Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень (т.1а.с.66-71) зазначив, що 23 березня 2018 року працівники Костянтинівського ВП, повідомивши, що він скоїв злочин, силоміць відвезли його до відділення поліції, де поводились грубо, прикували кайданками до батареї, тримали без їжі та води з 23 до 25 березня 2018 року, після чого відпустили. 17 травня 2018 року слідча з метою сфабрикувати справу призначила відносно нього амбулаторну судово-психіатричну експертизу, а через 1,5 місяці вирішила оголосити про підозру. 13 червня 2018 року слідча Кравченко О.В. за погодженням із прокурором Присяжним С.М. звернулась до суду з клопотанням про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підстав для ініціювання даного клопотання у слідчого і прокурора не було. 13 червня 2018 року суддя Міросєді А.І. виніс неправосудну ухвалу про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До 13 червня 2018 року він працював укладником-пакувальником в ТОВ «Кондитерська Дружківська фабрика», мав приватне підприємство та був інвалідом 2 групи. Через протиправні дії слідчого та прокурора втратив стійкі соціальні зв`язки у вигляді заробітної плати, яку недоотримав в період часу з 13 червня 2018 року по 27 вересня 2018 року, втратив дохід приватного підприємства ТОВ «Бітлекс» через відсутність клієнтів; втратив соціальну допомогу як інвалід 2 групи, оскільки в умовах ізоляції неможливо пройти МСЕК. Крім того, в нього погіршився стан здоров`я; змушений був позичати в борг кошти на придбання ліків. Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12017050380001212 було порушено його право на захист, що полягало в ненаданні кваліфікованої юридичної допомоги. Через протиправні дії суду та слідчого був позбавлений права збудувати сім`ю, змінити прізвище, ім`я, та по батькові; було порушено його право на охорону здоров`я, на повагу до гідності та честі, на особисте життя. 23 березня 2018 року та 24 березня 2018 року працівники Костянтинівського ВП без його згоди фотографували його, знімали відбитки пальців, внесли до загальної бази АРМОР, чим порушили його честь та гідність, право на охорону інтересів. Через протиправні дії прокурора та позбавлення свободи порушено його право на здобуття вищої освіти, на мирні зібрання, оскільки він не міг збиратись на мітингах для здійснення захисту своїх прав. Приватне підприємство ТОВ «Бітлекс» приносило дохід в розмірі 50000 гривень на місяць, а через протиправні дії прокурора та слідчого перестало функціонувати. Прокуратура не забезпечила його кваліфікованим захисником, а через те, що його не годували, погіршився стан здоров`я, став боліти шлунок. Відносно нього мало місце порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розрахунку розміру завданої йому моральної шкоди виходить із справи Горобет проти Молдови, в якій заявнику присудили 20000 євро - тобто по 487 євро за 1 день перебування у слідчому ізоляторі. Позивач зазначає, що був свавільно позбавлений свободи з 13 червня 2018 року по 27 вересня 2018 року, тобто 107 днів; було порушено його право на захист, на працю, зміну імені, охорону здоров`я, на інформацію. Заподіяна моральна шкода має бути відшкодована йому державою у повному обсязі, виходячи з наступного розрахунку : 487євро на день х 107 днів = 50109 євро, що за курсом НБУ станом на 28 вересня 2018 року становить 1603488 гривень. Позивач [PERSON] просить: -стягнути на його користь з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 1603488 гривень. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Бєлостоцької О.В. від 29 грудня 2018 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2019 року провадження у цивільній справі було зупинено на час проходження [PERSON] обстеження при проведенні повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи у кримінальному провадженні. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2019 року по справі призначено судово-медичну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2020 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просив провести судове засідання призначене на 19 листопада 2020 року у його відсутність, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки (т.3а.с.7); причини неявки не повідомив. Представник Донецької обласної прокуратури, Костянтинівської місцевої прокуратури Шалата С.С. (т.1а.с.157) звернулась до суду із заявою про проведення судового засідання, призначеного на 19 листопада 2020 року у її відсутність, в якій просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. З наданих відзивів на позовну заяву (т.1а.с.98-100, 113-117) вбачається, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] , відповідач посилається на недоведеність позивачем фактів вчинення відносно нього протиправних дій відповідачами та відповідно недоведеність заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд зауважує, що відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора № 410 від 03 вересня 2020 року «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» найменування юридичної особи «Прокуратура Донецької області» було змінено на «Донецька обласна прокуратура» (т.3 а.с.74-75). Треті особи - прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області Присяжний С.М. та слідчий СВ Костянтинівського ВП Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Кравченко О.В. звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т.1 а.с.162,163). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу по справі [PERSON] відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0915831 09 січня 2019 року при повторному огляді безстроково встановлено 3 групу інвалідності (т.1а.с.241). 25 червня 2018 року [PERSON] звернувся до керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Мясоєдова О.А. із клопотанням про заміну захисника в кримінальному провадженні № 12017050380001212 (т.1а.с.118), яке для прийняття відповідного рішення листом від 06 липня 2018 року № 47р-9026вих18 було скеровано на адресу начальника СВ Костянтинівського ВП (т.1а.с.119), про що повідомлено [PERSON] (т.1а.с.120). 07 липня 2018 року [PERSON] звернувся до слідчого СВ Костянтинівського ВП ГУНП в Донецькій області Кравченко О.В. із клопотанням по заміну захисника у кримінальному провадженні № 12017050380001212 (т.1а.с.121). Постановою від 10 липня 2018 року слідчим СВ Костянтинівського ВП Кравченко О.В. було відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] від 07 липня 2018 року про заміну захисника у кримінальному провадженні № 12017050380001212 з посиланням на безпідставність заявленого клопотання (т.1а.с.122-123). Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Кравченко О.В. від 10 липня 2018 року про відмову в заміні захисника, оскільки суд дійшов висновку про правомірність прийнятого слідчим рішення (т.1а.с.124-125). 03 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до керівника прокуратури Донецької області із скаргою, в якій просив притягнути до дисциплінарної відповідальності осіб винних у тому, що, як зазначено у скарзі, в період часу з 13 червня 2018 року по 23 липня 2018 року під час конвоювання та доставки в судові засідання працівники Костянтинівського ВП не забезпечували його харчуванням та питною водою, тримали без їжі та води, тобто, катували (т.1а.с.127). За результатами скарги [PERSON] від 03 вересня 2018 року було проведено службову перевірку, в результаті якої встановлено, що порушень діючого законодавства та неправомірних дій з боку працівників Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області не встановлено; працівники Костянтинівського ВП неодноразово пропонували [PERSON] організувати вживання їжі та забезпечити продуктами харчування, на що останній категорично відмовився; заходів фізичного та психологічного впливу не застосовувалось (т.1а.с.128-129), що також підтверджується висновком про результати службової перевірки, затвердженим 11 жовтня 2018 року начальником Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Хівричем В.О. (т.1а.с.202-203). У вересні 2018 року [PERSON] звертався зі скаргою до керівника Артемівської місцевої прокуратури (т.1а.с.131-132) та із заявою про вчинення злочину до Прокуратури Донецької області (т.1а.с.133) з приводу ненадання необхідного лікування в медичній частині державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» №6. З листа від 20 листопада 2018 року № 16-17/за підписом заступника прокуратури Донецької області вбачається, що за результатами розгляду зазначеної вище скарги [PERSON] встановлено, що останній неодноразово звертався до лікарів медичної частини установи з приводу надання лікування. За кожним зверненням надавалось необхідне лікування відповідно до встановлених діагнозів. Випадків ненадання лікування перевіркою не встановлено (т.1а.с.134). Відповідно до висновку експертизи № 92 від 11 вересня 2019 року (т.2а.с.95-103) на підставі вивчення матеріалів цивільної справи, даних медичних документів на ім`я [PERSON] судово-медична експертна комісія прийшла до наступних висновків: -згідно даних наданої медичної документації, [PERSON] з дитинства до теперішнього часу має хронічне психічне захворювання - «Шизофренія. Параноїдна форма»; -в період з 24 квітня 2018 року по 02 травня 2018 року [PERSON] проходив стаціонарне лікування в КУ «ЦРЛ м.Костянтинівка» з приводу остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, вегето-судинної дистонії; - в подальшому з 03 травня 2018 року по 23 травня 2018 року отримував амбулаторне лікування у лікаря невропатолога з приводу остеохондрозу поперекового відділу хребта; - 13 червня 2018 року [PERSON] було оглянуто черговим лікарем травматологічного пункту ЦРЛ м.Костянтинівка - не було встановлено яких-небудь ушкоджень чи захворювань; - згідно наданої на експертизу копії медичної карти амбулаторного хворого №3 Бахмутської УВП №6 за період 13 червня 2018 року по 28 березня 2019 року [PERSON] оглядався лікарями з приводу «синдрома раздраженного желудка», «параноїдного розладу особистості» та йому надавалась відповідна медична допомога; - вирішення питання про можливість тримання [PERSON] , з урахуванням його стану здоров`я, під вартою в установі попереднього ув`язнення в період часу з 13 червня 2018 року по 28 березня 2019 року, не входить до компетенції комісійної судово-медичної експертизи; - даних про наявність у [PERSON] яких-небудь тілесних ушкоджень, які могли б бути спричинені під час його перебування під вартою, експертній комісії не надано; - також відсутні дані медичного характеру, які могли б свідчити про погіршення його стану здоров`я за період (внаслідок) перебування під вартою; -в копії медичної карти амбулаторного хворого № 3 Бахмутської УВП № 6 за період з 13 червня 2018 року по 28 березня 2019 року не мається даних про те, що [PERSON] звертався за медичною допомогою з приводу будь-яких захворювань ротової порожнини та зубів; -в період з 13 червня 2018 року по 28 березня 2019 року [PERSON] при зверненні до лікарів з приводу «синдром раздраженного желудка» отримував призначення по лікуванню відповідно до зазначених ним скарг; будь-які дані про звернення [PERSON] за медичною допомогою з приводу захворювань ротової порожнини, зубів та інших захворювань у вищезазначений період, в наданій на експертизу медичній документації відсутні; -даних про наявність у [PERSON] яких-небудь тілесних ушкоджень, які могли бути йому спричинені в період часу з 13 червня 2018 року по 28 березня 2019 року експертній комісії не надано; -експертною комісією не встановлено яких-небудь захворювань, на які страждає чи страждав [PERSON] , які могли б знаходитись у причинно-наслідковому зв`язку із його триманням під вартою та/або неотриманням належного лікування в місцях попереднього ув`язнення. Висновок експертизи № 92 від 11 вересня 2019 року (т.2а.с.95-103) спростовує викладені в позовній заяві доводи позивача стосовно погіршення стану здоров`я внаслідок незаконного, на його думку, утримання під вартою та ненадання необхідної медичної допомоги. Судом за клопотанням позивача [PERSON] , заявленим в підготовчому судовому засіданні, досліджені матеріали проваджень з обрання та продовження позивачу по справі запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 12017050380001212 (№ справи 233/5517/17, № провадження 1-кс/233/525/2018; № справи 233/5517/17 № провадження 1-кс/233/705/2018; № справи 233/5517/17, № провадження 1-кс/233/1026/2018; № справи 233/5517/17, № провадження 1-кс/233/554/2018). Так, з досліджених матеріалів вищевказаних проваджень встановлено, що ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 25 червня 2018 року включно у кримінальному провадженні 12017050380001212 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України (т.3 а.с.56-57). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області від 02 липня 2018 року апеляційну скаргу підозрюваного [PERSON] було залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року про застосування у відношенні [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін (т.3а.с.58-59). Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року [PERSON] було продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №12017050380001212 по 19 липня 2018 року включно (т.3а.с.60-61). Згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу захисника [PERSON] - адвоката Новікова О.О. залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року про продовження строку тримання [PERSON] під вартою залишено без змін (т.3а.с.62-63). Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2018 року [PERSON] у кримінальному провадженні 12017050380001212 було продовжено строк тримання під вартою по 15 вересня 2018 року включно (т.3а.с.64-66). Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року апеляційну скаргу захисника [PERSON] - адвоката Новікова О.О. залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2018 року про продовження строку тримання [PERSON] під вартою залишено без змін (т.3а.с.67-68). Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року [PERSON] у кримінальному провадженні 12017050380001212 було продовжено строк тримання під вартою до 19 жовтня 2018 року (т.3а.с.69-71). Відповідно до ухвали Донецького апеляційного суду 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року про продовження строку тримання [PERSON] під вартою залишено без змін (т.3а.с.72-73). Враховуючи наведе, відсутні підстави для висновку про те, що на стадії досудового слідства [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017050380001212 було незаконно обрано, а згодом неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на що його доводи з цього приводу є неспроможними. Під час судового розгляду ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2018 року, від 28 січня 2019 року [PERSON] продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб у кримінальному провадженні № 12017050380001212 (т.2а.с.2-3, 4-5). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року [PERSON] змінено запобіжний захід у кримінальному провадженні № 12017050380001212 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю (т.2а.с.6-7). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року [PERSON] було змінено режим домашнього арешту у кримінальному провадженні № 12017050380001212 (т.2а.с.8). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2019 року продовжено строк дії застосованого до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю до 20 липня 2019 року (т.2а.с.9). Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 12017050380001212 (станом на 19 листопада 2020 року не набрав законної сили) затверджено угоду про визнання [PERSON] винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, призначене узгоджене сторонами покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 3400 гривень, який підлягає самостійному виконанню; на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (т.2а.с.152-161). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.ч.1,2,6,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно п.1) ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Пунктом 5 ст.3 зазначеного вище Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 1,3 ст. 12, ст.81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявляючи позовні вимоги про відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправними, на його думку, діями органів досудового розслідування та процесуального керівництва, які він оцінив у 1603488 гривень, належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні. Викладені в позовній заяві [PERSON] доводи про те, що через протиправні дії слідчого та прокурора він втратив соціальні зв`язки, недоотримав заробітну плату, втратив дохід підприємства ТОВ «Бітлекс» яке перестало функціонувати, погіршився стан його здоров`я, було порушено його право на захист, допущене неналежне поводження в рамках кримінального провадження № 12017050380001212; він був позбавлений права побудувати сім`ю, змінити прізвище, ім`я та по батькові; порушено його право на охорону здоров`я, на повагу до гідності та честі, право на особисте життя, на здобуття вищої освіти, на мирні зібрання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час розслідування кримінального провадження № 12017050380001212, обрання і продовження йому в рамках цього кримінального провадження запобіжного заходу відповідачі по справі припустились неправомірних дій, які призвели до порушення його прав, зокрема, і погіршення стану здоров`я, та завдання моральної шкоди. Проаналізувавши та оцінивши наведені вище докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивач не довів наявності передбачених законом обставин і підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 28) зазвичай, це орган, діями якого завдано шкоду. Костянтинівська місцева прокуратура не має статусу юридичної особи (т.3а.с.76-78). Статтею 29 ЦПК України визначено поняття цивільної процесуальної дієздатності, під якою розуміється здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов*язки в суді фізичними особами, які досягли повноліття та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст.ст. 33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов*язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. З аналізу зазначених норм процесуального права можна зробити висновок, що Костянтинівська місцева прокуратура, яка не має статусу юридичної особи такою цивільною процесуальною дієздатністю не наділена, отже не є належним відповідачем у справі за позовом [PERSON] , що є самостійною підставою для відмови в позові відносно Костянтинівської місцевої прокуратури. Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Суд не бере до уваги в якості належних та допустимих доказів по справі направлені [PERSON] на адресу суду копії листів від 11вересня 2018 року, від 02 серпня 2018 року, від 30 липня 2018 року, від 15 серпня 2018 року (т.3а.с.23-26) та копії наявних на аркушах справи 27-30 в томі 3 листів без дати та номеру, оскільки їх достовірність викликає сумніви, зважаючи на те, що Бахмутська міська медична частина філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» листом № 9/311 від 19 листопада 2020 року на запит суду повідомила, що за вказаними датами відповіді на звернення [PERSON] не відправлялись; фірмовий бланк установи та штамп для вхідної документації на вказаних листах не відповідають дійсності (т.3а.с.53). Також суд не бере до уваги надану позивачем копію акту консиліуму лікарів щодо стану здоров`я [PERSON] № 8565 від 10 червня 2019 року (т.3 а.с.31-38), зважаючи на те, що на запит суду директор КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва листом від 19 листопада 2020 року № 2782/1993 повідомила, про те, що акт консиліуму лікарів щодо стану здоров`я [PERSON] від 10 червня 2019 року № 8565 є недійсним, оскільки Управління охорони здоров`я, на бланку якого оформлено вказаний акт, ліквідовано в 2018 році. За адресою, вказаною на бланку, знаходиться КПН «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва, який подібних актів не видавав (т.3а.с.54). Крім того, суд не бере до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог копію наданого позивачем висновку судово-психіатричного експерта № 624 від 20 квітня 2020 року (т.3а.с.41-49), оскільки його зміст викликає сумніви стосовно достовірності та спростовується висновком експертизи № 92 від 11 вересня 2019 року, яка була призначена та проведена на підставі ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2019 року (т.2а.с.95-103). Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України витрати судові витрати по цій справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed