Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 47904,21 гривень, 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 2418,01 гривень, відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 19 грудня 2011 року [PERSON] надав в борг [PERSON] грошову суму в розмірі 27240,00 гривень. В забезпечення повернення коштів відповідач надав розписку про отримання позикових коштів з зобовязанням повернути гроші в строк до 31.12.2012 року. За спливом вказаного строку, позивач звернувся до відповідача з проханням добровільно повернути кошти, тобто виконати умови договору. На звернення позивача відповідач не реагує, борг не повертає. Вказані обставини зумовили [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх майнових прав в спосіб стягнення позикових коштів з урахуванням відповідальності за порушення грошових зобовязань відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 18 лютого 2016 року, 17 березня 2016 року\~\~не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст.\~169, ст.\~224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу,\~\~відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 19 грудня 2011 року отримав від [PERSON] суму коштів у розмірі 27240,00 гривень, які зобовязався повернути в строк до 31.12.2012 року, про що написав власноруч розписку. В вказаний строк позикові кошти відповідач не повернув, що зумовило позивача звернутися до суду . Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування ст.ст. 1046,\~1047 ЦК України\~міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі\~\~№ 6-63цс13, № 6-79цс14 від 02.07.2014 року. Враховуючи вказане, судом надано оцінку змісту розписки, долученої до позову, як доказ в підтвердження укладання договору позики між сторонами. Розписка містить інформацію щодо предмета доказування, а саме факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 27240,00 гривень та прийняте зобов'язання про їх повернення в строк до 31 грудня 2012 року. При цьому, відповідачем було вказано, що розписка написана без примусів, в повній свідомості. Вказані обставини свідчать, що між сторонами склались договірні відносини. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення вказаних положень чинного законодавства, відповідач позику в строк, погоджений сторонам, не повернув. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позикових коштів у розмірі 27240,00 гривень. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми боргу. Позивач надав розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з 1 січня 2013 року. Відповідачем розрахунок не спростовано. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення, . . . І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суд погоджується з розрахунком позивача, оскільки індекс інфляції складав: за 2013 рік 100,5 %; за 2014 рік 124,9 %; за січень листопад 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) 140,1 %. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (27240,00 грн. х 100,5 % х 124,9 % х 140,1 %) 47904,21 гривень, індекс інфляції за час прострочення: (47904,21 - 27240) дорівнює 20664,21 гривень та підлягає присудженню до стягнення. Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення Розрахунок 3 % річних в межах заявлених вимог за період з 01.01.2013 року по 20.12.2015 р.: = 27240 х 3 х 1084 : 365: 100 = 2426,97 гривень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог. За підрахунками позивача розмір 3 % річних від простроченої суми боргу з 01.01.2013 року станом на 20.12.2015 року дорівнює 2418,01 гривень, - тому саме ця сума підлягає присудженню до стягнення. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Стаття 88 ЦПК України визначає принципи і порядок розподілу судових витрат між сторонами. Головний принцип сплати судових витрат полягає у тому, що судові витрати несе сторона, з чиєї вини виникла справа, тобто та сторона, яка вчинила цивільне правопорушення. Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при предявлені позову позивачем було сплачено судовий збір 503,22 гривень (відповідає ставці п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved