Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 лютого 1982 року, виданого секретарем Чмирівської сільської ради за реєстраційним № 3. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] прописані в належному йому домоволодінні, але не проживають вже більше десяти років. Прописка відповідачів перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, за невідомих суду обставин про дату, час та місце слухання справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони або інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача Старобільського районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобов'язань між ними та позивачем немає та просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 лютого 1982 року, виданого секретарем Чмирівської сільської ради за реєстраційним № 3, позивачу належитьдомоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданої сільським головою Чмирівської сільської ради № 1813 від 03 серпня 2015 року. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою більше десяти років. Право користування житлом [PERSON] набув, як член сім'ї, оскільки він є рідним сином дружини позивача. Право користування житлом [PERSON] набула, як член сім'ї, оскільки вона є дружиною відповідача [PERSON] Тому суд вважає, що дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд робить висновок, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно не проживають в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], оскільки вони більше десяти років в ньому не мешкають, позовів про їх вселення чи інших позовів до власника житла про усунення перешкод у користуванні майном надано не було. Що стосується вимог позивача [PERSON] про зобов'язання Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зняти відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації у вищевказаному в позові будинку, то суд вважає у цій частині позову відмовити у зв'язку з наступним: Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, зобов'язання відповідача Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти відповідачів з реєстрації, на думку суду, є зайвим. Враховуючи вищевикладене, суд позов задовольняє частково та визнає відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS]. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386-388, 405 ЦК України,

Outcome: partial