Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати дійсним договір міни, укладений між [PERSON] та [PERSON] у серпні 2015 року, згідно з яким [PERSON] перейшов у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] перейшов у власність недобудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровим [NUMBER],яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області загальною площею 2,0 га. та зобов'язати відповідача [PERSON] вчинити певні дії та вивезти належні йому залізобетонні конструкції з території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладений між [PERSON] та [PERSON] 16 вересня 2015 року, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], та визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з : літ. А - житловий будинок загальною площею 65,4 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - гараж, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. Ж - вбиральня, літ. К - колодязь, № 1 - ворота, № 2, № 3, № 4 -огорожа. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору міни і про зобов'язання вчинити певні дії просив відмовити в повному обсязі. Подання зустрічного позову обґрунтував наступним. У відповідності до вимог ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України відповідач має право пред'явити зустрічний позов. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. Первісний позов (уточнений) та зустрічний позов тісно взаємопов'язані між собою, задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову і тому спільний розгляд зустрічного позову разом з первісним позовом є доцільним. Згідно з ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до ч. 6 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред'являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Спір між [PERSON] та [PERSON] виник із приводу трьох об'єктів нерухомого майна: 1) житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]; 2) недобудованого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; 3) земельної ділянки сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Отже, як видно з наведеного, два з трьох спірних об'єктів нерухомого майна розташовані на території Чугуївського району Харківської області, і лише один - на території Кілійського району Одеської області, тому зустрічний позов разом із первісним позовом повинен розглядати саме Чугуївський міський суд Харківської області. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, також через канцелярію суду надав заяву про визнання зустрічного позову, в якій просив суд прийняти визнання ним зустрічного позову і ухвалити рішення про задоволення зустрічного позову. Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, прохав позовні вимоги зустрічного позову задовольнити в повному обсязі. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за відсутності нез'явившихся учасників за наявними у справі доказами. Вивчивши і оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню повністю, а первісний позов суд вважає необґрунтованим, тому не знаходить підстав для його задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач за первісним позовом (уточненим) зазначає, що між ним, [PERSON] та [PERSON] у серпні 2015 року був укладений Договір міни без доплат, згідно з яким [PERSON] перейшов у власність житловий будинок, що раніше належав [PERSON], розташований за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] перейшло у власність наступне нерухоме майно, що раніше належало [PERSON], а саме: 1)недобудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] на підставі рішення Чугуївського міського суду від 27 квітня 2012 року у справі № 2036/1027/2012; 2)земельна ділянка сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області загальною площею 2,0 га., що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Чугуїв і Чугуївському районі Харківської області 20.12.2011 року. Судом встановлено, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не відповідають фактичним обставинам справи. Фактично між [PERSON] та [PERSON] не укладався вищевказаний договір міни. [PERSON] з [PERSON] досягли попередньої усної домовленості щодо можливого укладення між ними в майбутньому договору міни вищевказаних об'єктів нерухомого майна. У відповідності до статей 657, 715 Цивільного кодексу України договір міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як пояснює [PERSON], він мав намір укласти з [PERSON] договір міни об'єктів нерухомого майна у письмовій формі та нотаріально посвідчити цей договір, бо вважав, що вартість двох належних йому об'єктів нерухомого майна приблизно дорівнює вартості об'єкту нерухомого майна, що належав [PERSON] Але на момент цієї попередньої усної домовленості йому було невідомо, що [PERSON] не оформив своє право власності на належний йому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], та не зареєстрував своє право власності на цей будинок, що і стало перешкодою для укладення між ними договору міни у письмовій формі та його нотаріального посвідчення. Право власності на належні [PERSON] недобудований житловий будинок і земельну ділянку сільськогосподарського призначення на момент перемовин з [PERSON] було зареєстроване, та зареєстроване і зараз, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Чугуїв і Чугуївському районі Харківської області 20.12.2011 року та копією Витягу про державну реєстрацію прав від 12.06.2012 року. Зазначені обставини [PERSON] визнає в уточненій позовній заяві. В зв'язку із неможливістю нотаріального посвідчення договору міни та вважаючи, що такий договір міни не буде рівноцінною міною в зв'язку із відсутністю у [PERSON] зареєстрованого права власності на житловий будинок, також маючи потребу в отриманні у власність житла в с.Приморському, [PERSON] запропонував [PERSON] замість договору міни укласти договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку, на що [PERSON] погодився. 16 вересня 2015 року в селі Приморському Кілійського району Одеської області між [PERSON] як покупцем і [PERSON] як продавцем в простій письмовій формі був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, згідно з п. 1.1. якого на умовах, передбачених цим договором, продавець передав у власність, а покупець прийняв придатний для використання за призначенням житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами згідно з технічною документацією, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і сплатив за нього встановлену в цьому договорі грошову суму. У відповідності до умов договору до складу предмету договору входять всі його невід'ємні приналежності, що знаходяться у житловому будинку, господарських будівлях та на території земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, та багаторічні насадження, на момент фактичної передачі предмету договору. [PERSON] з [PERSON] погодилися в п. 6.4. Договору купівлі-продажу, що цей договір містить весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмета цього договору, скасовує та робить недійсними всі інші зобов'язання та пропозиції. Отже, з моменту укладення цього договору всі інші усні домовленості, в тому числі стосовно можливого укладення договору міни, між [PERSON] та [PERSON] були скасовані та стали недійсними. Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до п. 2.1. Договору купівлі-продажу продаж житлового будинку було вчинено за узгодженою між сторонами ціною в національній валюті України (гривні), яка відповідала рівню звичайних цін і складала еквівалент 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США за офіційним курсом НБУ долару США на момент укладення Договору купівлі-продажу, що дорівнював 21,9981 грн. за 1 долар США. Отже, узгоджена між сторонами договору ціна складала 55000,00 грн. 00 коп. (п'ятдесят п'ять тисяч гривень), які [PERSON] як покупець фактично передав [PERSON] в момент укладення Договору купівлі-продажу. Факт передачі покупцем [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 55000,00 грн. 00 коп. (п'ятдесят п'ять тисяч гривень), яка складала еквівалент 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США за офіційним курсом НБУ долару США на момент укладення Договору купівлі-продажу як повної суму оплати вартості житлового будинку, що є предметом вказаного договору, підтверджується наступним. В п. 2.1.1. укладеного між [PERSON] та [PERSON] Договору купівлі-продажу зазначено: підписанням цього Договору продавець свідчить, що еквівалент суми 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США покупець фактично сплатив продавцю в момент підписання цього договору, вказана сума сплачена покупцем в повному обсязі. Згідно з п. 2.1.2. Договору купівлі-продажу зазначена в цьому пункті договору сума продажу встановлена за домовленістю сторін, є остаточною і змінам не підлягає. Крім того, [PERSON] 16.09.2015 року на підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 55000,00 грн. 00 коп. (п'ятдесят п'ять тисяч гривень), яка складала еквівалент 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США за офіційним курсом НБУ долару США на момент укладення Договору купівлі-продажу як повної суми оплати вартості житлового будинку, що є предметом вказаного договору, надав [PERSON] власноручно написану розписку в отриманні вказаної суми грошових коштів. Отже, дійсна вартість зазначеного в Договорі купівлі-продажу житлового будинку складає 55000,00 грн. 00 коп. (п'ятдесят п'ять тисяч гривень), що дорівнює ціні зустрічного позову. В день підписання Договору купівлі-продажу після передачі покупцем [PERSON] повної суми оплати вартості житлового будинку [PERSON] фактично передав покупцю [PERSON] житловий будинок, що підтверджується наступним. Згідно з п. 3.1. Договору купівлі-продажу право власності на предмет договору у покупця виникає з моменту укладення цього договору, відповідно до п. 3.2. Договору купівлі-продажу підписанням даного договору сторони засвідчують, що в момент підписання цього договору продавець фактично передав покупцю, а покупець фактично прийняв від продавця житловий будинок, що є предметом договору. У відповідності до п. 3.2.1. Договору купівлі-продажу разом з житловим будинком продавець [PERSON] передав [PERSON] як покупцю ключі від усіх помешкань домоволодіння, документи щодо повної сплати продавцем комунальних послуг, земельного податку станом на момент приймання-передачі будинку, а також документи, які підтверджують право власності продавця на житловий будинок, але не є правовстановлювальними документами у розумінні чинного законодавства. Як зазначено у п. 1.3. Договору купівлі-продажу, продавцю належить особисте право приватної власності на житловий будинок загальною площею 65,4 кв. м. , з господарськими будівлями, який згідно з технічною документацією, виготовленою Кілійським Бюро технічної інвентаризації, складається з будинку - літера «А», при ньому є наступні господарські будівлі та споруди: літня кухня - літера «Б», гараж - літера «В», сарай - літера «Г», сарай - літера «Д», сарай - літера «Е», вбиральня - літера «Ж»,колодязь, ворота, огорожа. Вказаний Договір купівлі-продажу був укладений між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі, в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. У відповідності до п. 1.3.1. Договору купівлі-продажу продавець засвідчив, що на момент укладення цього договору у нього відсутнє зареєстроване право власності на предмет договору, бо процес оформлення продавцем документів ще не завершений, що є перешкодою для нотаріального посвідчення вказаного договору. Наявність на момент укладення Договору купівлі-продажу одноособового права власності у [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджується наступним. У відповідності до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, що затверджена наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 N 491, яка була чинною на момент виникнення зазначених правовідносин, виконавчий комітет Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області видав Довідку № 400 від 15 вересня 2015 року в тому, що згідно запису в погосподарській книзі сільради за 1991-1995 роки № 10, особовий рахунок [NUMBER], склад колгоспного двору станом на 16.04.1991 року за адресою [ADDRESS], був такий: 1. [PERSON] - голова домогосподарства (померла [INFO].). 2. [PERSON] - її онук - [INFO]. Отже, у відповідності до даних погосподарського обліку Приморської сільської ради після смерті бабусі (після [INFO].) [PERSON] залишився єдиним власником житлового будинку, що є предметом Договору купівлі-продажу, та єдиною людиною, яка проживала в цьому будинку. Шлюб із громадянкою [PERSON] [PERSON] зареєстрував лише 02 червня 1992 року (що підтверджується копією його паспорту, доданої ним до первісного позову), тобто вже після набуття ним одноособового права власності на житловий будинок. 20 квітня 1992 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання в житловому будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, [ADDRESS], де зареєстрований і понині, що підтверджується копією паспорту, залученою ним до матеріалів судової справи. Згідно з п. 1.4. Договору купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,0665 гектара. Цільове призначення цієї земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до п.1.4.1. Договору купівлі-продажу разом із переходом права власності на предмет договору до покупця переходить право користування земельною ділянкою, зазначеною у пп. 1.4. цього Договору. Виконавчий комітет Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області видав Довідку № 514 від 21 вересня 2016 року в тому, що згідно особистого рахунку № 0521-1 у погосподарській книзі Приморської сільської ради за 2011-2015 роки № 6 на ім'я [PERSON] зареєстровано житловий будинок, господарські будівлі та споруди , розташовані за адресою: Одеська область, Кілійський район, [ADDRESS], на земельній ділянці орієнтовною площею 600 кв.м. Згідно з п. 224 рішення виконавчого комітету Приморської сільської ради народних депутатів від 11 листопада 1993 року «О передаче земли в частую собственность» ця земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку. Зазначене підтверджується Архівним витягом з Рішення № 15 Приморского сельского совета народных депутатов от 11.11.1993 г. «О передаче земли в частую собственность», виданого архівним відділом Кілійської районної державної адміністрації 22.09.2016 року № Є-137. Але [PERSON] не скористався наданим правом та не оформив і не зареєстрував право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, [ADDRESS]. У п. 1.3.2. Договору купівлі-продажу продавець та покупець домовилися про нотаріальне посвідчення цього Договору у відповідності до вимог законодавства, для чого продавець зобов'язується на протязі трьох місяців з моменту укладення даного договору оформити всі необхідні документи для посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріальному порядку та забезпечити нотаріальне посвідчення цього договору. Але [PERSON] не виконав обов'язку, передбаченого вищевказаним пунктом Договору купівлі-продажу і не оформив всі необхідні документи для посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріальному порядку та не забезпечив нотаріальне посвідчення цього договору, що порушує право власності [PERSON] на житловий будинок, який він придбав за договором, повністю сплативши за нього погоджену з продавцем [PERSON] ціну. Отже, фактично між [PERSON] і [PERSON] ніколи не існували правовідносини щодо міни об'єктів нерухомого майна, разом з тим існували правовідносини з купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, за якими [PERSON] як покупець виконав свої зобов'язання в повному обсязі, тобто оплатив повну суму вартості житлового будинку та фактично прийняв цей житловий будинок, а [PERSON] як продавець виконав свої зобов'язання, тобто прийняв від [PERSON] повну суму вартості житлового будинку та фактично передав йому цей житловий будинок, але разом з тим він не оформив всі необхідні документи для посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріальному порядку та не забезпечив нотаріальне посвідчення цього договору, чим порушив права покупця [PERSON] Як стверджує [PERSON], що також визнається [PERSON], одразу після придбання житлового будинку [PERSON] фактично вселився до цього будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], і майже постійно проживає з членами своєї родини за вказаною адресою, робить в цьому будинку ремонт, впорядковує територію, сплачує вартість комунальних послуг, земельного податку та ін. Вказані факти визнаються [PERSON] у первісному позові. За період з вересня 2015 року і по сьогоднішній день [PERSON] затратив значні суми грошових коштів на ремонт і обладнання придбаного житлового будинку. На момент підписання Договору купівлі-продажу житловий будинок був у незадовільному стані і потребував значного обсягу ремонтних робіт, як і господарські будівлі, що підтверджується п. 1.7. Договору купівлі-продажу, згідно з яким сторони визначили, що житловий будинок потребує проведення ремонтних робіт, але покупець погоджується прийняти зазначений житловий будинок в тому технічному стані, в якому він знаходиться на момент укладення цього договору. [PERSON] зазначає, що ним за власні кошти були здійснені такі ремонтні роботи в житловому будинку та господарських будівлях, як перекриття даху, встановлення нового опалювального обладнання, заміна дверей, остеклення вікон, проведення водопроводу, заміна електропроводки, утеплення і оштукатурювання стін, тощо. Крім того, [PERSON] за власні кошти замовив технічну інвентаризацію житлового будинку з господарськими будівлями. КП «Чугуївське міжміське БТІ» 13.12.2016 року виготовило за результатами інвентаризації технічний паспорт на житловий будинок на його ім'я. [PERSON] наголошує на тому, що його права порушені тим, що він вимушений тривалий час сплачувати комунальні платежі та земельний податок від імені [PERSON], бо його право власності на житловий будинок не зареєстроване з вини [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Внаслідок ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу [PERSON] не може зареєструвати своє право власності на житловий будинок, чим порушені його права. Відсутність зареєстрованого права власності на житловий будинок позбавляє [PERSON] можливості реалізувати свої права власності та розпорядження цим нерухомим майном. Так, [PERSON] зазначає, що не може зареєструвати своє місце проживання в цьому будинку, а також місце проживання членів його родини, тому вони не є членами сільської територіальної громади і не можуть приймати участь у житті громади. Також [PERSON] не має можливості укласти договори про надання житлово-комунальних послуг від власного імені, сплачувати від власного імені земельний податок, реалізувати своє виборче право за відсутності реєстрації місця проживання, не має можливості оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, тощо. У заяві про визнання зустрічного позову, наданої до суду, [PERSON] просить визнати зустрічний позов і зазначає, що він добросовісно помилявся щодо фактично існуючих між ним і [PERSON] правовідносин. Зазначає, що між ним і [PERSON] дійсно не укладався в письмовій формі вказаний ним договір міни. Пояснює, що він з [PERSON] досягли попередньої усної домовленості щодо можливого укладення між нами в майбутньому договору міни тих об'єктів нерухомого майна та на умовах, які він зазначив у позовній заяві (уточненій). Але підписуючи з [PERSON] договір купівлі-продажу, [PERSON] добросовісно помилився, вважаючи, що то і був договір міни, умови якого він раніше обговорював з [PERSON] У вказаній заяві [PERSON] визнає, що 16 вересня 2015 року в селі Приморському Кілійського району Одеської області між ним як продавцем і [PERSON] як покупцем в простій письмовій формі був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, згідно з п. 1.1. якого на умовах, передбачених цим договором, він як продавець передав у власність, а [PERSON] як покупець прийняв придатний для використання за призначенням житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами згідно з технічною документацією, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і сплатив за нього встановлену в цьому договорі грошову суму. У вказаній заяві [PERSON] також підтверджує, що він в повному обсязі отримав оплату за вищевказаним договором купівлі-продажу в сумі, вказаній в зустрічному позові, та передав свій житловий будинок [PERSON] Також [PERSON] підтверджує, що нотаріально вон з [PERSON] договір не посвідчили, бо він не встиг оформити і зареєструвати своє право власності на будинок, в якому безперервно проживав до моменту укладення договору купівлі-продажу. Також [PERSON] пояснює, що його право власності на будинок є і досі не оформленим і не зареєстрованим з причини браку у нього вільного часу і коштів, яких потребує процедура оформлення і реєстрації права власності та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Також підтверджує, що [PERSON] з моменту придбання у нього житлового будинку проживає в ньому, провів значні роботи по його ремонту і відновленню, зазначені у зустрічному позові, та самостійно сплачує комунальні послуги і податки та інші платежі в зв'язку з користуванням будинком. У відповідності до ч. 1 ст. 715 Цивільного кодексу України за договором міни кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Згідно з ч. 2 ст. 715 Цивільного кодексу України кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Судом встановлено, що ні [PERSON], ні [PERSON] не передавали один одному ніякі об'єкти нерухомого майна в обмін на інші об'єкти нерухомого майна. Довідкою виконавчого комітету Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області від 03.10.2016 року № 546 підтверджено, що дійсно була присвоєна адреса: житловому будинку 85 (вісімдесят п'ять) по вулиці Набережній в селі Приморському Кілійського району Одеської області. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено в ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Укладений 16.09.2015 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час редакції ст. 657 ЦК України підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обов'язковій державній реєстрації. [PERSON] на момент свого волевиявлення щодо продажу спірного будинку, яке відобразилось в підписанні відповідного договору, а також отриманні оплати за продане майно і передачі [PERSON] будинку та документації на нього, був його власником, тобто відповідно до положень ст. 658 ЦК України мав право продажу відповідного товару. [PERSON] на виконання своїх зобов'язань за правочином передав [PERSON] предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідний житловий будинок, а [PERSON] відповідно сплатив [PERSON] визначену ним грошову суму, отже між ними як сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що [PERSON] на протязі тривалого часу ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, що ним не оспорюється, а положення діючого законодавства не передбачають можливості зобов'язання сторони правочину примусово здійснити його нотаріальне посвідчення, за діючим законодавством в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача, як покупця відповідного товару, є визнання договору дійсним та визнання за ним права власності на придбане за відповідним правочином майно. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved