Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 20.05.2014 року по 28.07.2015 року, від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2015 року шлюб між ними був розірваний, оскільки сім?я фактичного розпалася, та починаючи з червня 2017 року син [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в смт. Маньківка Черкаської області і за весь час проживання сина з позивачем вона не приймала участі у його вихованні, не цікавилася його розвитком, станом здоров?я, не надавала ніякої матеріальної допомоги. Вихованням та утриманням сина [PERSON] повністю займається позивач, вони проживають в м. Умань Черкаської області, з 2017 року дитина відвідує дитячий садочок в м. Умань Черкаської області, тому з даним позовом позивач звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи - Мороз В.П., головний спеціаліст служби у справах дітей Уманської міської ради, діючий на підставі доручення, в судове засідання не з?явився, подавши заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки це буде в інтересах дитини та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомляла. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 20.05.2014 року по 28.07.2015 року, який було розірвано на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2015 року. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.06.2014 року Відділом ДРАЦС по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, відповідно до якого матір?ю дитини є - [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Починаючи з червня 2017 року син [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні. Весь цей період дитина відвідує дитячий садочок в м. Умань. Вказані факти підтверджуються: Характеристикою на вихованця дошкільного навчального закладу №23 - [PERSON] , [INFO] , виданою завідувачем ДНЗ №23 м. Умані; Довідкою № 01-19-02/24 від 22.05.2018 року за підписом завідувача ДНЗ № 23 м. Умані; Довідкою від 08.06.2018 року за підписом Голови Правління ОСББ «Н.Уманське №1» та поясненнями сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акта обстеження умов проживання, затвердженого 07.06.2018 року начальником служби у справах дітей Уманської міської ради Декарчуком О.С., після проведення обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що вони відповідають всім необхідним нормам та вимогам, дитина забезпечена окремою кімнатою та куточком для відпочинку, забезпечена одягом, взуттям, всіма необхідними продуктами харчування, взаємовідносини батька з сином доброзичливі, батько створює сприятливий мікроклімат в сім?ї. Зі слів батька встановлено, що мати хлопчика - [PERSON] тривалий час з сином не спілкується та не цікавиться його життям. Відповідно до характеристики на [PERSON] , виданої ФОП [PERSON] , він працює на посаді Адміністратора у ФОП [PERSON] з 18.10.2017 року, зарекомендував себе позитивно, за характером спокійний та врівноважений, в колективі користується повагою та авторитетом, має почуття відповідальності. Відповідно до Довідки про доходи, виданої ФОП [PERSON] , позивач [PERSON] займає посаду Адміністратора та отримує заробітну плату. Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст.182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 СК України. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язків щодо дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не приймає участі у житті сина [PERSON] , добровільно не виконує свого обов`язку по його утриманню, з огляду на вік дитини, яка є малолітньою, прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік матері, яка в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, місце проживання дитини, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 9 ст.141 ЦПК України зазначено, що у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, - суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved