Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» грошову суму у розмірі 50000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 28.03.2018 ро по 07.03.2019 року перебував в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», звільнений в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Під час виконання трудових обов`язків 13 грудня 2018 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме при переміщенні по похилому конвеєрному квершлагу заскидової частини пласта позивач оступився, втратив рівновагу та впав на підошву виробки, при падінні вдарився обличчям об рейку рейкової колії. В наслідок виробничої травми у позивача діагностовано закриту черепно мозкову травму, струс головного мозку, відкритий перелом кісток носа із зміщенням. За результатами медичного освідкування в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії позивачу з причини отриманого травмування встановлено втрату працездатності на 50 %. За встановленням третьої групи інвалідності, втрати ступеню професійної працездатності, - [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має порушення здоров`я, відчуває постійну загальну слабкість, головокружіння; травмування потягло за собою систематичне нездужання, послаблення організму - все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 50000,00 гривень. Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 50000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» Петренко Н.О. (діюча на підставі довіреності) на позовну заяву [PERSON] , в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки [PERSON] не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 50 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що позивач звертаючись до суду не враховує той факт, що нещасний випадок стався з його особистої необережності, ним порушено Інструкцію з охорони праці, безпечному виконанню робіт в шахті прохідника. Так, в день травмування позивачу було видано наряд на виконання робіт з реєстрацією у книзі нарядів, проведено попередній інструктаж з питань охорони праці по професіям та видам виконуваних робіт під особистих підпис виконавців робіт, тому позивачу потрібно було лише добросовісно виконувати свої обов`язки та не порушувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці. З огляду вказаного, відсутня така умова для відшкодування моральної шкоди як протиправна поведінка, що передбачено п. 1 , п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Також позиція відповідача по суті позову базується на тому, що оформлюючи трудові відносини позивачу, з дотриманням ст. 29 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про охорону праці», були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних, шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Крім того, істотне значення та підстава суду для відмови у задоволенні позову, за переконанням відповідача, є те, що позивачу згідно із висновком МСЕК встановлено 3 групу інвалідності, що вказує на помірно виражене обмеження життєдіяльності особи, та, відповідно, відсутність моральних страждань. Позивач отримує щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, отримав одноразову допомогу, - що також може вказувати про відсутність факту завдання моральної шкоди. Звернута представником відповідача увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 50000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з причини необґрунтованості та недоказовості. Окремо заявлено письмове клопотання про розгляд справи в відсутність представника відповідача. Представником третьої особи Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Пупченко А.В. (діюча на підставі доручення) на адресу суду подано письмові пояснення по суті позову з наданням відомостей, що позивач перебуває на обліку Фонду з 18.03.2019 року, Покровським відділенням 28.03.2019 року було виплачено позивачу одноразову допомогу у разі встановлення стійкої втрати працездатності в розмірі 8164,25 гривень та призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 8402,96 гривень. В судове засідання представник третьої особи не з`явилась, неявка в розумінні ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] в період часу з 28.03.2018 року по 07.03.2019 року перебували в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», працював на посаді прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті; звільнений за п. 2 ст. 40КЗпП України, в зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (підтверджено записами в трудовій книжці - а.с. 9 - 10). 13 грудня 2018 року з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок. Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. З Акту проведення розслідування нещасного випадку від 15.01.2019 року (за формою Н-5) вбачається, що 13 грудня 2018 року об 11:55 годині [PERSON] прибув на територію ДП «ВК «Краснолиманська» для роботи в ІІ зміну; у період з 12:10 години до 12:30 години виконуючий обов`язки видав наряд працівникам дільниці, в тому числі [PERSON] отримав завдання на буріння шпурів у південному конвеєрному штреку похилу заскидової частини пласта; о 13:40 годині [PERSON] разом з працівниками дільниці прибули на робоче місце та протягом робочої зміни виконували отриманий наряд; о 19:50 годині після виконання змінного завдання [PERSON] направився по встановленому маршруту до стволу на виїзд на поверхню шахти; о 20:00 годині при переміщенні по похилому конвеєрному квершлагу заскидової частини пласта [PERSON] оступився, втратив рівновагу та впав на підошву виробки, при падіння вдарився обличчям об рейку рейкової колії, втратив свідомість; [PERSON] надано першу медичну допомогу та організовано супровід до поверхневого медичного пункту; лікарями реанімаційно-протишокової групи потерпілого направлено до Покровської ЦРЛ; наслідки нещасного випадку: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом передньої стінки правової чоловічої пазусі, відкритий перелом кісток носа із зміщенням, забита рана чола, перенісся та носа, забита рана нижньої губи (а.с. 11- 22). Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 8517/515 [PERSON] в період часу з 13.12.2018 року по 03.01.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в Покровській центральній районній лікарні, діагностовано - перелом передньої стінки правої лобної пазухи з незначним зміщенням; відкритий перелом кісток носа зі зміщенням; перелом нижнього краю орбіти зліва зі зміщенням; забита рана чола, перенісся, носа, нижньої губи; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку зі стійкою вазомоторной цефалгией, вираженим вестибуло-атактіческім синдромом, астено-невротичним синдромом; проведено первинну хірургічну обробку рани, репозиція кісток носу (а.с. 27-28). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в Поліклініці Покровської ЦРЛ з 04.01.2019 року по 31.01.2019 року, перебував під наглядом невролога, скарги на постійну головну біль, нудоту, загальну слабкість (а.с. 29 - 30). Згідно висновку комп`ютерної томографії Покровської ЦРЛ - на серії МСКТ головного мозку [PERSON] - ознаки переломів лицьового скелета (скуло-орбітального комплексу, передньої стінки лобової пазухи, кісток носа), гемосінуса (а.с. 32). 07.03.2019 року [PERSON] оглянутий в Міжрайонній МСЕК м. Покровська та встановлено ступінь ступень професійної працездатності - 50 % за травмуванням 2018 року, що підтверджується довідкою серійний номер 12ААА № 067715 (а.с. 14). Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне лікування, нагляд у невропатолога, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААБ № 072533 (а.с. 33). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту проведення розслідування нещасного випадку, складеного 15.01.2019 року вбачається, що підприємством, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробниче травмування з втратою 50 % професійної працездатності є Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», відповідач по справі. Суд вказує на помилковість доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ТОВ «Краснолиманське». З Акту розслідування нещасного випадку від 15.01.2019 року вбачається, що причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON] є психологічна, яка проявлена в формі особистої необережності потерпілого при пересуванні по похилому конвеєрному квершлагу заскидової частина пласта, що є порушенням п. 1.11 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті прохідника. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення [PERSON] моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна втрата працездатності позивача. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування причин нещасного випадку, довідки МСЕК, медичні висновки - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивачу за рахунок Фонду соціального страхування виплачена допомога по страховому випадку та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку, тому вказані виплати компенсують моральний аспект страхового випадку. Так, відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд вважає, що з причини виробничого травмування, позивач зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності в молодому віці (45 років), наявність певного ступеня провини позивача в отриманому каліцтві, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 3000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Краснолиманське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial