Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про вселення до житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що йому та відповідачки по справі на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Шибанкова, 72, який був придбаний в період їх шлюбу. Він значиться зареєстрований в будинку з 09 січня 2002 року. 02.04.2015 року шлюб між ними розірвано і з того часу відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком. Він як співвласник житла неодноразово звертався до органів внутрішніх справ. Просить вселити його в житловий будинок, що розташований за адресою : Донецька область, м. Краснармійськ, вул. Шибанкова, 72 та зобов»язати відповідачку передати йому ключі від житлового будинку. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що з моменту розірвання шлюбу між нею та позивачем була усна домовленість про порядок користування житловим будинком, а саме домовились про те, що позивач проживає в житловому будинку, а вона разом з сином проживає в літній кухні, яка на час розгляду справи є нежитловим приміщенням. Позивач користується житловим будинком, перешкоди в користуванні якому нею не чиняться. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просиві відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачу не чиняться з боку відповідачки перешкоди в користуванні житловим будинком, в якому він проживає, тому в задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача , представника позивача, відповідачки,представника відповідачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено що з сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1990 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 02.04.2015 року шлюб між ними розірвано.( а. с. 4). В період шлюбу, 12.04.2001 року сторонами придбано житловий будинок, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Шибанкова, 72. ( а.с. 71-72). Будинок зареєстрований на відповідачку по справі [PERSON] Згідно довідки КП БТІ у м. Красноармійську від 25.06.2015 року № 384/01-02 до 01 січня 2013 року будинок № 72 по вул. Шибанкова м. Красноармійська належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори від 12.04.2001 року ( а.с. 14). Як встановлено в судовому засіданні в житловому будинку значиться зареєстрований і проживає позивач по справі [PERSON] ( а.с. 8, 44). Відповідно до ст.. 60 СК України набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Отже, як позивач так і відповідачка є співвласниками спільного майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою : Донецька область, м. Краснармійськ, вул. Шибанкова, 72. Судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу сторони за усною домовленістю займають приміщення : позивач проживає в приміщенні спірного житлового будинку, який в технічному паспорті зазначено як літера А-1( а.с.71-72); відповідачка разом з сином проживає у нежитловому приміщенні , яке зазначено в технічному паспорті під літерою В-1 як літня кухня, яке не введено до експлуатації ( а.с. 71-72). Ця обставина підтверджена в судовому засіданні як поясненнями позивача так і відповідачки в судовому засіданні. Судом не встановлено наявність перешкод , які чиняться з боку відповідачки у користуванні позивачем житловим будинком - жилим приміщенням , яке зазначено в документах під літерою А-1, і ця обставина підтверджена самим позивачем. Його звернення до правоохоронних органів стосуються перешкод, які чинились з боку відповідачки у користуванні літньою кухнею, яка самочинно збудована. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 380 ЦК України житловий будинок як об»єкт права власності це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов»язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об»єкта. Відповідно до ст.. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, об»єкт нерухомого майна, а саме літня кухня не відноситься до об»єктів права власності - житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Шибанкова, 72, оскільки самочинно збудоване і на момент розгляду справи не узаконено. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чин інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб»єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру , за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов»язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить захистити його право власності шляхом вселення до житлового будинку, що розташований за адресою : м. Красноармійськ, вул. Шибанкова, 72. та зобов»язати відповідачку у зв»язку з його вселенням надати ключі від будинку. Враховуючи, що наявність перешкод з боку відповідачки у користуванні позивачем спірним житловим будинком не знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тобто в даному випадку судом вбачається відсутність спору з цього приводу, уточнюючі вимоги позивача в судовому засіданні стосуються саме вселення в літню кухню, яка зазначена в документах приміщенням под. літерою В-1 і є самочинно збудованим об»єктом і не відноситься у зв»язку з цим до об»єкту права спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про вселення до житлового будинку, що розташований по вул. Шибанкова, 72 в м. Красноармійську є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про зобов»язання надати відповідачку ключі від літньої кухні, є похідними, оскільки пов»язані саме зі вселенням у вказане нежитлове приміщення, та у зв»язку з цим також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed