Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області, за яким просить суд -визнати за ним - [PERSON], [INFO] право власності на причіп 2ПТС-4; -зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства в Закарпатській області зареєструвати причіп 2ПТС-4 заводський номер б/н. та видати свідоцтво про його реєстрацію без обмежень на відчуження на ім'я власника - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. У 2009 році він, [PERSON], придбав розкомплектований тракторний причеп 2ПТС-4 заводський номер б/н. Після чого з різних запасних запчастин, доукомплектував його. Він є фактичним його власником на протязі семи років. Однак будь - яких правовстановлюючих документів на вказаний причеп у нього не має. З березня 2010 року він користується вищевказаним причепом, перевозить на ньому дрова, добрива на земельну ділянку та врожаї з неї. На даний час він бажає зареєструвати вказаний причеп, з приводу цього звертався в Державну інспекцію сільського господарства у Закарпатській області із відповідною заявою про видачу свідоцтва про реєстрацію причепа, однак йому було в цьому відмовлено через відсутність у нього правовстановлюючих документів. Згідно довідки № 206 від 20.07.2016 року виданої виконкомом Часлівської сільської ради Ужгородського району Манзич І.Й., про те що гр. [PERSON], мешканець [ADDRESS], дійсно в особистому сільському господарстві має у користуванні причіп 2ПТС-4, який він склав з окремих запчастин, і яким він користується понад 5 (п'ять) років. Жодних претензій чи вимог з боку інших осіб щодо оспорювання права власності на вищевказаний причеп не має. Оскільки, позивач вважає, що добросовісно набув вказаний причеп, тривалий час ним користується і жодних претензій чи вимог з боку інших осіб, щодо оспорювання права власності на вказаний причеп не має він просить суд винести відповідне рішення. Позивач та його представник не прибули у судове засідання, причини неприбуття суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із довідки Часлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 20.07.2016 року № 206 у користуванні позивача - [PERSON] перебуває причіп трактора Беларусь ЮМЗ 6 кл. з 2009 року. За листом від 26.07.2016 року № 05/694 Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області було відмовлено [PERSON] у реєстрації вищезазначеного тракторного причепа 2ПТС-4, заводський номер - б/н, оскільки він не представив в інспекцію документи, які підтверджують правомірність придбання техніки згідно порядку відомчої реєстрації. Як зазначено у ст. 344 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ст. 181 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Як зазначено у Аналізі Верховного Суду України деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, а саме за набувальною давністю (ст. 344 ЦК), виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Слід зазначити, що відповідачем у більшості справ зазначається орган місцевого самоврядування навіть тоді, коли із матеріалів справ вбачається, що фактично майно належить іншій особі та саме вона має бути відповідачем за таким позовом. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо власника цього транспортного засобу, що він ввезений на територію України на законних підставах і в Україні у встановленому порядку реєструвався, і такі позивачем не наведено. Відповідно до пп. 6 п. 8 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 р. № 694 машина, що переобладнана або самостійно складена, реєструється на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання основних складових частин (вузлів і агрегатів), необхідних для складення машини, акта про присвоєння ідентифікаційного номера. Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами добросовісність свого володіння, а саме: підстав набуття у власність цього тракторного причепу та не надано документів, що підтверджують правомірність придбання основних складових частин (вузлів і агрегатів), необхідних для його ремонту (доукомплектування), акта про присвоєння йому ідентифікаційного номера, відсутні підстави для визнання права власності позивача на нього, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю. У відповідності із ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed