Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 2 491 000,00 грн, що еквівалентно 100 000,00 доларів США, три відсотки річних у сумі 1 636 279,86 грн, що еквівалентно 65 687,67 доларам США. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.04.2018 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути у строк до 01.07.2018. Проте, відповідач не виконав своїх боргових зобов`язань. Станом на 14.08.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем, яка складає 2 491 000,00 грн, що еквівалентно 100 000,00 доларів США. Крім того, у зв`язку із несвоєчасним поверненням боргу позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, що з 05.04.2018 по 31.01.2020 складає 1 636 279,86 грн, шо еквівалентно 65 687,67 долара США. Відповідач порушив взяте на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки з доданими документами на адресу останнього відомого місця реєстрації відповідача та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.04.2018 [PERSON] на умовах строкової позики надав у готівковому вигляді [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що підтверджується копією договору займу від 05.04.2018/а.с.7/. За договором займу від 05.04.2018 позикодавець передає користувачу у користування на строк обумовлений договором позику, яку користувач зобов`язаний повернути позикодавцю після закінчення строку, встановленого договором, а саме не пізніше 01.07.2018. Договір займу від імені [PERSON] про одержання від [PERSON] грошових коштів та зобов`язання їх повернути, суд визнає як письмовий доказ укладання договорів позики між сторонами, який долучено до матеріалів справи/а.с.36/. Станом на 14.08.2020 - день звернення до суду із вказаним позовом відповідач [PERSON] не виконав перед позивачем [PERSON] свої боргові зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених Цивільним кодексом, а саме: з договорів та інших правочинів. Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, обчислення 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за розпискою від 05.04.2018 року за прострочений період з 05.04.2018 року по 14.08.2020 року (день звернення до суду з позовом) складає: 1 636 279,86 грн, шо еквівалентно 65 687,67 долара США (100 000*36%/100%/365*666). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, згідно якого Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики від 05 квітня 2018 року та повернув грошові кошти. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 05 квітня 2018 року та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання згідно договору позики від 05.04.2018 доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Отже, грошові кошти за договором позики від 05.04.2018 року в сумі 2 491 000,00 грн, що еквівалентно 100 000,00 доларів США, а також 3% річних у сумі 1 636 279,86 грн, шо еквівалентно 65 687,67 долара США за період з 05.04.2018 року по 14.08.2020 року повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем [PERSON] при зверненні до суду також був сплачений судовий збір у сумі 10510 грн. 00 коп., що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням/а.с.1/, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved