Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Заводського ВРАЦС Запорізького МУЮ, 3-я особа: [PERSON] про оспорювання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1999 році він нетривалий час мав фактичні шлюбні відносини з [PERSON], яка після їх сварки повернулась до [PERSON], з яким раніше проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] року у [PERSON] народилася дочка, батьком якої в свідоцтві про народження був вказаний відповідач [PERSON], на підставі спільної заяви [PERSON] та [PERSON], поданої у порядку ст. 55 КпШС України. З липня 2001 сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася та вони стали проживати окремо, а через деякий час після цього він з [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю, а 24.10.2015 року зареєстрували шлюб. Лише після реєстрації шлюбу його дружина [PERSON] повідомила, що саме він є біологічним батьком її дочки [PERSON], яка народилася [INFO] року, а не [PERSON] який зазначений батьком у свідоцтві про народження дитини. Як пояснила його дружина [PERSON] це сталося через те, що на час народження дитини вона проживала однією сім'єю з [PERSON], а тому вирішила, що так буде краще для всіх. Той факт, що він є біологічним батьком дочки [PERSON] підтверджується поясненнями свідків, яким відомо, що на той час як [PERSON] завагітніла, вона не проживала однією сім'єю з відповідачем [PERSON]. Після того, як він у жовтні 2015 року дізнався про те, що є справжнім біологічним батьком дитини, він звернувся до органів РАЦС з проханням внести зміни у свідоцтво про народження дитини, де йому було роз'яснено, що внести зміни у свідоцтво про народження дитини щодо запису про батька можливо тільки на підставі рішення суду. Дочка [PERSON] дуже схожа на нього, має такі ж звички, риси характеру та на теперішній час він впевнений, що є батьком цієї дитини, а тому для нього є дуже важливим, щоб у його дитини він був вказаний батьком у свідоцтві про народження та вона мала його прізвище та по-батькові. Це є також дуже важливим і для самої дитини, котра дуже переживає з цього приводу та внаслідок непорозумінь між дорослими є найбільш постраждалою стороною. Вважає, що в даній ситуації найважливіше значення мають права та інтереси саме дитини, яка має право на те, щоб у її свідоцтві про народження батьком була вказана саме та особа, яка є її справжнім біологічним батьком, а тому він вирішив звернутися до суду та просить встановити його батьківство у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] із внесенням змін до актового запису про народження № 280 від 03.10.2000 року, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської райадміністрації Запорізької міської ради, шляхом запису його батьком дитини та змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON], по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що і раніше вважав [PERSON] своєю дочкою, так як виховує її з раннього дитинства і між ними існує почуття взаємної любові як між батьком та дочкою. Він здогадувався, що [PERSON] його біологічна дочка, оскільки вона дуже на нього схожа, має такі ж звички, але про те, що він дійсно є її біологічним батьком він дізнався від своєї дружини [PERSON] лише після того, як вони у жовтні 2015 року зареєстрували шлюб. Після такого зізнання дружини, він згадав та проаналізував всі обставини їх відносин, які існували між ними до народження дитини і зрозумів, що [PERSON] дійсно його біологічна дочка. Враховуючи, що він є справжнім батьком [PERSON], він хоче бути записаним її батьком у свідоцтві про народження. Дочка також йому говорила, що хоче мати прізвище, ім'я та по-батькові «[PERSON]». Вони з [PERSON] та їх дочкою [PERSON] тривалий період часу проживали однією сім'єю і дочка завжди вважала його батьком, а він також ставився до неї, як до рідної дочки, утримував та виховував її. Зараз він стовідсотково впевнений, що [PERSON] його біологічна дитина, а тому вважає за непотрібне підтверджувати це шляхом проведення генетичної експертизи. Відповідач [PERSON] з дитиною ніколи не спілкувався і вона його жодного разу не бачила та він не ставився до [PERSON] як до своєї дочки. На теперішній час порушуються як його права, так і права дитини у зв'язку з тим, що у свідоцтві про народження дочки батьком записана особа, яка насправді не є біологічним батьком дитини і іншим шляхом, окрім судового, відновити ці порушенні права немає можливості. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та також просила їх задовольнити виходячи як з інтересів позивача, так і із інтересів неповнолітньої дитини, яка дуже переживає та страждає через наслідки ситуації, що виникла між дорослими людьми. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та суду пояснив, що [PERSON] відшукала його десь у грудні минулого року та розповіла йому правду про те, що він не є біологічним батьком її дочки [PERSON]. Вони дійсно приблизно у 1997 році зустрічалися з [PERSON], періодично проживали разом, багато разів припиняли стосунки і шлюб не реєстрували. На час народження дитини, вони проживали разом, а тому він вважав, що це його дитина у зв'язку з чим подав заяву в орган РАЦС щодо запису його батьком дитини. Коли дитині було десь приблизно 9 місяців, вони з [PERSON] розлучилися. Після цього, він з дитиною не спілкувався і не бачив її, аліменти з нього [PERSON] не стягувала. Де проживала [PERSON] з дитиною йому відомо не було і вони взагалі не спілкувалися. Коли він побачив фотокартки [PERSON] у мережі Інтернет у нього стали виникати сумніви щодо свого батьківства, так як дівчинка на нього зовсім не схожа. Після зізнання [PERSON] про те, що батьком дитини є інша особа, він також пригадав минулі часи, співпоставив всі обставини та факти їх відносин і також дійшов висновку, що дійсно [PERSON] не може бути його біологічною дочкою. Він визнає той факт, що не є біологічним батьком [PERSON] та не заперечує проти задоволення позову [PERSON]. Представник відповідача Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутності їх представника. Заперечень проти позову не мають(а.с.36). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що вона у період з лютого 1999 року по січень-лютий 2000 року перебувала у фактичних шлюбних стосунках з позивачем [PERSON]. Після того, як вони посварилися і перестали спілкуватися, вона дізналася про свою вагітність, але [PERSON] про це не сказала. Після цього, десь приблизно з березня 2000 року вона стала проживати разом однією сім'єю з відповідачем [PERSON], який на підставі його заяви був записаний батьком її дочки [PERSON], яка народилася [INFO] року. На той період часу вона вважала, що так буде краще для всіх, оскільки вона проживала з цим чоловіком однією сім'єю, а на [PERSON] була ображена. [PERSON] також не знав, що він не є батьком її дочки. Коли дитині ще не виповнилося і одного року, вона розійшлася з [PERSON] і через нетривалий час, приблизно з липня 2001 року знову стала проживати однією сім'єю з [PERSON], з яким проживає разом до теперішнього часу, а тому дитина з самого дитинства вважала і вважає останнього своїм батьком. Весь цей час вона приховувала як від [PERSON], так і від дитини той факт, хто є справжнім біологічним батьком дитини. Це сталося через те, що хоча вони і проживали з [PERSON] тривалий період часу однією сім'єю, але шлюб не реєстрували і вона не хотіла щоб ця обставина вплинула на рішення [PERSON] зареєструвати з нею шлюб. У минулому році вони з позивачем зареєстрували шлюб і вона вирішила, що настав час розповісти своєму чоловікові правду про те, що він є біологічним батьком їх дочки [PERSON]. Коли вона розповіла своєму чоловікові [PERSON] правду про його батьківство, він став наполягати на тому, щоб саме він був записаний батьком у свідоцтві про народження їх дитини, щоб дочка мала його прізвище та по-батькові. Дочка також бажає, щоб [PERSON], якого вона з народження вважала своїм батьком був записаний її батьком у свідоцтві про її народження, а також щоб вона мала його прізвище та по-батькові. Ця ситуація, що виникла, дуже травмує дитину, яка вже доросла і звинувачує її в тому, що вона раніше не розповіла правду щодо її батька. Суд, заслухавши пояснення сторін, 3-ої особи [PERSON], допитавши свідків, заслухавши думку неповнолітньої [PERSON] та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року, актовий запис № 1556(а.с.7) Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року та її батьками в свідоцтві вказані: батько [PERSON], мати [PERSON](а.с.5). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його рідним братом. Відповідача [PERSON] він не знає. Йому відомо, що його брат дуже давно зустрічався з [PERSON], а потім вони посварилися та розлучилися. Приблизно через рік його брат та [PERSON] знову вирішили проживати разом. У [PERSON] на той час вже народилася дитина. Його брат зняв квартиру і вони з [PERSON] та дитиною стали проживати однією сім'єю. Про те, що дочка [PERSON] [PERSON] є і дочкою брата, останній дізнався лише після того, як був зареєстрований шлюб у жовтні 2015 року між ним та [PERSON]. Про це розповів брат у сімейному колі йому та їх батькам і просив поради, зазначивши, що хоче переоформити документи дитини на справжнього батька, тобто на себе. Після того, як його брат став проживати з [PERSON] однією сім'єю, він завжди ставився до [PERSON], як до своєї дочки, піклувався до неї. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сестрою. Їй відомо, що у 1999 році її сестра стала зустрічатися з [PERSON], вони підтримували близькі стосунки. Потім відносини між ним припинилися і її сестра стала проживати з іншим чоловіком [PERSON]. При цьому, сестра їй повідомила, що вона завагітніла від [PERSON], але попросила нікому про це не розповідати. Коли народилася дитина, через деякий час її сестра знову стала проживати разом однією сім»єю з [PERSON] і вони проживають разом до теперішнього час, але лише у жовтні 2015 року вони зареєстрували шлюб та після цього [PERSON] розповіла [PERSON] про те, що він є біологічним батьком їх дочки [PERSON]. До реєстрації шлюбу її сестра не хотіла розповідати правду [PERSON], так як вважала, що цим примусить його до реєстрації шлюбу. З раннього дитинства [PERSON] ставився до [PERSON] як до своєї дочки, вони проживали однією сім'єю, він піклувався про дитину і зараз піклується. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] вона знайома з 1999 року, тобто з того часу, коли між ним та [PERSON] склалися близькі відносини. Але, потім стосунки між ними припинилися і десь приблизно навесні 2000 року [PERSON] розповіла їй, що вона вагітна від [PERSON], який її дуже образив. Після цього [PERSON] стала проживати разом з [PERSON] від якого вона приховала той факт, що він не є батьком її дочки [PERSON], яка народилася під час їх спільного проживання. Лише після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] розповіла останньому про те, що він є справжнім батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її дочка [PERSON] п у 1999 році познайомилась з [PERSON], підтримувала з ним близькі стосунки. Потім вони посварилися і її дочка через деякий час стала проживати з [PERSON] Після того, як її дочки припинила стосунки з [PERSON] з»ясувалося, що вона вагітна, але йому про це вона не повідомила, так як була ображена на нього. Потім її дочка стала проживати разом з [PERSON] і народила дитину, батьком якої був вказаний [PERSON] по його заяві. Дочка з [PERSON] прожила нетривалий час, а потім знову примирилася з [PERSON] і вони стали проживати однією сім'єю. За час їх спільного проживання [PERSON] завжди ставився до [PERSON] як до своєї дочки, піклувався про неї, утримував та виховував як свою дитину. Але, весь цей час її дочка [PERSON] приховувала від [PERSON] той факт, що він і є справжнім батьком [PERSON], хоча сама ніколи не сумнівалася та достовірно знала, що саме [PERSON] є батьком [PERSON]. Лише після того, як її дочка зареєструвала шлюб з [PERSON] вона розповіла йому, що він є справжнім батьком їх дочки [PERSON]. Відповідно до п.1 Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Отже, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України. Відповідні роз'яснення з цього питання також містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно до яких, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Таким чином, враховуючи, що дитина [PERSON] народилася [INFO] року, при вирішенні спору по суті підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Положеннями ст. 51 КпШС України передбачено, що взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що запис про батька дитини [PERSON] була здійснена у відповідності до норм ст. 53 КЗпШС України згідно до якої, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадського стану. Спільна заява була подана матір'ю дитини [PERSON] та відповідачем [PERSON], з яким матір дитини на час її народження проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідач [PERSON] в суді підтвердив той факт, що на час подачі заяви щодо реєстрації його батьком дитини, йому не було відомо, що він фактично не є біологічним батьком цієї дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до ч.7,8 ст. 7 Ск України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні була з'ясована думка неповнолітньої [PERSON], [INFO] щодо вирішення спору, яка пояснила, що вона дуже бажає, щоб [PERSON], який є її справжнім батьком, був записаний її батьком також у свідоцтві про її народження, а також вона просить щоб їй змінили прізвище і по-батькові та дуже очікує того часу, коли це відбудеться. Вона завжди вважала [PERSON] своїм батьком, вони ставилися один до одного як батько та дочка, [PERSON] опікувався нею, утримував матеріально та виховував, а з [PERSON] вона ніколи не спілкувалася і взагалі не знає цю особу. Її матір приховувала від неї та батька правду щодо батьківства аж до того часу коли вони зареєстрували шлюб. Згідно ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належним умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами той факт, що позивач [PERSON] та 3-я особа [PERSON] у 1999 році мали фактичні шлюбні відносини, після розірвання яких [PERSON] повернулася до [PERSON] з яким раніше проживала. Після розірвання відносин з [PERSON] [PERSON] довідалась про свою вагітність, та розповіла про це своїм рідним та близьким, а саме: матері [PERSON], сестрі [PERSON] та [PERSON], але приховала цей факт як від позивача [PERSON] так і від відповідача [PERSON] щодо батьківства [PERSON] стосовно цієї дитини, у зв'язку з чим походження дитини [PERSON] було визначено відповідно до норм ст. 53 КЗпШ України, що діяла на час реєстрації народження дитини, шляхом подачі спільної заяви [PERSON] та [PERSON] в державні органи реєстрації актів громадського стану. Також судом встановлено, що починаючи з 2001 року по даний час позивач [PERSON] та неповнолітня дитина проживали разом однією сім'єю. Позивач ставився та ставиться до цієї дитини, як до своєї рідної дочки, піклується про неї, утримує матеріально, займається її вихованням. Разом з тим, на теперішній час відповідач [PERSON] визнає ту обставину, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], а тому не має заперечень проти позову [PERSON], який є біологічним батьком цієї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положеннями ч.4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, судом встановлено, що визнання в судовому засіданні відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому маються всі підстави для його задоволення.

Outcome: approved