Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, з 01.07.1995 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку Софію, [INFO]. Відповідно до договору дарування від 30.03.1999 року він є власником квартири, що розташована за адресою: м. Покровськ мкр-н Південний, 11/78. 26.11.2012 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.02.2013 року його були задоволені його вимоги до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням житловим приміщенням шляхом вселення та зобовязання [PERSON] передати ключі від квартири № 78 в будинку № 11 мкр-на Південний в м. Красноармійськ; не створювати [PERSON] перешкоди у користуванні житлом. В подальшому на виконанні рішення суду відповідачка не надала йому ключі від спірної квартири та він не зміг потрапити на вказану жилу площу. 11.03.2015 року він придбав трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: м. Димитров, мкр-н Восточний, 23/87 і запропонував відповідачці переїхати до вказаної квартири. Окрім того, йому відомо, що відповідачка шляхом перепланування змінила архітектурний вид спірної квартири, у неї виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням власністю, квартирою за адресою: Донецька область, м. Покровськ, мкр-н Південний, 11/ 78 шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири та надання їй іншого жилого приміщення за адресою: м. Мирноград мкр-н Восточний, 23/87. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що після розірвання шлюбу у позивача та відповідачки була домовленість щодо проживання останньої у спірній квартирі. Оскільки відповідачем не надано письмових доказів щодо зміни умов проживання відповідачки у спірному житлі, зокрема переїзду її у м. Мирноград в квартиру, яку придбав позивач, не доведено те, що з боку відповідачки чиняться перешкоди у користуванні житлом, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просила вирішити даний спір на розсуд суду, оскільки позивачем не зачіплюються питання інтересів неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено,що сторони перебували у шлюбі з 01.07.1995 року . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26.11.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а. с. 9) Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та доньку Софію, [INFO]. Позивач на підставі договору дарування є власником житла - № 78 в будинку № 11 мкр-на Південний в м. Красноармійськ ( а. с. 7,8). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.02.2013 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про вселення та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житлом, зокрема [PERSON] вселено до квартири № 78 в будинку № 11 мкр-на Південний в м. Красноармійськ, зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні житлом, передати ключі від вказаного житла. ( а. с. 10) Постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2013 року виконавче провадження за виконавчим листом № 2/235/84, виданим 30.04.2013 року про вселення [PERSON] у квартиру № 78 в будинку № 11 мкр-на Південний в м. Красноармійськ,зобовязання [PERSON] передати [PERSON] ключі від вказаної квартири закінчено, оскільки згідно акту державного виконавця рішення суду виконано у повному обсязі. ( а. с. 42). Як вбачається з матеріалів справи відповідачка дійсно має заборгованість по комунальним платежам за користування спірною квартирою, проте нею з комунальними службами укладено договори про погашення заборгованості ( а. с. 43-45). Відповідно до\~ст. 150 ЖК України,\~ст. 383 ЦК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Слід зазначити, що особа визнається членом сімї за одночасної наявності двох умов ведення спільного господарства і постійного проживання члена сімї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сімї власника житлового приміщення. Якщо ці особи перестали бути членами сімї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обовязки, як власник і члени його сімї. Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Припинення сімейних відносин з [PERSON], у якого фактично склалася інша сім»я, не позбавляє права відповідачки на користування спірним житловим приміщенням. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на ст. 391 ЖК України, просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення відповідачки з квартири. Суд звертає увагу на те, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Оскільки , як встановлено в судовому засіданні, відповідачка була вселена в спірну квартиру як член сім»ї позивача, вказана обставина не оспорюється позивачем, а згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника житлового будинку ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК, виселення ,в даному випадку, проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення, а безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачка порушує правила ст. 116 ЖК України, суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed