Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить взнати договір про споживчий кредит №1001056510701 від 14.06.2018року припиненим. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 14.06.2018року ним було підписано Паспорт споживчого кредиту, за яким ПАТ «ПУМБ» видало грошові кошти у сумі 189 992,06грн. на загальні споживчі цілі строком на 24 місяці до 14.06.2020року. Ним на погашення заборгованості здійснено наступні платежі: 19.07.2018 - 13 597,00грн., 23.08.2018 - 13600грн., 05.10.2018 - 9000грн., 01.11.2018 - 10 000грн., 10.12.2018 - 14000грн., 10.12.2018 - 6000грн., 06.02.2019 - 9000грн., 12.04.2019 - 14000грн., 12.04.2019 - 14 000грн., 12.04.2019 - 14000грн., 12.04.2019 - 14 000грн., 12.04.2019 - 3 700грн., 12.04.2019 - 300грн., 24.04.2019 - 110 000грн., 14.05.2019 - 13 597,92 грн. та 77 629,55грн., загалом - 227 206,95грн. Сума за тілом кредиту 189 992,06грн., проценти та комісія за обслуговування заборгованості за період фактичного користування кредитом 11 місяців з 14.06.2018року по 14.05.2019року ним були виплачені повністю. Повідомленням про «індивідуальні умови закриття кредиту» його було проінформовано, що станом на 01.03.2019 року сума боргу складає 45 458,38грн., у телефонній розмові представник Банку повідомив, що сума боргу вже збільшилася і для повного закриття кредиту боржнику необхідно перерахувати більшу суму, що і було ним зроблено. Натомість Банк продовжує нараховувати знову великі суми заборгованості, хоча він був запевнений представниками Банку про погашення тіла кредиту та всієї заборгованості, а відповідно у припиненні кредитного договору. Ухвалою суду від 28.01.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 13.04.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.07.2020 року по справі була призначена судова економічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса, до виконання якої провадження по справі було зупинено. Ухвалою суду від 23.12.2020року було поновлено провадження по справі. Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи представник позивача [PERSON] повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Від адвоката Коваленка Ю.О. на електронну пошту суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що позивач не має можливості забезпечити явку свого представника, оскільки перебуває у відпустці поза межами України. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору. Представник відповідача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що згідно заяви № 1001056510701 від 14.06.2018 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб [PERSON] отримав кошти від ПАТ «ПУМБ» на загальні споживчі цілі, оплати договору страхування, та сплату Разової комісії Банку у розмірі 189992,06 грн. строком на 24 місяці шляхом банківського переказу на рахунок [PERSON] . Згідно з копіями квитанцій наданими позивачем на підтвердження сплати кредиту, [PERSON] було сплачено кредит: 12.04.2019 - 14 000 грн.,12.04.2019 - 3700 грн., 12.04.2019 - 14 000грн., 12.04.2019 - 14 000грн., 12.04.2019 - 14 000грн., 12.04.2019р. - 300грн., 24.04.2019 - 110 000 грн., а всього у сумі 170 000грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] , наданим відповідачем, [PERSON] має заборгованість перед АТ «ПУМБ», яка виникла у зв`язку і порушенням зобов`язань перед Банком за Кредитним договором 1001056510701 від 14.06.2018 р. зі всіма змінами і доповненнями до нього, та станом на 06.05.2020року складає 115 994 грн.72 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 21369,15грн., прострочена заборгованість за комісією у розмірі 62488,36грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 1,45грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 32108,76грн. Відповідно до висновку експерта №14487 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, складеного 18.11.2020року: «Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед АТ «Перший Український міжнародний банк» відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору №10010556510701 від 14.06.2018року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором в частині визначеної Банком заборгованості, а саме по основному боргу - 21396,15грн., по нарахованих відсотках - 1,45 грн.; по комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 62488,36грн. У ході дослідження документально підтвердити суму заборгованості по нарахованій сумі неустойки (пені) в розмірі 32108,76 грн. не надається можливим у зв`язку з відсутністю як методики нарахування неустойки (пені), розрахунку і виписки по зазначеному платежу. Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що метод нарахування Банком сум заборгованості по основному боргу, відсотках за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №1001056510701 від 14.06.2018р. умовам «Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору Комплексного Банківського обслуговування Фізичних осіб» (нова редакція діє з 06.04.2018р.) Відповідність нарахованої суми неустойки (пені) за кредитним договором №1001056510701 від 14.06.2018р. умовам «Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору Комплексного Банківського обслуговування Фізичних осіб» (нова редакція діє з 06.04.2018р.) підтвердити не надається можливим з причин вказаних у дослідницькій частині. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Укладений кредитний договір має виконуватися належним чином. Виконання договору полягає в здійсненні сторонами прав, виконанні ними обов`язків, що виникли із зобов`язання, заснованого на договорі. Однією з підстав припинення договірних відносин і є виконання сторонами умов договору. Якщо сторони належним чином виконали свої обов`язки в установлений строк відповідно до норм законодавства, а також вимог, передбачених договором, зобов`язання можна вважати припиненим. Кредитний договір може бути припиненим у зв`язку із закінченням терміну його дії, а також належним і реальним виконанням відповідних зобов`язань сторонами. Отже, припинення кредитного зобов`язання можливе виконанням, проведеним належним чином. Під припиненням кредитного зобов`язання необхідно розглядати припинення всіх прав та обов`язків сторін такого зобов`язання, а саме: кредитора щодо надання коштів позичальнику в розмірі та на умовах, установлених договором, і повернення коштів (кредиту) позичальником у визначений кредитним договором термін і сплати процентів за надання кредитором коштів, а також прав та обов`язків сторін, які випливають із усіх інших умов, установлених кредитним договором, в тому числі щодо сплати нустойок. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не було доведено повне виконання зобов`язань за договором. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed