Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача суму недоплаченої майнової шкоди в сумі 99 000,00 грн., посилаючись на отримання відповідачем за судовим рішенням транспортного засобу раніше, ніж відшкодування йому, позивачу, завданої матеріальної шкоди в повному обсязі. В обґрунтування вимог зазначив, що 12 жовтня 2017 року о 13-00 годині по вул. Степана Тільги в м. Кривому Розі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» державний номер [NUMBER] , своєчасно не відреагував на зміну дорожньої обстановки та виїхавши на перехрестя вул. Степана Тільги з вул. Стрельнікова на червоний, заборонений сигнал світлофора, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda Jazz» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка перетинала дане перехрестя по вул. Стрельнікова справа наліво за напрямком його руху. Постановою суду від 10 липня 2018 року, яка судом апеляційної інстанції залишена без змін, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до полісу АК/2156398, ліміт відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн. Автомобіль марки «Honda Jazz» належить йому на праві власності. Внаслідок ДТП автівка фізично знищена, що підтверджується висновком експерта, відповідно до якого вартість автомобіля становить 209342,60 грн., вартість відновлювального ремонту складає 222179,36 грн. Рішенням суду від 13 травня 2019 року стягнуто з [PERSON] на його користь майнову шкоду в сумі 110342,60 грн, витрати на проведення експертизи та судові витрати. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2019 доповнено резолютивну частину рішення від 13.05.2019 щодо зобов`язання передати [PERSON] автомобіль марки «Honda Jazz» після відшкодування в повному обсязі йому, позивачу, матеріальної шкоди [PERSON] . Останній сплатив присуджену суму в розмірі 110342,60 грн. та звернувся до виконавчої служби з приводу отримання від нього залишків автомобіля марки «Honda Jazz» державний номерний знак [NUMBER] . 25.02.2020 він звернувся до державного виконавця із роз`ясненням судового рішення, оскільки існувала неясність з приводу моменту передачі автомобіля - чи має він віддавати автомобіль за умови, що йому було виплачено матеріальну шкоду в неповному обсязі - не 209342,60 грн. Однак державний виконавець зобов`язав його передати автомобіль [PERSON] , що і було зроблено на підставі акту від 16 березня 2020 року. Таким чином [PERSON] отримав у своє розпорядження транспортний засіб раніше, ніж виплатив йому матеріальну шкоду, бо [PERSON] виплатив йому суму 110342,60 грн. та отримав залишки автомобіля, що відповідно до висновку експерта складають 88030,29 грн. платіжний баланс 110342,60-88030,29=22312.31 грн. Тобто взаєморозрахунок показує, що [PERSON] покрив, а він отримав відшкодування в розмірі лише 22312,31 грн. Загальна сума недоплаченої матеріальної шкоди за пошкодження його автомобіля на його користь, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 99 000,00 грн. Страхове відшкодування у вказаній сумі він не може отримати з 2017 року, хоча надсилав на адресу ТДВ «СТ «Домінанта» заяву про виплату страхового відшкодування. 19.12.2019 МТСБУ направило відповідь щодо відсутності законних підстав для здійснення страхового відшкодування до завершення процедури банкрутства ТДВ «СТ «Домінанта». Тому оскільки [PERSON] отримав на свою користь залишки пошкодженого після ДТП автомобіля, то він має право вимагати від відповідача погашення 99000,00 грн., тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшли заяви представників сторін та відповідача про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на задоволенні вимог наполягає, відповідач та його представник вимоги позову не визнають з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву на позов (а.с. 112-114) зазначено, що за роз`ясненнями Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відшкодовано стягнуті з [PERSON] на підставі рішення суду збитки, а відтак обсяг відповідальності страхувальника [PERSON] відсутній. Відповідачу не відомо, чи звертався позивач до страховика ТзДВ «СТ «Домінанта» та чи отримував від нього будь-які відшкодування, тому просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником автомобіля «Honda Jazz», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 8 - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). 12 жовтня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Honda Jazz» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року, яка постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року залишена без змін, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Відповідно до вказаної постанови, мали місце обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12 жовтня 2017 року о 13-00 годині за участю автомобілів водіїв [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-13 - копії постанов). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 111 042 гривні 60 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 3500 гривень 00 коп. та судові витрати. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду та судові витрати (а.с. 35-37). Згідно описової частини тексту судового рішення, суму 99000,00 грн. на думку позивача [PERSON] може бути покладена на страховика ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта», де на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , а сума 110342,60 грн та витрати по сплаті за експертизу і кошти, витрачені ним на лікування, покладаються на відповідача [PERSON] , тому суму 112992,23 грн. [PERSON] і просив стягнути з відповідача [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року рішення суду від 13 травня 2019 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] автомобіль марки «Honda Jazz» державний номерний знак [NUMBER] … після відшкодування в повному обсязі [PERSON] матеріальної шкоди [PERSON] ». В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 50-53 - копія постанови). На виконання судового рішення, постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.02.2020 відкрито виконавче провадження із зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] автомобіль марки «Honda Jazz» державний номерний знак [NUMBER] після відшкодування в повному обсязі [PERSON] матеріальної шкоди [PERSON] (а.с. 54 - копія постанови). Актом державного виконавця від 16 березня 2020 року вказаний автомобіль передано [PERSON] (а.с. 58 - копія акту), що свідчить про виконання останнім рішення суду від 13 травня 2019 року в частині стягнення присудженої суми матеріальної шкоди, що сторонами не оспорюється. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18). Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону № 1961 IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Звернувшись із заявою про отримання страхового відшкодування до ТДВ «СТ «Домінанта», позивач здійснив відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з можливих способів захисту свого порушеного права. Випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (МТСБУ), визначені в статті 32 Закону № 1961 IV. У цій справі судом не встановлено випадків, за існування яких у ТДВ «СТ «Домінанта» (МТСБУ) не виникає обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачу. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 61-30902св18). Як вбачається з встановлених обставин справи, цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта», стосовно якого, згідно листа МТСБУ, здійснюється процедура ліквідації. Згідно цього ж листа (а.с. 63) МТСБУ за заявою [PERSON] поновить розгляд питання щодо здійснення рекомендованої виплати, передбаченої пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону, оскільки МТСБУ згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконує зобов`язання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні вимог позивачу відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed