Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розділ майна подружжя, у якому, з урахуванням уточнень, остаточно просив: - визнати право власності на автомобіль марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, у розмірі 198 981,00 грн.; -визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві особистої приватної власності за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Т.П. Погрібною, зареєстровано в реєстрі за № 968; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві особистої приватної власності за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Т.П. Погрібною, зареєстровано в реєстрі за № 968, у розмірі 547 972,43 грн.; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , Ѕ частину боргового зобов`язання подружжя від 24.04.2018 року, у розмірі 209 760,00 грн.; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , 1/2 частину витрат за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, у розмірі 14 986,50 грн.; - судові витрати покласти на відповідача. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2021 по справі № 953/12937/20, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] задоволені і шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; встановлено факт роздільного проживання подружжя в період зареєстрованого шлюбу з 20.08.2019 року по 22.01.2021 року. В період шлюбу подружжя придбало за власні кошти автомобіль BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, середня вартість якого на 25.08.2020 року, згідно висновку № 473В автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Шаповаловим В.І., складає 398 963,65 гривень, а вартість Ѕ його частини складає 199481,83 гривень. Автомобіль знаходиться в особистому користуванні відповідача, а тому не заперечує проти оформлення права власності на автомобіль в цілому на [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача на його користь суму компенсації вартості 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 199 481,83 грн. Також, в період шлюбу ним та відповідачкою, для проживання їх родини, була придбана квартира [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 41,8 м кв., загальною площею 60,1 м кв. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Т.П. Погрібною, зареєстровано в реєстрі за № 968, право власності було надбано подружжям [PERSON] та [PERSON] у особисту власність кожному по 1/2 (одній другій) частці квартири [ADDRESS] ; продаж здійснено за 150 250,00 грн. і гроші були передані до підписання цього договору. Також в матеріалах справи міститься копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Зазначена квартира набувалася для проживання сім`ї за кошти, отримані подружжям в борг у [PERSON] , що підтверджується розпискою від 24.04.2018 року, згідно якої [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , яка надала свою згоду на взяття коштів у борг для покупки та ремонту квартири, взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 419 520,00 грн., що відповідає 16 000 доларів США станом на 24.04.2018 року для придбання квартири [ADDRESS] та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 01.08.2019 року. Після придбання цієї квартири він та відповідачка зареєструвалися в ній та почали за взяті в борг у [PERSON] кошти проводити ремонтні роботи у квартирі, яка була повністю відремонтована. Вказав, що саме він за свої особисті кошти виконав боргове зобов`язання сім`ї перед [PERSON] , що виникло з договору позики від 24.04.2018 року, про що [PERSON] 10.11.2020 року була надана розписка про повернення ним грошових коштів у розмірі 419 520,00 грн. Зазначену вище суму боргу він заплатив особисто, а тому вважає за необхідне при розподілі майна подружжя врахувати виконання ним особисто боргового зобов`язання подружжя, та відшкодувати йому 1/2 частину сплачених за договором позики від 24.04.2018 року коштів у розмірі 109 760,00 грн. Відповідачка з 20.08.2019 року, тобто з часу роздільного проживання, ведення роздільного бюджету, добровільно виїхала з квартири [ADDRESS] і повідомила йому, що він в рамках поділу спільного майна подружжя, має сплатити їй грошові кошти за належну їй 1/2 частину квартири. З 21.08.2019 року на вказаний відповідачкою банківський рахунок в AT КБ «Приватбанк» він почав сплачувати щомісяця кошти за належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно Виписки про переказ коштів за період 01.08.2019 року по 05.04.2021 року, загальна сума переказів в рахунок сплати ним відповідачці вартості належної їй 1/2 частини квартири [ADDRESS] , складає суму 328 585,57 грн. Окрім того, саме він за свої особисті зі свого банківського рахунку в безготівковій формі сплачує кошти за комунальні послуги в цілому за квартиру [ADDRESS] і станом на сьогодні ця сума складає 29 972,99 грн., тобто він також сплатив 1/2 частину витрат, які мала сплачувати за квартиру відповідачка, що складає 14 986,50 грн. При зверненні до суду з позовною заявою про розділ майна подружжя ним був наданий Звіт про визначення ринкової вартості нерухомого майна, виконаний оцінювачем [PERSON] 01.09.2020 року, згідно якого ринкова вартість вказаної квартири на 01.09.2020 року становить 1 651 728,00 грн., тобто ціна 1/2 частини кожного із співвласників в праві власності складає 825 864,00 грн. Оскільки з часу складення вищезазначеного Звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, виконане оцінювачем [PERSON] 01.09.2020 року, пройшло більше шести місяців, то він звернувся до оцінювача з проханням надати новий Звіт про визначення ринкової вартості нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно Звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, виконане оцінювачем [PERSON] 05.02.2021 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить на 05.02.2021 року 1 753 117,00 грн., тобто ринкова вартість 1/2 частини квартири складає 876 558,00 грн. Так як відповідач наполягає на сплаті їй грошей у розмірі 1/2 частини вартості квартири, тобто 876 558,00 грн., то вважає, що від вказаної суми необхідно вирахувати кошти у розмірі 328 585,57 грн. - кошти, які вже ним були сплачені на вказаний відповідачкою банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» за належну їй 1/2частину квартири. Таким чином він має сплатити відповідачці за належну їй 1/2 частину квартири суму у розмірі 547 972,43 грн. і просить суд визнати за ним право власності на 1/2частину квартири [ADDRESS] , що оформлена за відповідачкою. У власності відповідачки залишається автомобіль BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, Ѕ частини вартості якого складає 199 481,83 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 953/21509/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя, та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України почато підготовче провадження у справі. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із примірником позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримала 22.01.2021, правом на подачу Відзиву на позовну заяву не скористалася (а.с. 61). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримала, посилаючись на підстави, викладені в уточненій позовній заяві, просила про її задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне. Щодо визнання права власності на автомобіль марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] вказали, що автомобіль зареєстровано за відповідачкою, вона бажає його реалізувати та поділити кошти між нею та позивачем. Вважали, що позивач повинен був спочатку довести, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти, визначити частку кожного з подружжя, а потім ділити ці частини. Крім того згідно наданого відповідачкою Висновку вартість автомобіля становить 387 256,42 грн. Також заперечували проти задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та стягнення з позивача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини вказаної квартири, посилаючись на те, що вказана квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, іншого житла відповідачка не має та є визначений правовий механізм припинення права власності, позовна заява порушує права відповідачки на її право користування майном. Відчуження майна співвласника можливо тільки за його згодою, а відповідачка не згодна відчужувати свою частину квартири, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Заперечували проти доводів позивача про те, що з її згоди позивач брав гроші в борг у [PERSON] саме на купівлю квартири та здійснення в ній ремонту, оскільки доказів надання такої згоди [PERSON] позивачем не надано. Крім того заборгованість на теперішній час вже погашена. Щодо доводів позивача про те, що між ним та відповідачкою була домовленість про те, що в рамках поділу спільного майна подружжя він має сплатити їй грошові кошти за належну їй 1/2 частину квартири, а тому перераховував на її банківську картку кошти, відповідач пояснила, що такої домовленості між нею та позивачем не було, у разі її наявності сторони повинні були засвідчити її у нотаріуса. Кошти позивач перераховував відповідачці під час перебування у зареєстрованому шлюбі, як матеріальну допомогу, а тому це були сімейні відносини подружжя. З приводу стягнення з відповідачки на користь позивача суми коштів за комунальні послуги зазначили, що відповідач не користується квартирою, позивач в ній проживає та користується газом, водом, інше, а тому повинен сплачувати комунальні послуги. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 18 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 49). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 22.01.2021 року у цивільній справі № 953/12937/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення факту роздільного проживання подружжя в період шлюбу, позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Встановлено факт роздільного проживання подружжя в період зареєстрованого шлюбу з 20 серпня 2019 року по 22 січня 2021 року. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18 липня 2009 року у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 309 від 18.07.2009 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 9468 [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] уклали договір про таке: [PERSON] , [PERSON] передають у власність, а подружжя [PERSON] , [PERSON] прийняли у особисту власність кожний по Ѕ частці квартири [ADDRESS] та зобов`язуються сплатити за неї обумовлену суму грошей. Зміст ст. 60-65, 74, 97 Сімейного Кодексу сторонам нотаріусом роз`яснено (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 25.04.2018: об`єкт нерухомого майна - квартира в житловому будинку літ. «А-3», об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60.1 кв.м., житловою площею 41.8 кв.м., адреса: [ADDRESS] , форма власності приватна, спільна часткова власність (а.с. 7). Власником автомобіля марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 10.11.2018 (а.с. 201). Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Судом достовірно встановлено, що в період шлюбу подружжям придбано квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ст. 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Друга частина цієї статті передбачає припинення право спільної часткової власності на спільне майно у разі його поділу співвласниками. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позовними вимогами позивача про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , має намір проживати у вказаній квартирі, оскільки іншого житла не має, на отримання грошової компенсації від позивача не згодна. Враховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві особистої приватної власності за [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві особистої приватної власності за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Т.П. Погрібною, зареєстровано в реєстрі за № 968, у розмірі 547 972,43 грн., та залишає квартиру загальною площею 60.1 кв.м., житловою площею 41.8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в спільній частковій власності сторін. Доводи позивача про існування домовленості між позивачем та відповідачем про перерахування грошової суми вартості Ѕ частини квартири, що належить відповідачці, жодним чином не підтверджені. Факт перерахування позивачем на рахунок відповідачки грошових коштів не свідчить про існування такої домовленості між подружжям. Щодо вимог позивача про визнання права власності на автомобіль марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, за [PERSON] , та стягнення з відповідачки на його користь компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля, у розмірі 198 981,00 грн., суд зазначає наступне. Судом встановлено, що автомобіль належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Також судом достовірно встановлено, що автомобіль зареєстровано за [PERSON] та перебуває в її користуванні. При цьому [PERSON] не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на автомобіль, який набуто за час шлюбу, що є її процесуальним обов`язком. Згідно Висновку експерта № 10.2021 по визначенню ринкової вартості автомобіля марки BMW моделі 328ХІ, реєстраційний номер [NUMBER] від 06.05.2021 [PERSON] , ринкова вартість автомобіля марки BMW моделі 328ХІ, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки, 06 травня 2021 року становить 387 256 грн. 42 коп. (а.с. 185-211). Враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне визнати за відповідачем - [PERSON] право власності на автомобіль марки BMW моделі 328Х, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2012, стягнувши з [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля, у розмірі 193 628 (сто дев`яносто три тисячі шістсот двадцять вісім) грн. 21 коп. У задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , Ѕ частини боргового зобов`язання від 24.04.2018 року, у розмірі 209 760,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, при цьому виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). На обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідачки Ѕ частини боргового зобов`язання подружжя від 24.04.2018 у розмірі 209 760,00 грн., позивач посилається на розписки від 24.04.2018 року та від 10.11.2020 року та використання коштів на купівлю квартири та здійснення в ній ремонту (а.с. 19, 20). Проте жодних даних про те, що грошові кошти в сумі 419 520,00 грн., які були взяті в борг у [PERSON] були використані саме для купівлі квартири [ADDRESS] , суду не надано. Так, згідно п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 9468, продаж квартири [ADDRESS] здійснено за 150 250 грн. (а.с. 6). Крім того, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину витрат за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, у розмірі 14 986,50 грн., оскільки факт сплати відповідачем комунальних послуг під час перебування у шлюбі, у відповідності до вимог ст. 70 СК не відноситься до суттєвих обставин, достатніх для збільшення частки у спільному майні. У відповідності до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права в порядку регресу звернутись до відповідача за стягненням відповідних коштів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial