Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до якого просить: - зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №24583306 від 26.01.2018 року про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 947740712101 за [PERSON]; - зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради поновити запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] номер запису 23012526 від 12.10.2017 року за попереднім власником [PERSON], номер картки платника податків [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 947740712101; - заборонити [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчиняти дії щодо продажу та будь-які інші дії по відчуженню нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 947740712101. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є кредитором, якому власник нерухомого майна - будинку [ADDRESS] - [PERSON] заборгував грошові кошти у розмірі 125745,00 грн. Дана заборгованість виникла за договором займу грошових коштів та була стягнута з [PERSON] в судовому порядку рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 року. Постановою державної виконавчої служби задля стягнення вказаного боргу було відкрите виконавче провадження № 49954819. В рамках цього виконавчого провадження на все майно боржника, у тому числі будинок [ADDRESS] було накладено арешт. В подальшому незаконним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська арешт з будинку був знятий. Однак, Самарський районний суд м. Дніпропетровська своїм рішенням поновив на нього право власності за боржником [PERSON] 21 липня 2017 року державний виконавець знову своєю постановою у тому ж виконавчому провадженні наклав арешт на відповідний житловий будинок, що знову належав [PERSON] Майно боржника повинно було бути виставлене на торги, однак реалізація арештованого майна так і не відбулась, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року була скасована заборона щодо його відчуження, а право власності на нього було зареєстровано за [PERSON] Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року вищезазначене рішення було скасовано та справу передано для розгляду за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Отже, виходячи з того, що він значний проміжок часу позбавлений можливості задовольнити свої вимоги кредитора, зокрема за рахунок вищезазначеного нерухомого майна боржника [PERSON], оскільки останній своїми маніпуляціями намагається запобігти його реалізації, то вважав, що його права підлягають судовому захисту в обраний ним спосіб. Ухвалою суду від 25 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зобов'язання здійснення реєстраційних дій. Відкрито провадження в частині вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про заборону вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що заборона власнику нерухомого майна або будь-яким третім особам проводити дії з відчуження такого майна не є способом захисту, який передбачений ст. 16 ЦК України. Заборона проведення будь-яких дій є видом забезпечення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухав доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Постановою заступника начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ Приновою С.Г. №ВП 49954819 від 26.01.2016 року було накладено арешт на майно боржника відповідача [PERSON] по виконавчому листу № 2/199/2504/15, виданого 22.01.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] на користь [PERSON] 124500,00 грн. та судових витрат у розмірі 1245,00 грн., а всього 127745,00 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та скасування арешту, скасовано арешт нерухомого майна № 11586340, накладений 13.10.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська згідно ухвали суду від 05.10.2015 року в рамках справи № 199/5173/15-ц та скасовано арешт № 13761370, накладений 18.03.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49954819 від 26.01.2016 року в частині його накладення на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 13 червня 2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, згідно з умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. та зареєстрований у реєстрі за № 660. На підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., відповідач [PERSON] передала своєму сину відповідачу [PERSON] в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016 року, заочне рішення від 23.05.2016 року скасовано та цивільна справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та скасування арешту залишено без розгляду. Вищевказані обставини встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року, яке набрало законної сили , а тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також, цим же рішенням (справа № 206/230/17) судом було визнано недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 13 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 660, скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності 14965736. Визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 29.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1464, скасовано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, номер запису про обтяження 17712522 (а.с.27,28). Однак, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року в справі № 200/20324/17 було в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29.11.2016 року в розмірі 500000,00 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], а саме на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею 290,0 кв.м. під номером [ADDRESS], та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], за адресою [ADDRESS], площею 0,2 га, на якій розташовано вищевказане домоволодіння, шляхом набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею 290,0 кв.м. під номером [ADDRESS], та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], за адресою [ADDRESS], площею 0,2 га. Також, було вирішено зареєструвати право власності на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею 290,0 кв.м. під номером [ADDRESS], та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], за адресою [ADDRESS], площею 0,2 га за [PERSON] Скасовано заборону на нерухоме майно, номер запису про обтяження 19521891, зареєстровану на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська №206/230/17 від 06.02.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34344754 від 20.03.2017 року (а.с.29-30). Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року вищезазначене рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року скасовано та справу направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.31-32). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року, ухваленим у справі № 200/20324/17, яке набрало законної сили - відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про стягнення суми, звернення стягнення на предмет іпотеки, реєстрацію права власності, скасування заборони на нерухоме майно (а.с.56-63). Так, позивач звертаючись з дійсним позовом зазначив, що його права підлягають захисту у спосіб заборони відповідачам вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] оскільки вже довгий час він не може задовольнити свої вимоги кредитора, зокрема за рахунок цього нерухомого майна. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, спосіб правового захисту має бути врегульований законом та бути ефективним. Так, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти висновку, що заборона відповідачам вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна не передбачена чинним законодавством, як спосіб захисту. На думку суду, те що позивач вважає способом захисту в розумінні ст. 150 ЦПК України є видом забезпечення позову, який по своїй суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (ів) або пов'язаних з ним (и) інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), а не способом охорони цивільних прав та інтересів. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача у заявлений ним спосіб, оскільки такий спосіб є незакріплений законом матеріально-правовий захід примусового характеру, який би міг бути ефективним інструментом захисту поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Що стосується судових витрат, то вони відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed