Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком відповідачки [PERSON] та його дідом. У вересні 2020 року відповідачка почала вимагати від позивача, аби той оформив у нотаріуса заяву про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка. Відвідавши нотаріуса, позивач довідався, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на його користь, але строк для прийняття спадщини ним вже пропущений. Позивач наголошує, що на момент смерті дідуся - спадкодавця [PERSON] ні родичі, ні нотаріус, ні Соколівська сільська рада Зміївського району, де був посвідчений заповіт, не повідомляли його про наявність заповіту, а тому просив визнати його необізнаність поважною причиною пропуску строку та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачеві строк на подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження в справі та призначено розгляд справи по суті. Задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу копії спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання учасники справи, повідомлені належним чином про дату, часі місце розгляду справи не з`явились. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позов не визнає. За змістом ч.1, ч.8 статті 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області 27.02.2020 року, актовий запис № 06 (а.с.10) За життя [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Готвальдівським відділом ЗАГСу Харківської області 18 серпня 1989 року (а.с.9) Відповідно до дублікату заповіту, складеного 22 травня 2018 року в с.Соколово Зміївського району Харківської області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого все належне йому майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося та належить йому на день смерті, заповідає [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчено керуючою справами виконкому Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області Степаненко Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 16 (а.с.11) Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., 10 квітня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] , з яким вони разом мешкали і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про останнє місце проживання померлого № 118 від 09.04.2020 року, виданої Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області, разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована і проживала тільки відповідачка [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 59988194 від 10.04.2020 року, приватним нотаріусом Лещенко Л.В. була зареєстрована спадкова справа № 65750303 після померлого [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 59988207 від 10.04.2020 року, у Спадковому реєстрі зареєстрований заповіт [PERSON] за № 62518356, посвідчений 22.05.2018 року Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області. Відповідно до супровідного листа № 02-19/266 Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, 16 квітня 2020 року на адресу нотаріуса була надана копія заповіту [PERSON] , посвідченого 22.05.2018 року. Інформації про повідомлення нотаріусом позивача [PERSON] про укладений на його користь заповіт, матеріали спадкової справи не містять. Перевіривши доводи позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223\~ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, (статті 1220, 1222 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. У разі пропущення встановленого законом строку, відповідно до положень ч.3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначив, що не входить до спадкоємців першої черги за законом після померлого [PERSON] і про наявність заповіту, складеного на його користь його не повідомляли ані родичі, ані нотаріус, ані уповноважені особи сільської ради, тому він не звертався у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є онуком відповідачки [PERSON] , і вона мала можливість повідомити як позивача про наявність заповіту, складеного на його користь, так і нотаріуса про місце проживання позивача. Заперечуючи проти позову, відповідачкою не надано доказів щодо повідомлення нею позивача чи інших відомостей про обізнаність позивача про наявність заповіту до спливу строку, встановленого ч.3 статті 1272 ЦК України. В свою чергу, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості про вчинення нотаріусом певних дій, які б свідчили про повідомлення спадкоємця (позивача) про наявність заповіту. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Отже, законом та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зобов`язано нотаріуса здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, про відкриття спадщини та про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини в даному випадку, суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права і неналежне сприяння нотаріусом виконанню особистого розпорядження спадкодавця. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, з якими погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 та від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та в зв`язку з відсутністю вимоги позивача про розподіл судових витрат, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст..ст.141,142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved