Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2009 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.03.2018 року розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.2011 року Грудзевич Т.О., приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим № 762, було придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] добровільно не бажає поділити спільне майно, на його утриманні перебуває їх спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із ним, просить визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.11.2019 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.01.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.2011 року Грудзевич Т.О., приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим № 762. 14.02.2020 представником позивача [PERSON] - адвокатом Бохонковичем В.Є. до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представником позивача адвокатом Бохонковичем В.Є. до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Щодо постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2009 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.03.2018 року розірвано (а.с.9). Під час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.2011 року Грудзевич Т.О., приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим № 762 придбано квартиру [ADDRESS] . Вищезазначений факт також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 174056183 від 17.07.2019 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.10). Згідно п. 3.1 вищевказаного договору, на підставі ст. 65 СК України позивачем [PERSON] надано згоду дружині [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчена 29.07.2011 року за реєстровим № 761 приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Положеннями ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 цієї Постанови роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті такого майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. Суд вважає обґрунтованими посилання позивача про те, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що вказана квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, що є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам в рівних частках, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахування ціни позову, задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1216,92 грн. На підставі ст. ст. 60-61, 65, 69-71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved