Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.03.2021 було відкрито провадження у справі. У судовому засіданні від 29 квітня 2021 року ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначив суду, що відповідач з 2018 року не проживає у спірній квартирі, не несе витрат по утриманню, а крім того позивач має намір відчужити дану квартиру та придбати дві окремі, а тому наявна реєстрація відповідача створює йому в цьому перешкоди. Відповідач, 3-особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: представник Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. На адресу суду від відповідача надійшла письмова заява про визнання вимог поданого до нього позову та про розгляд справи у його відсутності. Представник Відділу та 3-особи подали суду письмові заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності. Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу без участі не з`явившихся осіб на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності З матеріалів справи вбачається, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 20.08.2012 (а.с.9) Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями, закріпленими в ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва станом на 04.03.2021 за адресою спірної квартири є зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Разом з тим, факт не проживання відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується актом від 27.02.2021 року про не проживання особи за місцем реєстрації з квітня 2018 року, який підписаний свідками та посвідчено Головою ОСББ «Градинська-9» (а.с.11). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Виходячи з вказаного, суд дійшов висновку, що вимоги позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача на свою користь понесених судових витрат, суд,

Outcome: approved