Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, вселення, встановлення порядку користування та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2006р. У власності відповідача [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS]. 26 квітня 2011р. було зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] в зазначеному приміщенні і з цього часу він користувався ним зі згоди відповідача. 17 травня 2014р. через неправомірні дії відповідача [PERSON], позивач був змушений залишити місце свого постійного проживання та в подальшому не зміг потрапити до нього, оскільки замки на вхідних дверях було замінено. Оскільки позивач був протиправно позбавлений права користування спірним приміщенням, відповідно до закону має право на користування ним як член сім'ї власника квартири, іншого житла не має, тому він просив визнати за ним право користування спірним жилим приміщенням, вселити його в зазначене приміщення та встановити порядок користування квартирою, виділивши в його користування кімнату, площею 12,60 кв.м., відповідачу [PERSON] виділити в користування кімнату, площею 18,70 кв.м., залишивши в спільному користуванні кухню, ванну кімнату та коридор. Також позивач просив зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою та надати ключі від вхідної двері. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] та її представники позов не визнали, зазначаючи, що у [PERSON] відсутнє право на користування спірним приміщенням, оскільки за місцем реєстрації він ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає. З моменту реєстрації шлюбу і до фактичного припинення шлюбних відносин в травні 2014р. вони разом проживали в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS], оскільки квартира [ADDRESS] майже постійно знаходилась в користуванні орендарів. В травні 2014р. [PERSON], скориставшись тимчасовою відсутністю орендарів та всупереч волі власника приміщення [PERSON], вселився в квартиру, але вже 17 травня 2014р. покинув спірне жиле приміщення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014р. шлюб сторін було розірвано. Оскільки [PERSON] в спірному жилому приміщенні не проживав понад встановлені законом строки без поважних причин, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення є двокімнатною квартирою, житловою площею 31,30 кв.м., в якій позивач [PERSON] зареєстрований з 26 квітня 2011р., власником приміщення є [PERSON], що підтверджується довідкою за формою 3 (а.с.31). Відповідач [PERSON], яка одночасно є позивачем за зустрічним позовом, є власником спірного жилого приміщення - квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.04.2000р. та реєстраційним посвідченням від 01.06.2000р. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2006р., відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва (а.с.29). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014р. шлюб сторін було розірвано (а.с.39). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом [PERSON] посилався на те, що 26 квітня 2011р. було зареєстровано його місце проживання в спірному жилому приміщенні і з цього часу він постійно користувався ним зі згоди відповідача. 17 травня 2014р. через неправомірні дії відповідача [PERSON], він був змушений залишити місце свого постійного проживання та в подальшому не зміг потрапити до нього, оскільки замки на вхідних дверях було замінено. Разом з тим, зазначені доводи позивача в обґрунтування вимог первісного позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначила, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] і до травня 2014р. єдиним місцем проживання їх родини була квартира [ADDRESS], де знаходились всі речі [PERSON] Спірна квартира з 2000 р. постійно здавалась в оренду та була джерелом доходу родини. Позивач [PERSON] ніколи не проживав в спірній квартирі, не ніс відповідних обов'язків по сплаті житлово-комунальних послуг та утриманню цього житла, його особистих речей в квартирі не було, послугами медичних закладів за місцем реєстрації він не користувався. Саме на прохання [PERSON] вона зареєструвала його у власній квартирі, оскільки йому необхідна була реєстрація в місті Києві. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Свідок [PERSON], який є сусідом сторін та проживає в будинку [ADDRESS] підтвердив, що до початку червня 2014р. бачив [PERSON] в цьому помешканні, який постійно там проживав з дружиною [PERSON] Приблизно рік потому він чув шум на сходовій клітині і бачив як з квартири [PERSON] її чоловік виносив речі. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є подругою [PERSON] і вони часто зустрічались родинами. Подружжя [PERSON] постійно проживало на [ADDRESS], там знаходились всі речі [PERSON], його колекція зброї. В спірній квартирі [PERSON] не проживав і його реєстрація в цій квартирі була лише формальністю за на його проханням. Свідок [PERSON], який є сином [PERSON], підтвердив суду, що після реєстрації її шлюбу з [PERSON], вони постійно проживали на [ADDRESS]. В спірній квартирі [PERSON] ніколи не проживав, оплату житлово-комунальних послуг не здійснював, ключі від цієї квартири були лише у нього ( свідка [PERSON].). За клопотанням представника [PERSON] до справи в якості письмових доказів були долучені рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги за адресою спірного приміщення, з яких вбачається, що протягом 2011-2013р.р. рахунки сплачувались [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не довів факту постійного користування його довірителем спірним жилим приміщенням з 2011р. до травня 2014р., оскільки доказів на підтвердження своїх вимог не надав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України для повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі, суд визнав необхідним викликати позивача [PERSON] для дачі особистих пояснень, але в судові засідання, які неодноразово призначались судом позивач за первісним позовом [PERSON] не з'явився, що свідчить про неналежне виконання стороною своїх процесуальних обов'язків. Та обставина, що позивач [PERSON] вселився в спірну квартиру на початку травня 2014р. і залишив її 17 травня 2014р. не доводить факту постійного користування спірним приміщенням та не свідчить про виникнення у нього відповідних прав та обов'язків щодо спірного приміщення, відповідно до положень ст.156 Житлового Кодексу України. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що власник спірного приміщення [PERSON] не надавала своєї згоди на користування [PERSON] квартирою і також заперечувала наявність будь-яких інших угод про порядок користування нею. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що сторони у спорі - подружжя [PERSON] спірним жилим приміщенням не користувались, між власником приміщення [PERSON] та її чоловіком [PERSON] були відсутні угоди про порядок користування зазначеним майном, сама по собі реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою спірного приміщення не свідчить про виникнення у нього відповідних прав на користування ним, що виключає можливість задоволення позовних вимог первісного позову. Що стосується вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то вона є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору, оскільки первісний позов залишений без задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved