Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та сво¬боди, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, викладену в скарзі [PERSON] від 25.03.2016 р. на адресу Президента України, Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, Комітету Верховної Ради Укра¬їни питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голови Державної служби за¬йнятості, голови Кіровоградської міської ради, голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голови програми «Агенти впливу», а саме інформацію про те, що він на протязі багатьох років здійснював наклеп та використовував свої службові зв'язки для направ¬лення до [PERSON] контролерів із різних служб міста, здійснював моральний тиск на [PERSON] з метою відібрання у неї її частки будинку та літню кухню, здійснює тиск на суддю, яка розглядає з травня 2014 року справу № 404/4283/14-ц за його по¬зовом до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку, земельної ділянки, як об'єктів спільної часткової власності, їздить на всі судові засідання на службовому автомобілі. Зобов'язати [PERSON] здійснити спростування недостовірної інформації про нього шляхом направлення відповідної інформації Президенту України, Упов¬новаженому Верхової Ради України з прав людини, Генеральному прокурору України, Комітету Верховної Ради України питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голові Державної служби зайнятості, голові Кіровоградської міської ради, голові Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голові програми «Агенти впливу». Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.03.2016 р. відповідач направила поштою скаргу на адресу Президента України, Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, Комітету Верховної Ради України питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, Голови Державної служби зайнятості, Голови Кіровоградської міської ради, Голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», Голови програми «Агенти впли¬ву». В своїй скарзі від 25.03.2016 р. відповідач виклала недостовірну інформацію про те, що нібито він на протязі багатьох років здійснював наклеп та використовував свої службові зв'язки, направляв до відповідача контролерів із різних служб міста, здійснював моральний тиск на неї з метою відібрання у неї її частку будинку та літню кухню, а також здійснює тиск на суддю, яка розглядає з травня 2014 року справу № 404/4283/14-ц за його позовом до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку, земельної ділянки, як об'єктів спільної часткової власності, а та¬кож їздить на всі судові засідання на службовому автомобілі. Дана інформація, викладена відповідачем у її скарзі від 25.03.2016 р., не відповідає дійсності. Очевидно, що розповсюджена в скарзі відповідачем вищезазначена інформація про нього є негативною, оскільки за 21 рік та 2 місяці своєї трудової діяльності в органах державної влади та органах місцевого самоврядування він ніколи не вчиняв ніяких порушень, завжди мав бездоган¬ну репутацію, не мав стягнень, а лише самі відзнаки та нагороди. На його думку, свідоме поширення відповідачем зазначеної вище недостовірної інформації про нього у вигляді скарги на адресу Президента України, Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, Комітету Верховної Ради України питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, Голови Державної служби зайня¬тості, Голови Кіровоградської міської ради, Голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», Голови програми «Агенти впливу» мало на меті опорочення його честі і гідності та ділової репутації. Застосовуючи обман, відповідач намагається переконати державні органи влади, контро¬люючі органи та громадські організації в корисливих, меркантильних мотивах його діяльності, зокрема в тому, що нібито він на протязі багатьох років здійснює наклеп, використовує якісь свої службові зв'язки для направлення до відповідача контролерів із різних служб міста, а також нібито здійснював на відповідача якийсь тиск з метою відібрати частку будинку та літню кухню. Ігноруючи вищенаведені норми, відповідач свідомо поширила недостовірну, наклепниць¬ку інформацію, яка направлена на умисне протиправне порушення його прав і свобод, посягає на його честь, гідність та ділову репутацію, а також гарантовану законодавством України свободу професійної діяльності. Тому, очевидно, що наведені та поширені у скарзі вислови щодо його моральних, профе¬сійних якостей є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дій¬сності, що в цілому завдає непоправної шкоди моїй діловій репутації, в тому числі як працівни¬ка органу державної влади. 22.04.2016 р. звернувся до відповідача з письмовою пропо¬зицією здійснити спростування недостовірної інформації та публічне вибачення через засоби масової інформації (газети, інтернет-ресурс) та направити відповідну інформацію Президенту України, Уповноваженому Верхової Ради України з прав людини, Генеральному прокурору України, Комітету Верховної Ради України питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, Голові Державної служби зайнятості, Голові Кіровоградської міської ради, Голові Всеукраїнської громадської ор¬ганізації «Народна люстрація», Голові програми «Агенти впливу». Згідно поштового повідомлення його лист був отриманий відповідачем 25.04.2016 р. Однак, навіть отримавши його лист, викладену в ньому пропозицію відповідач проігнорував. В п'ятиденний строк, передбачений для відповіді, відповідач не виявив бажання надати письмову відповідь або ж вчинити будь-які інші дії, спрямовані на спростування недо¬стовірної інформації про нього. Вважає, що недостовірна інформація про нього має бути спростована відповідачем у такий же спосіб у який вона була поширена. Крім того, самим фактом поширення відповідачем неправдивої інформації про нього йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав душевних страждань, що виразилося в порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, що призвело до необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема він був змушений виправдовуватися та надавати численні пояснення на адресу органів національної поліції, Державної служби зайнятості, тощо. Відволіка¬ючись від свого нормального життя та витрачаючи на це свій час. Також погіршився його стан здоров'я та самопочуття, тривалий час він не міг нормально спати. Тому завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову, про що подав відповідну заяву (а.с.67-68). Зазначив, що викладена в скарзі інформація є достовірною та підтверджується наданими суду доказами. Безпідставність направлення контролюючих органів підтверджуються Актом від 24.03.2016 року, складеного за результатами перевірки скарги [PERSON], до органів ДАБК від 22.03.2016 року. Відповідно до змісту Акту перевірки фактів самочинного будівництва та проведення жодних будівельних робіт перевіркою не встановлено. Факт використання службового автомобіля [PERSON] для поїздок в суд, підтверджується наданим суду фото автомобіля [NUMBER] перед будівлею Кіровського районного суду. Належність автомобіля Кіровоградському обласному центру зайнятості, керівником якого є позивач, підтверджується відповіддю від 02.01.2018 року № 12-42/1/14 на адвокатський запит щодо належності автомобіля Кіровоградському обласному центру зайнятості. Поданням скарги відповідачка намагалась реалізувати своє конституційне право, на захист своїх прав, метою скарги було не поширення інформації, а сприяння припиненню неправомірних дій зі сторони позивача. В своїй позовній заяві позивач визнає себе працівником органу державної влади тобто визнає себе публічною особою, а отже в даному випадку підлягає застосуванню роз'яснення надані в пункті 21 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Стосовно вислову, що [PERSON] здійснює тиск на суддю, то це її оціночне судження характеру та поведінки [PERSON], виражене в його ставленні до відповідачки, її сім'ї в цілому, його наполегливості та постійних прискіпленнях до неї, намаганнях порушити її майнові права, порушення правил добросусідства. Це була свого роду критична оцінка його поведінки, які виражають її суб'єктивні думки. Зважаючи на те, що її думки та судження не були висловлені брутально, принизливо чи непристойно, тому відповідач вважає, що це ніяким чином не принижує гідність, честь чи ділову репутацію [PERSON] Направлені нею скарги ніяким чином не вплинули на ділову репутацію позивача, так як державні органи викладені факти не перевіряли, що підтверджується відповідями: Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - з отриманої відповіді виходить що розгляд скарги не входить до їх компетенції. Голови державної служби зайнятості: згідно відповіді від 05.04.2016 року заява направлена до прокуратури Кіровоградської області. Прокуратура Кіровоградської області перенаправила заяву до управління поліції Кіровоградської області. Від органів національної поліції до сьогодні відповіді про розгляд направлених звернень заявниці не надходило. Позивач у своїй заяві не наводить жодного підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Надання пояснень органам поліції, на які посилається позивач, не є порушенням будь - яких його прав з її боку. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В судовому засіданні встановлено, що 25.03.2016 р. відповідач [PERSON] звернулася зі скаргою на ім'я Президента України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Генерального прокурору України, Прокурора Кіровоградської області, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, Голови Державної служби зайнятості, Голови Кіровоградської міської ради, Голови Всеукраїнської громадської організації Народна люстрація, голови програми «Агенти Впливу». В скарзі зазначено, що вона проживає у [ADDRESS] з чоловіком, донькою та двома онуками. Будинок у якому вона мешкає побудувала її бабуся та дідусь. Вона володіє 1/3, а її двоюрідний брат [PERSON] 2/3 цього будинку. З чоловіком за 12 років побудували літню кухню. Її двоюрідний брат держслужбовець. Раніше працював у Облвиконкомі, зараз працює начальником Обласної служби зайнятості, його жінка теж держслужбовець, працює у Кіровоградській міській раді. Використовуючи свої службові зв»язки на протязі багатьох років здійснюють наклеп і засилають до них всіх можливих контролерів із різних служб міста. При цьому перевіряючи жодного разу не виявили ніяких порушень і вони ніколи не притягувались до відповідальності. Відбувається це для того, щоб здійснити моральний тиск з метою відібрання у неї частки будинку, яку вона у спадкувала як спадщину і літню кухню, яку побудувала за свої кошти й власноруч. Порушує їхнє особисте право що є грубим втручанням в їхнє особисте життя. На протязі двох років йдуть судові слухання по їхній справі. Використовуючи своє службове положення [PERSON] здійснює тиск на суддю. Їздить на всі засідання на службовому автомобілі. За цей час її здоров»я сильно погіршилося. Вона працювала більш ніж тридцять років, завжди вчасно сплачувала всі податки. Просить сприяти припиненню цього знущання над нею та її родиною, кваліфікувати таку поведінку державного службовця як таку, яка не сумісна з його статусом та прийняти відповідні дії (а.с.6-7). А судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт отримання скарги [PERSON] Адміністрацією Президента України, Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Генеральною прокуратурою України, Прокуратурою Кіровоградської області, Державною службою зайнятості, Кіровоградською міською радою (а.с. 108-115). Факт надіслання скарги до Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією , Голови Всеукраїнської громадської організації Народна люстрація, та голови програми «Агенти Впливу» позивачем не доведено. У своїй скарзі на ім'я різних адресатів [PERSON] ставила питання про вжиття передбачених законодавством заходів стосовно неправомірної, на її думку, поведінки державного службовця - [PERSON], реалізуючі своє право на звернення, а не з метою поширення недостовірної інформації. Позивач [PERSON] з серпня 2014 року працює директором Кіровоградського обласного центру зайнятості (а.с. 14) та є публічною особою. Слід відмітити, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян і публічні особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та сво¬боди, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, викладену в скарзі [PERSON] від 25.03.2016 р. та спростування недостовірної інформації не підлягають задоволенню. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, то суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в цієї частині.

Outcome: dismissed