Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , 3-тя особа: Куп`янської райдержадміністрації Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію новонародженої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з 06 квітня 2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . До народження сина шлюбні стосунки між сторонами припинилися та відповідач виїхав за межі України. На теперішній час дитина постійно проживає разом з позивачем за адресою : [ADDRESS] . Відповідач по теперішній час не приймає жодної участі у вихованні дитини, не проявляє жодної турботи до дитини, не надає матеріальної допомоги. Позивач піклується про сина, дбає про його фізичний, психологічний, розумовий та духовний розвиток. Повністю забезпечує його матеріально. За місцем проживання позивача та дитини створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Також позивач зазначає, що на теперішній час дитина не має зареєстрованого місця проживання, оскільки коли вона звернулася до органів щодо реєстрації сина їй було відмовлено, так як дана заява повинна бути подана обома батьками. Позивач не має можливості отримати письмову згоду відповідача на реєстрацію дитини так як з ним не спілкується і не знає де він проживає, у зв`язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року позовна заява була прийнята в провадження судді Клімової С.В. та по справі було відкрито провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року підготовче провадження було закрито та справу призначено судового розгляду. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2019 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надавши суду письмові заяви, згідно яких просять суд розглянути справу у їх відсутність, підтримали позовні вимоги, які просять суд задовольнити, у разі неявки відповідача просять винести заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання та адресат не проживає». У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Відповідно до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідомо, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Так, сторони з 06.04.2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 06.04.2019 року, виданого 93600035 Територіальним відділом ЗАГС Комінтернівського району м. Вороніж управління ЗАГС Воронізької області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 липня 2019 року. Довідкою за № 206 від 09.08.2019 року виданою Виконавчим комітетом Ягіднянської сільської ради підтверджується, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] без реєстрації. Довідкою про склад сім`ї та проживання за № 207 від 09.08.2019 року виданою Виконавчим комітетом Ягіднянської сільської ради підтверджується, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] до складу сім`ї входять: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , сестра - [PERSON] , брат - [PERSON] .. Свідоцтвом про право власності на житло від 22.08.2002 року підтверджується, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частині. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Комісійним актом обстеження умов проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується, що будинок складається з 4 кімнат загальною площею 90,20 кв. м., житловою 54,4 кв.м., санітарний стан приміщення відповідає загально прийняти санітарним нормам, опалення пічне, підведене електропостачання, в будинку є меблі та побутова техніка. Для дитини створені належні умови для проживання та виховання: є окрема кімната для занять та відпочинку, одяг та речі особистої гігієни. Атмосфера в родині дружня, між членами родини існує взаємоповага та взаєморозуміння, сім`я має всі необхідні житлово-побутові умови для проживання дитини. ( а.с. 4- 15). Заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини підтверджується, що [PERSON] 10.09.2019 року звернулася до Виконавчого комітету Ягіднянської сільської ради Куп`янського району Харківської області з проханням зареєструвати її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак 10.09.2019 року їй було відмовлено в реєстрації дитини так як відсутня письмова згода батька дитини. ( а.с. 73). З висновку Служби у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина народилася у м. Куп`янськ Харківської області, батьком дитини записаний [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації. За інформацією Ягіднянської сільської ради Куп`янського району Харківської області мати разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання та утримання дитини задовільні, дитина забезпечена необхідними речами та предметами догляду за дитиною відповідного віку. Батько дитини, на території сільської ради не проживав та не проживає, інформація про його спосіб життя та стан виконання батьківських обов`язків відсутня. З`ясувати його думку не має можливості, у зв`язку з чим служба у справах дітей у питанні визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] та надання дозволу на реєстрацію місця проживання новонародженої дитини без згоди батька покладається на розсуд суду. ( а.с. 79). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші. Крім того малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з батьком. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю та за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з матір`ю не відбудеться примусової зміни місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, оскільки позивачем [PERSON] доведено, що за доцільне сина [PERSON] , [INFO] залишити на вихованні та проживанні разом із матір`ю, оскільки остання належним чином піклується про дитину, створила належні умови для її виховання та гармонічного розвитку. З боку відповідача в розпорядження суду не надано будь-яких доказів визнаних судом належними та допустимими, які б підтверджували факт проживання та знаходження на утриманні відповідача малолітнього [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині надання дозволу на реєстрацію новонародженої дитини, суд зазначає наступне. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини » (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс -Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Судом встановлено, що позивачу було відмовлено у реєстрації дитини за її місцем фактичного проживання. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, всупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає що позов в частині надання дозволу на реєстрацію новонародженої дитини також підлягає задоволенню, оскільки позивач має намір зареєструвати малолітнього сина за своїм місцем проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що відповідає як найкращим інтересам дитини. Тому відсутність згоди батька дитини на його реєстрацію суд розцінює як порушення права дитини на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання.

Outcome: approved