Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа : ЦНАП м.Покровська про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В січні 2016 року відповідач виявив бажання купити у позивача вищезазначену квартиру та, як запоруку того факту, що позивач нікому іншому не буде пропонувати купити квартиру, позивач зареєстрував [PERSON] у вищезазначеній квартирі. Однак, з моменту реєстрації відповідач за адресою [ADDRESS] не проживав, комунальні платежі не сплачував, на телефонні дзвінки не відповідає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник, за замістом поданих заяв, просять справу розглядати без їх участі, на позовних вимогах наполягають. (а.с.34, 44). \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, не надав відзив на позовну заяву (а.с.49). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи ЦНАП м.Покровська в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 42, ). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу ВКС №172732 від 07.12.2007 року ( а. с.5-7). Як вбачається з матеріалів справи в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим з 29.01.2016 року [PERSON] , [INFO] .( а.с.11). Згідно акту з місця проживання від 24.09.2020 року за № 5218 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак, [PERSON] за цією адресою з моменту реєстрації до теперішнього часу не проживає. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійснені власником права власності. \~ \~ \~ \~Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилається на таку правову норму як на ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону. Предметом позову, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою- посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 13,43,265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Отже, слід констатувати, що наявні правові засоби не дозволяють забезпечити ефективний захист безумовного права позивача у даній справі: спеціальні норми містять спосіб захисту (втрата права користування), але не містять підстав, указаних позивачем. А цивільне законодавство передбачає як можливість (підставу) для звернення власником за захистом своїх прав у випадку перешкод (ст. 391 ЦК), так і вказує на один із способів реалізації власниками своїх прав - втрата права на користування житлом. Тому у цій ситуації, на думку суду, є всі підстави для застосування загальних засад цивільного судочинства, відповідно до ст.1,3,4 ЦК України. Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п.3. ч.2ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Позбавлення права користування припинить це порушення. З`ясовано, що спір виник між позивачем і відповідачем, як між власником житла та користувачем житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення загальні норми права, зокрема ст. 391 ЦК України та ст. 406 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Оскільки доказів на підтвердження віднесення відповідача до членів сім`ї власника будинку, тобто позивача (ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК УРСР), матеріали справи не містять, суд застосовує до спірних правовідносин положення ст.406 ЦК України, відповідно до ч.2 якої сервітут (який визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном та може бути встановлений на певний строк або без визначення строку ст.403 ЦК України), може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ від 15.05.2017 року в справі № 6-2931 цс16. Оскільки позивач як власник спірної квартири надав право користуватися нею відповідачу по справі, який, в свою чергу в квартирі не проживав, не був пов`язаний спільним побутом з позивачем по справі, не перебуває з останнім у родинних стосунках, тому право відповідача на користування чужим майном ( спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved