Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 лютого 1999 року між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS], посвідчений Донбаською товарною біржою № 444. 08.02.1999р. Маріупольським БТІ видане свідоцтво № 38719 на вищевказану квартиру. Згідно з умовами контракту № 444 від 04 лютого 1999 року, позивач придбав вказану квартиру, передав гроші відповідачці, а остання прийняла грошові кошти та передала правовстановлюючі документи. В даний час позивач не може розпорядитись своєю власністю, оскільки на момент укладення договору цей договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, як того вимагає діюче в даний час законодавство. Просив визнати договір купівлі-продажу № 444 від 04 лютого 1999 року, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], дійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позов підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено біржовий контракт № 444, посвідчений Донбаською товарною біржою, за умовами якого позивач придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Сторони виконали всі умови угоди в повному обсязі, позивач передав грошові кошти, а відповідачка в свою чергу передала у власність позивачу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно із реєстраційним посвідченням від 08.02.1999 року, виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі біржового контракту № 444 від 04 лютого 1999 року під № 38719 (а.с. 9). Оскільки цивільні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, то згідно п.4 Заключних та перехідних положень, при розгляді справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до вимог\~ст. 227 Цивільного кодексу УРСР\~в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час\~ЦК України, згідно ст. 657 якого, договір купівлі-продажу\~земельної ділянки,\~єдиного майнового\~комплексу, житлового будинку\~(квартири) або іншого\~нерухомого майна\~укладається у письмовій формі і підлягає\~нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в\~податковій заставі. Разом з тим, згідно\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі»\~в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до\~ст. 47 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення угоди, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд в праві за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно зі\~ст. 128 ЦК УРСР\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором. Таким чином, оскільки угода є чинною, всі її умови виконані, позивач з моменту укладання угоди безперешкодно володіє та користується придбаним майном, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved