Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що\~він, [PERSON] , є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення №4, виданим 21.02.2000 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської Ради народних депутатів. Крім позивача у зазначеній квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON] , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 2000 року по [INFO] , донька дружини від першого шлюбу [PERSON] , а також син колишньої дружини від шлюбу в якому вона на даний час перебуває [PERSON] , що підтверджується копією довідки КЖРЕП №17 від 22.08.2019 року №2466. Вказує на те, що станом на теперішній час він створив іншу сім`ю та проживає із дружиною у вищевказаній квартирі. Однак, вказує, що з моменту розірвання шлюбу із [PERSON] до сьогоднішнього дня вона із своїми дітьми не виписалися з його квартири, хоча має інше постійне місце проживання, так як перебуває у шлюбі з іншим чоловіком та вони виховують неповнолітнього сина. Стверджує, що з моменту розірвання шлюбу та до сьогоднішнього дня позивач не може реалізувати гарантоване йому законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, оскільки зазнає постійних перешкод з боку відповідачів, хоча вони не є ні власниками ні співвласниками даної квартири. Звертає увагу суду на те, що відповідачі із 2017 року, фактично не проживають за даною адресою, що підтверджується актом ПП «Порядок в домі» від 27.08.2019 року №216. На основі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , загальною площею 36,10 кв.м., в тому числі житловою 18,37 кв.м. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак до початку розгляду судом справи від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглянути у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить долучити до матеріалів справи копію акту №285 від 24.10.2019 року та копію акту №124 від 24.09.2020 року. \~ \~ \~ \~Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились, однак до початку розгляду судом справи від представника відповідачів надійшла заява, згідно якої представник відповідачів просить справу розглянути у відсутність відповідачів, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, однак спрямував до суду клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, вирішення справи залишають на розсуд суду, при винесенні рішення суду просять врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні\~вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення №4 серії БО, виданого 21.02.2000 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської Ради народних депутатів (а.с.8). Спірна квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 18,3 кв.м. Як вбачається з довідки КЖРЕП 17 від 22.08.2019 року (а.с.9), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , основний квартиронаймач; [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , донька дружини; [PERSON] , [INFO] , інший член сім`ї. Також, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11), позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 2000 року по 01.12.2015 року з [PERSON] . Відповідно до акту ПП «Порядок в домі» від 27.08.2019 року №216, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , однак не проживають за вказаною адресою з 2017 року по даний час. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Частиною 1 ст.61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч.2 ст.61 ЖКУ). Відповідно до вимог\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2020 року (а.с.102-103) було задоволено позовну заяву [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення. Усунуто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22.09.2020 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2020 року було залишено без змін (а.с.104-108). При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону, а також враховуючи вищевказані рішення судів, що набрали чинності, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вони не втратили право користування житлом. За наведених обставин, суд не бере до уваги акт ПП «Порядок в домі» від 27.08.2019 року, згідно якого відповідача зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , однак не проживають за вказаною адресою з 2017 року по даний час, оскільки, як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2020 року, позивач по даній справі [PERSON] замінив серцевину в замку вхідних дверей квартири та не хоче надавати відповідачам ключі. Також, вказаним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2020 року встановлено факт поважності причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації, а також факт відсутності у них іншого житла. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Стосовно наданих представником позивача актів ПП «Порядок в домі» від 24.10.2019 року та від 24.09.2020 року (а.с.155-156), спрямованих представником позивача до суду 03.02.2021 року, суд зазначає наступне. Так, частина перша\~статті 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.ч.2-4\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані:\~\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.\~\~ Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частина 4 ст.83 ЦПК України передбачає, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, враховуючи подання представником позивача зазначених доказів до суду 03.02.2021 року, враховуючи і тривалий час розгляду даної справи судом (провадження по справі було відкрито судом 04.09.2019 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження на 19.09.2019 року), а також відсутність будь-яких клопотань представника позивача з приводу неможливості подання вказаних доказів у встановлений ЦПК України строк, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для подання зазначених доказів судом, а тому надані представником позивача акти ПП «Порядок в домі» від 24.10.2019 року та від 24.09.2020 року (а.с.155-156) судом до уваги не приймаються. Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).\~ Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи сторін не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed