Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працював у сільському господарстві і отримав у власність земельну ділянку площею 2,18 га (рілля), кадастровий номер 7425384000:05:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,6 га (сіножаті) кадастровий номер 7425384000:05:001:0713, які розташовані на території Липівської сільської ради згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 601912 від 30.12.2008 року та серії ЯЖ № 601938 від 30.12.2008 року. Окрім цього, [PERSON] прийняв але не оформив спадщину у вигляді земельної частки (паю) на території Липівської сільської ради згідно сертифікату серії ЧН № 0250975 від 14.08.1996 року, що належала ого дружині [PERSON], яка померла 11 квітня 2001 року. За життя 22 квітня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким земельні ділянки розміром 0, 65 га та 2, 18 га на території Липівської сільської ради заповів позивачу. 08 червня 2015 року [PERSON] помер. Позивач являється спадкоємцем за заповітом після його смерті, але оформити спадщину в нотаріальному порядку позивач не має можливості, так у нього відсутні оригінали Державних актів на право власності на спадкові земельні ділянки, а відшукав тільки копії цих документів, що унеможливлює оформити спадщину в нотаріальному порядку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,18 га (рілля), кадастровий номер 7425384000:05:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку площею 0,6 га (сіножаті) кадастровий номер 7425384000:05:001:0713, які розташовані на території Липівської сільської ради згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 601912 від 30.12.2008 року та серії ЯЖ № 601938 від 30.12.2008 року; та право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧН № № 0250975 від 14.08.1996 року в порядку спадкування після смерті [PERSON], успадковану ним після смерті своєї дружини [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Липівської сільської ради, та третіх осіб відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 08 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторного) серії 1-ЕЛ № 265409 від 23.12.2015 року (а.с.8). Згідно копії заповіту від 22.04.2009 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за № 09, [PERSON] на випадок своєї смерті земельну ділянку розміром 0,65 га території Липівської сільської ради, що належить йому на підставі Державного акту серії ЯЖ № 601938, та земельну ділянку розміром 2,18 га на території Липівської сільської ради, що належить йому на підставі Державного акту серії ЯЖ № 601912, заповів [PERSON] (а.с.9). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна, зазначеного в заповіті, підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 601912 від 30.12.2008 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,18 га на території Липівської сільської ради (а.с. 10). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 01 січня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 601912 та серії ЯЖ № 601938 на імя [PERSON] вважати недійсними (а.с.21). Згідно довідку відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 23.02.2016 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії ЯЖ № 601912 від 30.12.2008 року, що належала [PERSON] станом на 08.06.2015 року становила 52 697 грн. 32 коп. (а.с.33). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена, що підтверджується повідомленням Липоводолинської районної ДНК від 23.02.2016 року (а.с.36). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набув права власності на земельні ділянки, яке підтверджено належними правовстановлюючими документами, оригінали яких були втрачені з невідомих причин. За життя він розпорядився набутим правом власності, а саме склав заповіт, яким заповів дані земельні ділянки [PERSON] У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець за життя набув право власності на земельні ділянки і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, та які входять до спадкової маси, охопленої заповітом. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧН № 0250975 в порядку спадкування після смерті [PERSON], успадкованої ним після смерті своєї дружини [PERSON], суд виходить з наступного. Положенням ст. 1236 ЦК України передбачено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Заповідач [PERSON] у своєму заповіті обмежив склад своєї спадщини тільки двома земельними ділянками, які заповів [PERSON] Жодним чином у заповіті не заначено про земельну частку (пай), належну спадкодавцеві, тому з врахуванням даних положень цивільного законодавства, у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], враховуючи положення норм діючого цивільного законодавства про спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: partial