Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.2011 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за №1970 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Внаслідок укладення шлюбу [PERSON] було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». У позивача та відповідача народилося двоє спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На момент подання позовної заяви сторони формально як співвласники житла продовжують разом з відповідачем та дітьми проживати у двокімнатній квартирі, загальною площею 54,17 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за адресою: 02217, [ADDRESS], яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Впродовж останніх років сімейне життя позивача з відповідачем поступово погіршувалося, виявилось, що вони мають зовсім різні характери і не можуть знайти спільну мову, тривалі періоди він (позивач) проживав окремо від сім'ї за межами спільної квартири. Все вищезазначене в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з 30.01.2018 р. Станом на момент подання даного позову, він (позивач) з відповідачем проживають в різних кімнатах, не мають спільного бюджету як подружжя, купляють продути харчування та харчуються окремо (витрати на утримання дітей (продукти харчування, одяг, навчання) несуть спільно), спільних покупок та інших вкладень грошових коштів не здійснюють, спільного господарства не ведуть, комунальні послуги сплачує відповідачка та позивач відшкодовує половину вартості як співвласник житла. Жодних інтимних зв'язків та інших підстав, які б давали можливість вважати, що шлюбні відносини між сторонами зберігаються - немає. У спільному житлі з 30.01.2018 р. проживають лише як співвласники та сусіди, а також як батьки спільних дітей. Таким чином, шлюбні відносини між ним (позивачем) та відповідачем припинені, примирення не відбулось, стосунки налагодити не вбачається можливим, в збереженні шлюбу він (позивач) не зацікавлений. Основною причиною цього вважає втрату почуття любові, суперечливість характерів, різні погляди на життя та сім'ю, відсутність між ними взаєморозуміння, що призвело до фактичного відчуження один від одного. Рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно і виважено, змінювати його він (позивач) намірів не має. Примирення, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливим, всі можливості для відновлення шлюбних відносин вже вичерпані. Подальше збереження шлюбу суперечить його (позивача) інтересам і буде мати негативні наслідки. Враховуючи вищевикладене просить суд не надавати строк на примирення. Спір щодо поділу майна відсутній. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.05.2018 р. відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, 17.12.2011 р. [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) зареєстрували шлюб, про що 17.12.2011 р. складено відповідний актовий запис за № 1970. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - «[PERSON]», дружини «[PERSON]» (а.с.9). Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають двох спільних дітей: -сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER], виданого 04.12.2012 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що 09.12.2005 р. складено відповідний актовий запис за №2940 (а.с.11); -доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] вданого 30.11.2012 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що 30.11.2012 р. складено відповідний актовий запис за №3774 (а.с.10). За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні сторони не виявили бажання примиритись, наполягали на розірванні шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення сторін, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, різні інтересами, спільне господарство не ведуть. Сім'я існує лише формально, збереження сім'ї є не доцільним. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально,сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved