Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 грудня 2014 року стягнуто з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття, тобто до 30.01.2024 року. В свою чергу, позивач зазначає, що не оскаржував рішення суду, оскільки на той час працював та отримував заробітну плату, а тому міг сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим рішенням. Однак, з 01.01.2015 року він ([PERSON]В.) не має постійної роботи та постійно проживає в селі разом з батьками похилого віку, які тяжко хворіють та потребують постійного догляду. В звязку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю роботи, позивач зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти, виходячи із середньомісячної заробітної плати по Канівському району Черкаської області. З огляду на зазначені вище обставини, з посиланням на ст.ст.180, 192 СК України, позивач просить змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 грудня 2014 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 400 грн. щомісяця, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, судом повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем її проживання, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов'язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоровя, зазначених у законі осіб (платника аліментів та одержувача аліментів) можуть протягом часу існування аліментного зобов'язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому, правове значення при вирішенні спору має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, який би був обгрунтованою підставою для задоволення позову або для відмови у позові. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося позивачем по справі, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2014 року задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 листопада 2014 року і до 30 січня 2024 року. Зазначене рішення суду [PERSON] не оскаржувалося. При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] отримувала виконавчий лист та в подальшому предявила його на виконання до відповідного відділу державної виконавчої служби. Не підтвердив зазначених обставин під час судового розгляду справи і позивач [PERSON], який також вказав, що він не отримував з виконавчої служби постанову про відкриття виконавчого провадження, не було його викликів до державного виконавця, та державним виконавцем не визначався розмір аліментів, які він зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] Крім того, вказав, що аліменти він сплачує добровільно в розмірі 500 грн. В свою чергу, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач як на підстави позовних вимог зазначив про зміну його матеріального стану, в звязку з втратою постійного місця роботи, а також перебуванням на його утриманні батьків похилого віку [PERSON] та [PERSON], які хворіють та потребують постійного догляду. Відповідно до довідки №48 від 28.01.2015 року, виданої Мартинівською сільською радою Канівського району Черкаської області, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою с.Мартинівка. вул.Жовтнева, 106, разом з батьками: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 06916, виданої пульмонологічним відділенням КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» 11.08.2014 року [PERSON] перебувала на лікуванні в період з 31.07.2014 року по 11.08.2014 року, де їй був встановлений діагноз: Бронхіальна астма, ст. ІІІ (три), персистуючий перебіг, середньої важкості у фазі загострення, емфізема легень (один) ст., атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ (два) ст., гіпертензивне серце, кризовий перебіг. СН ІІ А ст. із збереженою систолічною функцією лівого шлуночку (ФВ 51,3%). Незначний гідроперикард. Крім того, з наданої суду копії трудової книжки позивача серії АА № 820170 вбачається, що позивач припинив трудові відносини з роботодавцем з 10.03.2009 року за власним бажанням, інші відомості щодо працевлаштування позивача (офіційно) в трудовій книжці відсутні. З огляду на надані позивачем докази, судом відзначається, що позивачем не доведено суду зміну його матеріального стану після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, та, відзначається, що і на час винесення рішення про стягнення аліментів, позивач офіційно не працював, будь-яких належних доказів на підтвердження розміру його доходів на час винесення рішення про стягнення аліментів та розміру його доходів після постановленого судом рішення, - не надано. Крім того, факт проживання позивача з батьками похилого віку, на переконання суду, не доводить факту перебування останніх на його (позивача) утриманні, а надані позивачем докази перебування на стаціонарному лікуванні матері позивача (виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 06916, виданої пульмонологічним відділенням КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» 11.08.2014 року), не підтверджують понесених позивачем витрат на її лікування, і, більш того, судом відзначається, що останні датовані серпнем, 2014 року, в той час як рішення суду про стягнення аліментів судом було постановлено в грудні, 2014 року. При цьому, та обставина, що позивач не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Враховується також, що позивач є здоровим та працездатним, та зобов'язаний, відповідно до чинного законодавства України, утримувати свого неповнолітнього сина до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами (ст.ст.58, 59 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, переконливих та безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язуються матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, а ті обставини, на які позивач посилався, як на підстави для зменшення розміру аліментів, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для зменшення розміру аліментів. З огляду на викладене вище, з наданих позивачем доказів на обґрунтування позовних вимог, судом під час судового розгляду справи встановлено відсутність юридично значимих обставин, які б унеможливлювали позивачу сплачувати аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, у зв'язку з чим у задоволенні предявлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та їх визначення в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. 00 коп., слід відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.180, 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed