Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, укладеними між ними 10 жовтня 2011 року, згідно якого відповідач позичила у нього 8 354 долари США, 09 травня 2012 року згідно якого [PERSON] позичила у позивача 9 000 доларів США, про що надала письмові розписки. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від виконання зобовязання та не реагує на його вимоги. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 17\~354 (сімнадцять тисяч триста пятдесят чотири) долари США, що еквівалентно станом на 29.03.2016 р. 456\~065,62 грн., 5\~778,90 доларів США, що еквівалентно 151\~870,32 грн. - інфляційних нарахувань, 520,62 долари США, що еквівалентно 13\~681,97 грн. 3% річних. Позивач [PERSON] в судове засідання подав суду заяву із клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON] ([NUMBER], проживаюча [INFO]), 10 жовтня 2011 року позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 8\~354 долари США. Також, згідно іншої письмової розписки від 09 травня 2012 року, [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На момент звернення позивача до суду, відповідач не виконала зобовязання за договором позики, оскільки не повернула [PERSON] отримані від нього кошти на загальну суму 17\~354,00 доларів США. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму не повернутого боргу в розмірі 17\~354,00 доларів США, що еквівалентно (згідно офіційного курсу НБУ, станом на 29.03.2016 року, 100 дол.США: 2628,0144 грн.) 456\~065,62 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У наданих суду письмових розписках не зазначено строк виконання зобовязання відповідачем, а тому суд вважає що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] трьох процентів річних до задоволення не підлягають. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» із врахуванням внесених змін та доповнень, нарахування інфляційних стосується лише національної валюти України гривні, а не іноземної валюти, тобто валюти в якій було укладено договір позики. Отже, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу, що складає 17\~354,00 доларів США, що еквівалентно (згідно офіційного курсу НБУ, станом на 29.03.2016 року, 100 дол.США: 2628,0144 грн.) 456\~065,62 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial