Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилаючись на те, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2013 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 17.05.2013 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заборгованість позивача по аліментам станом на 31.03.2014 року становить 8417,00 гривень. Його тяжке матеріальне становище стало причиною того, що у нього утворилась заборгованість по аліментам. Крім того, у зв'язку з тим, що він ніде не працює, тому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини доходу щомісяця не може. З урахуванням його матеріального становища він може сплачувати аліменти лише у розмірі 1/4 частини свого доходу щомісяця або у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень на місяць. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягнуті з нього за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2013 року з 1/3 частини до 600 гривень щомісячно, з часу його звернення з цим позовом до суду і до повноліття дитини, а також звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів у сумі 8417,00 гривень за період з 17.05.2013 року по 31.03.2014 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, та додатково суду пояснив, що інші діти та особи на його утримані не перебувають, на обліку з будь-яких захворювань не перебуває, з моменту присудження аліментів сплатив відповідачу за чеками приблизно 600 гривень, з жовтня 2014 року почав отримувати допомогу по безробіттю. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні, у зв'язку з тим, що позивачем не надано жодних доказів того, що після ухвалення рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2013 року, згідно якого [PERSON] позов визнав, у нього змінився матеріальний стан чи інші суттєві обставини. Крім того, позивач не підтвердив, що зможе сплачувати аліменти у розмірі 600 гривень щомісячно. Грошова сума у розмірі 600 гривень є навіть меншою ніж 1/2 частина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про народження, серії [NUMBER], встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.6). 22.08.2013 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист №333/3821/13-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.05.2013 року (а.с.8). Вищезазначений виконавчий лист було видано на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2013 року, яке жодною стороною не оскаржувалося та набуло законної сили 15.07.2013 року. Згідно вказаного рішення суду відповідач позов визнав та пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно довідки від 22.04.2014 року, виданої державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, загальна сума боргу за виконавчим листом №333/3821/13-ц, виданим 22.08.2013 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя, станом на 31.03.2014 року за період з 17.05.2013 року по 31.03.2014 року становить 8417,00 гривень, за вказаний період боржником аліменти сплачено не було (а.с.5). Відповідно до інформації вих.№26046 від 06.11.2014 року, наданої державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, загальна сума боргу за виконавчим листом №333/3821/13-ц, виданим 22.08.2013 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя, станом на 01.11.2014 року за період з 17.05.2013 року по жовтень 2014 року включно становить 14719,00 гривень. За вказаний період [PERSON] було сплачено аліменти лише у червні 2014 року у розмірі 300 гривень. На підставі інформації від 29.10.2014 року, наданої Правобережним районним центром зайнятості м.Запоріжжя на запит суду, [PERSON] з 09.09.2014 року перебуває в них на обліку, з 11.09.2014 року йому надано статус безробітного. Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 04.11.2014 року, наданої Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на запит суду, інформація про доходи фізичної особи [PERSON] за період з 01.04.2013 року по 30.06.2014 року відсутня. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він має інші зобов'язання матеріального характеру, що перешкоджають у сплаті аліментів, а також про наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що перешкоджала йому щомісячно проводити сплату аліментів на утримання сина відповідно до рішення суду. Таким чином, у справі відсутні докази, які б свідчили як про зміну матеріального чи сімейного стану позивача, так і про погіршення його стану здоров'я порівняно з тим періодом, коли було ухвалено рішення суду про стягнення з нього аліментів. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову відповідача в частині зменшення аліментів слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У позові позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості, посилаючись на тяжкий матеріальний стан. При цьому, на думку суду, зміна матеріального стану позивача не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості, а є лише підставою для відстрочки чи розстрочки сплати заборгованості за аліментами, як це зазначено у ч.1 ст.197 Сімейного кодексу України. Разом з тим, позивач ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не посилався на тяжку хворобу чи інші обставини, які мають істотне значення, та які можуть бути підставами для звільнення від сплати заборгованості згідно вимог закону. Крім того, обставини, викладені в позовній заяві, мали місце до винесення рішення суду про стягнення аліментів та були враховані судом. Відповідач був обізнаний як про свій обов'язок сплачувати аліменти, так і про початок виконання обов'язку по сплаті аліментів, однак не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, а також не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Таким чином, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed