Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів, в обгрунтування якого вказав, що 24.09.2011 року він зареєстровав шлюб з відповідачем, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 29.06.2016 року. За цим же рішенням суду з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та на користь і утримання відповідача - у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, загальний розмір стягнутих з нього аліментів складає ? частку його заробітку. На момент винесення вказаного рішення він працював у ПРАТ «АПК-Інвест» та отримував заробітну плату в розмірі 4548 грн, а відповідач не працювала, отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 860 грн. На даний час він не працює, не має постійного заробітку, у зв'язку з чим у нього виникають труднощі зі сплатою аліментів. Загальний розмір аліментів, який він повинен сплачувати як непрацюючий, виходячи із середньої заробітної плати працівника у січні-березні 2016 року для м.Мирноград, яка відповідно до даних Головного управління статистики у Донецькій області складає 4752 грн, становить 2376 грн. Тобто, не маючи доходів, розмір аліментів, який він повинен сплачувати [PERSON] , більше ніж, коли б він працював на ПРАТ «АПК-Інвест». Дана ситуація ставить його у скрутне матеріальне становище у зв'язку з тим, що він постійно шукає гроші для сплати аліментів, не маючи достатньо коштів для існування. Він не може дозволити купити собі найнеобхідніше. Крім того, в нього є батьки, які потребують постійного нагляду та матеріальної допомоги у зв'язку з вадами здоров'я. Таким чином, він неспроможний надавати матеріальну допомогу відповідачу на її утримання у розмірі 1/4 частки свого доходу у зв'язку зі зміною його матеріального стану, тому він просить суд припинити стягнення аліментів, які стягуються на користь відповідача [PERSON] на її утримання до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, тобто до 26.03.2018 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що його позов несе суто тимчасовий характер. Коли він працевлаштується, він буде готовий знову платити аліменти на користь та утримання відповідача. Він має вищу гірничу освіту, самотужки шукає нову роботу. Через великий розмір аліментів він не може повноцінно спілкуватися з донькою, бачитися з нею частіше, оскільки у нього бракує коштів на придбання їй іграшок, на які донька у її віці звертає особливу увагу. В останнє він на 37 грн. придбав доньці мильні бульбашки, шарики та крейду. До міського центру зайнятості він звертався, але дізнавшись про те, що допомога по безробіттю складає 1500 грн прийняв рішення, щоб дитина отримувала більший розмір аліментів, виходячи з середньої заробітної плати працівника в м.Мирноград. З моменту звільнення він існує на збереження. Також 30.06.2016 року з відповідачем була укладена нотаріальна угода про поділ спільного майна подружжя, за якою він у якості компенсації за квартиру отримав від відповідача 75000 грн. Ці гроші він вже потратив, у тому числі приблизно 5000 грн на суди і на нотаріуса, приблизно 5000 грн на своє лікування, приблизно 2000 грн на лікування матері, приблизно 5000 грн на дієту батькові, який хворіє на цукровий діабет. Він не знає, чи є його батьки інвалідами, за віком вони працездатні. Він живе окремо від них, у його батьків є ще двоє старших від нього дітей, які також проживають в м.Мирноград і всі працездатні. Батько отримує пільгову пенсію, розміру якої він точно не знає, приблизно 3000 грн, мати тимчасово не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. У батьків є житло, автомобіль. Інших утриманців в нього не має. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки вона тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує її догляду. Через знижений імунітет дитині не зроблені щеплення, тому у дитячий садок її не беруть, до того ж їй тільки півтора роки. Позивач фізично здоровий, має вищу освіту, багато часу. На її думку позивач умисно звільнився з роботи, в нього вже було достатньо часу влаштуватися на роботу, проте він навіть відмовився від центру зайнятості. Його батьки не інваліди, працездатні за віком. Їй і дитині весь час матеріально допомагають її батьки. При добровільному поділі майна 75000 грн для компенсації позивачу також дали її батьки, ця сума була передана 30.06.2016 року, коли позивач звільнився з роботи. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 29.06.2016 року, та є батьками [PERSON], [INFO], на утримання якої за вказаним рішенням суду стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів позивача до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копією судового рішення (а.с.5-6, 7). Також, зазначеним рішенням суду від 29.06.2016 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) до досягнення [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, тобто до 26 березня 2018 року включно. На підставі вищезазначеного рішення суду постановами державного виконавця Димитровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 19.07.2016 року відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до повноліття дитини та на користь і утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 26.03.2018 року (а.с.12). Згідно довідки Диитровського управління соціального захисту населення від 06.09.2016 року відповідач [PERSON] щомісячно отримує одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 860 грн. Згідно історіям хвороб, виписок з медичної карти дитина сторін [PERSON], [INFO], з 16.11.2015 року по 20.11.2015 року та з 21.11.2015 року по 26.11.2015 року перебувала у хірургічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні через абсцедируючий фурункул, не щеплена. Відповідно до довідок Димитровської центральної міської лікарні від 19.07.2016 року та комунального закладу «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22.07.2016 року [PERSON], [INFO], який зі слів позивача є його батьком, з 2014 року перебуває на диспансерному обліку у лікарі-ендокринолога з діагнозом цукровий діабет, [PERSON], [INFO], яка зі слів позивача є його матір'ю, перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозами: атеросклероз, гіпертоксична з вираженим антено-невротичним синдромом, кардіосклероз (а.с.4). Відповідно до трудової книжки позивача [PERSON] 29.06.2016 року звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з Приватного Акціонерного Товариства «АПК-Інвест» (а.с.8-11). У суді позивач пояснив, що він не є інвалідом, як фізична особа-підприємець не реєструвався, у міському центрі зайнятості населення він не перебуває. Відповідно до договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого 30.06.2016 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, позивач [PERSON] у якості компенсації різниці цін на майно отримав від відповідача [PERSON] 75000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що при ухваленні рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання відповідача до досягнення дитиною сторін трьохрічного віку, позивач міг надавати таку допомогу, а тому з нього були стягнуті спірні аліменти. Рішення суду набрало законної сили. Посилання позивача на обґрунтування своїх вимог на приписи п.2 ч.3 п.2 ст.82 СК України, відповідно до якого право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу, є безпідставним, оскільки наведена норма регулює припинення права одного з подружжя, який є непрацездатним, на утримання, передбаченого ст.75 СК України, а також права на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, передбачене ст.76 СК України. Припинення права дружини на утримання, передбачене ст.84 СК України, регламентується ст.85 СК України, відповідно до якої право дружини на утримання припиняється у разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання також припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Даних обставин позивачем не наведено, а судом не встановлено, отже підстав для задоволення вимог позивача не має. При цьому відсутність доходу не є поважною причиною несплати аліментів і підставою для припинення права дружини на утримання. Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів на утримання відповідача до досягнення дитиною трьох років позивач вказує на неспроможність надавати матеріальну допомогу у зв'язку з тим, що тимчасово не працює та має батьків, які потребують постійного нагляду та матеріальної допомоги у зв'язку із вадами їх здоров'я. При цьому суд зауважує, що позивач звільнився з роботи за власним бажанням, має працездатний вік, вищу освіту та за станом здоров'я також не обмежений у працездатності, отже має можливість за рахунок отримуваного заробітку надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років, відсутність працевлаштування позивача має тимчасовий характер та значною мірою залежить від його дій, у той же час, звільнившись з роботи 29.06.2016 року позивач понад два місяці не працевлаштовується, ігноруючи місцеву службу зайнятості. До того ж позивач за його поясненнями мав певну суму збережень та, як встановлено в суді, 30.06.2016 року отримав при розподілі майна подружжя 75000 грн. Дані обставини спростовують матеріальну неспроможність позивача утримувати відповідача до досягнення їх спільною дитиною трьох років. Посилання позивача на необхідність утримувати його батьків, які начебто потребують постійного нагляду та матеріальної допомоги, також судом не приймається до уваги, оскільки, батьки позивача не досягли пенсійного віку, тобто є працездатними особами, не доведено, що вони є інвалідами та потребують за станом здоров'я постійного нагляду, про їх матеріальний стан відомо лише зі слів сторін, а саме: що батько позивача отримує пільгову шахтарську пенсію, а мати - перебуває на обліку в центрі зайнятості, крім того у батьків позивача є ще двоє працездатних працюючих дітей, які мешкають з ними в одному місті. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не має. На підставі ст.ст. 11, 57,60, 88, 212-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed