Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив стягнути з останнього на його користь борг в сумі 164360грн.,, що є еквівалентом 7000 доларів США згідно курсу НБУ станом на 13.12.2019р., та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, 21 травня 2019 року [PERSON] взяв у позивача в борг 5000 доларів США, які зобов`язався повернути позивачу 21 листопада 2019 року в розмірі 7000 доларів США, проте станом на 13 грудня 2019 року цього не зробив, чим порушив права та інтереси позивача, внаслідок чого останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08 січня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті позовних вимог. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Проте надав суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Булий М.М. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні вказав, що борг в розмірі 7000 доларів США повернув позивачу у присутності свідка [PERSON] ще 13 вересня 2019 року. Спеціально для цього їхав в с. Дівички де проживає позивач. Проте пояснив, що розписку про повернення коштів ніхто не складав, та не забирав раніше написану ним розписку про отримання коштів в позику, оскільки вважав, що надалі жодних питань щодо повернення коштів між сторонами не підніметься. Також зазначив, що оригінал розписки від 21.05.2019р. він не забрав, т.я. позивач йому сказав, що ця розписка залишилась вдома у його співмешканки в м. Черкаси. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та додані до них докази, допитавши свідка [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). В матеріалах справи містяться оригінал розписки з якої вбачається, що [PERSON] взяв у борг у позивача кошти 21.05.2015р. 5500 доларів США, які зобов`язуєтеся повернути з відсотками в сумі 7000 доларів США в строк до 21 листопада 2019 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно розписок позичальник [PERSON] зобов`язався повернути позику з відсотками в розмірі 7000 доларів США отримані ним 21.05.2019р. в строк до 21.11.2019р., однак в порушення умов договорів позики, взяті на себе зобов`язання не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказує, що борг ним було повернуто 13 вересня 2019 року в повному обсязі (в сумі 7000 доларів США) в присутності свідка [PERSON] . В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який зазначив, що він був присутнім при складанні розписки [PERSON] про отримання ним позики в розмірі 5000 доларів США та зобов`язанні повернути 7000 доларів США в строк до 21.11.2019р. Крім того, свідок зазначив, що також в його присутності [PERSON] повернув 13.09.2019р. позивачу борг в розмірі 7000 доларів США позивачу, проте розписки про повернення боргу сторонами не складалось. Відповідно до ст.\~12,\~82 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням того, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що ним було повернуто борг 13.09.2019р. в розмірі 7000 доларів США, а позивач заперечує проти цієї обставини звернувшись до суду з даним позовом та надавши оригінал розписки про отримання позики від 21.05.2019р., то за таких обставин суд не може в повному обсязі прийняти до уваги покази свідка [PERSON] , та приходить до висновку, що відповідачем так і не виконано зобов`язання щодо повернення позики у визначений сторонами строк. Таким чином, згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за договором позики в розмірі 7000доларів США. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Разом з тим, суд враховуючи позицію позивача, який просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу саме в еквіваленті національної валюти України, то, з огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на 13 грудня 2019 року, становить за 1 долар США - 23 грн.48коп., з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 21.05.2019р. в розмірі 164360грн., що є еквівалентом 7000 доларам США Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1760,50грн, що підтверджується відповідною квитанцією № ПН820 від 13.12.2019р. (а.с. 1) та понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11684грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10.12.2019р., довідкою від 13.12.2019п. про суму гонорару за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 10.12.2019р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №13/12 від 13.12.2019р. За таких обставин, у відповідності до положень ст.ст.137, 141 ЦПК України слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені ним витрати пов`язані із розглядом справи, а саме зі сплати судового збору в розмірі 1760,50грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11684,40грн.. На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved