Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з дійним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 1995р. по 28.01.2012р. працював на ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит», з 29.01.2012р. по 20.08.2012р. на ВП «Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантраит» у шкідливих підземних умовах, про що свідчать записи у трудовій книжці. На теперішній час дане підприємство реорганізовано в ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит». Під час його роботи на ВП «Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у 09.04.2012р. з ним стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 №11 від 11.04.2012р. про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Згідно тексту акту: в обставинах, за яких стався нещасний випадок на виробництві зазначено: 09.04.2012р. у третю зміну під час доставки лісоматеріалів скребковим конвеєром СП-326 по лаві №353 гірник очисного забою [PERSON] здійснював обноску дерев'яних стійок довжиною 2 м через верхній комбайн 1К-101 в районі секції №160, при цьому поклав зняту з конвеєра стійку нижче комбайна на тяговий цеп комбайна. В цей час був увімкнений нижній комбайн 1К-101, під яким застрягла дерев'яна стійка, та відбувся ривок тягового цепу, при цьому підкинутою тяговим цепом дерев'яною стійкою був травмований в голову гірник очисного забою [PERSON], внаслідок чого йому була спричинена ЗЧМТ, перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню, епідуральний крововилив малих розмірів правої тем'яної ділянки, підшкірні гематоми повік правого ока, контузія легкого ступеню правого ока. Нещасний випадок стався з причини - порушення технології доставки дерев'яних стійок конвеєром у лаві, знаходження потерпілого у небезпечній зоні при доставці дерев'яних стійок конвеєром. Позивач також зазначив, що внаслідок цієї травми з 2012р. його було взято на облік до ФССНВВП в м.Свердловську, та йому призначено третю групу інвалідності. На теперішній час за висновком МСЕК встановлено 40% втрати професійної працездатності, згідно чого він отримує страхові виплати від ВД ФССНВВП в м.Свердловську. Позивач, вважає, що вина відповідача полягає в тому, що він порушив ст.ст.32,38 Гірничого закону України, у зв'язку з чим йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у наступному: після втрати здоров'я, у нього спостерігаються дуже сильні приступи головного болю, іноді приступи різко посилюються, головна біль супроводжується нудотою, непритомним станом. До фізичного болю додаються душевні страждання від свого безсилля, у віці 38 років він є інвалідом 3 групи. За постійних стресів та страждань у нього виникло безсоння. Після нещасного випадку на виробництві у позивача виникають спогади про той біль та страх за життя. Через отримане каліцтво, він постійно відчуває свою непотрібність та неповноцінність, що дуже жахливо, у нього від усвідомленого немає ніякого потягу до повноцінного життя, життя стало нецікавим, воно придбало механічний порядок замість раціонального устрою життя. Позивач також вказує, що є батьком трьох малолітніх дітей, про що свідчить посвідчення [NUMBER] від 18.08.2011р., у зв'язку із зміною місця роботи та неможливістю працювати та заробляти гроші для утримання сім'ї, коштів на утримання та виховання дітей стало не вистачати. Розуміння того, що він не може дати собі та своїм близьким того матеріального забезпечення, яке міг би дати, якщо був би працездатним завдає особливі душевні страждання. В наслідок втрати професійної працездатності він позбавлений можливості працювати за фахом і в повній мірі забезпечувати сім'ю. Позивач, вважає, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов'язані із пошкодженням здоров'я, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Свою моральну шкоду, зважаючи на страждання і вимушеність зміни стилю та нормального пливу свого життя, та яка ще потребує тривалого лікування і реабілітації, він оцінює у грошовому еквіваленті у розмірі 40000,00 гривень (за кожен процент втрати працездатності по 1000 грн), які просить стягнути з відповідача по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. Також у судовому засіданні позивачем зазначено, що він не працює, має трьох неповнолітніх дітей, постійно відчуває головні болі, не може керувати автомобілем. Постійно втрачає зір, лікується. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» Бондарева Н.Г. у судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення на позовну заяву, в яких з позовними вимогами не погоджується, просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Посилається на недоведеність позивачем факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань, обізнаність позивача про важкі умови праці, недотримання позивачем вимог Закону України «Про охорону праці». Зазначає, що належним відповідачем по справі повинен бути Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В своїх запереченнях представник відповідача також посилається на те, що підприємством після травмування позивача було надано в травні та червні 2012р. матеріальну допомогу позивачу на загальну суму 14480,84 грн, тобто підприємство не залишило відповідача одного по обік виниклих у нього проблем із здоров'ям та своєчасно надало відповідну матеріальну допомогу. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач з 17.04.1995р. по 28.01.2012р. працював на підприємстві ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловантрацит» на підземних роботах з повним робочим днем під землею, та з 30.12.2011р. по 20.08.2012р. працював у ВП «Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» гірником очисного забою, що підтверджено даними трудової книжки (а.с.7-8). Відповідно до ст.2 Кодексу законів про працю України позивач, працюючи у відповідача, мав право на здорові та безпечні умови праці, також він мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. 09.04.2012р. з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджено Актом про нещасний випадок на виробництві №11 від 11.04.2012р., відповідно до якого позивач отримав ЗЧМТ, перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню, епідуральний крововилив малих розмірів правої тім'яної ділянки, підшкірні гематоми повік правого ока, контузія легкого ступеню правого ока. Причинами нещасного випадку на виробництві визначено: основна - порушення технології доставки дерев'яних стійок конвеєром у лаві (порушення розділу 5, гл.4 п.1 «Правил безпеки у вугільних шахтах»), супутні - знаходження потерпілого у небезпечній зоні при доставці дерев'яних стійок конвеєром (порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці») (а.с.10-11). У зв'язку з отриманою травмою позивач вимушений був пройти курс лікування з 09.04.2012р. по 08.05.2012р., що підтверджується епікризом з історії хвороби №4353 та випискою з історії хвороби №4806/899 (а.с.13-14), з 11.05.2012р. по 28.05.2012р., що підтверджується випискою з історії хвороби №1644 (а.с.15), з 20.05.2012р. по 21.05.2012р., що підтверджується випискою з історії хвороби №118 (а.с.16). Як видно з наведених вище медичних документів, позивач страждає на постійні головні болі, головокружіння, порушення координації, втомлюваність, погіршення пам'яті, поганий сон, слабкість. За даними акту огляду МСЕК від 15.08.2012р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою, та встановлена третя група інвалідності (а.с.9). Оскільки втрата працездатності позивача виникла внаслідок виконання ним трудових обов'язків, відшкодування йому завданої моральної шкоди передбачено вимогами ст.237-1 КЗпП України. Відповідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 визначено, що відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, з приводу чого судам рекомендовано встановлювати якими правовими нормами виниклі правовідносини регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. На момент установлення позивачу висновком медико-соціальної експертної комісії втрати працездатності питання щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, регулюється саме ст.237-1 КЗпП України. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4, визначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.153 ч.2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду із тих підстав, що [PERSON] сам порушив ст.14 Закону України «Про охорону праці» та не надав доказів наявності моральної шкоди, а також те, що позивач є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві і те що, підприємством було надано матеріально допомогу у розмірі 14480,84 грн на підставі наказів директора підприємства про виплату одноразової допомоги, суд не приймає до уваги. Оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачу в зв'язку з отриманими ним каліцтвом на виробництві встановлений у судовому засіданні, а саме, позивач постійно зазнає фізичних страждань з приводу погіршення стану здоров'я, що підтверджено матеріалами справи (а.с.13-16), ускладнення життєвих умов, які викликають у нього моральні страждання та вимагають додаткових зусиль для організації його життя, тобто позивач не може працювати за фахом та утримувати сім'ю. Крім того, виплата позивачу матеріальної допомоги у розмірі 14480,84 грн передбачена колективним договором і відбувалася на підставі заяви позивача. Суд також не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що моральну шкоду позивачеві повинен відшкодовувати належний позивач - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону №717-У «Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105. Проте Конституційний Суд України в своєму рішенні №20-рп/2008 від 08.10.2008р. вказав на те, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу Законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Але заявлена позивачем сума моральної шкоди, яка повинна бути стягнута на його користь у розмірі 40 тис.грн, є значно завищеною. Крім того, Конституційний Суд України в абз.9 п.5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд, вважає, за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від отриманого каліцтва на виробництві, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації (40% втрати професійної працездатності від каліцтва на виробництві), що призвело до значних змін його життєвих зв'язків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди позивачу потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн, та вважає, що позивач у судовому засіданні довів настання моральної шкоди у зазначеній сумі у зв'язку з каліцтвом на виробництві та в діях відповідача щодо організації робочого процесу позивача містилися порушення умов праці позивача, які визначають вину відповідача у заподіянні позивачу моральних страждань. Часткове задоволення позовних вимог у розмірі 10000 грн суд обґрунтовує також тим, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до вимог ст.29 КЗпП України, був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Позивачу ніщо не перешкоджало відмовитися від укладення трудового договору, або його продовження в таких умовах праці, та він свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. За даними розслідування нещасного випадку на виробництві також встановлена вина позивача, який при виконанні робіт, в результаті яких був травмований, також не дотримувався правил по охороні праці відповідно до виконаних робіт. Таким чином, сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди у розмірі 10000 грн при каліцтві на виробництві при виконанні ним трудових обов'язків, оскільки іншої технології видобутку вугілля на території України не запроваджено. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у дохід держави у розмірі 243,60 грн, оскільки в результаті його неправомірних дій позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Outcome: partial