Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з грудня 2012 року і по теперішній час перебуває у трудових відносинах з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль». З лютого 2017 [PERSON] увільнений від роботи на час прийняття на військову службу за контрактом на підставі наказу по товариству від 03.02.2017 №27-к, із збереженням середнього заробітку за основним місцем роботи. Починаючи з квітня 2019 року фактична виплата заробітної плати не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 69 182,21 грн. Так, позивач письмово звертався до директора товариства- [PERSON] із заявою про надання довідки про суму заборгованості по заробітній платі, яку відповідачем було отримано 23.05.2019, однак станом на 20.08.2018, відповіді не надійшло. Листом Головного управління Держпраці у Херсонській області, позивачу було повідомлено про те, що керівником АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» [PERSON] було недопущено інспекторів праці для здійснення інспекційного відвідування. Враховуючи викладене, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2019 було відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 04.10.2019 до суду надійшов відзвив на позов від представника відповідача, відповідно до якого останній зазначає, що загальна сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] складає 44 974,34 грн., що на 24 207,87 грн. більше ніж просить стягнути відповідач, а відтак просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, однак у вимогах позову зазначив про розгляд справи без його участі В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з грудня 2012 року і по теперішній час перебуває у трудових відносинах з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9-13). Наказом генерального директора АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» від 03.02.2017 №27-к, [PERSON] було увільнено з 01.02.2017 від роботи на час прийняття на військову службу за контрактом, із збереженням за ним місця роботи, посади й середнього заробітку (а.с. 22). Зі змісту позовної заяви вбачається, що починаючи з квітня 2019 фактична виплата заробітної плати відповідачем не здійснювалась, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з квітня по липень 2019 становить 69 182,21 грн. (а.с. 23). Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Так, у своєму відзиві відповідач зазначає про існування заборгованості перед позивачем по заробітній платі, однак у меньшому розмірі, проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в розрахунку, наданому позивачем, а відтак суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 69 182,21 грн. заборгованості по заробітній платі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved