Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 17595, 67 гривень та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме 378,09 гривень, а всього 17973, 76 гривень та понесені ним судові витрати при зверненні до суду з позовом. Після зменшення позовних вимог просив стягнути з [PERSON] борг за договором позики в сумі 13000 гривень та судові витрати в сумі 2551 гривню 20 копійок. Позов мотивував тим, що 8 липня 2015 року [PERSON] отримала від нього гроші в розмірі 21000 гривень терміном до 31 липня 2015 року, що підтверджується розпискою. Станом на 29 квітня 2016 року відповідач частково повернула суму боргу в розмірі 4150 гривень, однак ухиляється від повернення решти суми боргу, а саме 16850 гривень, чим порушила взяті на себе зобов'язання, що й було підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов після зменшення позовних вимог підтримав та просив задовольнити. Також пояснив, що в 2014 році в листопаді відповідач попросила в нього гроші в борг й обіцяла повернути через місяць, однак борг в повному розмірі не повернула. Розписку писала в сільській раді в присутності свідків. Представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні ним були надані пояснення згідно поданого до суду позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов після зменшення позовних вимог визнала в повному обсязі та пояснила, що не повернула кошти через тяжке матеріальне становище. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що розписка про отримання коштів відповідачем у позивача була написана [PERSON] в їх присутності в приміщенні Деріївської сільської ради. Суд, заслухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 8 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно розписки, згідно якої [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 21000 гривень з кінцевим терміном повернення 31 липня 2015 року /а.с. 8/. Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зобов'язання, згідно ч. 1 ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно ч. 1 ст.625 ЦК України, не звільняє боржника від відповідальності. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). На підставі наведеного, суд приходить до переконливого висновку щодо обґрунтованості позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 13000 гривень, який підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON]І підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 2551, 20 гривень.

Outcome: approved