Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23.12.1986 року, працюючи на шахті «Південнодонбаське №1», а в теперішній час ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» , в якості гроза п'ятого розряду з повним робочим днем в шахті з ним стався нещасний випадок на виробництві при виконанні трудових обов'язків, про що було складено акт №238 від 24.12.1986 року про нещасний випадок. При проходженні МСЕК 23.08.1995 року йому встановлено 55 % стійкої втрати працездатності за совокупністю трьох трудових каліцтв, а саме 25% по травмам 1976 року і 1981 року, та вперше 30% по травмі 1986 року. Відповідач по травмі 1986 року призначив та виплачував йому щомісячні суми відшкодування шкоди до 01.04.2001 року в порядку, встановленому п.п.22, 23 «Правил відшкодування власником підприємства шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків» , затверджених Постановою КМУ №492 від 18.06.1994 року, але одноразову допомогу, яка передбачена п.39 вищевказаних Правил підприємство не призначило і не виплатило, в зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відшкодувати шкоду заподіяну ушкодженням його здоров'я на виробництві відповідачем та стягнути з відповідача моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши , що з 11.04.1983 року, працював на шахті «Південнодонбаське №1», а в теперішній час ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» , в якості гроза п'ятого розряду. 23.12.1986 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт №238 від 24.12.1986 року про нещасний випадок. При проходженні МСЕК 23.08.1995 року йому встановлено 55 % стійкої втрати працездатності за совокупністю трьох трудових каліцтв, а саме 25% по травмам 1976 року і 1981 року, та 30% по травмі 1986 року. Відповідач по травмі 1986 року призначив та виплачував йому щомісячні суми відшкодування шкоди до 01.04.2001 року в порядку, встановленому п.п.22,23 «Правил відшкодування власником підприємства шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків» , затверджених Постановою КМУ №492 від 18.06.1994 року, але одноразову допомогу, яка передбачена п.39 вищевказаних Правил підприємство не виплатило та порадило йому звернутися до суду, в зв'язку з чим позивач просить суд відшкодувати шкоду заподіяну ушкодженням його здоров'я на виробництві відповідачем та зобов'язати сплатити одноразову допомогу та грошову компенсацію за несвоєчасну виплату і маральну шкоду в розмірі 16500,00 грн. Представник відповідача Галущак С.М. позовні вимоги визнала частково, просила задовольнити вимоги щодо виплати одноразової допомоги відповідно наданого підприємством розрахунку, а моральну шкоду не більше двох тисяч гривен, відповідно до судової практики, при цьому пояснила, що [PERSON] має всі підстави для вказаних виплат йому виплачується щомісячні виплати в порядку регресу. Суд, вислухавши пояснення сторін та заперечення, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з листопада 1973 року по березень 1982 рік і був звільнений за станом здоров'я в зв'язку з інвалідністю, потім з 1983 року по 1988 року (а.с.5,6). Як вбачається з акту №150 від 29.10.1981 року про нещасний випадок позивач отримав травму на виробництві (а.с.25). 23.12.1986 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем втретє стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт №238 від 24.12.1986 року, в якому була зазначена його посада - гірничий робітник очисного забою п'ятого розряду . (а.с. 26-27). По результатам проходження МСЕК 23.08.1995 року [PERSON] встановлено 55 % стійкої втрати працездатності за сукупністю трьох трудових каліцтв, а саме 25% по травми 1976 року і 1981 року, та 30% по травмі 1986 року (а.с.9). Згідно з наказами адміністрації Шахти «Південнодонбаська №1» № 458 від 14.05.1982 року, № 384 від 21.04.1983 року , №304 від 11.04.1985 року , відповідач сплачує [PERSON] суми у порядку відшкодування шкоди що заподіяно ушкодженням здоров'ю. (а.с.28-30). За наказами №654 від 28.05.1986 року , №254 від 30.03.1992 року, №335 від 29.04.1996 року, 24.04.1998 року, №172 від 06.02.2001 року відповідач продовжує сплачувати [PERSON] виплату відшкодування шкоди з раніше визначеного розміру середньої заробітної плати(а.с.31-36). Позивач [PERSON] звертався до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги по трудовому каліцтву від 23.12.1986 року, проте, листом №192 від 24.01.2012 року відповідач відмовив [PERSON] у виплаті та рекомендував звернутися до суду. (а.с.10). Внаслідок пошкодження здоров'я [PERSON] вимушений був звільнитися з роботи, значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, систематичні обстеження та консультації спеціалістів, це стало порушенням звичайного способу його життя. Відсутній спір про обставини нещасного випадку та його наслідки. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону праці» №2694-12 від 14.101.1992 року власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втрачений заробіток відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором. Якщо відповідно до медичного висновку у потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Згідно з ст. 12 ЗУ «Про охорону праці» №2694-12 від 14.101.1992 року Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавленняч можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань , погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ,ч.2 ст.153 КЗпП України підприємство зобов'язане було створити безпечні і нешкідливі умови праці, що покладається на власника або уповноважений ним орган, яким є адміністрація ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», як самостійною юридичною особою з повною відповідальністю. Останню травму з [PERSON] отримав 23.12.1986 року, а висновок МСЕК про встановлення втрати працездатності зроблено 23.08.1995 року і з того часу у нього виникло право на отримання відшкодування, тому одноразову допомогу та щомісячні суми відшкодування шкоди необхідно розраховувати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року №276 тобто виходячи з середньої заробітної плати гроза 5 розряду за січень-квітень 1992 року, з послідуючим перерахуванням щомісячної суми відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення часових тарифних ставок на підприємстві. Згідно з законодавством суми відшкодування шкоди, зокрема одноразова допомога, нараховані потерпілим на виробництві в період з 01.12.1993 року, підлягають компенсації відповідно до коефіцієнтів підвищення розміру мінімальної заробітної плати, з 01.01.1998 року по 31.12.2000 рік - за вимогами Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427, а з 01.01.2001 року щомісячні суми відшкодування шкоди за вимогами Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159. Відповідно з п.43 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМУ від 23.06.93 року № 472 (надалі Правил), якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню. За п.4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям потерпілого); компенсації втрати на медичну та соціальну допомогу . Згідно з п.10 Правил розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому має бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, що визначається органами медико- соціальної експертизи(МСЕК). У разі тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання , власник виплачує потерпілому одноразову допомогу на додаткові витрати на лікування в порядку і розмірах, передбачених колективним договором. Згідно з п.11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудовим спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Як вбачається з п.22 середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частині) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарі місяці роботи, що передували каліцтву , а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Згідно п.39 одноразова допомога виплачується потерпілому у місячний термін з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а у разі смерті потерпілого - з дня його смерті особам, які мають на це право. Відповідно до п.48 Правил, спори між потерпілими або іншими заінтересованими особами і власником, щодо права на відшкодування шкоди визначення або перерахунку її розміру , а також наявність порушення правил охорони праці, визначення ступеня провини власника і потерпілого та інших умов, від яких залежить розмір відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Наданий відповідачем розрахунок виплат компенсації не відповідає вимогам Закону. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зобов'язане нарахувати та виплатити на користь [PERSON] одноразову допомогу по трудовому каліцтву від 23.12.1986 року , а також відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію в зв'язку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги за період з 23.08.1995 року по день фактичної її виплати в порядку передбаченому постановою КМ України №276 від 26.05.1992 року, тобто виходячи з середньої заробітної плати гірничого робітника очисного забою п'ятого розряду за січень-квітень 1992 року з послідуючим перерахуванням щомісячної суми відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення часових тарифних ставок на підприємстві. Крім того, суд враховуючи вимоги діючого на час травми законодавства, розумності та справедливості, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1500,00 гривен, що буде еквівалентно завданій йому моральній шкоді. На підставі викладеного ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону праці» від 14.101.1992 року №2694-12 та ст. ст. 153 п.2, 237-1 КЗпП України, п.4,10,11,12,22,30,43,48 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди , заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМ України від 26.05.92 року №276, Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159, Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року№1427, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial