Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу без виділу часток в натурі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.11.1986 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. 06.07.2009 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області шлюб між ним та відповідачем, [PERSON] , було розірвано. Під час шлюбу з відповідачем, ними, за спільні кошти, за договором купівлі-продажу квартири від 19.10.2004 року, було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв. м., житлової площі 27,6 кв. м. Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна, зазначеного вище, між позивачем та відповідачем не укладалось, вважає, що вони з відповідачем мають спільні майнові права та спільні майнові обов`язки щодо спірної квартири, яку було ними придбано в шлюбі, в рівних частках. Оскільки спірним майном є квартира, яка так само є спільним майном, вона підлягає поділу в рівних частках між позивачем та відповідачем, без виділу цих часток в натурі, тому, що виділити 1/2 частку з квартири, розташованої в багатоквартирному, багатоповерховому будинку є технічно та фактично неможливим. Тому просить суд позовну заяву задовольнити. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася. Враховуючи заяву позивача, який не заперечує проти заочного розгляду, у зв`язку з повторною неявкою відповідача у судове засідання суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00031188594, виданого 11.06.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прізвище позивача [PERSON] . Шлюб укладено 22.11.1986 року, актовий запис № 661 (а.с. 9). Відповідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.2009 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 17.07.2009 року, та копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 28.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб (а.с. 10, 11). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2004 року серія ВВМ № 709371, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Питомць В.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1272, та копії Витягу № 209412 про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів серія АК № 455518, виданого 19.10.2004 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Питомець В.А. відповідачка [PERSON] , отримала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 20.01.2005 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо рівності часток у спільній сумісній власності містить ч. 2 ст. 372 ЦК України. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України. Ч .4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Ч. 1 ст. 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Встановивши відсутність підстав для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України, а також, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є законними та повністю підтверджуються зібраними у справі доказами. В процесі розгляду справи доведено поза розумним сумнівом, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна за кожним та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. Право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв. м., житлової площі 27,6 кв. м. - припинити. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави з відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved