Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 48,2 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, шляхом визнання за позивачем ? частини квартири. Сторони проживали однією сім'єю з 21 листопада 2011 року по 18 березня 2015 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач постійно офіційно працював та заробляв гроші. В 2014 році разом з відповідачем придбали квартиру за адресою [ADDRESS].Після розлучення сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, що стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити. Ствердив, що його довіритель спрямував зняті в квітні 2014 року депозитні кошти на придбання квартири. Крім того, пересилав відповідачу кошти на фінансування будівництва квартири за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача позов заперечила, стверджуючи що офіційні документи про працевлаштування позивача за кордоном декларують факт окремого проживання сторін по справі на момент придбання спірного житла. Дана обставина підтверджена рішенням суду у справі про розлучення, де вказано що шлюбні стосунки припинені з 2012 року. Не заперечувала факт отримання її довірителькою грошових коштів від позивача, але вказала, що вказані гроші були призначені для утримання спільної дитини. Факт спрямування грошових коштів, знятих з депозитних рахунків позивачем на придбання квартири не підтверджено належними та допустимими доказами. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 22.07.2011 року Відділом ДРАЦСу по місту Хмельницькому ХМРУЮ у Хмельницькій області. Шлюб припинено 18 березня 2015 року за рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/1497/15-ц. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про встановлення судом факту не проживання подружжя [PERSON] у шлюбі з 2012 року, оскільки дана обставина не міститься в мотивувальній частині рішення, а лише у вступній, яка констатує позицію позивача по справі [PERSON] у справі № 686/1497/15-ц про розлучення. Посилання представника позивача на доведеність факту не проживання сторін у шлюбі на момент придбання житла також не доводиться декларуванням позивача у офіційних документах про працевлаштування за кордоном, оскільки вказана обставина не є визнаним позивачем фактом в розумінні ч.1.ст.82 ЦПК. Крім того, дані твердження заперечені представником позивача під час судового розгляду справи. [PERSON] є зареєстрованим власником квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.09.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.09.2014 року. Позивач працевлаштований за кордоном у Франції з 2012 року та отримував офіційний дохід, що підтверджується зібраними у справі доказами та не заперечено представником відповідача. Представник відповідача не заперечувала факту переказу позивачем відповідачу по справі 1200 євро та 700 євро в серпні-вересні 2014 року, що, зокрема, підтверджується матеріалами справи. Так, в документах про міжнародний переказ за 30.08.2014 року та 27.09.2018 року відсутнє посилання про цільове спрямування грошових коштів, як от утримання дитини/аліменти на дитину. АТ КБ»Приватбанк» підтверджено інформацію про наявність у позивача по справі двох депозитів - договір № SAMDN25000737150357, договір № SAMDNFD0070070162700, на суми 70 000 грн. та 125 000 грн. За в випискою по рахунках в квітні 2014 року позивачем знято депозитні кошти в розмірі 88 795,41 грн. та 132784,35 грн. Суду не представлено та судом не здобуто доказів на підтвердження джерел фінансування відповідачем по справі квартири за адресою [ADDRESS].В той же час, позивач здійснював грошові перекази відповідачу, знімав грошові кошти з депозитних рахунків в 2014 році-період фінансування будівництва квартири та реєстрації права власності на квартиру під час перебування сторін в шлюбі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (ст.60 Сімейного кодексу України). Розподіл майна здійснюється за взаємною згодою.(ст.69 СК України).У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст.70 СК). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17(Постанова Верховного Суду від 5.09.2018, справа №522/24628/16-ц). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. (ч.3ст.12 ЦПК).Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини визнані загальновідомими, не потребують доказуванню. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду(ст.ст.82,83 ЦПК). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється(ст.372 ЦК України). Відповідач не довела суду належними та допустимим доказами придбання квартири за адресою [ADDRESS] за особисті кошти під час окремого проживання сторін, що унеможливлює визнання квартири її особистою власністю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заявлених вимог позивача про визнання квартири за адресою [ADDRESS], згальною площею 48,2 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права на 1/2 частину квартири. Понесені судові витрати підлягають розподілу в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, шляхом стягнення понесених витрат у виді судового збору з відповідача по справі у розмірі 2651 грн.

Outcome: approved