Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] , 1971 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2011 року, наданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому зареєстровано на праві приватної власності за ним, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу. Відповідачі по справі, [PERSON] 1968 року народження, та [PERSON] 1971 року народження, до теперішнього часу зареєстровані за адресою [ADDRESS] .З 2011 року і по теперішній час відповідачі не проживають за вказаною адресою, що підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 29.03.2019 року. Особистих речей відповідачів у житловому будинку немає, поштова кореспонденція на їх ім`я не надходить. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без участі позивача, про що надав суду письмову заяву. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. В.о. Дергачівського міського голови Бондаренко К.І. надано до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2011 року, наданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу. Згідно довідки виконавчого комітету Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області від 29.03.2019 №916, яка видана [PERSON] , про те, що в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1968 року народження, [PERSON] , 1953 року народження, [PERSON] , 1954 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1983 року народження. Позивач вказує, щоз 2011 року і по теперішній час відповідачі не проживають за вказаною адресою. Так, відповідно акту депутата Дергачівської міськради Лещенко О.І. від 29.03.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але не проживають з 2011 року. В будинку особистих речей немає, кореспонденція з 2011 року не надходила, що додатково підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином суд вважає, що відсутність відповідачів свідчить про те, що вони добровільно залишили спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Так, відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в належному позивачу житловому приміщенні залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved