Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вказана квартира є його приватною власністю, оскільки прижбана за його особисті кошти, які він отримав від продажу домоволодіння в Харківській області (а.с. 2-3). В подальшому позивач уточнив свою позовну заяву (а.с. 17-18). 12.04.2014 року позивач [PERSON] помер, провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] 15.04.2015 року правонаступником померлого позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в якій вона просить встановити юридичний факт, яким визнати, що з 2000 року [PERSON] та [PERSON] не мали фактичних шлюбних відносин, мешкали окремо і не вели спільний побут та просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана квартира є приватною власністю [PERSON], придбана ним за особисті кошти, отримані від продажу майна померлих батьків домоволодіння у Харківській області, а з [PERSON] він не мешкав та не вів спільного господарства з 2000 року (а.с. 145-146). 22.04.2014 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірна квартира придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя, при укладанні договору купівлі-продажу вона надавала нотаріальну згоду на покупку квартири у м. Харкові. На момент розірвання шлюбу у 2008 році спору про поділ майна між ними не було, оскільки була домовленість, що вказана квартира залишиться їх спільній донці [PERSON], на утримання якої він аліментів за рішенням суду не сплачував (а.с. 26-28). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримала у повному обсязі, посилалася на те, що спірна квартира придбана померлим за власні кошти, з [PERSON] він не мешкав однією сімєю з 2000 року, оскільки він мешкав у м. Харкові, а вона у м. Суми. Просила позов в його останній редакції від 15.04.2015 року задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, вважала його необґрунтованим та спростованим наданими доказами, просила відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зустрічний позов підтримала, просила поновити строки для звернення до суду з зустрічною позовною заявою, посилалася на те, що спірна квартира придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя, просила зустрічний позов задовольнити. Первісний позов не визнала у повному обсязі, вважала його необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні. Допитаний у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] він знав зі школи, з початкових класів. Свідку відомо, що [PERSON] одружився, у нього в шлюбі була дитини, потім він розлучився, поїхав на відпочинок, там познайомився з жінкою, вони одружилися та поїхали з дружиною до м. Суми. В 2000 році [PERSON] повернувся до с. Хорошево в Харківській області до своїх батьків через їх стан здоровя, він працював у Харкові, був випадок, що він поїхав на заробітки до Москви, батьки шукали його через передачу «Жди меня». Спочатку помер батько [PERSON], матір не ходила самостійно, він здійснював за батьками догляд, дружини з Сум поряд із ним не було, мати [PERSON] померла в 2003-2004 році. [PERSON] продав будинок батьків та купив квартиру по вул. Р. Ейдемана. З [PERSON] він почав зустрічатися десь з 2003 року, а жити з 2004 року. Дружину [PERSON] він бачив, вона приїздила в гості, вони розлучені не були, проте разом не мешкали. Допитана у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що померлого [PERSON] вона знає з 1972 року, оскільки вона вийшла заміж за його старшого брата. [PERSON] мешкав в Хорошево, батьки були в поганому стані, з 2000 року він мешкав з батьками, спочатку похоронив батька, мати самостійно не ходила, він доглядав за нею. Дружину із Сум свідок не бачила ні разу та свекруха не казала, що до неї приїздила невістка. [PERSON] стала мешкати з [PERSON] приблизно з 2005 року, познайомилися вони в 2003-2004 роках. Де мешкав [PERSON] до 2000 року, свідок не знає, скарг на здоровя свідок від нього до 2002-2003 року не чула. Допитана у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що з [PERSON] вони разом навчалися у школі, він жив з батьками в с. Хорошево, де мешкає свідок. Він був одружений у перший раз на [PERSON], у шлюбі був син, потім була дружина [PERSON], у шлюбі у них була донька, [PERSON] свідок не бачила, оскільки вона мешкала в м. Суми. За батьками доглядав [PERSON], з 2000 року він мешкав в с. Хорошево, їздив до Москви, там він загубився, його матір розшукувала. Батько [PERSON] помер в 2002-2003 роках, він поховав батька, доглядав за матірю, старший син допомагав, дружини [PERSON] поряд не було. [PERSON] особисто свідку розповідав, що якби не [PERSON], то він би давно помер. Будинок після смерті матері він продав та купив квартиру. З ким він мешкав в цій квартирі, свідку невідомо. [PERSON] забрала його жити до себе, за життя [PERSON] казав, що все зробить, аби [PERSON] нічого не досталося. Допитана у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що з [PERSON] знайома з 2000 року, він мешкав в с. Хорошево. Коли вона до нього приїздила, мати вже померла. Свідок вважала його неодруженим, оскільки він мешкав з батьками без дружини. Він продав будинок та купив квартиру на Салтівці, свідок була в цій квартирі. Квартиру [PERSON] купував разом із [PERSON], вони разом її вибирали. [PERSON] мешкав в квартирі, яка належала [PERSON], в квартирі на Салтівці фактично ніхто не мешкав, з дружиною [PERSON] в них був тільки штамп в паспорті. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.12.1992 року, шлюб розірваний рішенням суду від 21.04.2008 року (а.с. 36-38), від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 33-36). 04.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 57), 12.04.2014 року [PERSON] помер (а.с. 58). 01.09.2001 року між померлим [PERSON] та його батьками [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно умов якого, [PERSON] передає у власність [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Хорошево, Харківського району, вул. Фрунзе, 75, а [PERSON] зобовязується довічно утримувати [PERSON] та [PERSON], надаючи їм необхідне харчування, одяг і забезпечувати за ними належний догляд та необхідну допомогу (а.с. 4). 22.08.2006 року [PERSON] продав належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Хорошево, Харківського району, вул. Фрунзе, 75, продаж проведено за 141400,00 грн. (а.с. 6,7). 03.10.2006 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за 126250 грн. (а.с. 8). Згідно копії нотаріальної заяви від 01.09.2006 року, [PERSON] надала [PERSON] згоду на придбання ним за спільні кошти будь-якої квартири в місті Харкові за ціну і на умовах на його розсуд (а.с. 42). У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту п. 23 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. На підставі наданих позивачем доказів, а саме: показань свідків, які підтвердили факт проживання [PERSON] у с. Хорошево Харківської області з 2000 року, суд вважає доведеним, що померлий [PERSON] з 2000 року мешкав окремо від [PERSON], не мав з нею фактичних шлюбних відносин, не вів спільне господарство. Доказом фактичного проживання у с. Хорошево є також договір довічного утримання від 01.09.2001 року, укладений між померлим [PERSON] та його батьками. Як показання свідків, так і договір довічного утримання підтверджують факт того, що [PERSON] не міг мешкати за місцем реєстрації у м. Суми, оскільки він самостійно доглядав за батьками похилого віку, чим виконував умови договору довічного утримання. Згідно копії паспорта, відповідач [PERSON] зареєстрована з 1992 року у м. Суми. Доказів фактичного постійного проживання у м. Харкові разом із чоловіком, допомоги у догляді за його батьками, позивачем за зустрічним позовом не надано. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвердитись іншими засобами доказування. Посилання представника позивача як на доказ спільного проживання - на письмову позицію [PERSON], викладену ним у позові про розірвання шлюбу до [PERSON], є необґрунтованим, оскільки позовні заяви, заперечення та викладені в них обставини не є належним доказом проживання або не проживання однією сімєю до певного часу, ведення спільного побуту. Фотографії, залучені до матеріалів справи відповідачем у якості доказів спільного проживання є неналежними доказами по справі, оскільки на підставі цих фотографій неможливо встановити ні дійсний час фотографування, ні місцевість, ні взагалі наявність спільного побуту та фактичних шлюбних відносин, оскільки вони відображують моменти життя - відпочинок, пікнік, прогулянку у лісі. Відповідно до п. 15 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Відповідачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом про визнання майна спільною сумісної власністю та його поділ, вказане клопотання є зайво заявленим, а строк звернення до суду не є пропущеним, оскільки строк позовної давності по цій категорії спорів рахується не з моменту розірвання шлюбу, а за часу, коли особа дізналася про порушення майнового права. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, нотаріальна посвідчена заява [PERSON] не є доказом придбання спірної квартири за спільні кошти, а є обовязковим документом, необхідним для укладення договору купівлі-продажу, відповідно до вимог ст. 65 СК України. Згідно п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином судом встановлено, що спірна квартира придбана померлим [PERSON] за кошти, отримані від продажу домоволодіння, яке належало йому на підставі договору довічного утримання за час окремого проживання від дружини [PERSON] у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а зустрічний позов задоволенню не підлягає в звязку з недоведеністю обставин, викладених на підтвердження зустрічних позовних вимог. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, позивачем при подачі уточненого позову не сплачений судовий збір в частині вимог немайнового характеру, який підлягає стягненню у розмірі, встановленому ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову до суду.

Outcome: approved