Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обгрутовані позовних вимог позивач пояснив, що йому на праві власності належить квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 14 травня 2005 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] , та з 14.05.2005 року відповідач була зареєстрована в квартирі. 27 березня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З березня 2012 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, речей її в квартирі не має. Як відомо позивачу, відповідач [PERSON] в 2014 році вийшла заміж та проживає в Російській Федерації. Позивач вважає, що відповідач втратила право користування квартирою з підстави не проживання понад один рік, без поважних причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, день і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, свідка, вважає, що позовні вимоги заявлено обґрунтовано та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON], зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить йому на підставі договору купівлі - продажу № Н6-1282 від 21 лютого 1995 року, який підписаний та зареєстрований ні Харківській товарній біржі «Слобода» на підставі біржового контракту Н6-1282 від 21.02 1995 р. 14 травня 2005 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] та було зроблено відповідний актовий запис за № 624, про що свідчить Свідоцтво про шлюб від 14 травня 2005 року Серія 1-ВЛ №002493. Відповідач став членом сім'ї, зареєструвалась 14.09.2016 році та проживала у вказаній квартирі. 27 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] 6уло розірвано, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.03.2012 року, справа №2/2024/720/12. З 27.03.2012 року по теперішній час відповідач в квартирі не проживає, речей її в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Ці факти підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Таким чином судом встановлено, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі понад один рік. Добровільно виселилась з квартири, тобто добровільно змінила своє місце проживання, з цього приводу, втратила право користування квартирою з зазначеного часу. Відповідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла, що покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сімї без поважних причин понад один рік, \~якщо інше не встановлено домовленістю між власником житла або законом. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи, що цивільне законодавство не передбачає\~ збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позиція позивача доведеною та підлягаючою задоволенню, оскільки він є власником вищезазначеної квартири, відповідач не проживає за вказаною адресою, та її реєстрація призводить до порушення прав позивача як власника квартири. Що стосується позовних вимог в частині зобовязання Ленінський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області провести зняття з реєстрації відповідача, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, для зняття осіб з реєстраційного обліку відповідному органу достатньо рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом чи виселення, що набрало законної сили, та є підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи, а тому вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними. За таких обставин, позов в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації підлягає відмові. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial