Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на проживання та користування житловим будинком по [ADDRESS], позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1996 року являється власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому значиться також зареєстрований відповідач, який за даною адресою не проживає. Відповідач не приймає участі та не несе витрат по утриманні будинку, його особистих речей в будинку немає, він відсутній без поважних причин за місцем реєстрації понад рік часу, тому просить визнати його таким, що втратив право на проживання та користування належним йому житловим будинком . В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просить його задовольнити. Пояснив, що відповідач являється його сином, з яким у нього в останні роки склалися неприязні стосунки, який у вересні 2011р. забрав свої речі та перейшов проживати до матері у інший район. Сина з будинку він не виганяв та не перешкоджає його поверненню. Окрім цього, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року його було зобов'язано не чинити сину перешкоди у користуванні будинком та вселити його. З часу вступу в законну силу і по даний час відповідач із заявами в органи міліції з приводу чинення ним відповідачу перешкод в користуванні будинком не звертався. Окрім цього, відповідач не звертався також із заявами до виконавчої служби з приводу виконання рішення суду від 09.12.2013 р. Тобто, своїми діями відповідач ще раз підтвердив той факт, що не бажає і не буде проживати у його будинку, оплачувати за нього комунальні послуги та підтримувати будинок в задовільному стані. Позивач вказує, що відповідач не проживає у вказаному будинку, будинком не цікавиться та не оплачує за нього комунальні послуги. Факт не проживання відповідача стверджується актами перевірки особи по місцю проживання складеними Зимноводівською сільською радою від 10 травня 2012 р., 14 червня 2012 р., 09 липня 2012 р., 01 жовтня 2012 р., 16 грудня 2013 р., 18 червня 2014 р., 18 грудня 2014 р. Комісія, яка перевіряла будинок дійсно перевірила, чим є в ньому речі його сина, тобто комісією чітко зауважено, що відповідач у його будинку не проживає. Через відповідача він не може оформити субсидію, зважаючи на те. що комунальні послуги зросли. Відповідач та його представники в судовому засіданні заявлений позов не визнали, вважають його безпідставним, в задоволенні якого просять відмовити. Пояснили, що з 4-х років життя та до серпня 2012р. [PERSON] постійно проживав в будинку, належного його батькові - позивачу по справі. Але батько його вигнав з будинку, тому він перейшов проживати до матері у Жовківський район. У березні 2013р. він повернувся назад та проживав в даному будинку з батьком тиждень часу. Позивач знову почав зловживати алкоголем та вигнав його з будинку, а також змінив замки на вхідних дверях, тому він не має змоги проживати в спірному будинку. Протягом 2011-2012 років він неодноразово звертався в міліцію за заявами про те, що батько чинить йому перешкоди в проживанні. Також він звернувся в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом та його вселення, і 09.12.2013р. суд задовольнив його позов, рішення по якому позивачем виконано добровільно, тому звертатись у відповідні органи для примусового виконання рішення потреби не було. Доводи позивача про відсутність його особистих речей у будинку не відповідає дійсності. В будинку є його холодильних, одяг взуття та різні побутові товари. З'ясувавши дійсні обставини справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами та давши їм оцінку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно копії Витягу про державну реєстрацію прав від 15.10.2011 р., [PERSON] являється власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому зареєстровані [PERSON] та його син [PERSON], тобто позивач та відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 13.02.2013р. Пустомитівський районний суд Львівської області, розглянувши цивільну справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання та користування жилим приміщенням - будинком по [ADDRESS], та зняття з реєстрації, відмовив в задоволенні позовних вимог. Зокрема, як слідує з рішення суду, [PERSON] стверджував, що [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] з травня 2012р. по лютий 2013р. - день прийняття рішення у справі, але факти не підтвердились в суді. Рішення суду на даний час перебуває в законній силі. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд не приймає до відома акти перевірки особи по місцю проживання, наданих позивачем за 10.05.2012 року, 14.06.2012 року, 09.07.2012 року, 01.10.2012 року, оскільки дані докази та факти з'ясовувались при розгляді згаданої цивільної справи, і суд надав їм оцінку. Суд критично оцінює представлені позивачем акти перевірки особи по місцю проживання за 16.12.2013 року, 18.06.2014 року, 18.12.2014 року, в яких зазначено, що зі слів позивача його син [PERSON] у будинку по [ADDRESS] не проживає протягом двох - трьох років, оскільки такі складені зі слів позивача, зацікавленої особи у результаті розгляду справи, сусіди відмовилися підписати акт, тобто не засвідчити даний факт, а тому суд визнає дані акти неналежним доказом. Також суд приймає до відома, що 09.12.2013р. Пустомитівський районний суд, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення, задовольнив позов та зобов»язав [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], а також про його вселення в даний будинок. Доводи позивача на підтвердження не проживання [PERSON], оскільки останній не звертався із заявами до виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду від 09.12.2013 року, суд вважає безпідставними, так як судом встановлено та не заперечується самим позивачем, що після ухвалення судом рішення від 09.12.2013 року він не чинив відповідачу перешкоди у користуванні будинком, тобто добровільно виконав рішення суду. Інших доказів на підтвердження доводів позовної заяви позивач [PERSON] не надав. Доводи сторони відповідача про періодичне проживання відповідачем [PERSON] у будинку під [ADDRESS] та наявність у ньому його особистих речей, позивачем не спростовано. Відповідно до ст. ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на вище наведене, суд вважає, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем обґрунтовано спростовані твердження позивача. Тому суд приходить до висновку , що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. .

Outcome: dismissed