Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, визнання юридичного факту, витребування з незаконного володіння квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 квітня 2013 року померла його мати, [PERSON], яка постійно була зареєстрована за адресою: [INFO], але на момент смерті проживала разом з ним в будинку № 9 по вулиці Островського в селі Плесецьке Васильківського району Київської області. За життя [PERSON] заповіла свою квартиру [PERSON], як єдиному сину, про що був складений заповіт, який посвідчений третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 9 квітня 1996 року за р. № 2-119. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS], яку позивач прийняв, оскільки його померла мати мешкала разом з ним. Про відмову від спадщини він не заявляв. Інших спадкоємців не існує. З метою оформлення спадщини [PERSON] звернувся до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 351 від 11 червня 2015 року. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності № 470, яке було видано 10 листопада 1993 року Електрометалургійним заводом «Дніпроспецсталь» та втрачено з невідомих причин, у видачі свідоцтва про право власності на спадщину нотаріусом було відмовлено. Окрім цього, в процесі оформлення спадщини з відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про те, що 17 грудня 2013 року право власності на належну матері квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Підставою виникнення права власності став договір дарування від 17 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Із документів, наданих приватним нотаріусом [PERSON] стало відомо, що дарувальником спірної квартири відповідачу [PERSON] виступив [PERSON], який, у свою чергу, став власником квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого тим самим нотаріусом 12 грудня 2013 року за р. № 14526. Продавцем житла виступила [PERSON], в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5 квітня 2013 року за р. № 899. [PERSON] зазначає, що дані угоди не можуть бути дійсними, оскільки його мати померла за 8 місяців до їх укладення. Станом на 17 грудня 2013 року [PERSON] померла та не могла виступити продавцем. Відповідач [PERSON], яка виступила в якості представника, під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири скористалася довіреністю після того, як представництво припинилося. Відтак, до [PERSON] не перейшло на законних підставах право власності на спірне майно, через що він не мав можливості передати це право співвідповідачу [PERSON], співвідповідачу по справі шляхом дарування. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд: визнати юридичний факт припинення представництва [PERSON] за довіреністю, яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5 квітня 2013 року за р. № 899, 13 квітня 2013 року у звязку із смертю [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який учинено між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON], та який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 12 грудня 2013 року за р. № 14526; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17 грудня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яке було прийняте державним реєстратором [PERSON] 17 грудня 2013 року; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом; витребувати із незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідачів понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, надав пояснення, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день і час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідач приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд визнає неявку відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]А у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за їх відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для ухвалення рішення в загальному порядку, оскільки проти ухвалення заочного рішення позивач заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 13 квітня 2013 року (свідоцтво про смерть [PERSON] І-ОК № 272914, видане Виконавчим комітетом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області 19 квітня 2013 року, актовий запис № 21). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Тобто позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом до спадщини [PERSON] У відповідності до положень ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За життя [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на вказану квартиру, яке видане на підставі наказу директора Електрометалургійного заводу «Днепроспецсталь» № 360/8 від 10 листопада 1993 року, зареєстроване у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 236 Р № 36383 від 21 грудня 1993 року. Згідно заповіту посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 9 квітня 1996 року за р. № 2-119 [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] у випадку її смерті [PERSON]. Згідно довідки сільського голови Плесецької сільської ради, [PERSON], який проживає [INFO], по вул. Островського, с. Плесецькє Васильківського району Київської області, здійснював догляд за матірю [PERSON] до дня її смерті, до 13 квітня 2013 року, вони проживали разом та вели спільне господарство. Також встановлено, що позивач звернувся до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 13 квітня 2013 року, яка надійшла до нотаріальної контори 11.06.2015 та зареєстрована за № 884 (вхідний № 2588/02-14/351-15), відповідно до якої було відкрито спадкову справу № 351 за 2015 рік, що підтверджується листом державного нотаріуса [PERSON] Як вбачається з постанови державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2015 року, представнику [PERSON] [PERSON] за довіреністю, було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після померлої 13 квітня 2013 року громадянки [PERSON] на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, яка належала спадкодавцю з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності. Згідно дослідженої спадкової справи, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 14526, укладеного 12 грудня 2013 року між [PERSON], від імені якої по довіреності, діяла відповідачка [PERSON], та [PERSON], квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON], а [PERSON] отримала від покупця грошові кошти від продажу квартири в сумі 149\~000,00 гривень. [PERSON] вчинила даний правочин від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 5 квітня 2013 року [PERSON], за р. за № 899. Довіреністю [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності в тому числі бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, органах Міністерства юстиції України житлово-експлуатаційних організаціях, в правоохоронних органах, в органах справ, органів ДМС, органах нотаріату, банківських установах, органах водо-, газо-, енергопостачання, АТ «Укртелеком», державній реєстраційній службі України, експертних установах з питань: розпорядження (продажу, передачі в іпотеку, здачі в найм (оренду), в порядку передбаченому чинним законодавством житла, квартири [ADDRESS], зняття з реєстраційного обліку місця проживання. Довіреність видана без права передоручення, строком на три роки, до 05 квітня 2016 року. Під час відчуження обєкту нерухомості, на запит приватного нотаріуса [PERSON] від 7 грудня 2013 року № 01-16, товариством з обмеженою відповідальністю Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації, з матеріалів інвентаризаційної справи було надано правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS], а саме: свідоцтво про право власності, видане Електрометалургійним заводом «Дніпроспецсталь» 10 листопада 1993 року № 470 на імя [PERSON] Також, витребувано інформацію з міського комунального підприємства «Основаніє» про склад осіб зареєстрованих за адресою: [INFO], згідно якої за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка є основним наймачем (довідка від 19.11.2013 № 455) спірної квартири. Відповідно до заяви [PERSON], скерованої на імя приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 12 грудня 2013 року, остання стверджувала, що відомостей про скасування довіреності, виданої на її імя відчужувачем [PERSON] та посвідченою [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 5 квітня 2013 року за р. № 899, на час подання заяви немає. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 248 ЦК України,\~представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. За змістом\~ст. 25 ЦК України,\~здатність мати цивільні права та обовязки\~\~є цивільною правоздатністю фізичної особи, яка виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст.\~237, ст.\~239 ЦК України,\~представництвом є правовідносини, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Таким чином, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється саме в момент її смерті, тому і представництво, яке здійснює особа (представник) на підставі довіреності від імені цієї фізичної особи, припиняється також у момент смерті довірителя. Докази наявності підстав, за яких представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків, в матеріалах цивільної справи відсутні. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦК України,\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 203 ЦК України,\~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.\~\~ Частинами 1, 2\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно\~з ст.\~\~216 ЦК України,\~\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 частини першої\~статті 388 ЦК України\~передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з\~ст. 388 ЦК України\~добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10\~постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,\~реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої\~статті 216 ЦК\~не може застосовуватись, як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК. Відповідно до частини пятої\~статті 12 ЦК України,\~добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, при яких річ вибула з володіння власника чи особи, якій він передав майно за договором та оплатності придбання. Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється\~\~за заповітом\~\~або за законом. Згідно\~ст. 1223 ЦК України,\~право на спадкування визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови\~\~від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.\~\~ Частиною 3\~ст. 1268 ЦК України встановлено що, \~\~спадкоємець, який постійно\~\~проживав\~\~разом\~\~із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~\~статтею 1270\~\~цього Кодексу, він не заявив\~\~про відмову від неї. Відповідно до заповіту, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 9 квітня 1996 року за р. № 2-119, [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] у випадку її смерті [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] є сином померлої 13.04.2013 року [PERSON], прийняв після смерті спадщину, оскільки померла мешкала разом із ним, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв, є єдиним спадкоємцем, а тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Крім того, встановлено, що [PERSON], яка померла 13 квітня 2013 року належало на праві власності майно, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене, на момент вчинення 12 грудня 2013 року спірного правочину відповідачка [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки правочин укладений нею після смерті [PERSON], а тому укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] суд вважає нікчемним. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування від 17.12.2013 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідач по справі [PERSON] (як дарувальник) передав у власність безоплатно [PERSON] (як обдарованій), а остання прийняла квартиру за № 43, будинку № 153 по проспекту Леніна в м. Запоріжжі. Норми ст. ст.\~387,\~388 ЦК України\~надають власникові право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Таким чином, аналіз і фактичні обставини справи свідчать про те, що спірна квартира вибула із володіння його власника поза його волею, оскільки [PERSON], яка розпорядилася майном, не мала повноважень на його відчуження, а тому спірна квартира на підставі\~ст. 388 ЦК України\~підлягає витребуванню на користь власника. Відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому слід визнати юридичний факт припинення представництва [PERSON] за довіреністю, яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5 квітня 2013 року за р. № 899, 13 квітня 2013 року у звязку із смертю [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який учинено між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON], та який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 12 грудня 2013 року за р. № 14526; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17 грудня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яке було прийняте державним реєстратором [PERSON] 17 грудня 2013 року; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом; витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь позивача квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Встановлено, що позивачем [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору загальним розміром 609 грн. 00 копійок, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача.

Outcome: approved