Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики еквівалент 1600 євро, 3% річних еквівалент у гривні 144 євро на день платежу, інфляційні за період прострочення боргу еквівалент у гривні 1193,60 євро на день платежу. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 19.03.2013 року за договором позики відповідач отримав від позивача в борг грошову суму 1600 євро на строк десять місяців. На підтвердження укладеної угоди відповідач надав власноруч написану розписку, строк виконання зобовязання щодо повернення боргу наступив 19.01.2014 року, однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, від виконання зобовязання за договором позики ухиляється. 3% річних за період прострочення боргу складає 144 євро, інфляційні за період прострочення 1193,6 євро. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 1600 євро, 3% річних за період прострочення 144 євро, інфляційні за період прострочення 1193,6 євро. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив ухвалити заочне рішення у справі, подавши відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність представника позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що 19.03.2013 року за договором позики відповідач отримав від позивача в борг грошову суму 1600 євро на строк десять місяців. На підтвердження укладеної угоди відповідач надав власноруч написану розписку, строк виконання зобовязання щодо повернення боргу наступив 19.01.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З відповідача підлягають стягненню 3% річних за користування коштами, що за період прострочення боргу складає 144 євро, інфляційні за період прострочення 1193,6 євро.. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий курєр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі ст.ст. 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Інфляційні втрати розраховуються за наступною формулою: Індекс інфляції добуток щомісячних індексів за відповідний період. Втрати від інфляції = сума боргу х індекс інфляції / 100% - сума боргу. Загальні втрати від інфляції склали 1193,6 євро., які суд стягує з відповідача. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобовязання без урахування індексу інфляції. Таким чином, суд стягує з відповідача суму боргу за договором позики еквівалент 1600 євро, 3% річних еквівалент у гривні 144 євро на день платежу, інфляційні за період прострочення боргу еквівалент у гривні 1193,60 євро на день платежу. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved