Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд до відповідача - виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення 6'564,75 грн. заробітку за час вимушеного прогулу з 09 травня 2014 року по 12 червня 2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 лютого 2014 року його було звільнено з займаної ним посади директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Рішенням суду від 09 травня 2014 року, котре ухвалою апеляційного суду від 15 липня 2014 року залишено без змін, його було поновлено на роботі. Однак компенсацію за час вимушеного прогулу йому виплачена лише за період з 25 лютого 2014 року по 08 травня 2014 року, а от з того моменту коли його було поновлено на роботі (08 травня 2014 року) до того коли він фактично приступив до виконання своїх посадових обов'язків (13 червня 2014 року) компенсація не виплачена, а враховуючи, що його середньоденний заробіток на вказаному підприємстві становив 262,59 грн. загальна виплата повинна становити 6'564,78 грн. Позивач у судовому засіданні вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року, котре залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2014 року, [PERSON] було поновлено на роботі директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з якої його було звільнено 25 лютого 2014 року, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2014 року по 08 травня 2014 року включно. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 4'288,97 грн. допущено до негайного виконання. Дані обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Однак як вбачається з постанови правління Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № Пр. 01-05 від 13 червня 2014 року та наказу виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 12-к від 13 червня 2014 року, [PERSON] після поновлення на роботі приступив до виконання своїх посадових обов'язків лише 13 червня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За період часу з 09 травня 2014 року по 13 червня 2014 року позивачу не виплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що становить 6'564,75 грн. Дана обставина визнана сторонами, а тому, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає За даних обставин слід зобов'язати відповідача виплатити позивачу вказану суму як його середній заробіток за час затримки виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року, із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів м.з.п. (3'654 грн.). При заявлені [PERSON] вимоги про стягнення 6'564,75 грн. сума судового збору, котру слід справляти складає 243,60 грн. Позивач при подачі позову цього судового збору не сплачував, оскільки звільнений від таких витрат, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року. Відповідач також звільнений сплати судового збору, на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що … якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отож, судові витрати, що складають 243,60 грн. судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved