Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Мотивує заявлені вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказує, що в квартирі окрім нього також зареєстрованими значаться - його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], який у 2013 році покинув квартиру добровільно і з цього часу в спірній квартирі не проживає; за собою квартиру не бронював і з приводу вселення до квартири як в правоохоронні органи так і в КЖРЕП не звертався. Зазначає, що на даний час має бажання розпорядитися належною йому на праві власності квартирою, однак цього здійснити не може внаслідок наявної реєстрації відповідача в спірній квартирі. Просить, усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: квартирою №5 по вулиці Південно-Кільцевій, 48 м. Чернівці, шляхом зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в уточненій позовній заяві представленій суду. Просить, визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою №5 по вулиці Південно-Кільцевій, 48 м. Чернівці, шляхом зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою. Позиція позивача була підтримана в судовому засіданні і в його інтересах представником. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, про поважність причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача в заочному порядку, із дотриманням вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно з якими, «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не зявився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Заслухавши пояснення позивача, доводи представника позивача, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2000 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1219 (а.с.3). У відповідності до довідки КЖРЕП №17 від 12.09.2015 року №1490 зареєстрованими в [INFO] є власник [PERSON], дружина власника [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], який є відповідачем по даній справі (а.с.5). Згідно акту №252 КЖРЕП №17 складеного комісією в складі інженера [PERSON], техніків: [PERSON], [PERSON] від 03.09.2015 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], за вказаною адресою не проживає з 2013 року по теперішній час (а.с.4). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім наведеного, судом встановлено, що в квартирі належні відповідачу речі відсутні; відповідач комунальні послуги не сплачує; жодних обовязків по утриманню житла не виконує. Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду. Отже, законодавцем визначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved