Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17 березня 2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він надав відповідачу грошову позику в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн.) із обов'язком повернення коштів до 01 червня 2016 року. Станом на день подачі позову до суду гроші відповідач не повернув та від повернення боргу ухиляється. В позовній заяві просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики, 3% річних від суми прострочення виконання грошових зобов'язань у сумі 1500,00 грн., що у сумі складає 101 500,00 (сто одна тисяча п'ятсот) грн., а також витрати, пов'язані з розглядом справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивися, повідомлений за останнім відомим місцем перебування. Суд вважає за можливим розглядати справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 березня 2016 року позивач [PERSON] надав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч) /а.с. 7/. Факт передачі грошей підтверджується наданою відповідачем позивачу розпискою від 17.06.2016 р. Згідно цієї розписки відповідач прийняв та зобов'язався повернути позивачу суму позики у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч /а.с.7/. Разом з тим на досудову вимогу позивача у зазначений строк відповідач не повернув позивачу грошей, тим самим прострочив зобов'язання по розписці. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Таким чином між сторонами були укладені договори позики грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного між сторонами договору позики відповідач власноручно написав позивачеві розписку від 17.03.2016 р. Тобто договір позики був укладений з дотриманням вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі зазначених вище судових рішень - є грошовими. Відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Позивач просить суд стягнути тільки 3% річних від простроченої суми, що складає 1500 грн. на час подання позову. Факт передачі грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч), власноручного написання розписки відповідачем, зобов'язання відповідача їх повернути в обговоренні строки підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вимоги позивача про повернення боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 101 500 грн., оскільки на час розгляду справи відповідач зобов'язання за розпискою не виконав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 1015 грн. /а.с. 1/, та витрати понесені ним на юридичну допомогу у розмірі 500,00 грн. /а.с.8/.

Outcome: approved