Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який був зареєстрований у Солом`янському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за № 1447 від 23.06.2015. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.06.2015 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від якого дітей не мають. На цей час подружжя проживає окремо більше року, у них відсутні спільні інтереси, порозуміння, повага та нормальне спілкування, наявні різні погляди на життя. Шлюб припинив своє існування та подальше його збереження суперечило б інтересам позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі та її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 07.05.2021 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про розірвання шлюбу, у якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відзив мотивований тим, що подружжя мало чудові відносини, вони дбали та піклувалися один про одного, а конфлікти були відсутні. Разом вони часто подорожували та за час шлюбу нажили багато спільного майна. Піклувалися про здоров`я один одного. У березні 2019 року позивач повідомив, що у будинку житиме інша жінка, тому відповідач зібрала частину своїх речей і він допоміг їх перевезти до її квартири. Згодом він неодноразово пропонував примирення. На думку відповідача, на позивача чиниться психологічний тиск, а старший син ним маніпулює. У своєму відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 12.05.2021, та який за своєю суттю слід вважати відповіддю на відзив, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подружжя проживає окремо більше року та подружні стосунки припинилися 19.03.2020. Позивач не бажає проживати та підтримувати стосунки з відповідачем. Майновий спір подружжя буде вирішуватися окремим позовом після розірвання шлюбу. 24.03.2021 відповідач звернулася до позивача з заявою про розірвання шлюбу в органах РАЦС за спільною заявою. У зв`язку з заявою відповідача від 12.05.2021, ухвалою суду від 14.05.2021 було надано [PERSON] та [PERSON] строк на примирення терміном у чотири місяці, до 14.09.2021; провадження у справі зупинено до визначеного судом строку для примирення та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 15.09.2021. У зв`язку з клопотанням відповідача, 15.09.2021 судове засідання було відкладено на 19.10.2021. 19.10.2021 відповідач [PERSON] подала до суду заяву про зупинення провадження у справі, у задоволенні якої цього ж дня було відмовлено ухвалою суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, зазначив, що примирення не відбулося, на розірванні шлюбу наполягає. Напочатку шлюбне життя було нормальним, подружжя жило у будинку позивача, разом відпочивали, позивач утримував дружину. Потім з її боку почалися фінансові претензії, вимагала переписати на себе будинок та земельну ділянку, в результаті стосунки погіршувалися. З 19.03.2020 подружжя разом не проживає, шлюбні відносини відсутні. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Подружжя разом не проживає, не ведуть спільного господарства, у них відсутні спільні інтереси, всі стосунки між ними припинені, отже шлюб існує формально. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що за час, наданий судом для примирення, їй не вдалося поспілкуватися з позивачем. Разом з позивачем вони стали проживати з лютого 2015 року, мали гарні стосунки, потім одружилися та жили у будинку чоловіка. Разом вони багато подорожували, вели спільний побут, придбали майно, під час хвороб піклувалися один про одного. У березні 2018 року позивач подарував відповідачу будинок та земельну ділянку. У березні 2020 року, одного дня, позивач несподівано повідомив, що у його будинку тепер буде проживати інша жінка, після чого відповідач зібрала частину речей та переїхала до своєї квартири. Оскільки сином позивача подано заяву про визнання його недієздатним, відповідач має побоювання, що після розлучення вона не зможе його захистити. Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.06.2015 у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1447. Сторони від шлюбу дітей не мають. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, за наданий судом строк примирення подружжя не відбулося. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved