Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним, як за єдиним спадкоємцем право власності на фермерське господарство «КАИ» у порядку спадкування. В подальшому змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право єдиного засновника фермерського господарства «КАИ» в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] та зобов'язати державного реєстратора Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області здійснити запис та внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно юридичної особи: фермерського господарства «КАИ» код ЄДРПОУ 31218268, яке зареєстроване 06.11.2000 року Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області, в частині єдиного засновника та вказати «[PERSON]». У поданому позові позивач [PERSON] зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON], який народився в с.Сілаурі Махарадзенського району Республіки Грузія та по день смерті проживав в [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно. Частково він прийняв спадщину та отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а залишилось не прийнятим фермерське господарство «КАИ» та земельна ділянка площею 38,9 га, розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка надавалась його батькові для ведення фермерського господарства на підставі державного акту на право постійного користування землею (серії [NUMBER]), виданого на підставі розпорядження Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 29 травня 1997 року за №258 та від 02 червня 1998 року №226. Головою даного ФГ «КАИ» був його батько [PERSON], а членами ФГ були: він як рідний син [PERSON], [INFO], рідна донька та його сестра [PERSON], [INFO], та зять [PERSON], [INFO]. ФГ є юридичною особою, діє на підставі Статуту. ФГ є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (ст.1 Закону України «Про фермерське господарство). Враховуючи, що земельна ділянка надавалась в постійне користування членам фермерського господарства, зі смертю голови, особи, на ім'я якої видавався державний акт, члени фермерського господарства зберігають за собою користування. У цьому випадку не відбувається успадкування права постійного користування (перехід права користування до інших осіб, спадкоємців), а здійснюється переоформлення членами фермерського господарства наданої їм в постійне користування земельної ділянки. Тому у разі смерті голови фермерського господарства, на чиє ім'я видано державний акт, право постійного користування не підлягає успадкуванню, але право користування земельною ділянкою залишається на фермерське господарство. Припинення права на земельну ділянку позбавляє фермерське господарство як суб'єкта сільськогосподарського виробництва та втрати засобів для існування громадян, які протягом тривалого часу вели фермерське господарство, працювали на цій землі, створили необхідну матеріально-технічну базу. Він являється єдиним спадкоємцем свого батька та бажає продовжити діяльність фермерського господарства. Має досвід роботи та навики з вирощування сільськогосподарської продукції та вважає, що він являється правонаступником всіх прав спадкодавця, бути засновником фермерського господарства в порядку спадкування, і у тому числі і прав на користування наданих фермерському господарству земель для ведення фермерського господарства. У відповідності до ст.36 Закону України «Про фермерське господарство» визначає порядок припинення діяльності фермерського господарства а, саме, що у разі якщо не залишилось жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства у порядку, встановленому законом. В судовому засіданні позивач повністю підтримав обставини викладені в позовній заяві та підтримав змінені позовні вимоги та просив задовольнити його позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON] повністю визнали заявлені позовні вимоги позивача, пояснили, що не заперечують, щоб саме [PERSON] був єдиним засновником Фермерського господарства «КАИ» у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Відповідач Плавська сільська рада Генічеського району Херсонської області в особі сільського голови Матківської Г.Д. в письмовій заяві наданої до суду просила суд розглянути справу у її відсутності, не заперечує у задоволенні позовних вимог позивача. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши докази надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог вважає встановленими наступні обставини та відповідні їх правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], який народився в с.Сілаурі Махарадзенського району Республіки Грузія, та проживав по день смерті в [ADDRESS]. За життя був засновником Фермерського господарства «КАИ» (код ЄДРПОУ 31218268), яке знаходиться за адресою: с.Вільне, вул.Дружби, будинок 24 Генічеського району Херсонської області, що підтверджується Статутом господарства, випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також судом встановлено, що на підставі розпорядження Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 29 травня 1997 року за №258 та від 02 червня 1998 року №226 було видано Державний акт на право постійного користування землею (серії [NUMBER]) -земельною ділянкою площею 38,9 га, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Даний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №59. У відповідності до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Штогріною Н.Л. позивач [PERSON] успадкував після смерті батька майно - гараж за номером [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 66,1 кв.м, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Плавською сільською радою Генічеського району Херсонської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства, виданого на ім'я померлого нотаріусом позивачу відмовлено на підставі п.4.12 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року, у зв'язку з відсутності Державного акту на право власності на земельну ділянку. Судом також встановлено, що після смерті батька [PERSON], на підставі рішення загальних зборів членів Фермерського господарства «КАИ» позивач [PERSON] обраний головою даного господарства, що підтверджується Новою редакцією Статуту ФГ «КАИ». Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] Амірана Ілліча ФГ «КАИ» здійснює господарську діяльність під керівництвом позивача [PERSON], як голови ФГ «КАИ». Дані обставини підтверджуються довідкою Плавської сільської ради №329 від 06.06.2018 року, згідно якої земля ФГ «КАИ» дійсно обробляється та на даний момент засіяна озимою пшеницею на площі 38,9 га та довідкою розрахунком голови ФГ «КАИ» в якій вказано, що ФГ «КАИ» на площі 38,9 га понесло затрати 156560 гривень. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. В той же час, у відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Як судом встановлено, діяльність фермерського господарства не припиняється, оскільки є члени даного господарства відповідачі по справі та спадкоємець, який бажає продовжити діяльність господарства це позивач [PERSON]. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В пункті 5.2. Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Статтею 407 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Означена норма також узгоджується із положеннями глави 16-1 чинного ЗК України, якою, крім іншого встановлено положення щодо строку користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для сільськогосподарських потреб або для забудови, який не може перевищувати 50 років. Таким чином, за діючим на момент смерті спадкодавця законодавством, не передбачено можливості передачі у постійне користування земельної ділянки для сільськогосподарських потреб яка перебуває у державній або комунальній власності фізичній особі. Оскільки ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з положень ст.. 1225 ЦК України і ст.131 ЗК України до спадкоємців на загальних підставах може перейти виключно право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 402, 407, 413 ЦК України види користування земельними ділянками, що можуть бути успадковані, виникають на підставі договорів, тоді як померлий [PERSON] набув право користування землею на підставі державного акту. Оскільки [PERSON] (спадкодавцеві) було надано право користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства, яке не є емфітевзисом, суперфіцієм чи сервітутом, вказане право не може входити до складу спадщини та спадкуватися, тому посилання в позові на дані обставини є безпідставними і оскільки були змінені позовні вимоги, а суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому розглядає тільки позовні вимоги в частині визнання права єдиного засновника Фермерського господарства «КАИ» в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], які підлягають задоволенню, так, як відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Водночас ст. 26 ЦК України визначено, що фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Тому з урахуванням вищезазначеного позов позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved