Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія «Гірничі машини», про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди. Враховуючи, що відповідач - Науково-виробнича компанія «Гірничі машини», змінило назву позивач надав до суду уточнені позовні вимоги і звернув свої вимоги до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП». В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах із ТОВ «НВК Гірничі машини» з 09.09.2010 року по 20.09.2013 року. Наказом №160/1-К від 12.09.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 Кодексу Законів України про працю. 02 квітня 2012 року позивача було переведено на посаду ведучого спеціаліста з питань роботи обладнання Департаменту очисного обладнання Дивізіону очисного та проходчеського обладнання. На цій посаді позивач працював до звільнення. Обсяг робіт, які позивач почав виконувати з часу переведення, значно збільшився. Коли позивача переводили на цю посаду, то повідомили, що згідно штатного розпорядку його заробітна плата буде підвищена на 3 500 гр. на місяць. Однак, з квітня 2012 року по час звільнення позивач не отримував заробітну плату у повному обсязі. 15 липня 2012 року позивач звернувся зі службовою запискою до директора Ковальчук А.Н., та просив призначити йому заробітну плату згідно штатного розпорядку посади ведучий спеціаліст. До звільнення із ТОВ «НВК Гірнічі машини», заробітну плату у повному обсязі позивачу не виплачували. Згідно розрахунків позивача, відповідач заборгував йому 63 000 гр., виходячи з того, що за 18 місяців його праці йому не доплачували по 3 500 гр. щомісячно. ( 3500 гр. х 18 місяців = 63000 гр.). Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу Законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до розрахункових листів на ім'я позивача, посадовий оклад та інші виплати після переводу позивача на посаду ведучого спеціаліста не змінились, не зважаючи на збільшений обсяг роботи та відповідальність за її виконання. Відповідно до вимог ст. 115 Кодексу Законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. До теперішнього часу на думку позивача відповідач не провів із ним розрахунку по заробітній платі у повному обсязі. Внаслідок бездіяльності відповідача, позивачу завдана моральна шкода, що полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Позивач вважає себе кваліфікованим спеціалістом, майстром своєї справи, що підтверджує його трудова діяльність та освіта. Так як відповідач не виплачував позивачу заробітну плату у повному обсязі, позивач був вимушений звільнитись з роботи. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суму компенсації моральної шкоди позивач мінімально оцінюю у розмірі 40 000 гр. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 63 000 гр. та моральну шкоду у сумі 40000 гр. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги незаконними, а доводи позивача необґрунтованими з наступних підстав. Згідно наказу №20/1-К від 28.02.2012 року позивач був прийнятий в порядку переводу з 01.03.2012 року на посаду інженера-механіка очисного обладнання 2 категорії до Департаменту інжинірингу Дивізіону очисного та прохідницького обладнання в ТОВ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини». 02.04.2012 року позивача було переведено на посаду провідного спеціаліста з питань роботи обладнання до Департаменту очисного обладнання Дивізіону очисного та прохідницького обладнання на підставі особистої заяви позивача та наказу №48-К від 02.04.2012 року. Згідно ст. 38 КЗпП 20.09.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням, про що видано наказ №160/1 -К від 12.09.2013 року. У період з 01.03.2012 року по 20.09.2013 року позивач використав щорічну основну відпустку: - 10 днів з 28.05.2012 року по 07.06.2012 року згідно зі ст. 9 ЗУ «Про відпустки» як працівник, який прийнятий в порядку переведення з іншого підприємства і не використав частину щорічної основної відпустки за попереднім місцем роботи (наказ №194-О від 14.05.2012 року), - 9 днів з 20.08.2012 року по 29.08.2012 року згідно зі ст. 9 ЗУ «Про відпустки», як працівник, який прийнятий в порядку переведення з іншого підприємства і не використав частину щорічної основної відпустки за попереднім місцем роботи (наказ №496-О від 07.08.2012 року), - 5 днів з 30.08.2012 року по 03.09.2012 року за період роботи з 01.03.2012 року - 28.02.2013 року (наказ № 496-О від 07.08.2012 року), - 2 дні з 07.05.2013 року по 08.05.2013 року за період роботи 01.03.2012 року - по 28.02.2013 року (наказ №346-О від 29.04.2013 року). При звільненні [PERSON] була виплачена компенсація в сумі 4 610 гр. 36 коп. за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 30 днів (17 днів за період роботи з 01.03.2012 року - по 28.02.2013 року, 13 днів за період роботи з 01.03.2013 року - по 28.02.2014 року). Крім того, у зв'язку зі звільненням позивачу було нараховано розрахункові суми в розмірі 11 188 гр. 11 коп. з яких: - 7605 гр. 17 коп. підлягає виплаті за рахунок коштів підприємства, в тому числі 2108 гр. 70 коп. заробітна плата за 10 роб. днів вересня 2013 року, - 886 гр. 11 коп. допомога з тимчасової втрати працездатності за 4 дні вересня 2013 року, - 4 610 гр. 36 коп. компенсація за невикористану відпустку 30 днів. Частина суми було виплачено в якості авансу у встановлені строки в сумі 1352 гр. 01 коп., залишок суми 6 253 гр. 16 коп. було виплачено як розрахункові при звільнені 25.09.2013 року. Також 3 582 гр. 94 коп. підлягали виплаті позивачу за рахунок коштів Фонду соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності після зарахування даних коштів на рахунок підприємства у т. ч.: - 2475 гр. 29 коп. допомога з тимчасової втрати працездатності за 11 днів липня 2013 року, - 1 107 гр. 65 коп. допомога з тимчасової втрати працездатності за 5 днів вересня 2013 року. Відповідно до ч.2 ст.35 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання, не пов'язаного з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності за рахунок коштів власних коштів Фонду, які перераховуються на рахунок роботодавця згідно поданої заявки. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Виплата допомоги з тимчасової втрати працездатності за липень 2013 року в сумі 2 475 гр. 29 коп. було здійснено ТОВ «НВК «Гірничі машини» [PERSON] - 05.11.2013 року, після надходження з Фонду СС з ТВП коштів фінансування на відповідну виплату. Доводи позивача про безпідставне залишення без змін розміру посадового окладу при переводі його на нову посаду, відповідач вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно до норм законодавства України трудові відносини працівників та роботодавців, економічні, правові та організаційні засади оплати праці регулюються Кодексом законів про працю в Україні від 10.12.1971 року та Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР. Так, відповідно до ст.15 Закону «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації, не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Відповідно до ст.95 КЗпП, ст. 8 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати передбачений чинним законодавством. Згідно до ч.4 ст.97 Закону «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Представник відповідача вважає, що за час, перебування сторін у трудових відносинах, з боку роботодавця (Відповідача) не було допущено порушень норм трудового законодавства в частині оплати праці. Відповідно до п.19.7.1. Статуту ТОВ «НВК «Гірничі машини» до виключної компетенції Генерального директора віднесено право найму та звільнення працівників Товариства, вирішення питань організації та оплати праці відповідно до чинного законодавства. Прийняття позивача на роботу у ТОВ «НВК «Гірничі машини», перевід його на іншу посаду провідного спеціаліста з питань роботи обладнання до Департаменту очисного обладнання Дивізіону очисного та прохідницького обладнання здійснювалось на підставі власного бажання [PERSON] згідно із штатним розписом. Позивач висловив совою згоду на зміну істотних умов праці при переводі на іншу посаду що підтверджується підписом про ознайомлення з відповідними наказами. При укладанні трудового договору Позивачу було встановлено оклад у сумі 5 500 гр., вказаний розмір окладу було збережено при переводі на іншу посаду, що підтверджено випискою зі штатного розпису підприємства у відповідності до Положення про оплату труда, існуючого на підприємстві. Таким чином, представник відповідача вважає, що відповідач здійснював виплату заробітній платі у відповідності до законодавства, дотримуючись встановлених гарантій по оплаті праці. З цих підстав представник відповідача просив суд у задоволені позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Позивач по справі - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП», про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та уточнених позовних вимогах і просив суд повністю задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «КОРУМ ГРУП» - Дробот Н.В., яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП», про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, не визнала надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову, і просила суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON]. Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП», про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що згідно наказу №20/1-К від 28.02.2012 року позивач [PERSON] був прийнятий в порядку переводу з 01.03.2012 року на посаду інженера-механіка очисного обладнання 2 категорії до Департаменту інжинірингу Дивізіону очисного та прохідницького обладнання в ТОВ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини», що підтверджено копією наказу. 02.04.2012 року позивача [PERSON] було переведено на посаду провідного спеціаліста з питань роботи обладнання до Департаменту очисного обладнання Дивізіону очисного та прохідницького обладнання на підставі особистої заяви позивача та наказу №48-К від 02.04.2012 року, що також підтверджено копією наказу. У зазначеному наказі вказано, що оклад [PERSON] встановлено згідно штатного розпису. [PERSON] був ознайомлений із зазначеним наказом, про що свідчить його особистий підпис. Згідно ст. 38 КЗпП 20.09.2013 року позивача [PERSON] було звільнено з підприємства за власним бажанням, про що видано наказ №160/1 -К від 12.09.2013 року. При звільненні [PERSON] була виплачена компенсація в сумі 4 610 гр. 36 коп. за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 30 днів, що підтверджено документально. Крім того, у зв'язку зі звільненням позивачу [PERSON] було нараховано розрахункові суми в розмірі 11 188 гр. 11 коп., які виплачено позивачу і стосовно яких позивач не висуває позовних вимог. Відповідно до рішення загальних зборів учасників від 16.10.2013 року назву відповідача було перейменовано з ТОВ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» на Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП», що підтверджено випискою державної реєстраційної служби та копією статуту підприємства. Відповідно до вимог ч.3 ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до норм діючого законодавства України трудові відносини працівників та роботодавців, економічні, правові та організаційні засади оплати праці регулюються Кодексом законів про працю в Україні від 10.12.1971 року та Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР. Виходячи із вимог ст.15 Закону «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації, не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Відповідно до ст. 95 КЗпП, ст.8 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати передбачений чинним законодавством. Згідно вимог ч.4 ст.97 Закону «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до п.19.7.1. Статуту ТОВ «НВК «Гірничі машини» до виключної компетенції Генерального директора віднесено право найму та звільнення працівників Товариства, вирішення питань організації та оплати праці відповідно до чинного законодавства, зазначені повноваження Генерального директора відображені у статуті ТОВ «КОРУМ ГРУП». Прийняття позивача [PERSON] на роботу у ТОВ «НВК «Гірничі машини», і перевід його на іншу посаду провідного спеціаліста з питань роботи обладнання до Департаменту очисного обладнання Дивізіону очисного та прохідницького обладнання здійснювалось на підставі власного бажання [PERSON] згідно із штатним розписом, що підтверджено письмовими заявами позивача. Так позивач [PERSON] висловив совою згоду на зміну істотних умов праці при переводі на іншу посаду, що підтверджується підписом про ознайомлення з відповідними наказами. При укладанні трудового договору [PERSON] було встановлено оклад у сумі 5 500 гр., вказаний розмір окладу було збережено при переводі на іншу посаду, що підтверджено випискою зі штатного розпису підприємства, у відповідності до Положення про оплату праці, існуючого на підприємстві. Доводи [PERSON], що ТОВ «НВК Гірнічі машини» не доплачувало йому заробітну плату по 3 500 гр. щомісячно, суд вважає голослівними і недоведеними в судовому засіданні. Із зазначених вище підстав суд вважає, що відповідач ТОВ «НВК «Гірничі машини», здійснював виплату заробітній платі [PERSON] у відповідності до законодавства, дотримуючись встановлених гарантій по оплаті праці і у повному обсязі, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню. Враховуючи, що за час, перебування сторін у трудових відносинах, з боку роботодавця - відповідача по справі (ТОВ «НВК «Гірничі машини», в теперішній час ТОВ «КОРУМ ГРУП») не було допущено порушень норм трудового законодавства в частині оплати праці позивача, не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ ГРУП», про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed