Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.04.2016р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансо\-вого лізингу № 002738. Згідно п. 1.1 предметом цього договору був автомо\-біль ЗАЗ-УГОА. Згідно п. 8.2 Договору вартість автомобіля становила 9707,55 доларів США що складало 257250 грн. Згідно додатку 1 до цього договору адміністративний платіж це 970,75$ що за курсом 26,5 склало 25724.88 грн. В цей же день позивачем було сплачено ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 154350 грн. У відповід\-ності до п.9.7 договору, ці кошти включали в себе адміністративний платіж, який склав 25724,88грн. та авансовий платіж 128625,12 грн. 18.04.2016 між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено додатковий договір до договору №002738, згідно якого предмет лізингу був змінений на автомо\-біль «ЗАЗ-СЕНС», встановлена вартість предмету лізингу на 170140 грн., встановлений розподіл раніше сплачених коштів 25725 (адмін.платіж біль\-ший ніж 10%)+128625грн. (аванс.платіж)=154350грн. Згідно п. 1.4 Додатко\-вого договору, адміністративний платіж перерахунку не підлягає. Тобто, фа\-ктично ним було сплачено адміністративний платіж у розмірі що переви\-щує 10 відсотків від вартості предмету отриманого мною предмету лізингу. У грошовому вираженні при сплаті 10 відсотків від вартості зміненого пред\-мету лізингу позивач заплатив би 17014 грн. тобто ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» отримав від позивача ко\-штів на 8710,88 грн. більше. При цьому він будь яких вигід для себе від такого збільшення платежу не отримав. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Вищезазначені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.Також просив винести заочне рішення по справі. Представник відповідача до суду не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 04.04.2016р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансо\-вого лізингу № 002738, згідно якого предметом цього договору був автомо\-біль ЗАЗ-УГОА. 18.04.2016 між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено додатковий договір до договору №002738, згідно якого предмет лізингу був змінений на автомо\-біль «ЗАЗ-СЕНС». Наведене підтверджується копією договору №002738 фінансового лізингу, поясненнями позивача. За умовами вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно вищезазначений автомобіль, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно цього з умовами цього договору /п. 1.1 договору/. Згідно п. 1.3 Додаткового договору вартість предмету лізингу складає - 170140 грн. Згідно п.1.4 Додаткового договору авансовий платіж 85070 грн., часткова сплата щомісячних платежів складає 43555 грн. Таким чином борг позивача перед відповідачем складає - 41515грн. (170140-85070-43555=41515). Оскільки умови п. 1.4 Додаткового договору в частині того, що авансовий платіж не підлягає перерахунку є несправедливими, 8710,88 надмірно сплаченого авансового платежу мусять бути зарахованими як сплата щомісячних лізингових платежів. Таким чином залишок боргу буде складати 41515грн.- 8710,88 = 32804,12грн.. Несправедливими також є окремі положення договору фінансового лізингу №002738 від 04.04.2016 року як такі, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»та порушують мої права як споживача. Так п.п. 8.2 та 8.3 договору, є такими, що порушує вимоги регулювання валютного ринку договору. Так п.8.2 встановлює, що вартість предмету лізингу становить 9707,55 доларів США що складало 257250 грн. А п.8.3 передбачає що гривневий еквівалент може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу.Тобто в майбутньому, ціна предмету лізингу (автомобіля) може змінюватись в залежності не тільки від ситуації на валютному ринку але й від того, по якій ціні буде продавати подібні автомобілі виробник. При цьому вимоги Постанови КМУ №1998 від 18.12.1998 року, про те, що під час формування цін обгрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті є лише частина імпортної складової структури ціни. Будь яких даних, що в вартості предмету лізингу є імпортна складова, спірний договір не містить. За змістом пунктів 10.13 договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливє на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Крім того, відповідач залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Зокрема, у пункті 10.18 договору зазначено, що у випадку настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку та/або при виникненні процесів, які зумовили зміну валюти резервів Національного банку України та комерційних банків та/або обрання Продавцями /постачальниками Предметів лізингу за договорами інших грошових еквівалентів зобовязання ніж долар або євро, сторони дійшли згоди, що грошовий еквівалент виконання лізингоодержувачем зобовязання в іноземній валюті буде обрано Лізингодавцем зіставно із виниклими змінами а я зобов'язаний прийняти такі зміни. Крім того, я ще до настання таких змін вже мушу з ними погодитись. п.10.14 цього договору встановлює, що дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу. У випадку дострокової сплати лізингових платежів позивач повинен сплатити штраф у розмірі 10% від суми дострокового погашення. Цей пункт договору мусить бути визнаний несправедливим , оскільки За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Судом встановлено, що відповідач на даний час не передав позивачу предмет лізингу по вказаному договору. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно до ч. 1ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізонгоодержува чем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). А в ч. 2 цієї ж статті вказано, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найом (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно достатті 628 ЦК України. Згідно достатті 799 ЦК Українидоговір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 1, ч. 2ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15. Згідно зіст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першоїстатті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самосійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно з ч. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. За змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII«Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти24) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-3020цс15. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XIIпродавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Дослідивши умови правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд приходить до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої статті 18 вказаного вище Закону України, зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);- встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Також слід зазначити, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 10,60 Цивільного процесуального кодексу України(далі-ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що необхідно визнати недійсними умови договору фінансового лізингу № 002738 від 04.04.2016 року викладені в п.п. 8.2, 8.3, 10.13, 10.14, 10.18, визнати недійсними умови додаткового договору п. 1.4 Додаткового договору до договору №002738 від 04.04.2016р. в частині того, що авансовий платіж не підлягає перерахунку, встановивши, що 8710,88 грн. надмірно сплаченого авансового платежу зараховані як сплата щомісячних лізингових платежів. Згідно до ст. 216 ЦКУкраїни, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved