Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач в квартирі не проживає, особистих її речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, чим створює позивачеві, перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням та нести додаткові витрати за комунальні послуги. Відповідач не відомий позивачеві, він його ніколи не знав та не бачив. Позивач є єдиним власником квартири. Ухвалою суду від 10.03.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до суду не з`явився, не надав заяву та відзиву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2007 року, є власником квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 10). . Відповідач [PERSON] позивачеві не відомий та є сторонньою особою, яка з 2007 року в квартирі позивача не проживає. ( а.с. 7). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 383 ЦК Українивласник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першоюстатті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно дост. 391 ЦК Українивласник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положеннястатті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власникомабо особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи, що відповідач є сторонньою особою та в квартирі позивача не проживає, з 2007 року, що підтверджено актом про непроживання, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved