Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 12178,93 грн., суму франшизи в розмірі 510,00 гривень, моральної шкоди 20000,00 грн., витрати на проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 2500,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої йому завдано збитків. В обґрунтування позову зазначив, що 20.07.2019 року, водій [PERSON] , приблизно о 16.30 год., керуючи транспортним засобом Пежо 407, реєстраційний номер [NUMBER] , по пр. Миру в м. Кривий Ріг, своєчасно не прийняв міри гальмування та допустив зіткнення з трьома автомобілями: Renault Logan, номерний знак [NUMBER] під його керуванням, автомобілем марки Mercedes-Benz номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , автомобілем марки ВАЗ номерний знак [NUMBER] . Удар здійснив автомобіль Пежо номерний знак [NUMBER] . Від удару його автомобіль Renault Logan, номерний знак [NUMBER] отримав прискорення та вдарив автомобіль марки ВАЗ номерний знак [NUMBER] , що знаходився попереду. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місці ДТП у відношенні водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб Пежо 407, номерний знак [NUMBER] був забезпечений полісом АМ 6647782 діючий на момент вчинення ДТП 20.07.2019 року, виданий ПрАТ «СК`Брокбізнес». Внаслідок ДТП його автомобіль Renault Logan, номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно висновку судового експерта авто товарознавця [PERSON] № 34/20 від 05.03.2020 року вартість матеріального збитку завданого його автомобілю становить 74414,16 грн., яка складається зсуми вартост відновлювального ремонту даного автомобіля ( 62235,23 грн.) та втрати товарної вартості даного автомобіля 12178,93 грн. Відповідно до страхового полісу АМ 6647782 ліміт цивільно-правової відповідальності страхова компанія відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн.,франшиза 510,00 грн. Тобто вартіть відновлювального ремонту його автомобіля складає 62235,23 грн. Про що було направлено до страховика відповідну заяву. Натомість, відповідач має відшкодувати величину втрати товарної вартості його автомобіля в розмірі 12178,93 грн., вартість складання складання автотоварознавчого висновку № 34/20 від 05.03.2020 року в розмірі 2500,00 грн. та франшизу 510,00 грн. Крім того, внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань, що виразились в переживанні емоційного стресу, дискомфорту, схвильованості. Він є інвалідом 3 групи з 01.07.2019 року, а тому має додаткові труднощі як у побутовому житті, так і соціальному. Враховуючи те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, а також ступінь вини Відповідача у вчинені ДТП, розмір заподіяної йому моральної шкоди з метою компенсувати ті емоційні страждання, які довелося йому перенести та його родині, і витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося з ним та членами його родини, позивач просив суд чтягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної щкоди 20000,00 грн.. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.07.2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що шкода заподіяна [PERSON] внаслідок ДТП повинна відшкодовуватися безпосередньо страховою компанією. Відсутність факту страхової виплати позбавляє можливості встановити обставини справи, тому звернення з даним позовом можна вважати передчасним та безпідставним. [PERSON] звернувся до неналежного відповідача, вимоги про стягнення матеріальної шкоди саме з [PERSON] є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку у позивача виник обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, що виключає правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких сум страхового відшкодування в межах суми 100000 грн. Також вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь витрат за надані юридичні послуги, надані фахівцем в галузі права ФОП « [PERSON] » у розмірі 5000,00 грн. Не підлягають задоволенню, оскільки позивач отримав правову допомогу саме у фізичної особи-підприємця. Доказів, що [PERSON] , діяв як адвокат надаючи позивачу правничу допомогу суду не надано. Вимоги про відшкодування моральної шкоди, також не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів виникнення такої шкоди, саме через винні неправомірні дії конкретної особи. В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача адвокат Савченко В.В. до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 20.07.2019 року о 16.30 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем Пежо 407, д\\н [NUMBER] , по пр. Миру у м. Кривому Розі своєчасно не прийняв міри гальмування та допустив наїзд на автомобіль Рено, д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушено вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення,передбачене ст.. 124 КУпАП за ознаками: порушення правил дорожнього руху,що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено наявність в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП із застосування відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу. Відповідно до вказаної постанови, мали місце обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20 липня 2019 року о 16-30 годині за участю автомобілів водіїв [PERSON] та [PERSON] та які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи (а.с. 11-12 - копія постанови). Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV ) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV встановлено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Протоколом огляду транспортного засобу від 08.08.2019 р. був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем Renault Logan, номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП ( а.с. 31,32). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 34/20 про визначення матеріального збитку від 05.05.2020 року. Вартість матеріального збитку, завданого у ДТП від 20.07.2019 року власнику автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , на момент складання експертного висновку, складає 74414,16 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , на момент складання експертного висновку, складає 62235,23 грн. Ринкова вартість автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , станом на дату ДТП 20.07.2019 року, складає 346553,01 грн. Втрата товарної вартості автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] на момент складання експертного висновку, складає 12178,93 грн. ( а.с. 14-21). При цьому, судом встановлено, що 09.11.2018 року [PERSON] відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував цивільно-правову відповідальність, яка могла виникнути у результаті використання транспортного засобу «Peugeot 407, реєстраційний номер [NUMBER] ПрАТ «СК «Брокбізнес», що підтверджується Полісом № АМ6647782. Дійсність полісу встановлена з 09.11.2018 до 08.11.2019. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 200 000,00 грн. ( а.с. 41-42). Частково матеріальну шкоду позивачеві, відшкодовано страховою компанією, якою було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, що не заперечувалось сторонами. Щодо посилання представника відповідача, що [PERSON] звернувся до неналежного відповідача, суд відноситься критично, оскільки відповідно до п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу . Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (п. 8.2). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті (п. 8.6). Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Розрахунок величини ВТВ здійснюється за формулою № 26, одним із складників якої є ринкова вартість. Ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Від так з системного аналізу положень Методики суд дійшов висновку, що для визначення ВТВ при встановленні розміру матеріального збитку від пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді за дату оцінки приймається дата пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді. Від так що висновок експертне дослідження № 34/20 від 05.03.2020 здійснено у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, та є законодавчо встановленим способом визначення матеріальних збитків позивача, а тому приймається судом до уваги при визначенні завданих позивачу збитків внаслідок пошкодження його автомобілю. Враховуючи викладене, суд вважає, що втрати товарної вартості автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] в розмірі 12178,93 грн. та витрати на проведення експертного дослідження підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Статтею 12 Закону № 1961-IV визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки відповідач несе зобов`язання як cтрахувальника компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 510 000,00 грн. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Тому вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 2000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме суд вважає, що втрати товарної вартості автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] в розмірі 12178,93 грн., франшиза в розмірі 510,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2500,00 грн., моральна шкода в розмірі 2000,00 грн. підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача, з відповідача понесених ним судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1, ч. 3 п.1, 2 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, які підтверджені документально. При цьому суду відкидає заперечення відповідача про те, що витрати на правову допомогу не можуть бути стягнуті, так як представник не є адвокатом. При цьому суд враховує, що дана справа розглядалася в спрощеному порядку, а тому представником позивача може бути не лише адвокат. У п.п.47, 48 постанови № 10 від 17.120.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. у справі № 6-32389ск15. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача подано договір про надання правничої (правової) допомоги № 191 від 20 лютого 2020 року, акт виконаних робіт, розрахункова квитанція № 016016 на суму 5000,00 грн., копія диплома спеціаліста юриста, дані про фізичну-особу підприємця ( а.с. 44-49). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1681,60 грн., сплачений ним при подачі позову та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати в сумі 2742,97 грн. (17188,93 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 6681,60 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем, витрати на правничу допомогу) / 41870,53 грн. (сума, заявлена до стягнення). На підставі викладеного та

Outcome: partial