Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 2010 році відносно нього, відділенням ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області винесено постанову № 089494 від 26.01.2010 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255,00 грн. У звязку з несплатою ним коштів за даною постановою, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 15.10.2010 було накладено арешт на все належне йому майно та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу. Про накладення арешту на майно позивач дізнався, коли звернувся до нотаріуса за консультацією з питань продажу належних йому обєктів нерухомого майна. 17.08.2015 він звернувся із заявою до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, про зняття арешту з будинку № 7, який знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, через те, що розмір стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів та сум витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, є значно меншим, ніж вартість його майна, на яке накладено арешт, але 25.08.2015 отримав відповідь, в якому зазначено, що відповідно до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції перебувала постанова № 089494 від 26.01.2010 року, видана ДАІ про стягнення з [PERSON], на користь держави штрафу у розмірі 255 грн. У звязку з несплатою боржником коштів за постановою № 089494 від 26.01.2010 , виданої ДАІ, державним виконавцем 15.10.2010 року накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми боргу. Накладений арешт та заборона на відчуження не дозволяє позивачу на власний розсуд користуватися належним йому майном та порушує його права, як власника. Тому просив зняти арешт з обєктів нерухомого майна, що належать йому , накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції постановою від 15.10.2010, реєстраційний номер обтяження 10384261. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідачі в судове засідання, не зявилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 2010 році відносно [PERSON], відділенням ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області було винесено постанову № 089494 від 26.01.2010 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255,00 грн. У звязку з несплатою ним коштів за даною постановою, на все належне йому майно був накладений арешт згідно постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 15.10.2010 , реєстраційний номер обтяження №10384261. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 17.08.2015 позивач звернувся із заявою до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, про зняття арешту з його будинку, через те, що розмір стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів та сум витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, є значно меншим, ніж вартість його майна, на яке накладено арешт, але 25.08.2015 отримав відповідь, що на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції перебувала постанова № 089494 від 26.01.2010 року, видана ДАІ про стягнення з [PERSON], на користь держави штрафу у розмірі 255 грн. Згідно ст. 308 КУпАП за несплату накладеного штрафу впродовж 15 діб стягненню підлягав штраф у розмірі 510 грн. та станом на 25.08.2015 у Ленінському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на виконанні відсутні виконавчі документи за якими боржником є [PERSON]. У звязку з несплатою боржником коштів за постановою № 089494 від 26.01.2010 , виданої ДАІ, державним виконавцем 15.10.2010 року накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми боргу. Накладений арешт та заборона на відчуження не дозволяє позивачу на власний розсуд користуватися належним йому майном та порушує його права, як власника. Відповідно до ч. З ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів на все майно боржника або на окремі предмети. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Згідно п.5 ст.60 ЗУ«Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved