Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], та виключити із актового запису №39 від 03.03.2016 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, про народження [PERSON], [INFO], відомості про нього, як батька дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2015 року з відповідачкою зареєстрували шлюб. На даний час сторони проживають окремо. [INFO] відповідачка народила дочку [PERSON]. Оскільки, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, батьком дитини записано позивача. Про факт, що він не є біологічним батьком дитини, йому стало відомо в лютому місяці 2017 року. При попередньому судовому засіданні представник позивача адвокат Макопіненко С.М. позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони в справі з 19.12.2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. [INFO] відповідачка [PERSON] народила дитину: дочку [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що батьками дитини [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON]. Із пояснень представника позивача адвоката Макопіненко С.М. вбачається, що на момент реєстрації народження дитини позивачу не було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, про даний факт стало відомо лише у лютому місяці 2017 року. Відповідачка [PERSON] 24.02.2017 року подала позов до суду про розірвання шлюбу. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.04.2017 року в справі призначено судову експертизу генної дактилоскопії (ДНК). Із Висновку експерта №133 від 08.06.2017 року встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON], народженої [PERSON], виключається. Відповідно до ч. 1 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.136 Сімейного кодексу України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.5 ст.136 Сімейного кодексу України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 зазначено, що судам слід враховувати, що відповідно до ст.136 СК України, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що визнання відповідачкою [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved