Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов обґрунтовано тим, що вони є батьками малолітнього [PERSON], 2004 року народження, дитина проживає з ним, відповідач коштів на утримання дитини не надає, тому просив стягнути з неї кошти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] подала заперечення проти позову, просила відмовити, оскільки їх син проживає не з відповідачем, а з бабусею, вона добровільно надає посильну допомогу на утримання сина, син часто в неї буває, позивач має заборгованість по аліментам на утримання їх спільної дитини, яка проживає з нею, вона не працює, має третю дитину від іншого шлюбу, тому просила в позові відмовити. Відповідач [PERSON] пред'явила також зустрічний позов до [PERSON] про стягнення неустойки пені за проситочення сплати аліментів, який обґрунтовано тим, що відповідач має заборгованість по сплату аліментів 24233,18 грн., добровільно її не сплачує, тому згідно ст.. 196 СК України просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позов первісний підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити, оскільки заборгованість виникла не з вини [PERSON], що є підставою для звільнення від сплати неустойки, пені. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у запереченнях проти позову, зустрічний позов просив задовольнити з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Дитина проживає з батьком [PERSON] по [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.7) та встановлено рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.13 року (а.с.42-43) та рішенням ҐАпеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.14 року (а.с.44-45), актами обстежень (а.с.69,70, 71). Довідку про склад сімї [PERSON] (а.с.90), згідно якої вона проживає у м. Зеленодольськ разом зі своїми дітьми, в т.ч. і з [PERSON], суд відхиляє як неналежний доказ, оскільки сама позивач визначає, що вона проживає у м. Апостолове, а це є місце реєстрації. Також неналежним доказом є акт депутатського обстеження від 16.07.14 року про те, що дитина була у матері, оскільки підтверджує лише факт присутності дитини у матері, а не проживання (а.с.23). Спілкування матері з дитиною є обов'язком згідно СК України. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, надані чеки (а.с.21-22) суд відхиляє як неналежні докази, оскільки вони підтверджують факт придбання товару, але те, що ці товари надавались саме [PERSON] доказів не надано. Отже суд приходить до висновку, що сторони не досягли згоди, щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. Враховуючи, що син [PERSON] проживає з позивачем, який виконує свої зобов'язання щодо утримання сина, суд приходить до всинвоку, що позов слід задовольнити. Враховуючи матеріальне становище відповідачки, те що вона не працює, має на утриманні двох інших дітей суд приходить до висновку, що з неї слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.. 195 СК України Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Стаття 196 СК України визначає відповідальність за прострочення сплати аліментів, так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року з [PERSON] стягнені аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2011 року, до досягнення нею повноліття, на користь матері [PERSON]. і рішення суду в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.14 року (а.с.42-45). Постановою державного виконавця від 22.05.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду (а.с.46). Державним виконавцем визначено розмір заборгованості станом на 01.07..2014 року складає 24233,18 грн. (а.с.47). Суд вража, що заборгованість з 29.04.11 року виникла не з вини [PERSON], оскільки тривалий час вирішувалась справа судом, з ним перебував на утриманні їх спільний син і [PERSON] не надавала допомоги на його утриманні. Заборгованість з 25.05.2014 року - з дати відкриття виконавчого провадження, суд вважає виникла з вини [PERSON] . Таким чином неустойка за прострочення по сплаті аліментів станом на 01.09.14 року складає: - за липень 2014 року недоплата аліментів становить 696,19 грн., а неустойка з цієї суми складає 208,80 грн (696,19 грн.*1 %*30 днів просторочення = 208,80 грн.). - за червень 2014 року недоплата аліментів становить 696,19 грн., а неустойка з цієї суми складає 417,60 грн (696,19 грн.*1 %*60 днів просторочення = 417,60 грн.). - за травень 2014 року недоплата аліментів становить 696,19 грн., а неустойка з цієї суми складає 626,40 грн (696,19 грн.*1 %*90 днів просторочення = 626,40 грн.). Таким чином загальний розмір неустойки складає 626,40 грн+417,60 +208,80= 1252,80 грн. Тому, вимоги по зустрічному позову підлягають частковому задоволенню з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] неустойку за просторочення сплати аліментів у розмірі 1252,80 грн. Зі сторін слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial