Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON], борг в сумі 13400 дол. США, що по курсу НБУ становить 363 408 грн. 00 коп. та три проценти річних за користування чужими коштами в сумі 33\~841,75 грн. 75 коп. На підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 24.10.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу 13400 дол. США, про що відповідачем було написано розписку. Зазначену суму відповідач повинен був повернути позивачу 01.11.2014 року. Позивач неодноразово предявляв відповідачу усні вимоги щодо повернення заборгованості, однак на сьогодні сума боргу не повернута. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобовязання та права позивача. Крім того, вказує на те, що згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суму нарахованих 3% річних вказує 33\~841,75 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Просила задоволити позову з урахуванням збільшених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.10.2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 13400 дол. США, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи. Умови договору відповідачем не виконані, заборгованість за договором позики не повернута. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак його вимоги були залишені без задоволення. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства у строк, зазначений в договорі, у випадку порушення зобовязання, згідно ст.611 ЦК України, боржник повинен відшкодувати завдані збитки, відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~\~- незалежно від суми. Згідно ч. 2\~вищезгаданого Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~\~ За змістом\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, у відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved