Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 1,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661050; - земельну ділянку площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661050. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26.11.2008 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із: - земельної ділянки площею 1,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661050; - земельної ділянки площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №661050. Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, як спадкоємець за заповітом так як на час смерті спадкодавця проживав разом з ним. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 26.11.2008 року у віці 46 років в с.Високе Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №075266 виданого 27.11.2008 року, актовий запис №13. Ще за життя померлому належала: земельна ділянка площею 1,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №661050, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.5-1431/2-15 від 07.08.2015 року, та земельна ділянка площею 0,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №661050, що підтверджується витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.5-1431/2-15 від 07.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 19.11.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №267 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,75 га, яка знаходиться на території Висоцької сільської ради [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON]. який помер 26.11.2008 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №591/01-16 від 04.08.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 07.08.2015 року . Згідно даного повідомлення вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №661050, виданий 14.10.2002 року Висоцькою сільською радою [PERSON], загублений. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно заповіту після смерті [PERSON] в державній нотаріальній конторі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв так як на день смерті спадкодавця проживав з ним, що підтверджується довідкою №800 від 02.08.2015 року, виданої виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, який би мав право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої він відмовився від права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Натомість, вищевказана заява [PERSON] свідчить про те, що йому відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавав і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняв. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] тому є підстави визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved