Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 203594, вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 43971,71 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус не повідомив його про вчинення виконавчого напису. Також зазначає, що відповідачем йому не направлялась ні вимога, ні повідомлення про порушення умов договору кредиту.Зауважує, що приватному нотаріусу належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не надані. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, а тому позивач просить визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу та третім особам була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу та третім особам був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов та відповідно пояснень щодо нього. 11 жовтня 2021 року представник відповідача отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовної заяви з додатками, а 23 жовтня 2021 року надіслав до суду відзив, в якому він зазначає, що нотаріусом було вчинено оспорюваний виконавчий напис відповідно до вимог діючих нормативних актів. Про безспірність наявної між сторонами заборгованості свідчить той факт, що стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал» були надані нотаріусу необхідні для вчинення виконавчого напису документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Крім того, вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь правничої допомоги також не підлягають задоволенню, оскільки сума її є неспіврозмірною із складністю справи. Також зауважує, що позивачем до позовної заяви не додано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О. копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками до неї отримав 04 жовтня 2021 року. У встановлений судом строк пояснень щодо позову не подав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за вказаною в позовній заяві адресою відсутній. У встановлений судом строк пояснень щодо позову не подав. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення за вказаним вище виконавчим написом. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 203594, про стягнення з позивача на користь відповідача 43971,71 грн. заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенком Ю.О. 30 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66984061 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 43971,71 грн. Цього ж дня нотаріусом були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 вищевказаного Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок) встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 22 червня 2021 року виконавчий напис № 203594, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. З матеріалів справи вбачається, що ні відповідачем, ні нотаріусом доказів подання останньому нотаріально посвідченого договору суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо заперечень відповідача, які стосуються стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із наступного. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. А у відповідності до положень ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додані копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Осьмакова О.А., договору № 02-10/21, укладеного між позивачем та адвокатом Осьмаковим О.А. від 01 жовтня 2021 року про надання правової допомоги, акту виконання робіт (надання послуг) за вказаним договором, квитанції прибуткового касового ордеру за № 02-10/21 від 01 жовтня 2021 року, які, на думку суду, у своїй сукупності є належними доказами сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач з відповідача, відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також засадам розумної достатності. У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме, 908 грн. понесених позивачем витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, 454 грн. - судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., а всього підлягають стягненню 2362 грн.

Outcome: approved