Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] зі зняттям відповідача з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 липня 2013 року дочка [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та взяла прізвище [PERSON] . З моменту укладення шлюбу вони стали проживати в будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] [INFO] народилася внучка [PERSON] і позивач надав згоду на реєстрацію в його будинку. 20 березня 2017 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі №536/2074/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що з вересня 2016 року [PERSON] не з`являється за місцем реєстрації. У зв`язку з тим, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку і не бажає цього робити в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав як власника майна. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник О. В. позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник Кременчуцького районного сектору ДМС України у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки серії АЕЕ №577849 від 19 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Волошиною Н. А. Кременчуцького районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3959, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і земельна ділянка площею 0,15 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку ? 0,05 га і ведення особистого підсобного господарства ? 0,10 га), що знаходиться у [ADDRESS] , на території Червонознам`янської сільської ради. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року розірвано шлюб, зареєстрований 20 липня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №491 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Виконавчого комітету Новознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , і має склад сім`ї: [PERSON] ? дружина, 1975 року народження; [PERSON] ? дочка, 1992 року народження; [PERSON] ? внучка, 2016 року народження; [PERSON] ?внук, 2020 року народження; [PERSON] ? колишній зять, 1986 року народження; [PERSON] ? брат дружини. З вересня 2016 року відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] ,що підтверджується актом про не проживання від 30 грудня 2020 року, складеним власником житлового будинку [PERSON] в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Будь-які речі колишнього зятя вдома відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона колишня дружина [PERSON] і проживає разом з батьком [PERSON] в одному будинку. У своїх поясненнях підтвердила, що з [PERSON] офіційно розлучена і він забрав всі свої речі з будинку. З вересня 2016 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні пояснила, що з вересня 2016 року не бачила, щоб [PERSON] проживав у будинку разом з [PERSON] . Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає. Такими діями він порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до положень статті 72 Житлового кодексу України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 386 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, згідно із статтею 405 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, ураховуючи, що відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляє, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога про зняття відповідача з реєстрації, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840, 80 грн.

Outcome: partial