Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що 15.03.2013 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, спільних дітей не мають. Шлюбні стосунки не підтримують з листопада 2016 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя, почуття поваги та взаєморозуміння між ними втрачено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Виходячи з наведеного, вважає, що сім`я фактично розпалася, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім`ю не можливо. Вважає, що примирення між сторонами не можливе. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за змістом поданої заяви просить розглянути справу у його відсутність, на позові наполягає (а.с.7). Відповідач про день та час розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності не подала (а.с.16-18). \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 15.03.2013 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, актовий запис №121 (а.с.6). Від сумісного проживання подружжя спільних дітей немає. Взаємовідносини між позивачем та відповідачем не склалися з листопада 2016 року, вони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство, подальше сумісне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, примиритися не бажає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.\~\~\~\~

Outcome: approved