Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання зобов`язання виконаним, в якому просить суд: визнати такими, що є виконаними зобов`язання за кредитним договором №1401/0908-021, укладеним 30.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] про видачу в кредит 35\~000,00 дол. США, права вимоги за яким відступлені з ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором від 25.05.2012 року та з ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк» за договором від 15.06.2012 року. Також просив відшкодувати понесені ним судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2008 року між ним та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №1401/0908/88-021 про видачу у кредит 35000 доларів США, права вимоги за яким відступлені з ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором від 25.05.2012 року, а згодом, 15.06.2012 року, з ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк». Згідно пункту 1.1. даного кредитного договору кредит надано на строк з 30.09.2008 року по 29.09.2018 року. Крім того, в позові зазначено, що за період дії кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» було подано три позовні заяви, за результатами розгляду яких є судові рішення, а саме: - Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/1804/13-ц (провадження №490/2503/2013) за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалою від 18.05.2013 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із подачею позивачем 18.05.2013 року заяви про залишення позову без розгляду та повернення сплаченого при подачі позову судового збору. Ухвала набрала законної сили 24.05.2013 року. - Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/11884/14-ц (провадження №2/487/604/15) за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, 21.04.2015 року ухвалено рішення, яким позов задоволено, на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку стягнуто 203\~272,03 грн., з яких заборгованість за кредитом 195\~888,07 грн., заборгованість по відсоткам 6\~270,07 грн., пеня у сумі 85,97 грн. Рішення набрало законної сили 05.05.2015 року. - Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/3006/17 (провадження №2/487/1707/17) за позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ДВС Заводського району м. Миколаєва, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, 19.10.2017 року постановлене рішення, яким позов задоволено, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 31.10.2017 року. Так, позивач зазначає, що вказані рішення суду є виконані, оскільки постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2016 року, старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Курас Ю.В., виконавче провадження №49556248 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 203\~272,03 грн. та постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2016 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Курас Ю.В., виконавче провадження виконавче провадження №49556084 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 1\~016,36 грн. В свою чергу ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва 22.09.2017 року відкрито провадження по даній справі. У своєму позові банк вказує що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 01.06.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом 7658,00 доларів США, за відсотками 3017,80 доларів США. Не погоджуючись з вказаними діями банку, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 10.05.2018 року ухвалою суду від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11.06.2018 року представник ПАТ «Альфа-Банк» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі мотивуючи тим, що боржниками дійсно було погашено борг за спірним кредитом згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015 року, проте у зв`язку з тим, що вказане рішення виконувалось 2 роки, за відповідний період відбувалось нарахування відсотків на залишок заборгованості по тілу кредиту, а також по штрафним санкціям, тому і залишився борг по кредитному договору. 25.10.2018 року представник позивача надав до суду заяву про врахування обставин, встановлених судовим рішенням, в якій серед іншого зазначено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.05.2018 року у цивільній справі №490/8169/17 у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.09.2018 року залишено без змін. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2018 року в задоволенні клопотань про зупинення провадження по справі відмовлено; підготовче провадження у справі закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 30.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1401/0908/88-021, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 35000,00 дол. США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №1401/0908/88-021-Р-1. Згідно з умовами договору відповідач [PERSON] зобов`язалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом. Судом також встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищевказаних договорів відбулося відступлення права вимоги в тому числі і за кредитним договором №1401/0908/88-021 від 30.09.2008 року, на користь ПАТ «Альфа-Банк». Так, вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 01.10.2014 року виникла заборгованість в сумі 203272,03 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 195888,07 грн.; заборгованість по відсотках в сумі 6270,07 грн.; пеня в сумі 85,97 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015 року вищевказану заборгованість стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили 05.05.2015 року. В подальшому постановами старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Курас Ю.В. від 20.09.2016 року, виконавче провадження №49556248 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 203\~272,03 грн. та виконавче провадження №49556084 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 1\~016,36 грн. закінчено. Однак, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на той факт, що у зв`язку з тим, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015 року виконувалось 2 роки, за відповідний період відбувалось нарахування відсотків на залишок заборгованості по тілу кредиту, а також по штрафним санкціям, тому залишився борг по кредитному договору, який підлягає стягненню. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.05.2018 року у цивільній справі №490/8169/17 в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.09.2018 року залишено без змін. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк зобов`язується передати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Для забезпечення виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором застосовуються будь-які види забезпечення, передбачені главою 49 ЦК України. Найбільш ефективним серед видів забезпечення виконання зобов`язань вважається застава, зокрема, іпотека, яка характеризується тим, що виконує забезпечувальну функцію; передбачає встановлення додаткового (акцесорного) зобов`язання, яким забезпечується основне зобов`язання; передбачає настання певних майнових наслідків у випадку неспроможності боржника. Іпотека є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» та загальних правил, визначених статтею 572 ЦК України, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. За приписами положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Іпотека припиняється, окрім іншого у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Так суд погоджується повністю з доводами позивача про те, що дійсно погашення заборгованості відбувалось саме у звязку з виконанням рішення суду. Крім того, матеріалами справи встановлено, що постановами старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Курас Ю.В. від 20.09.2016 року, виконавче провадження №49556248 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 203\~272,03 грн. та виконавче провадження №49556084 за виконавчим листом №2/487/604/15, виданим 25.11.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку заборгованості у розмірі 1\~016,36 грн. закінчено у зв`язку із сплатою заборгованості боржником. Таким чином суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати до даних правовідносин правову позицію Верховного суду, викладену в постанові від 14.02.2018 року, провадження №61-2404св18, а саме: «Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в сумі 17\~000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України» Таким чином, судом не береться до уваги нараховані Банком заборгованість, відсотки, пеня, після винесення рішення Заводським районним судом м. Миколаєва від 21.04.2015 року, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, про нарахування яких відсутні відомості у наданих розрахунках. Таким чином, вірним є ствердження позивача про сплату ним коштів саме у рахунок виконання основного зобов`язання за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015 року. Враховуючи усе вищевикладене, на основі повного та всебічного досліджених доказів, у сенсі правового регулювання вимог чинного законодавства, враховуючи те, що позивач повністю виконав зобов`язання за кредитним договором №1401/0908/88-021 від 30.09.2008 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, враховуючи недоведеність представником відповідача не повного виконання зобов`язання за кредитним договором та рішення суду від 21.04.2015 року, є усі підстави для задоволення вимог про визнання зобов`язання виконаним за кредитним договором №1401/0908/88-021 від 30.09.2008 року. Стосовно вимог позивача про стягнення на її користь судових витрат, що складаються з надання правової консультації з питань договірного та банківського права, складання процесуальних документів та участі представника в судових засіданнях, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду тільки договір-доручення про надання правової допомоги адвоката та ордер, що є недостатнім для підтвердження факту понесення останнім витрат на правову допомогу. Також на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial