Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії» в особі Київського відділення № 8, в якому просить зобов'язати ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», видати йому протягом семи днів з дня набрання законної сили судовим рішенням одноразовою операцією з його поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER], відкритого у ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» грошові кошти в розмірі 700000 (сімсот тисяч) доларів США. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 листопада 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір №?26206017386426/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс послуг, що включенні до пакету продуктів і послуг «Універсальний», згідно з Умовами банківського обслуговування фізичних осіб відповідача, затвердженими наказом голови правління відповідача № 37 від 16 січня 2012 року. Зазначив, що йому, за умовами вищевказаного Договору був відкритий у відповідача поточний (мультивалютний) рахунок [NUMBER], розрахунково-касове обслуговування якого зобов'язувався здійснювати відповідач. Станом на 01 вересня 2014 року на його рахунку, відкритому у відповідача, перебували грошові кошти в розмірі, що перевищував 700000 (сімсот тисяч) доларів США. Станом на момент його звернення до суду з цією позовною заявою, на його поточному (мультивалютному) рахунку [NUMBER], відкритому у відповідача, продовжує перебувати сума грошових коштів в розмірі, що складає 700000 (сімсот тисяч) доларів США. 01 вересня 2014 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про видачу йому готівкою одноразовою операцією відповідно з умовами Договору з його поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER] грошових коштів в розмірі 700000 (сімсот тисяч) доларів США, однак листом від 16 вересня 2014 року за №28817/50-8 відповідач повідомив його про неможливість видачі готівкою одноразовою операцією з його поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER] грошових коштів у вищевказаній сумі, що суперечить вимогам законодавства, умовам Договору та порушує його права та охоронювані законом інтереси на мирне володіння своїм майном та вільне розпорядження своєю власністю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на п. 9 постанови правління Національного банку України № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного і валютного ринків України»від 29 серпня 2014 року, згідно якого встановлені обмеження видачі готівки в іноземній валюті. Таким чином, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2012 року між сторонами було укладено договір №?26206017386426/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс послуг, що включенні до пакету продуктів і послуг «Універсальний». (а.с. 6-7) Пунктом 1 Договору передбачено, що відповідач зобов'язується надати позивачу комплекс послуг, що включенні до пакету продуктів і послуг «Універсальний», згідно з Умовами банківського обслуговування фізичних осіб відповідача, затвердженими наказом голови правління відповідача № 37 від 16 січня 2012 року. В судовому засідання встановлено, що згідно з умовами укладеного Договору, позивачу було відкрито в ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії» в особі Київського відділення № 8, поточний (мультивалютний) рахунок [NUMBER], розрахунково-касове обслуговування якого зобов'язувався здійснювати відповідач. (а.с. 10) В пункті 7 Договору було вказано, що сторони підтверджують досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, що передбачені законодавством для договорів банківського рахунку. У відповідності до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України). Статтею 1073 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з пунктом 7.13. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи - резидента або за його дорученням проводяться виплата готівкою (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України), крім коштів, отриманих від нерезидентів як кредит, позика, поворотна фінансова допомога. Підпунктом 1.3.1.4. підрозділу 1 розділу II Умов банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії», затвердженими наказом голови правління ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії» № 37 від 16 січня 2012 року, що розміщені на офіційному інтернет-сайті відповідача http//sberbank.ua передбачено його обов'язок здійснювати видачу клієнту готівкових коштів. Згідно з підпунктом 1.3.4.1. підрозділу 1 розділу II Умов клієнт має право самостійно розпоряджайся коштами на Поточному Рахунку. У відповідності до підпункту 1.3.2.2. підрозділу 1 розділу II Умов клієнт зобов'язаний повідомляти відповідача про необхідність отримання готівкових коштів у іноземній валюті не пізніше, ніж за 2 (два) банківські дні, що передують банківському дню отримання готівки. З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про видачу йому готівкою одноразовою операцією з його поточного (мультивалютного) рахунку № [NUMBER] грошових коштів в розмірі 700000 (сімсот тисяч) доларів США. Таким чином, відповідач зобов'язання з видачі позивачу готівкових коштів у визначеній ним сумі з його поточного банківського рахунку, у встановлений позивачем строк, не виконав, що свідчить про невиконання відповідачем умов Договору та законодавства. (а.с. 8) Листом від 16 вересня 2014 року за №28817/50-8 відповідач повідомив позивача про неможливість видачі йому готівкою одноразовою операцією з його поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER] грошових коштів в розмірі 700000 (сімсот тисяч) доларів США з посиланням на пункт 9 постанови правління Національного банку України №540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України». (а.с. 9) Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до припису статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання відповідача на положення постанови Правління Національного банку України № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року як на підставу невидачі позивачу готівкових коштів в іноземній валюті в сумі, що перевищує в еквіваленті 15000 грн., з його поточного рахунку одноразовою операцією є неправомірним виходячи з наступного. Постанови Правління Національного банку України є підзаконними нормативно-правовими актами, що приймаються на виконання положень законів, тобто вони не повинні їм суперечити, оскільки закони мають більшу юридичну силу. Однак, постанова Правління Національного банку України № 540 «Про введення додаткових механізмів, для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року суперечить нормам Цивільного кодексу України. Так, підпункт 9 пункту 1 постанови Правління Національного банку України № 540 «Про введення додаткових механізмів, для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року, яким встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, суперечить частині третій статті 1068 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов'язок банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. З матеріалів справи вбачається, що інший строк видачі коштів з рахунку фізичної особи-клієнта банку, не передбачений ані Договором, ані будь-яким Законом України. Окрім того, у відповідності до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року (ратифікованого Україною 11 вересня 1997 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України). Частинами першою - третьою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Законодавством встановлений абсолютний характер суб'єктивного права власності, який передбачає заборону необмеженому та завідомо невизначеному колу осіб порушувати таке суб'єктивне право і створювати перешкоди в його здійсненні. У відповідності зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Обмежуючи право власності позивача не у випадках і в порядку, встановлених Законом, а посилаючись на положення підзаконного нормативно-правового акту, відповідач безпідставно порушує конституційні основоположні права позивача. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи зазначені вище положення законодавства та умови договору №?26206017386426/980/Р від 17 листопада 2012 року, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний був видати позивачу одноразовою операцією з його поточного (мультивалютного) рахунку № [NUMBER] грошові коштів в розмірі 700000 (сімсот тисяч) доларів США. Однак, вимога позивача з приводу виконання вищевказаного зобов'язання протягом семи днів, з дня набрання законної сили судовим рішенням, задоволенню не підлягає, оскільки жодним Законом України дія якого поширювалася би на правовідносини спрямовані на обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг в рамках Договору щодо банківського обслуговування, та умовами договору №?26206017386426/980/Р від 17 листопада 2012 року, не передбачено виконання зобов'язання відповідачем протягом визначеного позивачем часу. Окрім того, після набрання законної сили судовим рішенням, та у разі його не виконання відповідачем у добровільному порядку, примусове виконання такого рішення здійснюється у відповідності статей 367-389 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції Міністерства юстиції від 15 грудня 1999 року N 74/5 та інших правових актів. Таким чином, окремі виконавчі дії слід здійснювати у строки передбачені чинним законодавством України. Згідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп., в дохід держави.

Outcome: partial