Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства вказуючи, що з квітня 2015 року він почав зустрічатися з відповідачкою, а через кілька місяців фактично мешкали однією родиною, шлюб між собою не укладали. Під час спільного проживання відповідачка завагітніла від нього, але в листопаді 2015 р. тимчасово переїхала жити до своїх батьків. Внаслідок чого вони почали проживати окремо в різних населених пунктах, проте він регулярно приїзджав до відповідки та дбав про неї. [INFO] р. відповідачка народила спільну дитину - сина [PERSON]. Він по теперішній час приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини. Запис про батька дитини здійснено в Книзі реєстрацій відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дана інформація стала йому відома лише в липні 2016 року, коли відповідачка надала йому для ознайомлення свідоцтво про народження сина. Він вважає себе батьком дитини і тому просить суд визнати його батьком дитини, якого відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] зазначено як «[PERSON], [INFO] р.н.», вилучити з актового запису про народження дитини в свідоцтві про народження серії [NUMBER] як «[INFO]», вчиненого виконавчим комітетом Новодніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, даних про те, що батьком зазначеної дитини є [PERSON] та про включення до цього актового запису диних про те, що батьком дитини є він - [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідачка та її представниця в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Сторони не заперечували, що відповідачка на момент народження дитини у за реєстрованому шлюбі не перебувала, а відомості про батька у актовому записі про народження дитини були записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так як відповідач визнала, що позивач є біологічним батьком її дитини, дана обставина доказуванню не підлягає. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Порядок визнання батьківства встановлений двома статтями Сімейного кодексу України - 128 та 129, при цьому, підстави для визнання батьківства зазначені у ч. 2 ст. 128 СК України, які також розповсюджуються на вимоги про визнання батьківства, які можуть бути заявлені відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України. Суд вважає, що положення частини 2 статті 129 СК України про визначення строку, протягом якого особа може звернутися до суду із вимогою про визнання батьківства, розповсюджуються і на вимоги про визнання батьківства, які заявляються на підставі статті 128 СК України. При цьому суд виходить із того, що у частині 2 статті 129 СК України не зазначено, що вона стосується тільки вимог, зазначених у частині 1 даної статті, а підстави для визнання батьківства визначені тільки у статті 128 СК України, тобто вказані норми є пов'язаними між собою. Також у даному випадку необхідно враховувати інтереси дитини, які підлягають захисту від недобросовісних батьків, які у визначений законом строк не бажають реєструвати своє батьківство, піклуватися про своїх дітей, займатися їх вихованням та утримувати їх, а у подальшому будуть вимагати від дитини свого утримання. За таких обставин та враховуючи юридичні наслідки визнання батьківства не тільки для батька, але і для дитини після досягнення нею повноліття, суд вважає, що позовна давність у один рік з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство, встановлена законодавцем, як до вимог про визнання батьківства у порядку ст. 129, так і у порядку, встановленому ст. 128 СК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що позовна давність застосовується тільки за заявою відповідача, тому суд перевіряє дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначив причини, з яких позов поданий ним з пропуском позовної давності, а також не ставив питання про його поновлення. Те, що позивач не був обізнаний про те, що він не записаний батьком дитини, а дізнався про це лише в липні 2016 р., коли відповідачка надала йому для ознайомлення свідоцтво про народженя, суд вважає безпідставним. З самої позовної заяви вбачається, що позивач був обізнаний, що на момент зачаття та народження дитини відповідачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, він заяву разом із відповідачкою до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини, яку народила відповідачка, не подавав, тобто він був обізнаний про те, що не зареєстрований, як батько дитини. Крім того, ч. 2 ст. 129 СК України встановлює, що строк позовної давності починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство, а позивач про своє батьківство знав з моменту зачаття дитини, що він не заперечував під час судового розгляду та не подав заяву про поновлення строку позовної давності, а також не вказав причин, з яких він був пропущений. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно із ч. 2 вказаної статті до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Отже, суд вважає доведеним, що позивач є батьком дитини, проте ним пропущений строк позовної давності, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 128, 129 СК України, ст. 256 ЦК України,

Outcome: dismissed