Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на його користь 4571 грн. 20 коп. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 рік, 2000 грн. моральної шкоди та 607 грн. оплати за юридичну допомогу. Вимоги мотивував тим, що згідно наказу Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за № 30-к від 31.12.2013 року він був прийнятий на роботу з 01.01.2014 року головним лікарем Коломийської станції екстреної медичної допомоги Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф по переводу з Коломийської ЦРЛ. Пунктом 1 наказу № 96 від 02.07.2014 року Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» його звільнено з роботи з 02.07.2014 року за п.3 ст. 40 КЗпПУ. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2014 року, яке залишено в силі ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.10.2014 року, його було поновлено на роботі, стягнуто з відповідача в його користь 14955 грн. втраченого ним заробітку за час вимушеного прогулу з 02.07.2014 року по 15.10.2014 рік та 3000 грн. моральної шкоди. Додатковим рішенням Коломийський міськрайонний суд 14.11.2014 року ухвалив, що датою поновлення його на роботі слід вважати 02.07.2014 року. Відповідач, не дотримавшись процедури поновлення його на роботі, 20.10.2014 року видав наказ за № 527 к, яким звільнив його з роботи з 20.10.2014 року за прогул. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано незаконним і скасовано наказ головного лікаря комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за № 527 к від 20.10.2014 року «Про звільнення за прогул», його поновлено на посаді головного лікаря Коломийської станції ЕМД КЗ «ІФОЦЕМД та МК» стягнуто з відповідача в його користь 14955 грн. втраченого ним середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди, в частині поновлення на роботі суд допустив негайне виконання рішення суду. Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.03.2015 року вказане рішення місцевого суду залишено без змін. На виконання вищевказаного судового рішення 03.03.2015 року відповідачем був виданий наказ «Про поновлення на роботі». Пунктом 1 даного наказу його поновлено на посаді головного лікаря Коломийської станції ЕМД і він приступив до роботи з 03.03.2015 року. Відповідач, виконуючи вищевказані судові рішення виплатив йому втрачений ним заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2014 року по 15.10.2014 рік та за період з 20.10.2014 року по 03.02.2015 рік. В той же час відповідач відмовив йому у виплаті втраченого ним заробітку за період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 рік. Про вказану відмову у виплаті відповідач повідомив його листом від 08.06.2015 року. Однак, відмова відповідача у вищевказаній виплаті є незаконною виходячи з наступних обґрунтувань і доводів. Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України. Згідно вимог ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно роз»яснень, що містяться у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов»язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв»язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою ( отримання надбавок тощо). Отже, встановлення факту порушення власником підприємства вимог ст. 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, є підставою для стягнення з власника підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки відповідач виконав рішення суду 03.03.2015 року, а тому період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 року слід вважати вимушеним прогулом, пов»язаним із затримкою виконання судового рішення про поновлення його на роботі і тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за вказаний період вимушеного прогулу. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішеннями Коломийського міськрайонного суду від 10. 2014 року та 03.02.2015 року встановлено, що його середньоденна заробітна плата становила 228 грн. 56 коп., а середньогодинна 28 грн. 57 коп. Враховуючи викладене, за період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 року в зв»язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі підлягає до стягнення з відповідача в його користь 4571 грн. 20 коп. ( 228. 56 х 20). Своїми незаконними діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що він вияснивши. Що йому не виплачено втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, отримав нервовий стрес. Він змушений був витрачати час на звернення до відповідача про видачу йому роз»яснення з цього приводу. Довідки про його заробіток, що завдало йому значних хвилювань. Він змушений був витрачати свій час та мати додаткові хвилювання в зв»язку з необхідністю звернення за правовою допомогою і за захистом своїх прав до суду. Він втратив душевний спокій і стан його здоров»я по цій причині погіршився. Він тривалий час по вині відповідача не працював, не отримував зарплату, а тому невиплата йому спірних коштів ще більше утруднила складне матеріальне становище його сім»ї і утримання ним трьох його дітей, що викликало в нього додаткові хвилювання. Моральну шкоду він оцінює в 2000 грн. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги не визнає оскільки, чинне законодавство, а саме кодекс законів про працю передбачає захист порушених трудових прав з якими звернувся позивач, однак такий захист відбувається у відповідності до ст.. 236 КЗпП України. Щодо моральної шкоди, то позивачем жодним чином не доведено підстав передбачених ст. 237-1 КЗпП України. Як вбачається із обставин справи позивача не було поновлено на роботі протягом місяця тільки з тієї підстави, що саме стільки часу роботодавцю не надавалося виконавчого листа для поновлення на роботі, а сам [PERSON] на роботу не з»являвся. Позивачем не додано жодних доказів про те, чи в період його не поновлення на роботі ним не отримувалося жодних інших доходів, на суму котрих розмір його відшкодування підлягає зменшенню, в тому числі і соціальних гарантій з центру зайнятості. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Беручи до уваги пояснення позивача, заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано незаконним і скасовано наказ головного лікаря комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за № 527 к від 20.10.2014 року «Про звільнення за прогул», та вирішено поновити [PERSON] на посаді головного лікаря Коломийської станції екстреної медичної допомоги комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Вирішено стягнути з комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в користь [PERSON] 14955 грн. 54 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено стягнути з головного лікаря комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] в користь комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» 14955 грн. 54 коп. шкоди завданої у зв»язку з незаконним звільненням. Врешті позову відмовлено. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Наказом головного лікаря комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 03.03.2015 року № 69-К «Про поновлення на роботі» на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2015 року [PERSON] поновлено на посаді головного лікаря Коломийської станції ЕМД з 03.03.2015 року. Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.03.2015 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року залишено без змін. Апеляційну скаргу головного лікаря комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] відхилено. Згідно листа відповіді в.о. головного лікаря [PERSON] комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 08.06.2015 р. № 402/01-18 рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2015 року, яким вирішено стягнути з КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] 14955. 54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди, а також 607 грн. витрат на оплату правової допомоги виконано Центром в повному обсязі. Що стосується нарахувань за період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 року підстав для нарахування заробітної плати за цей період немає. Оскільки відповідачем рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2015 року яке було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі виконано тільки 03.03.2015 року, про що винесено Наказ від 03.03.2015 року № 69-К «Про поновлення на роботі», тим самим відповідачем було порушено вимоги ст. 235 КЗпП України, що є підставою для стягнення з відповідача за період з 03.02.2015 року по 03.03.2015 рік середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, розмір якого згідно розрахунку у відповідності до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, становить - 4571 грн. 20 коп. Суд вважає, що в результаті незаконних дій відповідача порушено законні права позивача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в у значних душевних хвилюваннях, погіршенні матеріального становища його сім»ї. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховуєчас та інтенсивність моральних страждань позивача, а тому вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково в розмірі 1000 грн. Також, слід стягнути з відповідача витрати за надання юридичної допомоги позивачу, які згідно квитанції № 294738 від 17.07.2015 року становлять 607 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 235, 236, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial