю) громадянину [PERSON] Романівська сільська рада в період з 17.04.2012 по даний час не приймала. Відомостей щодо виготовлення [PERSON] правовстановлюючих документів згідно рішення Романівської сільської ради №10/13 від 17.04.2012 у сільській раді немає (а.с. 9). З повідомлення Луцької районної державної адміністрації від 07.02.2017 №Ч-35 (а.с. 10) вбачається, що за результатами звернення [PERSON] встановлено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. За інформацією Романівської сільської ради [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але був пропущений в списках. Проект організації території земель колективної власності на земельні частки (паї) в АПО «Мрія» Романівської сільської ради Луцького району розроблявся на членів даного підприємства, які були зазначені у списку членів колишнього АПО «Мрія» та яким були видані сертифікати на право на земельну частку (пай). У зв'язку з тим, що вільні земельні ділянки на пайових землях колишнього АПО «Мрія» відсутні, надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), районна державна адміністрація не може, так як у списках на паювання земель колишнього АПО «Мрія» [PERSON] не значився та сертифікат йому не видавався. З повідомлення Романівської сільської ради Луцького району від 27.06.2017 №302/1.10 (а.с. 58) вбачається, що при розпаюванні земель колективної власності АПО «Мрія» була створена комісія, яка складала списки пайовиків. Після розпаювання земель комісія уже не діюча. У сільської ради немає повноважень вносити зміни до уже існуючих списків. Землі колективної власності розпаювали і власникам паїв були видані сертифікати на право на земельну частку (пай), згідно розпорядження Луцької РДА в 1997 році. У 2002 році сертифікати замінені на державні акти на приватну власність на земельну ділянку. З 2013 року землі запасу сільської ради перейшли у державну власність. Сільська рада не може приймати рішень щодо цих земель. З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.07.2017 №9-3-0.28-233/101-17 та з повідомлення Луцької районної державної адміністрації від 19.09.2017 №2065/18/2-17 вбачається, що за офіційною інформацією Романівської сільської ради на території сільської ради відсутні землі запасу та інші земельні ділянки не надані у користування. У відповідності з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України в редакції, що діє з 01.01.2013, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON], як колишній член АПО «Мрія» мав право на отримання земельної частки (паю). Це право було підтверджене рішенням Романівської сільської ради Луцького району Волинської області від 17.04.2012 №10/13, яким було задоволено заяву [PERSON] і виділено йому земельну частку (пай) з земель запасу сільської ради в розмірі середньої частки (паю). При чому, таке його право в цілому не заперечувалося стороною відповідачів в судовому засіданні. Разом з тим, стороною відповідача було заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність -- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з позовної заяви та пояснень сторони позивача в судовому засіданні, про не включення його у списки пайовиків АПО «Мрія» позивач дізнався не пізніше 2012 року, оскільки намагався його відновити шляхом звернення до Романівської сільської ради, починаючи з 2012 року з часу отримання рішення Романівської сільської ради від 17.04.2012 №10/13 безуспішно намагався його реалізувати, однак з позовом до суду не звертався. До суду з позовом [PERSON] звернувся лише 20.02.2017 року. В зв'язку зі змінами в земельному законодавстві з 01.01.2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, перейшли від місцевих рад до районних державних адміністрацій. Однак, відповідно до вимог ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки право на позов у позивача виникло ще в 2012 році, то до моменту подання даної позовної заяви сплив трирічний строк позовної, будь-яких доказів чинення позивачу перешкод для звернення з позовом до суду з 2012 року стороною позивача не надано, а тому в позові необхідно відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed