Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, в якій зазначає, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають спільну неповнолітню дитину, під час спільного проживання було придбано ряд обєктів нерухомого та рухомого майна, які він просить поділити порівну між сторонами, а також в судовому порядку встановити факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. Загалом позивач просив наступне: 1. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу громадян [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2002 року до 2016 року. 2. Визнати спільною сумісною власністю подружжя, яке проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON] наступне нерухоме та рухоме майно: -житловий будинок загальною площею 162,1 м2, господарські будівлі та споруди, які розташовані в с.м.т.Козин, вул.Партизанська, буд.34в, Обухівського району, Київської області, загальною вартістю 5308879,00 грн. -земельну ділянку загальною площею 0,0320 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3223155400:05:055:0039, загальною вартістю 483648,00 грн. -транспортний засіб «NISSAN-JUKE», об`єм двигуна 1598 см3, Бензин, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], загальною вартістю 403000,00 грн. 3. Розділити спільне майно подружжя в натурі та визнати право власності по ? частині кожному за гр.[PERSON] та гр.[PERSON] на наступне нерухоме та рухоме майно: -житловий будинок загальною площею 162,1 м2, господарські будівлі та споруди, які розташовані в с.м.т.Козин, вул.Партизанська, буд.34в, Обухівського району, Київської області, загальною вартістю 5308879,00 грн. -земельну ділянку загальною площею 0,0320 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3223155400:05:055:0039, загальною вартістю 483648,00 грн. -транспортний засіб «NISSAN-JUKE», об`єм двигуна 1598 см3, Бензин, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], загальною вартістю 403000,00 грн. Під час судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що з 2002 по 2016 роки він проживав однією сімєю із відповідачем, шлюб вони не реєстрували, сторони мають спільну дитину, яку спільно виховують та утримують, на придбаній на імя відповідача земельній ділянці у 2013 році вони спільно здійснювали будівництво житлового будинку, у 2014 році він позичив 20 тис. доларів США, які витратив на оплату будівельних робіт, він особисто організовував всі будівельні роботи, за довіреністю відповідача оформляв документи про введення будинку у експлуатацію, також у період фактичних шлюбних відносин за спільні кошти було придбано автомобіль, сторони вели спільне господарство, але у жовтні 2016 року він переїхав на інше місце проживання, тому будинком і автомобілем користується відповідач, він іншого власного житла не має, відповідач відмовляється добровільно поділити майно. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на придбання спірного майна в період незареєстрованого шлюбу. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на незгоду із запропонованим позивачем способом поділу майна, визнала факт проживання із позивачем однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 23 травня 2003 року по 05 грудня 2015 року, придбання спірного майна за спільні кошти сторін, але просила при поділі майна врахувати інтереси неповнолітнього сина, який проживає із нею, тому погодилась поділити майно таким чином, щоб їй та сину залишилось 2/3 будинку та земельної ділянки, а позивачеві 1/3 частину цього нерухомого майна, також просила залишити їй автомобіль, оскільки вона користується ним для перевезень дитини до місця навчання. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив в частині запропонованого варіанту поділу та термінів перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, посилаючись на аналогічні обставини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] просила при вирішенні спору врахувати інтереси неповнолітньої дитини, пояснила, що звернення сторін до органу опіки не надходили. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що сторони проживали як одна сімя приблизно з 2003 по 2015 рік у будинку відповідача, будинок сторони будували разом, позивач купував матеріали, речі, автомобіль, сторони вели спільне господарство, разом виховували дитину. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 23 травня 2003 року по 05 грудня 2015 року проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], при цьому в цей час вони у шлюбних відносинах із іншими особами не перебували, що підтверджується паспортами, актом обстеження умов проживання, довідками, свідоцтвом про народження, фотознімками, іншими письмовими доказами, а також показами свідків. Факт перебування сторін у шлюбних стосунках у інший період час суд вважає недоведеним з огляду на наступне. Позивач не конкретизував дати, коли між сторонами тривали фактичні шлюбні стосунки, однак із матеріалів справи, пояснень сторін, показань свідків вбачається, що щонайменше з травня 2003 року почали проживати спільно однією сімєю, вели спільне господарство, разом здійснювали придбання майна, у подальшому у них народилась дитина, а щонайменше у грудні 2015 року сторони припинили проживати спільно, позивач виїхав на інше місце проживання, після цього спілкування сторін не свідчило про наявність ознак саме сімейних відносин, тимчасове періодичне перебування позивача у спірному будинку обумовлювалось зустрічами із дитиною, переконливих доказів ведення спільного господарства сторін суду не подано, тому суд вважає доведеним факт спільного проживання сторін лише до грудні 2015 року, що підтверджується актом обстеження умов проживання, платіжними документами про придбання будівельних матеріалів та оплату житлово-комунальних послуг, довідками, показами свідків. Точний час початку та припинення фактичних шлюбних стосунків сторін позивачем та свідками не повідомлено. При цьому відповідач визнала факт проживання однією сімєю із позивачем без реєстрації шлюбу з 23 травня 2003 року по 05 грудня 2015 року, тому в силу дії ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини суд вважає доведеними. За таких обставин, відповідні доводи позивача не в повній мірі є переконливими. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, аналізуючи положення чинного на час виникнення правовідносин та на час розгляду справи сімейного законодавства, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд приходить до висновку про недоведеність посилань позову на те, що в період до 23 травня 2003 року та після 05 грудня 2015 року сторони проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу. Таким чином, факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду відповідно до ст. 256 ЦПК України суд вважає доведеним. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В період фактичного проживання сторін однією сімєю за рахунок спільних коштів сторін було збудовано житловий будинок загальною площею 162,1 кв.м, розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Партизанська, б.34-в, придбано земельну ділянку площею 0,032 га, розташовану за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Партизанська, кадастровий номер 3223155400:05:055:0039, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), легковий автомобіль «Nissan Juke», обєм двигуна 1598 куб.см, номер шасі SJNFBAF15U6161597, державний реєстраційний номер [NUMBER], які зареєстровано на імя відповідача [PERSON], що визнається сторонами, а також підтверджується свідоцтвами, договорами, інформацією ДЗК, квитанціями, накладними, актами, інформаційними довідками та іншими доказами. З обставин справи вбачається, що спірне майно придбане (створено) під час проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, тобто набута ними за спільні кошти, тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст.368, 372 ЦК України має право на ? частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна. Оскільки вказане вище майно набуто сторонами під час проживання сторін однією сімєю, є обєктом спільної сумісної власності сторін, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Посилання позивача на позику коштів, які були витрачені на будівництво будинку не впливають на вирішення цього спору, оскільки сторонами визнано факт використання цих коштів в інтересах сімї. Доводи відповідача про необхідність врахування інтересів дитини при визначенні часток стрін при поділі майна суд вважає необгрунтованими. При цьому суд враховує, що позовних вимог про стягнення грошової компенсації частки у власності сторонами не предявлялось, в порядку ст.365 ЦК України жодною із сторін не ініціювалось питання про припинення права на частку у спільному майні, тому суд вважає можливим здійснити поділ майна шляхом виділення кожному із подружжя ідеальної долі по ? частці власності на кожен із спірних обєктів рухомого і нерухомого майна. Передбачених законом підстав для відступу від рівності часток на користь жодної із сторін суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення відповідача також лише частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в частині доведених позовних вимог. Судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам на підставі ст.88 ЦПК України. До вступу рішення в законну силу суд вважає недоцільним скасування заходів забезпечення позову, вжитих в межах розгляду цієї справи ухвалою суду від 06 грудня 2016 року.

Outcome: partial