Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 16.07.1999 він зареєстрував з відповідачем шлюб. У даному шлюбі вони мають дітей: доньку Єлізавету, [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з матірю та на утримання яких з березня 2017 року з його заробітної плати ведуться відрахування з підприємства ВГРСЧ м.Мирнограда Донецької області, сума яких становить близько 10000 грн на місяць. Сімейне життя з відповідачкою не склалося із-за неподібності характерами та різних поглядів щодо відносин у родині між чоловіком та жінкою, які є основою у будь-якої сімї. Відповідач повністю ігнорувала його зауваження на цей факт, її поведінка залишалася інертною. Перемовини між ними про їх особисті сімейні проблеми та їх вирішення не надали будь-яких результатів. У сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього багато зусиль. На теперішній час вони взагалі стали чужими одне одному. З березня 2017 року він з відповідачем не мешкає однією сім'єю, вони не виконують подружніх обовязків, повністю припинили вести спільне господарство та сімейний бюджет. На даний час він біля восьми місяців підтримує близькі стосунки з іншою жінкою та має намір утворити з нею сім'ю. Вважаючи подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення з відповідачем неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що дійсно з березня 2017 року позивач не проживає в сімї, оскільки за контрактом пішов служити до Збройних Сил України. Між тим, приїжджаючи у відпустки на один день по декілька разів, позивач спілкується і з нею, і з дітьми. У серпні 2017 року вона дізналася про те, що у позивача зявилася інша жінка, з того часу вони припинили шлюбно-сімейні стосунки, позивач став зупинятися у відпустці або у своєї матері, або у тої жінки. Вона не згодна на розірвання шлюбу, вважає, що чоловік повернеться до сімї, з якою прожив разом двадцять років. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 16 липня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Димитровської міської ради народних депутатів, актовий запис № 140, в якому народилися: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Діти за згодою сторін проживають разом з матірю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили у 2017 році: за поясненнями позивача у березні 2017 року, а за поясненнями відповідача у серпні 2017 року. Вказані обставини окрім пояснень сторін встановлені також на підставі свідоцтв про їх шлюб, про народження дітей, довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 12.03.2018 про склад сімї (а.с.7, 8, 9, 10). Згідно за ухвалою суду від 11.04.2018 за клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення у чотири місяці. \~ \~ \~ \~Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Отже, формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, відповідно до якого примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, та правом позивача на приватне та сімейне життя. Зясовуючи фактичні взаємини подружжя, судом встановлено небажання позивача продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем, які припинені понад рік тому. Все це дає суду підстави для визнання обґрунтованими доводів позивача про неможливість відновлення сімейних стосунків з відповідачем. Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб сторін фактично розпався, у наданий судом чотирьохмісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення та збереження сімї неможливим. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дітей та питання її матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. З огляду на приведене суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження їх сімї не відповідало б інтересам позивача та суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач висловила бажання не відновляти дошлюбне прізвище. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved