Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 09.03.2019 року внаслідок неприязних стосунків, які виникли між ним та [PERSON] , останній наніс йому удар ножом в життєво важливий орган - живіт, тим самим спричинивши колото-різану рану передньої черевної порожнини, проникаючу у черевну порожнину з пораненням печінки, кровотечу у черевну порожнину, геморагічний шок 3 ступеню, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 11.11.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні в стані неосудності кримінального діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу Внаслідок спричинення колото-різаної рани він знаходився на лікуванні на стаціонарі у хірургічному відділенні Покровської ЦРЛ, а в подальшому на амбулаторному лікуванні За період знаходження на лікуванні ним придбано ліків на загальну суму 4151,55 грн, та пошкоджені речі: футболка вартістю 450 грн., джинсові брюки вартістю 1300 грн., залиті кров`ю кросівки вартістю 1500 грн. Всього пошкоджено одягу на суму 3250 грн. Загальна сума матеріальної шкоди становить 7201,55 грн. Також вважає, що незаконними діями [PERSON] йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює 300000 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 7201,55 грн, та моральне шкоду в розмірі 300000 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] не може бути відповідачем по цій справі та нести відповідальність за [PERSON] , оскільки [PERSON] був законним представником [PERSON] як неосудної особи у кримінальному провадженні по справі № 235/3650/19. Повноваження законного представника обмежені самою стадією кримінального провадження та припиняються при закінченні кримінального провадження. Кримінальне провадження було закінчене постановленням Красноармійським міськрайонним судом ухвали від 11.11.2019 року по справі № 235/3650/19 та з цього моменту процесуальні повноваження [PERSON] як законного представника закінчені та він не має відповідних прав та обов`язків. Ст. 1184 ЦК України визначило певне коло осіб, які несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану недієздатною особою: опікун та заклад, який зобов`язаний здійснювати нагляд за недієздатною особою. [PERSON] не є опікуном, тому не може нести цивільну правову відповідальність за [PERSON] , який не визнаний недієздатним у встановленому законом порядку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 07.10.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди, задоволені до [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.03.2019 року внаслідок виниклих між [PERSON] та [PERSON] неприязних стосунків, останній завдав [PERSON] одного удару складним ножем в область живота. Внаслідок завданого [PERSON] удару ножем потерпілому [PERSON] було спричинено колото-різану рану живота, проникаючу в черевну порожнину, з пошкодженням правої долі печінки, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. ( а.с. 13). Ухвалою суду від 11.11.2019 року встановлено, що [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, що передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у стані неосудності ( а.с. 13). Згідно висновків комплексної амбулаторної психолого -психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] в період часу відповідному правопорушенню страждав хронічним душевним захворюванням-біполярним афективним розладом, поточний епізод важкої депресії, з психотичними симптомами. В період здійснення інкримінованого діяння за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час [PERSON] страждає хронічним душевним захворюванням - біполярним афективним розладом, поточний епізод важкої депресії, з психотичними симптомами, суїцидальні настрої та тлі органічного розладу особистості внаслідок закритої черепно-мозкової травми ( а.с. 13). Ухвалою суду від 11.11.2019 року до [PERSON] , який вчинив у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. ( а. с. 17). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини ( ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме такий правовий висновок викладено в постанові ВСУ від 03.12.2014 року в справі № 6-183цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку ( доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком( дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Позовні вимоги позивача [PERSON] заявлені до батька особи, яка, перебуваючи у стані неосудності, завдала шкоди потерпілому. Правила ч. 2 ст. 1186 ЦК України передбачають вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою ;в) знати про її психічний розлад або недоумство. Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 717/304/16ц, провадження № 61-24272св18. Така норма введена як в інтересах потерпілих, так і з метою посилення нагляду за психічно хворими або недоумкуватими особами, оскільки часто у відношенні осіб, які страждають різноманітними психічними захворюваннями і в силу цього не можуть оцінити небезпеку своїх дій або керувати ними, не ставиться питання про визнання їх недієздатними, а отже відсутні особи (опікуни), на яких може бути покладена відповідальність. У разі, якщо особа страждає на психічні розлади, але не визнана в судовому порядку недієздатною, суб`єктом відповідальності будуть особи, які зобов`язані були заявляти клопотання в суді про визнання її недієздатною і фактично виконували обов`язки опікуна. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами : -письмовими, речовими і електронними доказами; -висновками експертів; -показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами, на підстав яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування, а саме, що лише ви рок суду в кримінальному провадженні, ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо частини позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди за придбання ліків, то суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів ( епікризів, довідок з лікарні), які б свідчили про призначення лікарями позивачу відповідних ліків. Надані позивачем чеки на суму 4141,55 грн. зазначені обставини не підтверджують. Так само не підтверджують матеріали справи і розмір збитку, завданого майну потерпілого, позивача [PERSON] , зокрема його речам : футболки, джинсовим брюкам, кросівкам. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Матеріальною правовою підставою компенсації моральної шкоди є норми цивільного права, зокрема ст.ст. 23,280, 1167,1168 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, а також спеціальні норми- ст. 1186 ЦК України, якщо шкоду завдано неосудною особою. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В даному випадку суд вважає, що злочинні дії [PERSON] дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки його права були порушені природно, шляхом завдання шкоди його здоров`ю, тому будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Проте, нездатність фізичної особи, в даному випадку [PERSON] , розуміти характер і значення своїх дій або керувати ними свідчить про відсутність його вини у спричиненні шкоди. Ч. 1 ст. 1186 ЦК України дозволяє суду покласти відповідальність щодо відшкодування шкоди на неосудну особу, але з урахуванням його майнового стану. Позовні вимоги до [PERSON] , тобто до неосудної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за клопотанням представника позивача ухвалою суду залишені без розгляду. Батьки неосудної особи, в даному випадку [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України може бути визнаний судом відповідальною особою за спричинення шкоди лише при наявності вимог, яким повинні відповідати ці особи на момент завдання шкоди: бути повнолітнім і працездатним; проживати сумісно з цією особою, знати про психічний розлад особи. Судом не встановлено, що [PERSON] та його батько [PERSON] на момент вчинення кримінального правопорушення фактично проживали за однією адресою і батько знав про те, що син хворіє психічним захворюванням. В ухвалі Красноармійського суду від 11.11.2019 року зазначено, що [PERSON] в період часу , відповідний правопорушенню, страждав страждав хронічним душевним захворюванням ( а.с. 16), на обліку у лікаря-психіатра не перебував ( а.с. 17). У зв`язку з недоведеністю , що [PERSON] та його батько [PERSON] на момент вчинення кримінального правопорушення фактично проживали за однією адресою та останній знав про психічну хворобу свого сина, тому [PERSON] в силу ч. 2 ст. 1186 ЦК України не повинен нести відповідальність за протиправні дії свого сина, які призвели до порушення прав позивача [PERSON] . В силу ст. 1186 ЦК України за протиправні дії неосудної особи може відповідати сама така особа і лише при умові матеріального стану. Враховуючи той факт, що позовні вимоги до неосудної особи [PERSON] залишені без розгляду, а статус саме відповідальної особи [PERSON] за спричинену шкоду, як батька неосудної особи, в силу ч. 2 ст. 1186 ЦК України, в судовому засіданні не доведено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed