Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачкою у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишені на проживання з позивачем. З метою забезпечення належного оздоровлення дітей, відпочинку, а також надання їм можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивач має бажання здійснювати поїздки за кордон з поверненням дітей до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дітей. Однак, на даний час відповідачка не надає дозвіл на виїзд дітей за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. Просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди матері [PERSON]. 18.08.2017 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив надати дозвіл малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя на період з 01.09.2017 року по 01.09.2024 року тривалістю перебування дітей за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року в період шкільних канікул в супроводі батька [PERSON], [INFO] без згоди матері [PERSON] (а.с. 46). Позивач в судове засідання не з'явився, в прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог просив проводити розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити (а.с. 46). Представник відповідачки в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі відповідачки, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 47) Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER], виданого 09.09.2006 року та Серії [NUMBER], виданого 09.09.2006 року (а.с. 8, 9). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.03.2016 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 09.09.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1517 - розірвано. Малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на проживання з батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви представника відповідачки [PERSON], відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному об'ємі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дітей, суд вважає, що право дітей на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дітей за кордон на строк не більше 90 календарних днів не порушує прав [PERSON], як матері дітей та вчиняється батьком в інтересах сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Оскільки, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] досягнуть 16 річного віку [INFO], позовна вимога про надання їм тимчасового дозволу на виїзд за кордон у супроводі батька без згоди матері з 01.09.2017 року по 01.09.2024 року підлягає до часткового задоволення За таких обставин,

Outcome: dismissed