Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON], терті особи служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Рогатинської державної адміністрації, Головне управління юстиції у Тернопільській області про повернення дитини на постійне місце проживання, посилаючись на те, що від шлюбу, який на даний час розірвано, у сторін є малолітній син - [PERSON] [INFO], який з 28 липня 2010 року проживав разом із сторонами у місті Кальваніко, провінція Салерно Італійська Республіка, де був зареєстрований, відвідував дошкільний заклад та школу. У середині червня 2014 року відповідач зі згоди батька, вивезла малолітнього вина [PERSON] на період літніх канікул до України. Проте, [PERSON] не має наміру повертатись до Італійської Республіки з малолітнім сином. Вважає, що дії відповідачки порушують його права та права малолітньої дитини, оскільки зміна постійного місця проживання створює серйозний ризик заподіяння йому психічної шкоди та нетерпимої обстановки. Враховуючи наведені обставини, а також те, що малолітній [PERSON] протягом чотирьох років постійно проживав в Італійській Республіці, відвідував там дошкільний заклад та на даний час відвідує школу, просить суд повернути його до постійного місця проживання в Італійську Республіку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що дитина народжена у шлюбі з відповідачем є громадянином України, яка зареєстрована в Україні у [ADDRESS], проживає на даний час із нею в селі Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, де відвідує другий клас Нижньолипицької загальноосвітньої школи, а також у вільний від навчання час займається у гуртках естетичного виховання учнів. Зазначила, що після повернення у липні 2014 року з Італійської республіки разом із неповнолітнім сином проживає в Україні, наміру повертатись до Італійської республіки не має. Також вказала, що її син [PERSON] в Італійській республіці постійно змушений був доїжджати на значні відстані до місця свого навчання, а тому вважає за доцільним, щоб він навчався в Україні. На даний час дитинна прижилась у своєму новому середовищі за теперішнім місцем її проживання та почала відвідувати школу, гуртки, має постійне оточення та спілкування з однолітками. У позові просять відмовити. Представник третьої особи - служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні вважає, що позов позивача, виходячи з інтересів дитини не підлягає до задоволення. Представник третьої особи служби у справах дітей Рогатинської державної адміністрації вважає, що поданий позов, з урахуванням інтересів дитини не підлягає до задоволення, оскільки рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації вважають за доцільне проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір»ю [PERSON] в селі Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у Тернопільській області при вирішенні справи покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Рогатинського районного суду Фвано-Франківської області. Від даного шлюбу у сторін народився [INFO] року [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 16 лютого 2007 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції), які є його батьками. Неповнолітній [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №404 від 10 липня 2014 року, виданою ЖЕК№13, на даний час відповідно до довідки виконавчого комітету Нижньолипицької сільської ради від 29.10.2014 року №197 постійно проживає біля матері у селі Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області. Як вбачається із довідки виданої Нижньолипицькою загально-освітньою школою від 05 вересня 2014 року №21, [PERSON], 2007 року народження навчається в 2 класі Нижньолипицької ЗОШ І-ІІ ступеня Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до довідки виданої Рогатинською районною школою естетичного виховання учнів Івано-Франківської області [PERSON], 2007 року народження у вільний від навчання час займається у гуртках Рогатинської районної школи естетичного виховання учнів (солістів-вокалістів, вокальний ансамбль). Згідно із довідкою про місце проживання від 10 липня 2014 року, виданої сектором демографічної служби комуни Кальканіко Провінція Салерно, Італійська Республіка, [PERSON], [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва про зарахування та відвідуваність, виданого директором школи міста Салерно 07.07.2014 року, учень [PERSON], [INFO] проживаючий в м.Кальваніко (Салерно) в поточному навчальному році 2013/14 записаний перший раз в 2-А клас школи Лучані. Відповідно до дозволу на проживання №104406866/01, виданого 25.06.2013 року уповноваженим органом Італійської Республіки, [PERSON], [INFO] має право на проживання в Італійській Республіці строком до 23 травня 2015 року. Як вбачається із Європейської картки медичного страхування Італійської Республіки, [PERSON], [INFO] є особою, яка має медичне страхування на строк до 06 серпня 2012 року. Будучи допитаним в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили що неповнолітній [PERSON] з серпня 2010 року проживав разом із своїми батьками в Італійській Республіці, де відвідував школу. В подальшому, у червні 2014 року неповнолітній [PERSON], зі згоди свого батька [PERSON], разом із матір»ю приїхав до України на період літніх канікул, де залишився. Також вказали, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS]. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що неповнолітній [PERSON] на даний час відвідує школу та займається в гуртках, вільно спілкується на українській мові, має своїх однолітків та друзів за місцем теперішнього його проживання. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного комісією служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 29.08.2014 року, зазначеною комісією проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], де прописаний малолітній [PERSON] та встановлено, що неповнолітній [PERSON] за даною адресою зареєстрований, проживав у період літніх канікул у липні 2014 року, на даний час не проживає. Як вбачається із довідки виданої виконкомом Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 15.08.2014 року, [PERSON] проживає та зареєстрована за вказаною адресою. Відповідно до акту обстеження метріально-побутових умов сім»ї [PERSON], яка проживає у селі Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, складених працівниками Нижньо-Липецької сільської ради, неповнолітній [PERSON] проживає у задовільних санітарно-побутових умовах, йому виділено окрему кімнату з усіма побутовими зручностями та умовами для навчання. Як вбачається із рішення комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 26.09.2014 року №18, комісія вважає за доцільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] в селі Нижня Липиця Рогатинського району. За змістом статтей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов»язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. За змістом частини 2 статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, яку Україною ратифіковано Законом України від 11 січня 2006 року, права піклування, про які йде мова в частині першій цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Підстави виникнення правового зв»язку між дитиною і заявником повинні визначатися відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно проживала. Стаття 5 Конвенції, визначає, що «права піклування» включають права, пов»язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; «права доступу» включають право переміщення дитини на обмежений час, у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Статті 3,12,13,20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить,що: 1) заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п»а» ч.1ст.13); 2) заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п »а» ч.1 ст.13); 3) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п «в» ч.1 ст.13); 4) дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (с.2 ст.13); 5) повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст.20); 6) з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч.2 ст.12); 7) чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст.3). Суд вважає, що позов [PERSON] про повернення малолітнього [PERSON] до його постійного місця проживання в Італійську Республіку не підлягає до задоволення, оскільки позивач надав згоду на переміщення неповнолітнього [PERSON] до України. При цьому суд зазначає, що неповнолітній [PERSON] є громадянином України, зареєстрований в Україні у [ADDRESS], відвідує на даний час школу, де у нього склалось постійне оточення та має своїх друзів. Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що твердження позивача [PERSON] про те, що у неповнолітнього [PERSON] було визначене постійне місце проживання в Італійській Республіці не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із дозволу на проживання №104406866/01, виданого 25.06.2013 року уповноваженим органом Італійської Республіки, [PERSON] має право на проживання в Італійській Республіці лише до 23 травня 2015 року, не має на даний час медичного страхування, яке у нього закінчилось ще 06 серпня 2012 року, що в подальшому може порушити інтереси та права дитини. Таким чином, країна в яку просить повернути позивач малолітнього [PERSON] не є країною його постійного місця проживання, оскільки такий термін проживання визначено певним строком, місце реєстрації малолітнього визначено в Україні у [ADDRESS]. Крім цього, на даний час комісією з питань захисту прав дитини Рогатинської державної адміністрації Івано-Франківської області місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом із матір»ю [PERSON] у селі Нижня Липиця Рогатинського району. Також, суд зазначає, що малолітній [PERSON] із свого народження до липня 2010 року проживав в Україні, на даний час відвідує школу в селі Нижня Липиця та займається в гуртках, знає та спілкується на українській мові, у нього склалось стале оточення, що свідчить про те, що останній прижився у своєму середовищі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про повернення малолітнього [PERSON] в Італійську Республіку не підлягають до задоволення, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed