Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. У позові вказав, що він згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08.09.2008 року є власником земельної ділянки загальною площею 3,90 га, розташованої на території Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після виготовлення технічної документації та під час отримання витягу з Державного земельного кадастру виявилося, що вказана земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] належить [PERSON] , яка померла в [INFO] , та спадщину після смерті якої прийняла [PERSON] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі №539/4037/15-ц визнано недійсним розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації №478 від 07.09.2012 року в частині надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку, та розпорядження №719 від 25.12.2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку. Крім того, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2016 року по справі №539/1885/16-ц визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2015 року на ім`я [PERSON] . В подальшому право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] зареєстроване за позивачем. Водночас, за життя [PERSON] 02.06.2014 року уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ «Баришівська зернова компанія» строком на 5 років. У зв`язку з тим, що дана земельна ділянка перебуває в оренді, позивач не може нею розпорядитися. На письмове звернення позивача ТОВ «Баришівська зернова компанія» не відреагувала. Позивач прохає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , укладений 02.06.2014 року між ТОВ «Баришівська зернова компанія» та [PERSON] , скасувати реєстрацію іншого речового права №5907968 від 02.06.2014 року. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] . не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без їх участі, на задоволенні позивних вимог наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, ТОВ «Баришівська зернова компанія» у судове засіданнясвого представника не направив, хоча відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена завчасно та належним чином, прочини своєї неявки суду не повідомила. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08.09.2008 року є власником земельної ділянки площею 3,90 га з кадастровим номером [NUMBER] , розташованої на території Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.5, 13/ Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 лютого 2016 року по справі №539/4037/15-ц встановлено, що пізніше, в 2012 році, вказана земельна ділянка була помилково виділена [PERSON] , чим порушено право власника - [PERSON] . Рішенням суду визнано недійсним розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації №478 від 07.09.2012 року в частині надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку, та розпорядження №719 від 25.12.2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку. /а.с.6-7/ Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року також скасовано свідоцтво про право власності індексний номер [NUMBER] , видане державним реєстратором на [PERSON] /а.с.8/ Крім того, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2016 року по справі №539/1885/16-ц визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2015 року на ім`я [PERSON] . Так, рішенням суду встановлено, що на підставі вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] спірну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , внаслідок чого було порушено право власності [PERSON] /а.с.9-11/ Водночас, відповідачем на виконання ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 листопада 2018 року про витребування доказів надано договір оренди землі від 10.01.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» та [PERSON] . Згідно умов вказаного договору оренди землі [PERSON] передала ТОВ «Баришівська зернова компанія» спірну земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , площею 3,8998 га, строком на п`ять років. /а.с.43-44/ З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказаний договір оренди землі зареєстрований 02.06.2014 року. /а.с.14-15/ З викладеного вбачається, що спірний договір оренди землі був укладений відповідачем з особою ( [PERSON] ), яка згідно ухвалених в подальшому судових рішень не є власником земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Натомість, [PERSON] , будучи власником земельної ділянки, яка є предметом договору оренди, не був обізнаний про існування відповідного правочину, згоду на його укладення не давав, не є його стороною. Таким чином, внаслідок укладення оспорюваного договору оренди землі [PERSON] позбавлений можливості на власний розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.ч.1, 2 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.в) ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що договір оренди землі укладено особою, право власності якої на земельну ділянку в подальшому скасовано, спірний договір оренди землі укладено всупереч волі дійсного власника, та з метою захисту права власності останнього на землю, заявлену позовну вимогу щодо визнання недійним договору оренди землі від 10.01.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» та [PERSON] , слід задовольнити. Що стосується позовної вимоги про скасування реєстрації речового права, яке виникло на підставі вказаного договору оренди землі, то така вимога до ТОВ «Баришівська зернова компанія» жодним чином не обґрунтована. Державний реєстратор в якості відповідача не зазначений. Крім того, рішення суду про визнання недійсним договору є достатньою підставою для скасування реєстрації відповідного речового права. Наразі відсутні підстави вважати, що державний реєстратор відмовляється вчинити відповідні дії, а тому вимога про скасування державної реєстрації є передчасною. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Outcome: partial