Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 15'059,67 грн. матеріальної шкоди та 5'000 грн. моральної. Ці вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2014 року [PERSON], керуючи належним йому, тобто [PERSON], транспортним засобом марки «Хюндай», шляхом наїзду на металеву огорожу вчинив дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП). В результаті цієї ДТП автомобілю було завдано механічних пошкоджень і його відновлювальний ремонт вартував позивачу 14'984,75 грн. Сплачуючи ці кошти до банківської установи він також поніс витрати на комісійний збір в сумі 74,92 грн. котрі також слід компенсувати за рахунок відповідача. Окрім цього [PERSON] зазначає, що наслідками ДТП йому завдано душевних страждань, викликаних ушкодженням майна, небажанням добровільно відшкодувати заподіяні збитки та тим, що внаслідок відсутності технічно справного автомобіля у нього були порушені нормальні життєві відносини. Всі ці обставини негативно вплинули на нього та завдали йому моральної шкоди, котру він оцінює в 5'000 грн. і просить ці кошти стягнути з [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] вказані вимоги підтрималита просилиїх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечилиі вказали, що позивач зобовязаний повернути відповідачу пошкоджені та замінені ним запчастині, чого він не зробив. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Для огляду у судовому засіданні судом було витребувано матеріали адміністративної справи № 607/17082/14-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). За результатами розгляду даної справи судом було винесено постанову згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Як встановлено судом, суть проступків полягала в тому, що [PERSON], 03 жовтня 2014 року о 22 год. 30 хв., в м. Тернополі на перехресті вулиць «[PERSON] Симоненка», керуючи транспортним засобом марки «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER], був неуважний, що призвело до порушення ПДР, а саме не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду, а саме металеву огорожу. \~Внаслідок ДТП транспортний засіб та огорожа отримали механічні пошкодження. При цьому, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], був причетний до ДТП та до призначення медичного огляду працівниками міліції, для визначення стану алкогольного спяніння, вживав спиртне після ДТП. Огляд на стан спяніння проводився за допомогою газоаналізатора «Алкотест» № 6810, який показав результат 1,30 %. Своїми діями, [PERSON] порушив вимоги пп. 2.3 (б); 2.10 (є); 12.1; 13.1 ПДР України. Дані обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. У матеріалах вказаної вище справи про адміністративне правопорушення також міститься схема наслідків ДТП без потерпілих. На зворотному боці цієї схеми зазначений перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу позивача, які він отримав у наслідок ДТП. Там зазначено, що було пошкоджено бампер з правої сторони, переднє праве крило, переднє праве колесо, деформовано передній капот. Власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON], що стверджується фотокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 833619, реєстрацію проведено 01 квітня 2014 року. В силу вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті № 6 своєї Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», … Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Отож [PERSON] несе відповідальність за пошкодження транспортного засобу позивача, отримані в результаті ДТП. Як встановлено у судовому засіданні, добровільно відшкодовувати позивачу завдані збитки відповідач не забажав, а тому [PERSON] відремонтував автомобіль за власний кошт про що було складено акт виконаних робіт № ТР-0007950 від 16 жовтня 2014 року. За ці роботи він оплатив 14'984,75 грн. Розрахунок був проведений у безготівковій формі, шляхом банківського переказу, а тому за послуги фінансової установи було сплачено ще 74,92 грн. Вказані обставини підтверджуються фотокопіями квитанцій, виданих публічним акціонерним товариством «Банк» Київська [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отож для відновлення свого порушеного права позивач витратив 15'059,67 (14'984,75 + 74,92 = 15'059,67) грн. Ці кошти слід йому відшкодувати за рахунок [PERSON] як з особи, котра несе відповідальність за таке порушення. Згідно з вказаним вище актом виконаних робіт № ТР-0007950 від 16 жовтня 2014 року, при ремонті автомобіля позивача було здійснено заміну ряду деталей (позиції 1-12 та 15). Враховуючи, що суд прийшов до переконання про необхідність компенсації [PERSON] вартості даних агрегатів, останні слід передати [PERSON] після відшкодування їх вартості. Отож, судом встановлено, що позивачу дійсно була заподіяна матеріальна шкода, що супроводжувалась моральними стражданнями, а тому в його користь слід стягнути моральну шкоду. В силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до розяснень, даних у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь і зниження престижу, ділової репутації. При визначенні суми моральної шкоди, суд бере до уваги те, що позивач належним чином не підтвердив доказово грошового обєму в який він оцінює свої моральні страждання, незручностей, спричинених пошкодженнями транспортного засобу, зміни звичного способу та ритму життя, негативних емоцій і сильних переживань, а лише декларативно зазначив суму, тому, виходячи з принципів розумності і справедливості суд вважає, що у даній частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON], моральної шкоди в розмірі 2'000 грн. Окрім цього, згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Предметом позову [PERSON] до [PERSON] було дві вимоги: перша майнового характеру, про стягнення коштів, та друга немайнового, про відшкодування моральної шкоди. До переконання, що вимога щодо стягнення моральної шкоди є саме немайновою суд прийшов проаналізувавши частину другу статті 23 ЦК України де вказано, що така шкода полягає у немайнових\~втратах для особи, а саме: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, майнові елементи у законодавчому визначенні (дефініції) моральної шкоди відсутні. Отже, моральна шкода є немайновою. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року, із позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. (246,6 грн.) Із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів м.з.п., а з позовних вимог немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року) Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Всупереч даним вимогам закону при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір лише за заявлення вимоги майнового характеру і не здійснив таких проплат з немайнової вимоги, хоча відповідних пільг немає. У такому випадку з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,6 грн. судового збору котрі він сплатив за заявлення вимоги про стягнення матеріальної шкоди та ще 243,6 грн. в користь держави за вимогу про стягнення моральної шкоди. Суд відкидає заперечення позовних вимог відповідачем з тих мотивів, що йому не повернуті запасні частини, котрі були замінені при ремонті транспортного засобу позивача, оскільки такі дії останній зобовязаний здійснити після відшкодування їх вартості, а не до цього. Такого відшкодування [PERSON] не здійснив, а тому і вимога щодо повернення цих деталей є передчасною та необґрунтованою.

Outcome: partial