Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме: про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та її діти від першого шлюбу - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з припиненням шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] , вона з своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] залишили його будинок та протягом останнього року не проживають в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі переїхали проживати в [ADDRESS] , та будь-яких речей відповідачів в його будинку немає. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначав про те, що реєстрація місця проживання відповідачів у його будинку створює йому перешкоди в отриманні житлової субсидії, а отже порушує його права власника. З вказаних підстав позивач [PERSON] просив визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] таким, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача [PERSON] та пояснила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим разом з своїми дітьми від першого шлюбу була зареєстрована в будинку позивача. Визнає те, що ні вона, ні її діти будь-яких прав не мають на належний позивачеві будинок, який був позивачем успадкованим. З жовтня 2019 року в будинку позивача вона та інші відповідачі (її сини) не проживають. Відповідач [PERSON] в будинку позивача ніколи не проживав, а був лише зареєстрованим. [PERSON] з сім`єю проживає в іншому будинку. Відповідач [PERSON] 25 серпня 2020 року знятий з реєстрації місця проживання в будинку позивача. Вона та відповідач [PERSON] 26 серпня 2020 року були зняті з реєстрації місця проживання в будинку позивача. Її син [PERSON] не бажає добровільно знятися з реєстрації в будинку позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на розгляд справи не з`явилися, хоч про час та місце проведення судових засідань були повідомленими у встановленому порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 5 серпня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом і відкрито провадження у справі № 558/432/20 на підставі такої позовної заяви. Судом по цивільній справі № 558/432/20 15 жовтня 2020 року проведено підготовче засідання. Судові засідання по даній справі призначалися 29 жовтня, 11 листопада, 27 листопада, 4 грудня 2020 року. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 61) встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено згідно довідки, виданої Боремельською сільською радою Демидівського району Рівненської області 2 червня 2020 року, виписки з погосподарської книги № 09-16/557, виданої Боремельською сільською радою Демидівського району Рівненської області 17 липня 2020 року (а.с. 4, 12), відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але по місцю реєстрації не проживають. Згідно дослідженого в судовому засіданні акта № 02-02/483 від 12 червня 2020 року (а.с. 13), комісією Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом останнього року в будинку [PERSON] за адресою свого зареєстрованого місця проживання, а саме: [ADDRESS] , не проживають. Згідно досліджених в судовому засіданні копій паспортів відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що 25 серпня 2020 року відповідач [PERSON] , а 26 серпня 2020 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з зняттям їх з реєстрації місця проживання за такою адресою, після звернення позивача до суду з позовною заявою, та припинення фактичного користування такими відповідачами будинком позивача. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку позивача [PERSON] протягом останнього року не проживає, не веде спільно з позивачем господарство, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат на утримання будинку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ст.ст. 386, 391 ЦК України вказують на те, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Оскільки відповідач [PERSON] більше року в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає без поважних причин, то його на підставі ст.ст. 72, 169 ЖК України слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. З вказаних підстав позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У позовній заяві позивач [PERSON] просив понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень стягнути з відповідача [PERSON] . Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених витрат по сплаті судового збору. У позовній заяві, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на положення ст.ст. 391, 405 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 71, 72, 163, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial