Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 12.10.2001 року, який зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 244. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки впродовж останнього часу подружнього життя немає взаєморозуміння, поваги, виникають постійно конфлікти, сварки. Сімейні стосунки між ними припинилися і наміру їх поновляти вони не мають. Шлюб існує формально. Переконаний, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, а тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову визнала, не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 жовтня 2001 року, який був зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадського стану Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 244. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження. З позовної заяви вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують та дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо його розірвання, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позов задоволено повністю, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved