Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із цим позовом. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно - земельну ділянку (пай). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Позивач є спадкоємцем майна після її смерті за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач - Балучинська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить слухати справу у відсутності представника, позовні вимоги не заперечує, тобто втзнав. Третя особа - відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Балучинською сільською радою Буського району Львівської області 23.03.1996 року, [PERSON] померла [INFO] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12.04.1956 року вбачається, що [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] . Спадкове майно, що залишилось після смерті матері [PERSON] складається із земельної ділянки загальною площею 2,4489 га, зокрема земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,9286 га, земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,8465 га, земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,6739 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Балучинської сільської ради Буського району Львівської області. Факт належності спадкодавцю [PERSON] земельних ділянок стверджується державним актом серії ІV-ЛВ № 005493, виданого 17.03.2000 року за № 4907 на підставі розпорядження Буської райдержадміністрації № 136 від 16.03.2000 року. Згідно ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Разом із тим, як установлено судом, що спадкодавець [PERSON] розпорядилась своїм майном на випадок смерті, залишивши заповіт від 24.10.1994 року, посвідчений секретарем Балучинської сільської ради. В силу якого вона заповіла усе своє майно на користь сина [PERSON] , який звернувся із заявою від 14.04.2010 року про прийняття вказаної спадщини після смерті матері в Буську державну нотаріальну контору, за якою заведено спадкову справу №106/10. Тобто, [PERSON] , який є рідним братом позивача та не є учасним даної справи, прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , що виключає задоволення цього позову. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача по справі, а належним відповідачем мав би бути рідний брат позивача - [PERSON] , який ним не залучений, а визначення проуцесуального статусу сторін є виключним правом позивача, а також те, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлої матері [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed