Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що в 2002 році він за згодою [PERSON], вселився та зареєструвався в домоволодінні [ADDRESS] ? частина якого належала [PERSON] на праві власності, та яку позивач придбав в 2006 році. Інша частина домоволодіння зареєстрована за відповідачем [PERSON], який з 2002 року в спірному домоволодінні не з»являвся, не здійснював жодних дій по його утриманню, коштів на ремонт, оплату комунальних послуг та на утримання будинку жодного разу позивачеві не надавав. З моменту вселення, тобто з 2002 року, позивач безперервно проживає у вказаному будинку, вільно та безперешкодно користується земельною ділянкою, масостійно утримує нерухоме майно в повному обсязі, в зв»язку з чим просить суд визнати за ним право власності на ? частину будинковолодіння за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються документальні підтвердження - оголошення в газеті «Черкаський край» про виклик до суду. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 03.11.2006 року, ? частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON], інша ? частина вказаного будинку, згідно довідки Золотоніського відділку КП «ЧООБТІ» від 31.08.2015 року за № 45, на праві приватної власності належить [PERSON]. У довідці виданій 22.07.2015 року головою квартального комітету № 23 [PERSON], зазначено, що [PERSON], 1970 р.н., проживає в ? частині будинку по [ADDRESS] з 2002 року по даний час, і фактично користується цим будинком повністю, проводить ремонтні роботи та утримує будинок в належному стані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що позивач з 2002 року проживає в будинку по [ADDRESS]. Крім позивача та його сім»ї, у вказаному будинку ніхто не проживав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що у вказаному будинку до позивача проживали [PERSON], які померли, а [PERSON] виїхав в м. Ізмаїл. З 2002 року в будинку проживає позивач з сім»єю, який проводив газ до будинку та здійснював в ньому ремонт. Тобто на сьогоднішній день позивач [PERSON] добросовісно та безперервно з 2002 року володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним та утримує його в належному стані. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю можу бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Набувальна давність є юридичним фактом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов»язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об»єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперевність (тобто строк володіння). Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли ще з 01 січня 2001 року. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved