Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що 09.03.2010 року між ним та відповідачем у справі було укладено договір позики, за яким [PERSON] надав кошти в розмірі 16\~800 дол. США, що становило 134\~400 грн. на строк до 10.05.2010 року. В забезпечення виконання зобовязань 09.03.2010 року було укладено договір застави та передано відповідачу в заставу транспортний засіб Dodge Nitro. 05.11.2010 року до вищевказаних договорів були внесенні зміни в частині строку повернення суми позики, який продовжено до 31.01.2011 року. 17.01.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, на транспортний засіб, який перебуває в заставі. Вважає, що виконавчий напис винесений безпідставно та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, останній містить не точні відомості, є передчасним. Крім того, виконавчий напис не містить відомостей про дату, місце народження та місце роботи боржника. Напис містить посилання на неіснуючий договір застави від 19.03.2009 року. Невірно зазначений строк платежу 31.01.2001 року. А тому, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, витрати, повязані з судовим розглядом покласти на відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Крім того, вказували на те, що [PERSON], хоч і з деяким простроченням, повернув суму позики [PERSON], про що свідчить повернутий позикодавцем оригінал розписки. Позичальник видав позикодавцеві нову розписку на іншу грошову суму від 09.02.2012 року. Повернення боргового документа підтверджує повернення боргу. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Просив в задоволенні позову відмовити, враховуючи подані відповідачем заперечення на позовну заяву. Крім того, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з врахуванням наступного. Судом встановлено, що 09.03.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг кошти в розмірі 16\~800 дол. США, що становило 134\~400 грн., без нарахування відсотків за користування, на строк до 10.05.2010 року (а.с. 6). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором позики, між тими самими особами 09.03.2010 р. було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого предметом застави виступив автомобіль марки Dodge Nitro, 2007 р.в., обєм двигуна 3700 куб.см., чорного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) №1D8GUB8K77W739606, Тип ТЗ: легковий універсал, д.р.н. АС 9805АМ, зареєстрований Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області 07.05.2008 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ: АСС№062525 (а.с. 7). 05.11.2010 року до вищевказаних договорів, було внесено зміни в частині строку виконання грошового зобовязання, а саме кошти були надані в борг [PERSON] на строк до 31.01.2011 року. Дана обставина підтверджується додатковими договорами до договорів позики та застави (а.с. 8,9). 17.01.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення, яким звернено стягнення на вищевказаний автомобіль для задоволення за рахунок його реалізації вимог стягувача за договором позики [PERSON]А, в розмірі 16\~800 дол. США, що еквівалентно 134\~400 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 1 850 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» пунктом 1 визначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Крім того, розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальний дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів та п.п.1,2 п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави не перевіряє безспірність самої заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Із матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису (а.с. 33-46) вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем нотаріусу були подані копія листа від 26.12.2011 року адресованого [PERSON] щодо виконання грошового зобовязання; копії повідомлень про вручення листа, відправленого [PERSON] за адресою його реєстрації та місця роботи, договір позики та договір застави від 09.03.2010 року, додаткові договори до договору позики і договору застави від 05.11.2010 року, розписка [PERSON] від 09.03.2011 року на суму 3200 Євро. Виконавчий напис був вчинений виключно на суму, обумовлену в договорі позики. Строк платежу 31.01.2011 року зазначений відповідно до умов додаткових договорів до договору позики і договору застави. Посилання у виконавчому написі на договір застави від 19.03.2009 року, яке є опискою, та відсутність у виконавчому написі дати, місця народження та місця роботи боржника не є порушеннями, які тагнуть за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Твердження про те, що надані нотаріусу документи не містили документального підтвердження безспірності заборгованості саме в тому розмірі, який був зазначений у виконавчому написі, суперечать правовій природі договірних зобовязань, розмір яких був обумовлений сторонами в момент укладення договорів. Інших доказів про повернення коштів позивачем, зменшення розміру заборгованості суду не представлено. Наявність у позивача оригіналу розписки на суму 16\~800 доларів США за відсутності доказів про те, що дана розписка була повернута до вчинення виконавчого напису нотаріуса не можна вважати належним доказом виконання позичальником його зобовязань за договором позики на підставі ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України. Строною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності спірного виконавчого напису вимогам закону. Оскільки в матеріалах нотаріальної справи щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса відсутні дані про направлення боржнику виконавчого напису, інших даних, які б стверджували про те, що боржнику було відомо про вчинення виконавчого напису за межами трьохрічного строку позовної давності в справі немає, а тому, позовна давність не застосовується. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано доказів наявності на момент вчинення виконавчого напису спору щодо суми заборгованості позивача перед відповідачем по договору позики, інших підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Сплачені за позовом судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed