Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати належність житлового будинку [NUMBER], зазначеного в плані літ. «А-1», веранди, зазначеної в плані літ. «а», сараїв, зазначених в плані літ. «Б», «В», колодязя, зазначеного в плані під № 1, огорожі, зазначеної в плані під № 3, воріт, зазначених в плані під № 4 по [ADDRESS], які вказані у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 15.09.2014 року - [PERSON] та визначити позивача, як спадкоємця, наступним власником цього житлового будинку та господарсько-побутових будівель і споруд. Визнати за позивачем право власності на вищезазначене майно, яке за життя належало його батькові - [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позову посилається на те, що в 2006 році його батько - [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу земельні ділянки та житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті батька позивач прийняв спадщину у вигляді земельних ділянок, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок позивач не може, оскільки за життя батько не зареєстрував своє право власності на це майно. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника ради, позов [PERSON] визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи видно, що 28 серпня 2014 року позивач звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] року батька - [PERSON] У зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 4/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що 23.08.2006 року [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Договір був посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області, 23.08.2006 року за реєстровим № 1858. З витягу № 2800978 від 23.08.2006 року видно, що зазначена угода була зареєстрована нотаріусом з Державному реєстрі правочинів /а.с. 6/. Даних про реєстрацію права власності [PERSON] у відповідності до ст. 182 Цивільного кодексу України та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, яке діяло на той час, матеріали справи не містять. [INFO] року [PERSON] помер /а.с. 3/. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2014 року /а.с. 4/, зі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки /а.с. 7-10/ вбачається, що спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його син - [PERSON] та дружина - [PERSON] Дружина відмовилася від належної їй ? частини спадкового майна, у зв'язку з чим свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,551 га та 0,3560, розташовані по [ADDRESS], були видані позивачу. Разом з цим, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, оскільки померлий [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності на це майно. Згідно ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 23.08.2006 р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 23.08.2006 р.), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМУ № 671 від 25.06.2004 року, встановлено що державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Відповідно до п. 6 цього Порядку державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Таким чином, з моменту внесення приватним нотаріусом [PERSON] відповідного запису в Державний реєстр правочинів у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] Решетилівського району Полтавської області. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В порядку, визначеному Цивільним кодексом України, позивач прийняв спадщину після померлого батька. Про це свідчить той факт, що державною нотаріальною конторою на його ім'я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. За таких обставин, вимоги позивача, як спадкоємця першої черги за законом померлого [INFO] року батька - [PERSON], про визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved