Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], є батьками - [PERSON], яка народилась [INFO] року, в с. Купка Глибоцького району Чернівецької області. З відповідачкою, [PERSON] проживали разом однією сім'єю як чоловік та жінка, але не перебували у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, з 2002 року. Біологічна мати, відповідачка по справі, [PERSON], відповідно до заяви, посвідченої головним лікарем Чернівецького пологового будинку № 1, від 03 вересня 2003 року реєстрованою за № 11, відмовилась від батьківства та надала згоду на удочеріння її неповнолітньої доньки, [PERSON] (після народження - [PERSON]). За заявою [PERSON], так як він є біологічним батьком дитини, Шевченківським районним судом м. Чернівці 01 квітня 2004 р. (справа за № 2-1253) було прийняте рішення щодо усиновлення [PERSON] - [PERSON], [INFO], та записали його її батьком, змінивши дитині прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», та місце її народження з «м. Чернівці» на «с. Купка Глибоцького району Чернівецької області». Слід зазначити, те що, [PERSON], після того, як у 2003 р. вона та її родичі відмовились від новонародженої дитини, виїхала за межі України та не брала участі у вихованні та утримання дитини по сьогоднішній день. З того часу на території с. Купка Глибоцького району Чернівецької області не проживає. По сьогоднішній день, відповідачка, жодного разу, та будь яким іншим чином, не цікавилась про долю дитині, про стан її здоров'я, не допомагала утримувати її та не надавала будь яку іншу матеріальну допомогу, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». А також, слід зазначити, те що, з дня її народження по сьогоднішній час, відповідачка ніколи не бачила свою дитину, та жодного разу не намагалась зробити цього. Хоча сторони є жителями одного села, та всі знають один одного, та місце проживання кожного. Жодних обмежень чи інших будь яких перешкод з сторони позивача щодо знайомства, спілкування або прийнятті участі щодо виховання з донькою, позивачеві по справі, не було здійснено стосовно відповідачки. На даний час донька проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Донька являється ученицею 9 «А» класу та навчається в Купському навчально-виховному комплексі в [ADDRESS]. Тому просить суд [PERSON], [INFO] позбавити батьківських прав відносно: [PERSON], яка народилася [INFO] року в с. Купка, Глибоцького району Чернівецької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені в позові і просив суд позов задовольнити. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області Лотоцька Тетяна Михайлівна позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, що викладені в позові і не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 143 СК України передбачено, що мати, незалежно у шлюбі чи поза шлюбом народила дитину, в тому числі й біологічний батько повинні забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Мати може залишити дитину в пологовому будинку тільки з поважних причин, зокрема, якщо вона (дитина) має істотні вади фізичного та (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (тяжка хвороба матері, відсутність житла чи достатку, малолітство, небажана дитина тощо). В інших випадках, якщо протягом шести місяців батьки не заберуть дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я і не виявлятимуть щодо неї батьківського піклування, мати, батько за порушення цього обов'язку позбавляються батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до заяви про відмову від дитини, [PERSON], відмовилася від виховання і утримання дитини [PERSON], [INFO] в Чернівецькому міському пологовому будинку №1. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям і здоров'ям дитини, тривалий час з нею не спілкується, що підтверджується поясненнями учасників процесу. Орган опіки та піклування Глибоцької РДА у висновку №01.12-157 від 23 березня 2018 року вважає за доцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За таких обставин, судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачка взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає майнову допомогу на утримання дитини. Більш того відмовилася в пологовому будинку від дитини і н забрала її з пологового будинку. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідачки від обов'язків по вихованню дитини, та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідачки вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, поганий стан здоров'я дитини, те що відповідачка фізично здорова. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 164, 166,167 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved