Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором купівлі-продажу. В своєму позові просив суд стягнути солідарно з Відповідачів на його користь суму боргу в розмірі в розмірі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп. та визнати за ним право на притримання предмету договору купівлі-продажу у вигляді не передання оригіналів правовстановлюючих документів. Судові витрати покласти на Відповідачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2003 році Позивач запропонував Відповідачам [PERSON] та його дружині [PERSON] купити в нього належну йому на праві приватної власності чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США. Сторони домовились укласти договір купівлі-продажу квартири на наступних умовах: Відповідач [PERSON] передає позивачу 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США в рахунок першого платежу за дану квартиру, а залишок суми в розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США зобов'язується сплатити по можливості або за першою вимогою позивача. За домовленістю сторін право власності на дану квартиру на покупця [PERSON] не реєструється до повного розрахунку, а всі документи стосовно купівлі-продажу квартири зберігаються у позивача [PERSON] Дані домовленості між Позивачем та Відповідачем [PERSON] оформлені розпискою від 03.09.2003 р., власноруч написаною Відповідачем [PERSON] 03.09.2003 р. між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Крижанівською І.В. На той час, і Позивач, і Відповідачі проживали та працювали в Російській Федерації, а в даній квартирі проживала та користувалась нею їх мати, а тому Позивач не квапив Відповідача з розрахунком. Після смерті матері і повернення Позивача з сім'єю в Україну, Позивач нагадав Відповідачу про борг за продану квартиру. В грудні 2015 року Відповідач [PERSON] повідомив Позивача, що не може остаточно розрахуватись за договором купівлі-продажу квартири, оскільки внаслідок сімейних негараздів, його дружина категорично відмовилась продавати нерухомість в Російській Федерації та повертатись в Україну. На даний час залишок боргу за продану квартиру складає 13 000 доларів США (350 000 гривень 00 коп.). [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання відсутніми правовідносин за договором позики, в обґрунтування якого вказувала, що звернення до суду з первісним позовом викликане виключно вплинути на поділ майна подружжя в інтересах [PERSON] В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в редакції від 11 липня 2016 р. з тих же підстав, просив задовольнити; зустрічний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник Відповідача [PERSON] позов визнав та не заперечував щодо його задоволення, визнавши суму боргу в розмірі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп.; зустрічний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник Відповідача [PERSON] первісний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на відсутність зобов'язань між сторонами. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову з огляду на наступне. Правом звернення до суду за захистом згідно ст. 3 ЦПК України наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що Позивач та Відповідач [PERSON] перебувають у договірних (зобов'язальних) відносинах. Так, 03.09.2003 року між Позивачем [PERSON], в особі [PERSON], яка діяла на підставі доручення від імені [PERSON] та Відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. Згідно розписки від 03.09.2003 року продаж зазначеної квартири було вчинено за 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США, при цьому Відповідач [PERSON] передав Позивачу перший платіж в розмірі 12 000 (дванадцяти тисяч) доларів США, а залишок в розмірі 13 000 (тринадцяти тисяч) доларів США зобов'язався сплатити по можливості або на першу вимогу Позивача, що визнається Сторонами. Проте, Відповідач [PERSON] на вимогу Позивача не сплатив залишок боргу в розмірі 13 000 (тринадцяти тисяч) доларів США, чим взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири не виконав. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає доведеним наявність боргового зобов'язання Відповідача [PERSON] перед Позивачем, яке становить 13 000 (тринадцяти тисяч) доларів США, що еквівалентно 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, суд вважає, що вимоги Позивача в частині вимог до Відповідача [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують вимоги в цій частині, судом не встановлені. Отже, з Відповідача [PERSON], підлягає стягненню на користь Позивача сума боргу за договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2003 року в розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп. Проте, позовна вимога Позивача до Відповідачки [PERSON] про солідарне стягнення боргу не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не заперечують, що договір купівлі-продажу квартири укладався з відома [PERSON] на ім'я [PERSON] та факт того, що [PERSON] сплатив Позивачу лише 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, так само як і те, що право власності на дану квартиру не було зареєстровано за новим власником [PERSON], в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру після укладання договору були передані [PERSON] Позивачу та знаходяться у Позивача на даний час. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Судом встановлено та не заперечується Відповідачем [PERSON], що на час укладання договору купівлі-продажу квартири, а також в подальшому в ній проживала та використовувала для власних потреб мати Позивача та Відповідача [PERSON], також [PERSON] не заперечує, що залишок боргу по договору купівлі-продажу квартири є його особистим зобов'язанням, що підтверджується змістом розписки, правовстановлюючим документом, оформленим на ім'я [PERSON] та не спростовано Відповідачкою [PERSON] Таким чином, факт того, що [PERSON] як дружині Відповідача [PERSON] було відомо і вона не заперечувала проти укладення договору, не покладає на неї солідарного обов'язку по виконанню зобов'язань разом з боржником і вона не може відповідати по особистим зобов'язанням Відповідача [PERSON] Відтак, вважати, що Відповідачка [PERSON] має нести солідарну відповідальність по особистим зобов'язанням Відповідача [PERSON] немає підстав. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Таким чином, притримання відповідно до ст. 546 ЦК України є одним із способів забезпечення виконання зобов'язання, суть якого полягає в можливості кредитора притримувати річ, що належить боржнику, до тих пір, доки останній не виконає свої зобов'язання, або задовольнить з неї свій інтерес та виникає внаслідок прямої вказівки ст. 594 ЦК України і не потребує, щоб воно було передбачено договором між сторонами. Як вбачається з розписки від 03.09.2003 року, Позивач та Відповідач [PERSON] домовились про те, що до моменту повного розрахунку за договором купівлі-продажу від 03.09.2003 року, правовстановлюючі документи на квартиру залишаються у Позивача, а право власності на квартиру за Відповідачем [PERSON] не реєструється. Отже, судом встановлено, що сторони домовились забезпечити виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу притриманням. В судовому засіданні право Позивача на притримання оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру стороною правочину - Відповідачем [PERSON] не оспорювалось, а відтак не потребує судового захисту, а тому в цій частині позовних вимог Позивача слід відмовити. Вирішуючи спір за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що позивачка просить визнати відсутніми зобов'язання за договором позики між [PERSON] та [PERSON] Суд вважає зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу. Факт укладання даного договору визнає і позивачка за зустрічним позовом [PERSON] Частковий розрахунок за договором купівлі-продажу визнається сторонами правочину, Відповідачами за зустрічним позовом. Факт наявності особистих боргових зобов'язань відповідача [PERSON] за договором купівлі-продажу визнається сторонами правочину та підтверджується розпискою від 03.09.2003 р. та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Крім того, відмова судом у задоволенні позовних вимог Позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про солідарне зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири в частині вимог до [PERSON] поновлює порушене право Позивачки за зустрічним позовом, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не має нести солідарну відповідальність за особисті майнові зобов'язання [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved