Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 26 березня 2013 р. [PERSON] ьта [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 453\~600,00 грн., що станом на дату укладання договору становило 56\~000,00 доларів США за курсом Національного банку України. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Датою повернення грошових коштів визначено 26 березня 2016 року. [PERSON] грошові кошти, отримані за договором позики, не повертає та від спілкування з цього приводу ухиляється. Тому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики, укладеним 26 березня 2013 р., у розмірі 56\~000 доларів Сполучених Штатів Америки у національній валюті України гривні за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день здійснення платежу. Судові витрати покласти на [PERSON] В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив позов за задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав частково. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 533 ЦК України передбачає що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як встановлено в судовому засіданні, 26 березня 2013 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики. Відповідно до п. 1 даного договору позичальник при укладенні цього договору прийняв у власність від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші у сумі 453\~600,00 гривень, що відповідає еквіваленту 56\~000,00 доларів США, відповідно до курсу НБУ на кожен день повернення суми позики, з зобовязанням повернути таку ж саму суму до 26 березня 2016 року включно. Згідно п. 2 даного договору, сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 26 березня 2016 року включно. Відповідно до п. 9 договору про умови позики, чинність правочину, порядок укладання договору позики та його правові наслідки, у томі числі (але не обмежуючись) зміст ст..ст. 167, 177, 179, 375, 376, 533, 625, 1046-1052 Цивільного кодексу, ст. 65 Сімейного кодексу України та ст..ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», учасникам цієї угоди, нотаріусом розяснено. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобовязання не виконав, чим порушив умови договору позики та права позивача. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 453\~600,00 грн. Суд не приймає посилання позивача на необхідність стягнення з відповідача боргу у розмірі 56\~000 доларів США у національній валюті України гривні за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день здійснення платежу, оскільки відповідно до самого договору та норми закону (ч. 1 ст. 1046 ЦК України), сторонами було визначено що грошові кошти мають бути повернуті відповідачем в такій же сумі, 453\~600,00 грн., що і надавались позивачем, в не залежності від того чи було визначено у зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 533, 1046, 1047 ЦК України, та

Outcome: approved