Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог вказує, те, що 28 жовтня 2015 року у с.Уласово-Русанівка помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6824455100:06:013:0222 та 6824455100:06:013:0091. За життя [PERSON] розпорядився вказаними земельними ділянками, склавши заповіт на нього, а інше майно заповів дочці [PERSON] Позивач стверджує, що про наявність заповіту йому не було відомо, у липні 2016 року він віднайшов вказаний на звернувся до нотаріуса, однак йому відмовлено у прийняття заяви у звязку з пропуском строку подання заяви для прийняття спадщини.\~ Позивач вважає, що встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, так як він проживає за межами району часто буває у відрядженнях та про існування заповіту не знав, тому з врахуванням вказаних обставин просить визначити додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] В ході розгляду справи встановлено, що дочка спадкодавця [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому за клопотанням позивача до участі у справі судом залучено співвідповідачем [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові, вказавши, що поважними причинами пропуску позивачем строку прийняття спадщини після смерті спадкодавця, є відсутність відомостей про заповіт, тому просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнає повністю, просить справу слухати у його відсутності. Співвідповідач [PERSON]\~ у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що вона вчасно звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] за законом та заповітом, але оформити свої спадкові права не змогла через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Також пояснила, що заперечує відносно визначення позивачу [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки він без поважних на те причин е скористався своїм правом на прийняття спадщини за заповітом у визначений законом шестимісячний строк, хоча про наявність заповіту йому було відомо, так як заповіт посвідчувався нотаріусом вдома, в будинку матері позивача [PERSON] та остання підписувала за [PERSON] заповіт, тому він не міг знати про його існування. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2015 року у с. Уласово Русанівка помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №267869, виданим 16 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №80. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~ Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Судом встановлено, що 23.07.2015 року [PERSON], [INFO], склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 874, згідно з яким земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6824455100:06:013:0222 та 6824455100:06:013:0091 заповів [PERSON], а все інше майно дочці [PERSON] Як вбачається із наданої суду копії спадкової справи щодо майна померлого 28 жовтня 2015 року [PERSON], відповідач [PERSON] донька померлого, 04 березня 2016 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька за законом та за заповітом. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 16 липня 2016 року, але отримав розяснення про необхідність встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, що підтверджується листом державного нотаріуса від 16 липня 2016 року №1089. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від 30 травня 2008 року \~№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними з урахуванням роз'яснень, які містяться у абз. 6 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7, згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, зокрема, необізнаність про норми законодавства, незнання про існування заповіту, тощо. У відповідності до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, звертаючись до суду з позовом, як на поважну причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, посилається на те, що він проживає за межами району, часто буває у відрядженнях та про існування заповіту не знав. Надана позивачем довідка ДП «Новатор» № 87 від 22.08.2016 року, згідно з якою [PERSON] працює на посаді водія з 1988 року по даний час, не свідчить про перебування позивача у відрядженнях на наявність через це істотних труднощів для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті 28 жовтня 2015 року [PERSON] Щодо доводів позивача про відсутність відомостей про складений на його користь заповіт, то вказана обставина не була доведена в ході судового розгляду. Так, допитана у судовому засіданні свідок, [PERSON] співмешканка спадкодавця [PERSON] суду показала, що дійсно [PERSON] проживав з нею та за життя склав заповіт, яким все майно заповів її сину [PERSON] 21 травня 2015 року Однак, пізніше у липні 2015 року вони обговорили, що в будинку [PERSON] проживає його дочка [PERSON], тому вирішили, щоб будинок їй і залишився. У липні 2015 року був складений новий заповіт, яким [PERSON] заповів її сину дві земельні ділянки, а своїй дочці [PERSON] все інше належне йому майно. Вказаний заповіт посвідчувався вдома за місцем їх проживання та оскільки [PERSON] не міг підписати заповіт, то заповіт був підписаний нею, як і попередній. Після смерті [PERSON] вона хворіла та перебувала у лікарні, а син її доглядав, тому їм було не до оформлення спадщини та вони забули подати заяву. Також свідок пояснила, що за життя [PERSON] неодноразово говорив, що хоче своє майно заповісти її сину і син знав про це. Як вбачається із виписних епікризів [PERSON] перебувала на лікуванні з 22.01.2016 року по 29.01.2016 року, що в межах строку подання заяви про прийняття спадщини, а також з 17.05.2016 року по 27.05.2016 року та з 08.07.2016 року по 09.08.2016 року, що мало місце після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому вказана обставина не може бути визнана поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини. Допитаний у судовому засіданні свідок, [PERSON], суду показав, що в липні 2015 року в господарстві [PERSON], що в с.Уласово-Русанівка, вул. Гагаріна, 20, він бачив приватного нотаріуса [PERSON], оскільки знає її особисто, а також у цей час на подвірї був позивач [PERSON] Таким чином, проаналізувавши вказані вище докази, суд вважає, що обєктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті 28 жовтня 2015 року [PERSON] не було. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено поважності причин пропуску встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини та які були б пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Факт визнання [PERSON] селищною радою позову судом не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки належним відповідачем у такій справі є спадкоємець, який прийняв спадщину.

Outcome: dismissed