Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 01.11.2013 між ним та відповідачкою [PERSON] у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 571 та стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позову зазначив, що 01.11.2013 між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою. Вказав, що три роки назад між ним та відповідачкою розладилися стосунки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, фактично кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що сім`я припинила своє існування. На даний час вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше збереження сім`ї суперечить його інтересам. З урахуванням викладеного просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що строк для примирення не потрібний, за взаємною згодою дочка проживає з матір`ю. Відповідач [PERSON] позов визнала, вважає, що примирення між нею та позивачем та відновлення шлюбних відносин неможливе. Зазначила, що наразі вони проживають з позивачем окремо, спільного господарства не ведуть, за взаємною згодою дочка проживає з нею. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 01.11.2013 у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 571, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що з 2018 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися, хоча судом роз`яснювалося їм таке право. За згодою сторін неповнолітня дитина проживатиме з матір`ю. Беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а також стягнути на його користь з відповідачки сплачений ним судовий збір в розмірі 454 грн.

Outcome: approved