Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що з відповідачкою [PERSON] він одружився 07 жовтня 1994 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя (актовий запис № 1251 від 07.10.1994 року). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, подружні відносини між позивачем та відповідачкою припинилися з березня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання, шлюбу на думку позивача, є відсутність взаєморозуміння і згоди. Непорозуміння, що виникли між сторонами привели до взаємного відчуження та вони остаточно втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що їхня родина розпалась остаточно і відновлена бути не може. На примирення з відповідачкою позивач категорично не згоден. Спору про місце проживання дитини між сторонами не має. За час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства сторонами було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що йому належить ? частина зазначеного житлового будинку, оскільки його було придбано в період шлюбу. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання з'явилась, не заперечувала проти задоволення позовної заяви про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 07 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя, актовий запис № 1251 від 07.10.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.07.2001 року зроблено актовий запис № 456, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Спільне життя у сторін не склалось, подружні відносини між позивачем та відповідачкою припинилися з березня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання, шлюбу на думку позивача, є відсутність взаєморозуміння і згоди. Непорозуміння, що виникли між сторонами привели до взаємного відчуження та вони остаточно втратили почуття поваги та любові один до одного. Спору про місце проживання дитини між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства сторонами було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу укладеного 14.03.2001 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що вказаний будинок був придбаний у період шлюбу кожен з подружжя має право на ? частину житлового будинку. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який був чинний на момент придбання житлового будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання йог недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а також суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку придбаного сторонами у період шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved