Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №002274 від 12.11.2015 року та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 12 листопада 2015 року між ним та «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено Договір № 002274 фінансового лізингу разом з додатками 1, 2 до нього, предметом якого є надання товариством йому послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу «Kia Cee'd» на суму 14314,29 доларів США, що еквівалентно 350700,00 грн. згідно додатку 1 до даного договору. З метою отримання транспортного засобу, він перерахував відповідачу адміністративний платіж у розмірі 35700,00 грн. Посилаючись, на те що умови укладеного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного законодавства України, його умови є несправедливими такими, що вводять в оману, відповідач проводить нечесну підприємницьку діяльність, тому просить суд визнати договір фінансового лізингу № 002274 разом з додатками №№ 1, 2 до нього від 12.11.2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь 36128,40 грн. сплачених згідно договору фінансового лізингу № 002274 від 12.11.2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просять задовольнити їх. Представник відповідача Григоренко І.В., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. До суду подано заперечення на позовну заяву, згідно якого вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 002274 відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», договір був укладений у письмовій формі, при цьому кожна сторінка договору та додатків до нього була власноручно підписана позивачем. Договір містить найменування товару, розмір лізингових платежів та строк лізингу, опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу, опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Таким чином, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, а отже в задоволенні позову має бути відмовлено. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 ЦК України) Судом встановлено, що 12.11.2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 002274 за умовами якого ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля «Kia Ceed», вартістю 14314,29 дол. США, що еквівалентно на час укладення договору 350 700,00 грн., та передати його у користування позивачу, який в свою чергу зобов'язувався сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі 596,60 долар США згідно графіку. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. 12.11.2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж на суму 35700,00 грн. та комісію за здійснення касової операції в сумі 428,40 грн. На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1, № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу. Частина 1 статті 227 Цивільного кодексу України вказує, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, з п. 10.14 Договору лізингу передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п.10.14, 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України): по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч. з вищевказаного Закону. Крім того, п. п. 8.1, 8.3 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору (14314,29 доларів США). За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач. Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Позивач [PERSON], будучи допитаний в якості свідка в судовому засіданні показав, що 11 листопада 2015 року він звернувся в ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», який знаходиться в м. Луцьку, з метою придбати автомобіль марки «ЗАЗ Сенс» за ціною 65 000 грн., про який дізнався з інтернету. Цього ж числа було укладено договір лізингу, однак на руки йому нічого не видавалось, оскільки представник компанії пояснив, що договір він зможе отримати після сплати 50 відсотків вартості автомобіля та видано рахунок для внесення коштів. На наступний день, він заплатив в банку 35 700 грн. Після чого звернувся в ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та уклав новий договір, оскільки як пояснив представник компанії, дата квитанції не сходиться з датою договору. Після того, як вийшов на вулицю побачив, що в договорі вказаний зовсім інший автомобіль. Договір підписав, оскільки вважав, що в договорі зазначено про придбання автомобіля «ЗАЗ Сенс». Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на сайті лізингової компанії «Ваш Авто» оголошення про продаж автомобіля марки «ЗАЗ Сенс» за ціною 65 000 грн. 11.11.2015 року вони разом з позивачем поїхали до лізингової компанії в м. Луцьк, де їм пояснили, дійсно у них в наявності є такий автомобіль. Після чого позивач, уклав договір про придбання автомобіля вказаної марки, та пояснили, що потрібно спочатку заплатити 50 відсотків від вартості автомобіля. Оскільки в них на той час не було коштів, поїхали додому. На наступний день, вони знову звернулися до відповідача з метою заплатити за автомобіль та забрати укладений договір. Представник компанії повідомив, що оскільки кошти будуть проплачені 12 числом, тому необхідно укласти новий договір. Після чого поїхали заплатили кошти на рахунок вказаний відповідачем. Після повернення звернулися до лізингової компанії «Ваш Авто» з метою укласти договір та забрати його примірник. В офісі [PERSON] підписав договір. Коли вийшли на вулицю та ознайомились з договором, помітили що в договорі зазначений інший автомобіль марки «Kia Cee'd» за ціною 14314,29 доларів США, що еквівалентно 350700,00 грн. Оскільки, зрозуміли, що їх вели в оману, звернулися в поліцію м. Луцька. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] Крім того, як вбачається з витягу з кримінального провадження № 12015030010001600 за заявою [PERSON] були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, про те, що 11.11.2015 року, невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні офісу «Ваш Авто», який знаходиться по [ADDRESS], діючи з корисливих мотивів та

Outcome: approved