Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, припинення та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 27.09.2011 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Красноїльської селищної ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №51. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходиться на його утриманні. Також, [PERSON] вказав, що рішенням Сторожинецького районного суду від 06.11.2013 року на користь [PERSON] з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак протягом тривалого періоду часу діти проживають із позивачем та повністю їх утримує. Відповідачка в свою чергу отримувані аліменти не витрачає на дітей, залишила їх та не надає дітям матеріального забезпечення. Спільне життя з дружиною не склалося. Позивач дійшов висновку що шлюб носить формальний характер і просив його розірвати, припинити стягнення та стягувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 1650 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а також просив стягнути з відповідачки судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи без йогості, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідачки та ухвалити заочне рішення. Справа до суду надійшла 03.03.2020 року та була призначена до підготовчого судового засідання на 22.04.2020 р., також 22.04.2020 року, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 07.05.2020 року. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що 27.09.2011 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Красноїльської селищної ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №51, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданий повторно 27.02.2020 р. (а.с. 5) Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7-8), та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №37 від 27.02.2020 року. (а.с.6) Як вбачається із рішення Сторожинецького районного суду від 06.11.2013 року із позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у сумі по 300 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідачка, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із батьком, що вона не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки, яка не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на утримання своїх дітей. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з цього та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в частковому розмірі який просить позивач. Аліменти на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 03.03.2020 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідачку, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з батьком, який до суду звертався для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідачки відсутні. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачки належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial