Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме: про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований його син від першого шлюбу - відповідач [PERSON] , [INFO] , який до вісімнадцятирічного віку проживав разом з ним у вищевказаному житловому будинку. У 2017 році відповідач забрав свої речі і вирішив проживати окремо від нього. Під час розмови з сином по телефону у 2018 році, він сказав, що проживає у Київській області, але точної адреси не повідомив. За період з вересня 2017 року по час звернення до суду відповідач жодного разу додому не приїздив, а лише телефонував з різних номерів мобільного телефону. Востаннє відповідач телефонував йому в літку 2019 року та повідомив, що постійно проживає у Волинській області разом з жінкою та повертатися додому наміру не має. Точне місце перебування відповідача йому невідоме. Відповідач [PERSON] протягом останніх трьох років у будинку не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не бере, не несе витрат на утримання будинку. Будь-які поважні причини не проживання [PERSON] по місцю реєстрації відсутні. Адреса фактичного місця проживання відповідача йому не відома. Він намагався в позасудовому порядку врегулювати спір з відповідачем. Проте відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання. Будь-яких домовленостей щодо збереження за ним права на користування житловим будинком, у разі його відсутності, немає. Реєстрація відповідача у належному йому житловому будинку створює перешкоди у реалізації його соціальних та майнових прав, зокрема унеможливлює отримання житлових субсидій. З вказаних підстав позивач [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Лейковський А.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судові засідання 19 травня та 10 липня 2020 року не з`явився, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Частина 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди позивача та представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 2 березня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і відкрито провадження у справі № 558/69/20 на підставі такої позовної заяви. Судом по цивільній справі № 558/69/20 27 квітня 2020 року проведено підготовче засідання. Судові засідання по даній справі призначалися 19 травня та 10 липня 2020 року. У вказані судові засідання відповідач та/чи його представник не з`явилися. В ході розгляду справи від позивача надійшло клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . Інших заяв та/чи клопотань про надання чи витребування доказів до суду сторони (їх представники) не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності (а.с. 12) позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено згідно довідки, виданої Демидівською селищною радою Рівненської області 3 лютого 2020 року (а.с. 17) та повідомлення № 03-13/410 від 19 лютого 2020 року (а.с. 24), що видане Демидівською селищною радою Рівненської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із змісту дослідженого в судовому засіданні акта № 8 від 3 січня 2020 року (а.с. 16), зі слів власника будинку та за свідченням сусідів, комісією Демидівської селищної ради Рівненської області було встановлено, що [PERSON] протягом останніх трьох років у будинку свого батька за адресою свого зареєстрованого місця проживання, а саме: [ADDRESS] , не проживає. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача [PERSON] , своїми показаннями підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] , який є сином позивача, у належному позивачеві будинку, протягом останніх трьох років не проживає. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку позивача [PERSON] протягом останніх трьох років не проживає, не веде спільно з позивачем господарство, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат на утримання будинку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ст.ст. 386, 391 ЦК України вказують на те, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Оскільки відповідач [PERSON] більше року в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає без поважних причин, то його на підставі ст.ст. 72, 169 ЖК України слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що був сплачений позивачем при подачі до суду позовної заяви, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на положення ст.ст. 405,406 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 71, 72, 163, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved