Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання будинку спільною сумісної власністю подружжя. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що в період з 05.01.1985 року по 22.12.2000 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] 13.12.1989 року рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів Чернівецької області № 339/18 про надання житлових приміщень, відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району, про виключення з числа службових приміщень п. 1.40 вирішено видати ордери на житлову площу [PERSON], на однокімнатну квартиру житловою площею 30,2 кв.м. по [ADDRESS] з обмеженими комунальними вигодами. У 1998 році йому надали дозвіл виконати роботи за власний рахунок відповідно поданої проектної - кошторисної документації, щодо перепланування окремих квартир, будівництво окремих споруд, проведення капітального та поточного ремонту власними силами з метою покращення житлових умов, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Чернівці Чернівецької області. Відповідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку літера А по [ADDRESS], а також поверхового плану на вказаний будинок житлова площа станом на 19.04.2001 року складала 59,3 кв.м., а всього 89,5 кв.м. Завдяки його зусиллям, а саме проведенням ремонтних робіт та добудови двох житлових кімнат в квартирі [ADDRESS] житлова площа спірної квартири збільшилась в два рази - на 29,1 кв.м. та збільшилась вартість самої квартири. Посилається на те, що в січні 2000 року, він поїхав до Італії на заробітки, для того щоб його сім'я і діти сім'я були забезпечені всім необхідним. Вказує, що увесь цей час, він підтримував спілкування зі своєю родиною, в нього були теплі відносини з дружиною, надавав матеріальну допомогу сім'ї, однак, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Чернівці від 05.03.2001 року, його було визнано таким, що він втратив право користування жилим приміщенням розташованим в м. [ADDRESS] також із рішення суду вбачається, що відповідач 22.12.2000 року розлучилась із ним, йому про це не було відомо, а кол 2016 році він повернувся на Україну та прийшов в спірну квартиру, відповідач йому повідомила про те, що він в квартирі більше він не буде проживати. 08.04.2016 року, він [PERSON], змінив прізвище на [PERSON] Зазначає, що на сьогоднішній день квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної спільної власності на відповідача, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 79361833 від 01.02.2017 року при цьому, площа спірної квартири залишались незмінною з того часу, як він уїхав в Італію і лише завдяки збільшенню площі квартири [ADDRESS], відповідач комфортно проживає в ній, в той час як він не має де жити, зареєстрований в [ADDRESS] в центрі обліку бездомних осіб ОГ «Народна допомога. Єдиним доходом, який в нього є на даний час це пенсія, яка є маленькою і не може забезпечити достатній рівень життя, він не володіє нерухомим майном. Просить, визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок літера А, який знаходиться по [ADDRESS] житлова площа якого складає 59,3 кв.м., а загальна 89,5 кв.м. Визнати право власності [PERSON], [INFO], на 1/2 будинку літера А, який знаходиться по [ADDRESS] житлова площа якого складає 59,3 кв.м., а загальна 89,5 кв.м. 25.05.2017 року позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] подали до початку розгляду справи по суті, позовну заяву про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в новій редакції, якою просив визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок літера А, який знаходиться по [ADDRESS] житлова площа якого складає 59,3 кв.м., а загальна 89,5 кв.м та стягнення судових витрат. Позивач [PERSON] та в його інтересах [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в новій редакції підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічно викладеним обставинам в позовній заяві, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач не підтримував теплі дружні стосунки із сім'єю. Ремонт квартири спірної здійснювала вона, позивач їй не допомагав. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі та заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та в його інтересах представника [PERSON], відповідача [PERSON], третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами в їх сукупності по суті заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судом належними і допустимими доказами по справі установлено, що що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 13.12.1989 року [PERSON] директору підліткового клубу при середній школі №1, вирішено затвердити протоколи спільних рішень адміністратиції та профкомів підприємств, установ і організацій, видати ордери на житлову площу, на однокімнатну квартиру житловою площею 30,2 кв.м. по [ADDRESS] з обмеженими комунальними вигодами, з квартирного обліку не знімається (а.с.8-9). У відповідності до рішення виконавчого комітету від 1998 року, [PERSON], мешканцю [ADDRESS] дозволено виконання робіт за власний рахунок, зокрема добудувати житлову кімнату 22,4 кв.м., після добудови житлова площа квартири складатиме 38,6 кв.м.м, загальна площа 85,65 кв.м., склад сім'ї 4 особи (а.с.14-15). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем [PERSON], та відповідачем [PERSON] було розірвано, актовий запис №121 від 06.02.2001 року (а.с.124). Рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці по справі №2-706/2001 року, позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим в м.Чернівці по [ADDRESS] (а.с.16). Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 10.03.2017 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] в інтересах [PERSON] на рішення суду Ленінського району м.Чернівці від 05.03.2001 року відмовлено (а.с.74). Виконкомом Ленінської районної ради м.Чернівці було переоформлено особовий рахунок на одну кімнату житловою площею 30,2 кв.м., в квартирі [ADDRESS] на ім'я відповідача [PERSON] (а.с.113). Згідно свідоцтва про зміну імені, позивач [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]» відповідно до актового запису №52 від 08.04.2016 року (а.с.17). З інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 03.02.2017 року станом на 01.01.2013 року на території Чернівецької області за позивачем [PERSON] земельні ділянки не зареєстровані (а.с.18). У відповідності до інформації Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області, за [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS] у період з 05.01.1992 року по 22.12.2002 року транспортні засоби не зареєстровані (а.с.19). Свідоцтвом про право власності підтверджується, що власниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] (а.с.123). 18.09.2010 року відповідач [PERSON] уклала іпотечний договір, предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], майновими поручителями [PERSON], [PERSON] (а.с.125). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної сумісної власності відповідачу [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н 25.05.2001 року Департаменту житлово-комунальногог господарства міської ради, виданого згідно з розпорядженням від 25.05.2001 року №37381. На зазначену квартиру накладено обтяження - заборона на нерухоме майно на підставі іпотечного договору №4572 від 18.09.2010 року приватним нотаріусом [PERSON], боржник за основним зобов'язанням є відповідач [PERSON], майновими поручителями [PERSON], [PERSON] (а.с.20-22). Із довідки Чернівецького міського об'єднання громадян «Народна допомога» від 16.01.2017 року вбачається, що позивач [PERSON], зареєстрований з 27.10.2016 року за місцем проживання за адресою [ADDRESS] у Центрі обліку бездомних осіб (а.с.24), що також підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.23). Позивач [PERSON] перебуває на обліку Управління пенсійного фонду України (м.Чернівці) та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи в розмірі 1230,00 грн. (а.с.28). Головний центр обробки спеціальної інформації 21.02.2017 року надав інформацію, що громадянина [PERSON] перетнув кордон 09.02.2016 року, в'їзд через пункт пропуску Бориспіль, 312 Мілан-Київ (а.с.73). З інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] з поповерхового плану та експлікації вбачається, що квартира житловою площею 59,3 кв.м., загальною площею 89,5 кв.м. (а.с.91-93). Робочим проектом по газифікації конвекторів та газової колонки підтверджується, що замовником виступала відповідач [PERSON] (а.с.114-117) відповідно до дозволу на встановлення конвектора у будівлі (а.с.118-119) та дозволу на встановлення парапетного двоконтурного котла (а.с.122), актом від 24.09.2014 року було підключено до газопостачання квартиру [ADDRESS] (а.с.120-121). Крім того судом встановлено, що [PERSON] було укладено договір №11-293 від 27.07.2007 року на платне навчання в Чернівецькому національному університеті ім.Ю.Федьковича (а.с.143) угоди про кредитування студента на оплату навчання від 09.09.2009 року, 03.10.2008 року, 25.09.2007 року, 17.11.2010 року та додаткові угоди №1, 2 від 09.09.2009 року (а.с.128-130); двосторонній договір №226зМ-11 про підготовку фахівців з вищою освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр (а.с.127). В забезпечення повернення кредиту по угодах про кредитування студента на оплату навчання було укладено договори поруки, відповідно до якого [PERSON], та відповідач [PERSON], [PERSON] виступили поручителями (а.с.136-137, 156-160). Згідно довідки Державного ощадного банку України Публічного акціонерного товариства від 15.06.2017 року, станом на 15.06.2017 року у [PERSON] заборгованості по кредиту та відсотках відсутня (а.с.161), те що ним сплачувалися кошти за навчання вбачається також з квитанцій на оплату за навчання (а.с.96-112). Також свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач дійсно одна проводила реконструкцію [ADDRESS], в цьому їй допомагили його батько та він, позивач не допомагав в реконструкції, він не проживав в квартирі. Також за свої кошти позивач встановлювала конвектори, котел. За змістом ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що законодавець не передбачив такого способу захисту, як встановлення права власності станом на дату в минулому, так як рішення суду про задоволення позову не може призвести до поновлення права позивача на володіння, користування та розпорядження майном. Судове рішення по справі повинно бути спрямоване на реальне поновлення прав особи та на настання юридично значущих наслідків. Статтею 61 СК України передбачено обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до п.п. 22,23,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У позовній заяві позивач зазначає, що під час шлюбу подружжям з відповідачем було придбане майно. Однак позивачем не надано доказів, які б достовірно стверджували, що подружжя під час шлюбу набуло за спільні грошові кошти вказане вище спірне майно; а як вбачається з дослідженого вище рішення суду від 05.03. 2001 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] (а.с. 16), у відкритті апеляційного провадження по оскарженню даного рішення позивачу було відмовлено (а.с. 74), судом не було визнано не поважними; відповідач з дітьми, третіми особами по справі самостійно приватизувала спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності на житло 25.05. 2001 року (а.с. 1223), з особою [PERSON], відповідач шлюб розірвала ще 06.02. 2001 року, про що свідчить актовий запис 121 (а.с. 124), на протязі більше 15 років позивач не проживав і не користувався спірним майном, не цікавився долею майна, яке вважає, що є спільним майном подружжя, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя в минулому станом на 25.05. 2017 року. Таким чином, спірна квартира на час розгляду даної справи в суді належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], у зв»язку з чим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed