Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири № 21, яка розташована в будинку № 108 по вул. Гагаріна в м. Сєвєродонецьку Луганської області, на підставі свідоцтва про право власності на житло. В даній квартирі зареєстровано окрім нього ще і відповідача, яка є його колишньою дружиною, та яка в квартирі не мешкає з 2011 року, при цьому майна, яке б належало відповідачу, в квартирі немає, вона не мешкає за власним бажанням, через що позбавляє його можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108. Позивач [PERSON] про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причину неявки в судове засідання не повідомила, про день, час та місце слухання справи були повідомлена належним чином, але заяви про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна 28 лютого 1995 року та копії договору дарування ? часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] 09 грудня 2004 року, позивач [PERSON] є власником квартири № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108. Згідно довідки КП «ЄРЦ» № 3292 від 22.09.2014 року в квартирі № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108, зареєстровано позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та їх спільних дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2012 року № 2-4105/11 шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Як видно з позовної заяви відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає понад 1 рік, а саме з 2011 року, у звязку з чим позбавляє позивача можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тобто чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач [PERSON] є власником даної квартири, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, тому її повинно бути визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 21, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108.

Outcome: approved