Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва [ADDRESS] витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] В цій квартирі він продовжує проживати і по сьогоднішній день, та продовжує бути зареєстрованим. Разом з ним в даній квартирі зареєстрований і проживає його син [PERSON], а також зареєстрована і не проживає відповідач [PERSON] Факт реєстрації підтверджується довідкою за формою №3, виданою ЖЕД--402. Відповідач не проживає з ними однією сім'єю, а фактично проживає у квартирі своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вже більше двох років відповідач проживає за вказаною адресою (точніше, з 14 квітня 2014 року). Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом про не проживання від 01 червня 2016 за підписом начальника ЖЕД-402 [PERSON] зі свідченнями сусідів. Відповідач добровільно залишила дану квартиру 14 квітня 2014 року і переїхала проживати на квартиру своєї матері. Прийшовши з роботи 14 квітня 2014 року додому він побачив, що в квартирі відсутні меблі (шафа для одягу, ліжко, письмовий стіл), побутова техніка (кондиціонер, пральна та посудомийна машини, духовка та варильна поверхня, комп'ютер, принтер, фотоапарат, радіотелефони тощо), зникли гроші... Спочатку він подумав, що їхню квартиру обікрали, зателефонував дружині (відповідачу) і вже від неї почув, що це вона все забрала і вивезла на квартиру своєї матері, де і буде проживати. Також дружина повідомила його, що вона подала до суду дві позовні заяви: 1) про розірвання шлюбу; і 2) про стягнення аліментів. Ці позовні заяви є також свідченням добровільності прийнятого відповідачем рішення про припинення проживання у квартирі [ADDRESS]. Так, в позовній заяві про розірвання шлюбу відповідач зазначає (3-й абзац позову): «... На даний момент ведення між нами спільного господарства припинено, шлюбні стосунки не підтримуються. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечитиме нашим інтересам». У позовній заяві про стягнення аліментів відповідач каже (3-й абзац позову): «Наше шлюбне шиття не склалось і на даний час ми з чоловіком припинили ведення спільного господарства, шлюбні стосунки не підтримуємо...». В зазначених двох позовних заявах відповідач підтверджує своє нове місце проживання вказуючи адресу для листування: [ADDRESS], 02154. Вже більше двох років як вони з відповідачем повністю припинили спілкування. Фактично зараз у квартирі проживає лише 2 особи, - він та його син [PERSON] Відповідач абсолютно не цікавиться долею сім'ї та її утриманням. Комунальні служби, що надають послуги йому по утриманню його квартири [ADDRESS], в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які він має сплатити таким службам за надані йому послуги. Він не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки вона не проживає в квартирі. Але наявність реєстрації відповідача в даній квартирі змушує його сплачувати за неї, в той час коли вона не користується жодними послугами та не проживає в квартирі вже понад два роки. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що відповідач добровільно 14 квітня 2014 року пішла з квартири, при цьому забрала речі, меблі, гроші і переїхала на квартиру своєї матері. В травні 2014 року відповідачка звернулася до суду з позовами про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, де зазначила свою нову адресу місця проживання, де мешкає до теперішнього часу. Наразі їх повнолітній син проживає разом з ним. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі та пояснив, що позивач систематично створював перешкоди для проживання відповідача у спірній квартирі: змінював замки, скандалив, погрожував фізичною розправою, чинив економічний тиск, намагається стягнути з відповідачки 70000 доларів США. Відповідачка не має іншого житла, не може фінансово орендувати житло. До подання позову, сторони намагалися примиритися, а тому в поліцію позивач щодо наявності перешкод у користуванні спірною квартирою не зверталася. Також, відповідачка не зверталась і до інших органів з приводу чинення перешкод в користуванні квартирою, в тому числі і до суду. У вересні 2016 року відповідачка звернулася до поліції з приводу заміни позивачем замків в спірній квартирі. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 12 листопада 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], реєстраційним написом на правовстановлювальному документі (а.с.5). 06 березня 1992 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 8). В подальшому, з 16 травня 2013 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Також, за даною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (а.с.7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 83). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту про не проживання від 01 червня 2016 року кладеним майстром технічної дільниці [PERSON] на підставі заяв сусідів по будинку [ADDRESS] та затвердженого начальником ЖЕД-402 [PERSON], [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], дійсно тривалий час не проживає, а саме з квітня 2014 року (а.с.9). Крім того, як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, в даному судовому засіданні з боку відповідача [PERSON] не заперечувався той факт, що в телефонному режимі вона пояснила [PERSON], що пішла від нього. З 14 квітня 2014 року вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Таким чином, з викладених обставин вбачається факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 14 квітня 2014 року, а стороною відповідача в судовому засіданні також даний факт не спростовувався. При цьому, обґрунтування сторони відповідача на чинення позивачем перешкод у користуванні відповідачем спірною квартирою будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються. Наданий же стороною відповідача висновок, складений 10 вересня 2016 року Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві свідчить лише про одиничне звернення відповідача 05 вересня 2016 року до управління поліції з приводу зміни замків у спірній квартирі та не допуску її до квартири. В той же час, в період часу з квітня 2014 року по серпень 2016 року відповідач жодним чином не зверталася у відповідні державні органи з приводу чинення їй будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою, а в судовому засіданні в рамках розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу між сторонами, відповідач не спростовувала факт її не проживання у спірній квартирі саме з квітня 2014 року. Крім того, відповідач і не скористалася своїм правом звернення до суду з вимогами про усунення їй перешкод в користуванні спірною квартирою та вселення, що свідчить про відсутність у відповідача наміру проживати у спірній квартирі. Також, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що у період часу з квітня 2014 року остання не втрачала юридичний зв`язок зі своїм зареєстрованим місцем проживання, отримувала кореспонденцію за адресою спірної квартири, сплачувала будь-які комунальні послуг. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившою право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 551,21 гривня, які були сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved