Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,3 кв.м., жилою площею 17,1 кв.м. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] у віці 90 років померла його мати [PERSON]. Після матері залишалася квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,3 кв.м., жилою площею 17,1 кв.м., яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 06 січня 1998 року на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 004/005-Н. Заповіт померлою не складався, у зв'язку з чим спадкування повинно відбуватися за правилами спадкування за законом. Оскільки він є сином [PERSON], який постійно з нею проживав на час відкриття спадщини, та протягом шестимісячного строку не заявляв про відмову від неї, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Також повідомляє, що інших спадкоємців за законом не існує. Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину, він 13 березня 2018 року звернувся в Другу кам'янську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини на вищевказану квартиру. Але постановою від 13 березня 2018 року державного нотаріуса Другої кам'янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Бурдик С.С. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,3 кв.м., жилою площею 17,1 кв.м., з підстав недотримання нотаріальної форми договору купівлі продажу від 06 січня 1998 року, укладеного на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 004/005-Н, так як згідно ст.657 ЦК України для договорів купівлі-продажу або міни нерухомого майна встановлено обов'язкову нотаріальну форму посвідчення. Оскільки він не має можливості в загальному порядку, тобто шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, реалізувати своє право на набуття права власності на спадкове майно, то він вимушений звертатися до суду з даним позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник Територіальної громади м.Кам'янського в особі Дніпродзержинського міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа - Друга Кам'янська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 25 січня 2019 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], що повторно видане 30.06.1959 року Щорським районом Андріївського с/с Дніпропетровської області, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. (а.с.7) 10 вересня 2016 року померла мати [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. (а.с.9) Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 06 січня 1998 року на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 004/005-Н.(а.с.8) Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є він, син померлої - [PERSON] Інших спадкоємців ні за законом, ні за звітом немає. [PERSON] 13 березня 2018 року звернувся в Другу кам'янську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини на вищевказану квартиру. Але постановою від 13 березня 2018 року державного нотаріуса Другої кам'янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Бурдик С.С. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,3 кв.м., жилою площею 17,1 кв.м., з підстав недотримання нотаріальної форми договору купівлі продажу від 06 січня 1998 року.(а.с.10) Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved