Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Монастириської міської ради м.Монастириська Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Підгородня №22 м.Монастириська Тернопільської області до якого входить житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Сарай «В», Ворота «І», Огорожа «ІІ»; - земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6124210100:04:001:0787, розташованої по вул.Підгородня №22 м.Монастириська Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН №048152; - земельну ділянку площею 0,0531 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6124210100:04:001:0788, розташованої по вул.Підгородня м.Монастириська Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН №048153. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 31.05.2016 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини із спадкодавцем. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно державні акти на право власності на земельні ділянки та правовстановлюючі документи на будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Монастириської міської ради в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 31.05.2016 року у віці 95 років в м.Монастириська Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №208373, актовий запис №39. Ще за життя померлій належав: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Підгородня №22 м.Монастириська Тернопільської області до якого входить житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Сарай «В», Ворота «І», Огорожа «ІІ», що підтверджується Довідкою-характеристикою, виданою КП «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» від 21.01.2017 року №14, згідно якої зазначено, що документами на основі яких підтверджується право власності є свідоцтво про право власності на будинок видане Монастириською державною нотаріальною конторою від 27.04.1982 року за реєстром №247 та свідоцтво про право на спадщину за законом видане Монастириською державною нотаріальною конторою від 27.04.1982 року за реєстром №248. Окрім зазначеного померлій [PERSON] належали: - земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6124210100:04:001:0787, розташованої по вул.Підгородня №22 м.Монастириська Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН №048152, що підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 15.02.2017 №29-1912-0.9-117/2-17, наданої на запит адвоката [PERSON] від 08.02.2017 року №41; - земельна ділянка площею 0,0531 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6124210100:04:001:0788, розташованої по вул.Підгородня м.Монастириська Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН №048153, що підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 15.02.2017 №29-1912-0.9-117/2-17, наданої на запит адвоката [PERSON] від 08.02.2017 року №41. Згідно складеного 27.10.2006 року [PERSON] в с.Дубенка Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №166, остання на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON]. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 31.05.2016 року, як спадкоємець за заповітом, оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлою, що підтверджується довідкою від 08.02.2017 року №173/07-02 видану Монастириською міською радою Тернопільської області. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів державних актів на земельні ділянки та документів на будинок, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори від 08.02.2017 року №112/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 10.02.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом в м.Монастириська Тернопільської області (реєстрові №№247, 248) і державні акти на право власності на земельні ділянки серій ЯН №№048152, 048153 виданих Чортківським бюро технічної інвентаризації 11.05.1982 року та відділом Держземагенства у Монастириському районі 24 грудня 2012 року [PERSON] - загублені. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на вказане в позовній заяві спадкове майно, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями. В звязку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved