Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває у шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 27.10.2012 року, актовий запис № 430. Від сумісного проживання дітей не мають. Оскільки спільне життя не склалось із-за несумісності характерів, відсутності довіри і взаєморозуміння, сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинені з 08.03.2016 року. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою по справі [PERSON], зареєстрований 27.10.2012 року. В судове засідання позивач не з»явився, просив справу слухати у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила їх задовольнити. Пояснила, що дійсно з 08.03.2016 року шлюбно-сімейно-відносини між нею та позивачем фактично припинені. Оскільки примирення вважає неможливим, просить розірвати шлюб. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матерали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.10.2012 року,зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському міськрайонному управлінню юстиції, актовий запис № 430. Від сумісного проживання дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 08.03.2016 року у зв»язку з несумісністю характерів та частих сварок по цій причині. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з»ясовувати фактичні взаємини відносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved