Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи його тим, що 26 вересня 2002 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області актовий запис № 730. Вказує, що від цього шлюбу у них з відповідачкою є спільний син [PERSON], [INFO]., який проживає разом з відповідачкою. Зазначає, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, між ними постійно виникали суперечки, часті сварки та непорозуміння, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сімю. Шлюбні відносини між сторонами припинено вже близько трьох років. На даний час вони з відповідачкою разом не проживають, спільне господарство між ними не ведеться, майнового спору між ними немає. Вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного та інтересам їх сина і примирення з відповідачкою є неможливим, оскільки відповідачка проживає з іншим чоловіком, а тому просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про розглядсправи. При цьому, відповідачка надіслала до суду заяву, в якій позов визнала повністю та просила їх задовольнити, розглянувши справу без її участі. Крім того, просить неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити на вихованні [PERSON] Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 26 жовтня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 26 жовтня 2002 року складено відповідний актовий запис № 730, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №133956, виданого 12 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. У позивача з відповідачем є спільний син: [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 163341, виданого 03.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви та пояснення сторін. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх сина, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Щодо вимоги відповідача про залишення на її виховання спільної дитини, така не підлягає розгляду в межах даної судової справи, оскільки позивач не ініціював вирішення такого питання. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за ставкою, яка підлягала до сплати за звернення з позовом в розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved