Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], знявши їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався, на те, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.1993 року, посвідченого секретарем виконкому Кіндрашівської сільради. В цьому будинку зареєстровані відповідачі, але фактично не проживають більше трьох років, їх речей у будинку немає, вони не користуються цим житловим приміщенням для проживання, не сплачують за комунальні послуги. Вони виїхали на інше місце проживання в с. Московку, Купянського району, Харківської області, хоча його пошуки по встановленню їх місця проживання (перебування) не дали позитивного результату. У добровільному порядку з місця реєстрації не знімаються. Позивач терпить незручності через це, сплачує за них комунальні послуги не може оформити субсидію, тощо. За таких обставин позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, опубліковане в газеті Слобідський Край № 39 від 02.04.2015 року, яке знаходиться в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомили. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Від третьої особи, Куп'янського РВ ГУ ДМС України в Харківській області надійшов лист з проханням розглядати дану справу без участі представників міграційної служби. Зі згоди позивача про ухвалення заочного рішення судом, висловленій у судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, його представника, допитавши свідків, перевіривши докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.1993 року, посвідченого секретарем виконкому Кіндрашівської сільради, Куп'янського району, Харківської області, р. №77 /а.с.20/. На його ім'я 13.03.2014 р. КП «Куп'янське БТІ» виготовлений технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок /а.с.11-13/. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] - колишня дружина позивача, шлюб з якою був розірваний 08.02.2005 року, відповідачки [PERSON], [PERSON] - доньки позивача, які досягли повноліття. Відповідачі, згідно даних ГУ ДМСУ в Харківській області, значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] /а.с.27/. Згідно Акту обстеження житлового будинку гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 05.02.2015 р., складений комісією у складі Кіндрашівського сільського голови, секретаря сільради, депутата сільради, паспортиста сільради, встановлено, що на даний час в будинку, окрім голови домогосподарства [PERSON], зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та доньки [PERSON], [PERSON], але фактично не проживають в ньому більше трьох років/а.с.7/. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], односельчани позивача, пояснили суду, що відповідачі [PERSON] - колишня дружина позивача [PERSON] та їхні доньки [PERSON], [PERSON] дійсно не проживають у будинку [ADDRESS] більше трьох років без поважної причини, виїхали з будинку в невідомому напрямку, їх речей у квартирі немає. Будь-які дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та в ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази поважності причин не проживання у спірному приміщенні, відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідачами до суду надані не були. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також, що позивач є власником будинку і той факт, що в спірному житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі, які не проживають більше трьох років за місцем реєстрації без поважних причин, перешкоджає позивачу належним чином користуватись своїм майном, що суд вважає не припустимим, оскільки це порушує його конституційні права, у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved