Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання права власності, в уточненому обґрунтуванні якого вказав, що 17 липня 2014 року між ним та третьою особою [PERSON] було укладено усний договір доручення. На підтвердження і на виконання умов вищезазначеного Договору доручення, 17 липня 2014 року ним було надано на імя третьої особи Довіреність, якою він уповноважив [PERSON] продати належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Але в супереч вимогам діючого законодавства, третя особа [PERSON] до теперішнього часу ніяких відомостей щодо вчинених нею дій за дорученням не повідомила. Позивач зазначає, що тільки у липні 2015 року він випадково дізнався, що 17 вересня 2014 року третя особа [PERSON], діючи на підставі довіреності від його імені, уклала із відповідачем [PERSON] Договір купівлі продажу квартири, згідно до якого вона на підставі довіреності від його імені, [PERSON], продала відповідачу [PERSON] трьохкімнатну квартиру загальною площею 66,44 кв.м (житлова площа 45,2 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В пункті 3 Договору купівлі продажу зазначено «продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за суму 175 300,00 (сто сімдесят пять тисяч триста) гривень». Позивач звертає увагу на той факт, що він своєї згоди на продаж квартири за ціною 175 300,00 гривень не надавав, та вважає таку ціну значно заниженою. Також, третя особа [PERSON] ніяким чином не намагалась, та не узгоджувала ціну продажу квартири із ним, хоча це прямо передбачено законодавством України. Так, третя особа мала повідомляти його та узгоджувати з ним будь-які дії стосовно виконання доручення. Вона не мала права продавати квартиру за ціну, яка була встановлена за домовленістю відповідача [PERSON] та нею, через те, що стороною за Договором купівлі продажу має бути власник майна, тобто він, [PERSON], а третя особа [PERSON] могла тільки діяти в його інтересах. Після виконання доручення, а саме продажу квартири за довіреністю, третя особа [PERSON] повинна була негайно повернути йому довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення, однак до теперішнього часу вона зазначені дії не вчинила. Оригінала Довіреності досі у нього немає, звіту йому щодо дій вчинених стосовно квартири не надано, а про продаж квартири він дізнався випадково. Крім того, йому стало відомо, що на теперішній час спірна нерухомість вже не належить відповідачу [PERSON], оскільки 01.07.2015 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено в нотаріальній формі Договір дарування №3-294, згідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, позивач просить: - Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 17 вересня 2014 року, укладений між [PERSON], яка діяла від його імені, [PERSON], та [PERSON] визнати недійсним; - Договір дарування №3-294 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 01 липня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнати недійсним; - визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,44 кв. м (житлова площа 45,2 кв.м.); - зобовязати [PERSON] повернути йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,44 кв. м (житлова площа 45,2 кв.м.); - судові витрати покласти на відповідачів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлені належним чином через оголошення в пресі (а.с.37) у відповідності до розяснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-1437/0/4-14 від 13.10.2014 року, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надали, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши в судовому засіданні матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2014 року позивачем [PERSON] на підтвердження та на виконання умов укладеного з [PERSON] усного договору доручення до вимог ст.244, 1007 Цивільного кодексу України уповноважено третю особу [PERSON] продати належну йому квартиру №89, що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул.Нижньокурганська, будинок №21, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області 17.07.2014 року за реєстровим номером №1597 (а.с.5). Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Статтею 1006 ЦК України передбачено наступні зобов'язання повіреного: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2014 року між третьою особою [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири №89, що розташована за адресою: м.Донецьк, вул.Нижньокурганська, будинок 21, згідно якого третя особа [PERSON] продала [PERSON] вищевказану квартиру за суму 175300,00 гривень (а.с.9). Відповідно до ст. 1006 ЦК України, третя особа [PERSON] зобов'язана негайно передати довірителеві, [PERSON], все одержане у зв'язку з виконанням доручення, тобто після продажу квартири мала передати кошти отримані від реалізації нерухомості позивачеві особисто та негайно, однак до теперішнього часу таких дій з боку третьої особи не вчинено. Кошти від продажу квартири досі позивачу не передані. Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 01.07.2015 року власником вищевказаної квартири став [PERSON] на підставі договору дарування, виданого Пятою донецькою державною нотаріальною конторою (а.с.22,23). Згідно із вимогами ст.. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України зазначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved