Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним право власності на майно, що залишилося після смерті його батька , що помер [INFO] та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 27, 3 кв. м та загальною площею 45, 3 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], про що 27 січня 2016 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було складено відповідний актовий запис №184. Батько перебував в зареєстрованому шлюбі з його матір'ю [PERSON] та 14 травня 1991 року батьки шлюб розірвали. Батько - [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу «Вагоноремонтник» з 14 вересня 1978 року на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 17 вересня 1979 року №1229 та в повному обсязі 27 березня 1992 року сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в сумі 5 197 гривень 87 копійок, що стверджується довідкою №3 ЖБК «Вагоноремонтник» від 29.02.2016 року. Вказана квартира є двокімнатною, житловою площею 27, 3 кв.м, загальною площею 45, 3 кв. м. У вказаній квартирі він є постійно зареєстрованим та проживає. У встановлений законом термін він звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. про прийняття спадщини після смерті його батька та видачі йому свідоцтв про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. від 12 вересня 2016 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на ті обставини, що спадкоємцем не були подані документи, що підтверджують право власності на зазначену квартиру. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність за наявними в ній доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. В разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також, зазначила, що претензій відносно спадщини вона не має, пайовий внесок було сплачено в 1992 році після розлучення зі спадкодавцем. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Київського нотаріального округу Науменко М.Г. в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду повідомлення, в якій просила справу розглядати без її присутності. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] 22 листопада 1979 року Виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів [PERSON] було видано ордер № 017502 серії Ж на сім'ю, яка складається з двох осіб, на право заняття двохкімнатної квартири загальною жилою площею 27,35 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 травня 1991 року було зроблено запис за № 588. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За час свого життя [PERSON] заповіту не склав. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вимог ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 17 березня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька - [PERSON] Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України). Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. від 12 вересня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] з підстав того, що спадкоємцем не були подані документи, що підтверджують право власності на зазначену квартиру. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до довідки, виданої головою Правління ЖБК «Вагоноремонтник», [PERSON] рішенням Київського держвиконкому № 87/28 від 14 вересня 1978 року затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Вагоноремонтник» та дозволено внести грошові кошти за двокімнатну квартиру в сумі 2400 на розрахунковий рахунок кооперативу в Міське управління. Згідно довідки № 3 від 29 лютого 2016 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Вагоноремонтник», 27 березня 1992 року сума пайового внеску в розмірі 5 190 гривень 87 копійок, що складає суму паєнакопичення, у повному обсязі було внесено за квартиру [ADDRESS] Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР, 1963 року, відносини власності регулюються Законом України «Про власність» цим Кодексом, іншими законодавчими актами. ( Із змінами, внесеними Законом № 3718-12 від 16.12.93) Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», (1991 р. та був чинним до 20.06.07р.), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч. 3 ст. 384 Цивільного кодексу України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Як роз`яснено в п.п. б п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як встановлено судом, на час сплати [PERSON] в повному обсязі суми пайового внеску за квартиру [ADDRESS], виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. Так, зокрема діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Обов'язковість такої реєстрації була встановлена з набранням чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved