Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення 160'500 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2016 року між ними укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила у нього 107'000 грн. які зобовязалась повернути 15 січня 2017 року. Однак умов даного правочину відповідачка не виконала, а тому з неї слід стягнути як вказану вище суму боргу так і штраф, передбачений п. 6.2 вказаного цього договору, що становить 53'500 грн. У судове засідання позивач не зявився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. У ній також зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки 101'00 грн. і 50'500 грн. штрафу за неналежне виконання умов договору та вказує на відсутність заперечень проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась та не надіслала на адресу суду заяви про розгляд справи за її відсутності, хоча своєчасно повідомлялась про час і місце судового розгляду, відтак, за наявної згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Як вбачається з копії договору № 1 про надання безпроцентної позики від 30 грудня 2016 року сторони погодили, що позивач надає відповідачці грошову позику в сумі 107'000 грн., а та зобовязується повернути ці кошти в 15-цяти денний строк з моменту підписання вказаного договору. Ці кошти позивачем були передані, а відповідачкою отримані, про що 30 грудня 2016 року ними було складено розписку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, як встановлено у судовому засіданні, у вказаний в договорі строк [PERSON] коштів в повній мірі не повернула. 04 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідачки з претензією про повернення коштів. З цього документу вбачається, що у січні 2017 року [PERSON] здійснила часткове погашення боргу в сумі 6'000 грн. Решта коштів, а саме: 101'000 грн. залишилась не повернутою, а сама претензія не задоволеною. Таким чином має місце порушення відповідачкою свого боргового зобовязання за договором позики, котре складає 101'00 грн. Частинами 1 та 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. (ч. 2 ст. 551 ЦК України) Пунктом 6.2 зазначеного вище правочину сторони також погодили, що при порушенні його умов відповідачка повинна сплатити позивачу штраф в розмірі 50 % від суми позики. У даному випадку це складає 50'500 грн. (101'000 / 2 = 50'500). Судом не встановлено обставин, котрі стали б підставою для зменшення розміру неустойки. Факт наявності у відповідачки простроченого зобовязання перед позивачем є порушенням його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу та передбаченого договором штрафу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 1'605 грн. судового збору. Однак за рахунок зменшення позовних вимог з 160'500 грн. до 151'500 зменшився і розмір судового збору, котрий слід справляти у даному випадку на 90 грн. Про певернення цих коштів позивач не клопоче, а тому у суду відсутні правові підстави для такої процесуальної дії. Решту 1'515 (1'605 90 = 1'515) грн. судового збору, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки в користь позивача.

Outcome: approved