Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2010 року він є власником будинку [ADDRESS] . В належному йому житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] . Відповідач [PERSON] фактично в житловому будинку за місцем реєстрації не проживає понад один рік, а саме, відсутня понад 10 років без поважних на те причин. Спільним побутом вони не пов`язані, її речей в будинку немає, участі у витратах по утриманню житлового будинку та його облаштуванні вона не приймає. В житлі за зареєстрованим місцем проживання відповідач тривалий час не з`являється. На його прохання добровільно знятись з місця реєстрації в житловому будинку відповідач бажання не виявила. Перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована за даною адресою, порушуються його права як власника, оскільки виникають ускладнення при оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують\~ (а.с. 30). Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 28, 29), в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника, відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2010 року, реєстраційним посвідченням КП Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації та витягом про державну реєстрацію прав від 23.03.2011 року (а.с. 7, 8, 9). Відповідно до довідок виконавчого комітету Дубовицької сільської ради Кролевецького району Сумської області від 31.08.2020 року № 02-25/411, від 15.09.2020 року № 02-25/433, № 02-25/434 та від 11.11.2020 року № 02-15/571 в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - з 03.03.1992 року, [PERSON] , [INFO] - з 13.01.2006 року, [PERSON] , [INFO] - з 09.06.1999 року (а.с. 12, 13, 14, 21). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 32 від 27 квітня 2010 року(а.с. 10). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання -\~\~\~ в будинку [ADDRESS] не проживає понад десять років, її особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні житлового будинку вона не приймає. Згідно з Постановою ВРУ Про утворення та ліквідацію районів від 17.07.2020 року утворено у Сумській області Конотопський район у складі територій, серед іншого, Кролевецької міської територіальної громади. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується довідкою виконавчого комітету Дубовицької сільської ради Кролевецького району Сумської області від 31.08.2020 року № 02-25/411, згідно з якою [PERSON] за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] не проживає понад 10 років (а.с.14), зазначене підтверджується і актом обстеження умов проживання (а.с. 11). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved