Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] та в якій зареєстрована відповідач по справі. Посилаючись на ту обставину, що відповідач з 2006 року не проживає за місцем реєстрації, позивач, згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦПК України, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 50 в будинку № 46 по вул. Некрасова в м. Біла Церква Київської області. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити з тих підстав, що їй більше не має куди прописуватись, а також пояснила, що з 2006 року вона проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS], яка належиться на праві власності матері, а також зазначила, що не намагалась вселитись в квартиру до батька. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується даними копії свідоцтва на право власності на житло (а.с. 7). Позивач по справі є батьком відповідача, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження (а.с. 9). Згідно довідки від 04.12.2015 року № [NUMBER] БМР ЖЕК № 7, [PERSON] з 15.05.1998 зареєстрована в [INFO] (а.с. 8). Відповідач в судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що з 2006 року вона не проживає за вищевказаною адресою, оскільки її батьки почали жити окремо, а вона залишилась із матірю. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не доведено про наявність поважних причин, які б не давали останній проживати за місцем реєстрації у вказаний період. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання її такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. Посилання відповідача про відсутність в неї можливості прописатися за іншою адресою, суд оцінює критично, оскільки вказані доводи не спростовують зазначених вище висновків суду по даній справі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved