Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 20 лютого 2020 року, в подальшому уточнивши зміст та вимоги (а.с.18-19), просить суд: припинити стягнення з нього аліментів, присуджених рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року за позовом [PERSON] з нього присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання сина. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року попередньо визначений розмір аліментів збільшено до ј частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 2018 року отримувані [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] використовувались нею не за призначенням, що викликало обурення з боку позивача та призвело до виникнення сварок між сторонами. У конфлікті син [PERSON] підтримав сторону батька, через що [PERSON] буквально вигнала дитину з дому. З того часу син проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Не дивлячись на це, [PERSON] продовжує отримувати аліменти на сина за судовим рішенням та в добровільному порядку відмовляється їх віддавати дитині для використання за призначенням. Наразі аліменти продовжують стягуватись з позивача та використовуються відповідачем не за призначенням. В свою чергу, [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає. З огляду на те, що [PERSON] просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача, та відсутність обставин, які попередньо визначали можливість стягнення з нього аліментів на утримання сина, який до цього часу проживав з ним, та відповідно просить присудити стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання сина. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.23). Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі та припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 29 травня 2020 року від представника відповідача Богославського А.С. надійшла заява про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року, а ухвалою суду від 02 червня 2020 року заяву прийнято до розгляду. 18 червня 2020 року ухвалою суду заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Богославського А.С. про перегляд заочного рішення від 29 квітня 2020 року, задоволено, заочне рішення від 29 квітня 2020 року скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02 липня 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Богословським А.С. подано через канцелярію суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просить суд: прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження з первісним позовом; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог представник відповідача зазначив наступне. В провадженні судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенка О.І., перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання на утримання неповнолітнього сина та стягнення аліментів з [PERSON] на його утримання, а відтак при розгляді питання про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, похідною підставою для позову є питання пов`язане з визначенням місця мешкання неповнолітньої дитини, так як об`єктом доказування виступає саме зміна місця мешкання неповнолітньої дитини, тому позивач звертається до суду з відповідною зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, так як питання дане питання взаємопов`язане з питанням стягнення аліментів і їх спільний розгляд є доцільним в одному провадженні. Крім того, представник відповідача вказує, що [PERSON] сплачував аліменти на утримання їхнього з відповідачем спільного сина майже від самого народження, що на його думку, свідчить про нехтування батьківськими обов`язками щодо самого піклування та утримання дитини, задоволені її матеріальних потреб, що і змусило [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. З 2020 року [PERSON] здійснював тиск на неповнолітнього сина, та змушував, щоб останній перейшов жити до нього. Представник відповідача зазначає, що що у [PERSON] створені матеріально-побутові умови для проживання дитини та є набагато кращими, ніж ті що надані для дитини [PERSON] . Подання зустрічної позовної заяви, відповідачем та його представником має на меті не обмеження спілкування дитини з батьком, а обмеження негативного впливу на психіку та свідомість неповнолітньої дитини, що здійснюється дорослою, але хворою на психічні розлади людиною. З огляду на вище зазначене, вважає, що дитині буде набагато краще проживати разом матір`ю, оскільки проживання з батьком може вплинути на його психічне здоров`я. 13 липня 2020 року ухвалою, постановленою на місці, суд ухвалив перейти із розгляду справи із спрощеного позовного до загального позовного провадження, на стадію підготовчого судового засідання для вирішення питання про прийняття зустрічного позову. Ухвалою суду від 13 липня 2020 року (головуючий суддя - Євтушенко О.І.) (а.с.129) об`єднано в одному провадженні зустрічні позовні вимоги представника [PERSON] - адвоката Богословського А.С. до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з вимогами за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів - для їх спільного розгляду. Ухвалами суду від 13 липня 2020 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним - адвоката Богословського А.С. про витребування доказів, задоволено клопотання позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним [PERSON] про допит неповнолітнього. 05 серпня 2020 року ухвалою постановленою на місці, судом було відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним - адвоката Богословського А.С. про витребування відомостей, оскільки судом вже приймалось рішення з аналогічних підстав. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.167). Інших заяв, клопотань від учасників процесу не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження не застосовувались. Присутні в судовому засіданні позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним [PERSON] та його представник - адвокат Морозов Є.Є. позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені. [PERSON] пояснив, що з лютого 2020 року його неповнолітній син [PERSON] проживає разом із ним, однак аліменти на його утримання отримує його матір [PERSON] , при цьому він вважає, що аліменти є власністю дитини та мають використовуватись за призначенням. Його представник зазначив, що саме та обставина, що дитина добровільно вирішила змінити місце проживання і на даний момент мешкає разом із батьком, стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Вибір місця проживання дитиною, яка досягла 14 років, є її правом, оскільки саме з цього віку, дитина самостійно може вирішувати питання про обрання місця проживання з одним із батьків. Щодо позовних вимог викладених у зустрічній позовній заяві вони заперечували категорично, з підстав, що СК України, надає право дитині з 14 років самостійно обрати місце свого проживання, крім того, на дитину не було здійснено жодного тиску або примусу, при обранні ним місця проживання. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним - [PERSON] та її представник - адвокат Богославський А.С. заперечували проти задоволення вимог [PERSON] за первісним позовом та підтримали пред`явлені зустрічні вимоги. При цьому [PERSON] зазначила, що на дитину здійснювався тиск, а інакше син не почав би проживати разом з батьком. Батько дитини завчасно його підбурював та розповідав йому, що син сам буде розпоряджатися грошовими коштами, на що дитина і звабилась. [PERSON] , як матір, дуже хвилюється за свого сина, оскільки він проживає з батьком, який знаходиться на обліку, у зв`язку з наявністю нього психічного захворювання, він вживає таблетки, мислить не здраво, при цьому [PERSON] має значний вплив на дитину. Присутня в судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, [PERSON] , зазначила, що під час обстеження місця проживання дитини, встановлено, що були створені всі умови для проживання та розвитку дитини, кімната облаштована меблями, видно, що матір чекає на свою дитину. В розмові [PERSON] не заперечувала, що дитина на разі проживає разом із батьком. [PERSON] зауважила, що представником позивача Морозовим Є.Є. надано докази щодо психічного стану батька дитини, які виключають наявність будь-яких сумнівів в неналежному психічному стані здоров`я останнього. Допитай в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , який проводився за участі представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради Шульц С.Й. та психолога [PERSON] та представників сторін, показав, що хоче проживати разом з батьком, мати його вигнала після сварки та сказала, щоб він забирав речі та йшов до батька. Батьки давно розлучені, та проживають окремо. Йому відомо, що батько сплачував аліменти на його утримання. Дійсно раніше він проживав разом з матір`ю, однак, між ними часто виникали сварки через різні дрібниці. На його погляд, мати не розуміє його та не підтримує. На гроші, які мати отримувала в рахунок аліментів, йому нічого не купували. Він не має бажання проживати з матір`ю в одній квартирі. Напружені відносини з матір`ю тривають з 2016 року, між ними повністю відсутнє взаєморозуміння. Наразі, він проживає разом з батьком, який його всім забезпечує. Він займається спортом. Батько відвідує шкільні збори та цікавиться його життям, чого не робила мати. На його думку батьки розлучились, через те, що матері постійно бракувало грошей, у зв`язку з цим мати постійно виганяла батька з квартири. [PERSON] повідомив, що хоче проживати разом з батьком, його рішення добровільне, тиску на нього ніхто не вчиняв. Він проживає разом з батьком в одній кімнаті, окрім того, в житловому приміщені проживає бабуся, з якою він має гарні стосунки. Взагалі психологічна обстановка краща, ніж коли він проживав разом з мамою. За успіхи в навчанні, він звітує перед батьком, а з матір`ю не спілкується вже декілька місяців, вона йому взагалі не дзвонить. Зазначив, що він є свідком Ієгови , в цій вірі також перебуває його мама. Батько вірить в Бога , однак, нікуди не ходить і свою віру не нав`язує. [PERSON] зазначив, що довіряє батькові, а мамі - ні. На його погляд, мама хоче, щоб він жив з нею заради отримання аліментів від батька. Присутня в судовому засіданні психолог [PERSON] повідомила, що дитина неповністю розповідає всі нюанси, говорить, що мама дуже емоційна, однак, це пов`язано з побутовими питаннями. Дитина добре себе поводить у навчальному закладі, навчається середнє. Підстави вважати, що [PERSON] каже не правду відсутні. Дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 28 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому у відділі РАГС Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №144. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2010 року №2-2420/10 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2005 року (а.с.5). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання їх дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з 02 жовтня 2006 року і до повноліття дитини. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року №214/1138/18, яке набрало законної сили 23 липня 2018 року, збільшено розмір аліментів, які згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/6 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, до 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у збільшеному розмірі присуджено від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Як вказував позивач, що підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА-КОМ» №5 від 19 лютого 2020 року (а.с.4), він значиться зареєстрованим та проживає за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним без реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується актом з місця мешкання від 10 лютого 2020 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.6), та показами неповнолітнього [PERSON] , наданими під час судового розгляду. Судом встановленою, що на час розгляду справи між батьками дітей наявний спір про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та про місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та мешкає за адаресою: [ADDRESS] (а.с.114). З копії Акту обстеження умов проживання від 30 червня 2020 року, складеного завідуючою сектором профілактики служби у справах дітей та фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с. 113), вставновлено, що спільний син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його реєстрації, однак за місцем реєстрації [PERSON] , останньою створені належні умови для виховання, проживання та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини [PERSON] . З копії Акту обстеження умов проживання від 05 червня 2020 року (а.с.80), вставновлено, що спільний син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його реєстрації останньою, де створені належні умови для виховання, проживання та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини [PERSON] , разом з ними також проживає бабуся. Сторони не заперечували той факт, що на час подання первісного позову про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів, [PERSON] , [INFO] , станом на 20 лютого 2020 року мешкав разом з батьком та перебував на його утриманні. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки визнані учасниками справи, зважаючи, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, суд вважає, що вони підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами, які є батьками неповнолітнього [PERSON] , існує спір стосовно місця його проживання. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Так, відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним - [PERSON] не довела факту перебування сина [PERSON] на її утриманні, оскільки надані нею докази підтверджують лише зареєстроване місце проживання сина за певною адресою та не є належними доказами щодо його утримання. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що [PERSON] з 20 лютого 2020 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Вирішуючи первісний позов в частині припинення стягнення аліментів на утримання дитини, та присудження стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом аліментів на утримання сина, суд враховує зміну обставин, що існували на час вирішення питання про стягнення з [PERSON] аліментів. Оскільки на даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з [PERSON] , стягнення з останнього аліментів на користь [PERSON] є недоцільним, оскільки визначає використання таких платежів відповідачем не за призначенням - не в інтересах дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ст.181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже, враховуючи встановлений ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну чи припинення розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених ст.192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та існують на момент звернення з позовом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами факт, що неповнолітній [PERSON] з [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] , доказів зворотного відповідачем за первісним позовом не надано суду, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни сімейних обставин, за яких ухвалювалось рішення про стягнення аліментів та визначає недоцільність продовження стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON] в подальшому, зважаючи що стягнення таких аліментів на користь останньої є порушенням як інтересів дитини, так і її прав на аліменти, що є її власністю. При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання сплачуваних [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина за цільовим призначенням та в інтересах дитини, чим не спростовано наведених позивачем доводів. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, яка наразі проживає з позивачем, а тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів із стягуванням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. З приводу зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то, при прийнятті рішення, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка досягла 14 років, самостійно визначає своє місце проживання, якщо батьки проживають окремо. Діти цього віку можуть самостійно обирати місце проживання, але тільки з-поміж місць проживання їх батьків (усиновлювачів). Відповідно місце проживання неповнолітніх, починаючи з 14 років, може бути зареєстроване за місцем проживання їх батьків (усиновлювачів), опікунів/піклувальників; за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають за вибором самих дітей. Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Стаття 171 СК передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору щодо її виховання, місця проживання тощо. Суд, вислухавши думку дитини, повинен дати їй належну оцінку, правильно оцінити емоційний стан дитини та констатувати відсутність жодних сумнівів розуміння дитиною ситуації та всіх обставин справи. Враховуючи позицію неповнолітнього [PERSON] , його вік та бажання проживати разом з батьком, встановлену під час судового розгляду справи в судовому засіданні, які не викликають сумніву з їх дійсності та правдивості, зважаючи на вік та обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність відмови в задоволені зустрічних вимог про визначення місяця проживання [PERSON] разом з матір`ю. Приймаючи вказане вище рішення, суд враховує, що, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Крім того, суд враховує, що задоволення вимог за первісним позовом, повністю виключає можливість задоволення вимог за зустрічним позовом. При цьому суд критично ставиться до доводів відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним [PERSON] та її представника про наявність у позивача за первісним позовом [PERSON] психічних розладів та перебування на обліку з приводу наявних захворювань, враховуючи, що представником позивача за первісним позовом надано докази, що спростовують дані твердження, відсутні жодні підтвердження того, що [PERSON] за станом здоров`я не може виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним, який на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача в частині припинення стягнення аліментів, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.17). В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved