Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, який в подальшому був уточнений, в остаточній редакції позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2006 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частини усіх видів заробітку. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішенням від 05.04.2006 Дергачівського районного суду Харківської області з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Від другого шлюбу позивач має трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дружина не працює, у зв?язку з тим, що старший син [PERSON] є інвалідом з дитинства та перебуває під доглядом матері. Позивач вказує, що не має змоги сплачувати аліменти в повному обсязі за рішенням суду від 05.04.2006. Також зазначив, що за останні роки його стан здоров?я погіршився, він має лише тимчасові заробітки без оформлення трудових відносин. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що він є необґрунтованим та безпідставним. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що рішенням від 05.04.2006 Дергачівського районного суду Харківської області з позивача стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2006 і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 3статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 3 ст.80 СК України розмір аліментів, визначений судом одному з подружжя, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і /або/ сімейного стану. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 « Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037 від 17.05.2017, яким були внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України, та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку погіршення матеріального стану платника аліментів, якщо у нього зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або з`явився додатковий обов`язок сплати аліментів на утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), змінився сімейний стан, тощо. Так, позивач, [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ) та має трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що не має змоги сплачувати аліменти в повному обсязі за рішенням суду від 05.04.2006, оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та за останні роки його стан здоров?я погіршився, він має лише тимчасові заробітки без оформлення трудових відносин. Дані підстави суд вважає суттєвими. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного та матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. З урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, беручи до уваги те, що позивач має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацюючу дружину, встановлені підстави щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні, а відтак позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з вищезазначеними вимогами чинного законодавства. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Пунктом 23 Постанови №3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що у новому розмірі аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: partial