Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті свого батька [PERSON] залишився єдиним спадкоємцем його майна, а саме: квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. М. Малиновського, 8/58, власником якої був його батько. До смерті батька [PERSON] з 16 серпня 2002 року квартира за адресою у [ADDRESS] належала на праві спільної власності членам родини позивача, а саме: діду - [PERSON], бабусі - [PERSON], та його батькові - [PERSON]. [PERSON] померла у 2012 році. Спадщину на протязі півроку після її смерті ніхто з родичів не оформлював. [PERSON] помер 27 жовтня 2013 року. Після смерті діда, у жовтні 2013 році зник батько позивача - [PERSON], який постійно мешкав у вищезазначеній квартирі. Оскільки позивач з батьком рідко бачився, то позивач про його зникнення дізнався від сусідки з цього підїзду, яка сама розшукала та повідомила позивачу, що якісь сторонні особи приходять до квартири. Після чого позивач на початку січня 2014 року звернувся до правоохоронних органів, а саме до райвідділу міліції в АНД районі м. Дніпропетровська, з заявою щодо зникнення його батька. На звернення позивача була надана відповідь майже через 10 місяців, коли адвокат позивача склав запит на імя начальника АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. Відповіддю від 31 жовтня 2014 № 44/6548 було повідомлено, що батька позивача 31.01.2014 було знайдено, допитано та що він зниклим не являється. У жовтні 2014 року позивачу була надана постанову про закриття кримінального провадження від 31 січня 2014 року. Однак позивач таким даним не повірив, оскільки батька ніхто не шукав, бо дивним чином його батько, який весь свій час мешкав у квартирі, нібито працював у м. Дніпропетровську охоронцем на автостоянці, яка розташована по вул. Полтавське шосе, помер 18 березня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 вересня 2014 року. Тобто, позивач завчасно почав сповіщати про те, що батько зник. Через три місяця, на думку позивача, батька вбили, а тіло вивезли у м. Пятихатки Дніпропетровської області й кинули на узбіччя проїжджої частини. За цей час з січня 2014 по березень 2014 квартира [ADDRESS] була двічі продана й перепродана. [PERSON], позивач попереджав 15 січня 2014 року, що таке може відбутися та просив своїм листом на імя начальника АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області почати розшук батька та попередити скоєння злочину. Коли позивач поїхав шукати труп свого батька йому повідомили у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пятихатського районного управління юстиції, що свідоцтво про смерть було вже було видано, але не повідомлено кому. Позивачу видали таке свідоцтво з надписом повторно. При цьому, крім позивача більше нікого не було з тих, хто мав би право отримувати таке свідоцтво. Позивач залишився єдиним його сином та спадкоємцем. В квартирі [ADDRESS] зараз мешкають невідомі особи, які повідомили, що вони купили вказану квартиру. Через запити адвоката позивач дізнався, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 2002 № 4/251-02 належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Однак таких свідоцтв виявилося два і обидва є різними, оскільки одне виготовлене на типографії ЗАТ НПФ «Укрспецмонтажпроект», а інше на бланку «Валгрем». Підписи керівника органу приватизації [PERSON] є різними, стиль написання в свідоцтві, яке видавалося нібито в один день на різних бланках різний, почерк особи, що заповняла бланк - різний, а на одному з них є ще й надписи нотаріусів. В договорі купівлі-продажу квартири, який був посвідчений 13 січня 2014 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], та зареєстрований під № 56, вказано, що ця квартира належала [PERSON] в цілій частині. Це не могло бути так, бо спадщину після смерті [PERSON] ніхто не оформлював, а дід [PERSON] взагалі помер у жовтні 2013 року і на день оформлення правочину 13 січня 2014 у приватного нотаріуса [PERSON] також ще не пройшло шести місяців. На підставі зазначеного позивач, з урахуванням заяви про зміну підстави та предмета позову (т. 2 а.с. 200-202) просить суд: -визнати недійсним свідоцтво про право спадщини за законом на 1/3 частини квартири № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8, від померлого спадкодавця [PERSON] його спадкоємцю [PERSON] від 26 грудня 2013 року, що видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] в реєстрі за № 56 від 13 січня 2014 року; -скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м. за Громадянином України [PERSON], Ідентифікаційний номер [NUMBER], мешкає у м. Дніпропетровську, 49098, вул. М. Малиновського, 8/58 та громадянкою України [PERSON], Ідентифікаційний номер [NUMBER], мешкає у м. Дніпропетровську, 49098, вул. М. Малиновського 8/58; -витребувати з чужого незаконного володіння квартиру № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8, загальною площею 45,7 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], застосувавши наслідки недійсності правочину; -визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на квартиру № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського будинок 8 від померлого спадкодавця [PERSON] та спадкодавця [PERSON]; -стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивача судові витрати. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позову, на задоволенні позову наполягали. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечив в повному обсязі. Третя особа - державний нотаріус четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] до судового засідання не зявилася, про часу, дату та місце слухання справи сповіщена належним чином, в своїх письмових запереченнях проти обставин, викладених в позові, посилаючись на їх безпідставність та неправомірність. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилася, про часу, дату та місце слухання справи сповіщена належним чином, надала суду заяву з проханням перенесення слухання справи, в звязку з перебуванням її представника у відпустці. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 2002 року, виданого згідно розпорядження №4/251-02 від 16 серпня 2002 року належала [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією довідки БТІ (т. 1 а.с. 210) та копією свідоцтва про право власності на житло (т. 1 а.с. 194). Згідно копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 126), [PERSON] померла 27 листопада 2010 року. Спадщину після смерті останньої прийняв її син [PERSON] (т. 1 а.с. 124, 129). Чоловік спадкодавці [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] (т. 1 а.с. 125). 01 червня 2011 року [PERSON] - державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким останній успадкував належну померлій 1/3 частину квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 153). Згідно копії актового запису про смерть (т. 2 а.с. 198), [PERSON] помер 27 жовтня 2013 року. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надана копія спадкової справи до майна [PERSON], за якою 10 грудня 2013 року заяву про прийняття спадщину до нотаріуса подав син померлого [PERSON] (т. 1 а.с. 101). 26 грудня 2013 року приватний нотаріус [PERSON] видала свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 1 а.с. 165), зареєстроване в реєстрі за № 3532, за яким спадкоємцем майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 3 а.с. 148-149), 25 грудня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності в цілому на квартиру [ADDRESS] 13 січня 2014 року між [PERSON], від імені якого за довіреністю (т. 1 а.с. 172) діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 56, згідно якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла квартиру № 58, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8 (т. 1 а.с. 169). 04 березня 2014 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 216 продала вказану квартиру в рівних частках [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а.с. 29). [PERSON], згідно копії актового запису про смерть, помер 13 березня 2014 року. Позивач [PERSON] є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З позовної заяви вбачається, що на час смерті [PERSON] позивач [PERSON] з останнім постійно не мешкав (позивач, за його твердженням, не мав відомостей про його місцезнаходження починаючи з жовтня 2013 року). Стороною позивача не надавалися суду докази на підтвердження того факту, що [PERSON] у межах шестимісячного строку до нотаріуса була подана заява про прийняття спадщини після смерті батька. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право спадщини за законом на 1/3 частини квартири № 58 що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Маршала Малиновського, будинок 8, від померлого спадкодавця [PERSON] його спадкоємцю [PERSON] від 26 грудня 2013 року, що видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], суд виходить з наступного. Як передбачено ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд,

Outcome: dismissed