Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з'явився, позовні вимоги уточнив, та відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності та винести рішення, яким припинити за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS]; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS]; визнати за ним, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що розташована в будинку літ. «А-10» та складається з: 1- кухня, 2,3,6 - житлові кімнати, 4 - санвузол, 5 - коридор, І - балкон; визнати недійсним Договір іпотеки № 11353994000/1 укладений 13 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1801, право вимоги на який було передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. зареєстрованого в реєстрі за № 2949, та в підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. внесено дані про іпотеку до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером 7388271; скасувати заборону відчуження за реєстраційним номером - 7386549 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. 13 червня 2008 року на підставі Договору іпотеки № 11353994000/1 від 13 червня 2008 року (зареєстрований в реєстрі за № 7388271) та зареєстровану в реєстрі заборон за № 7386549; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки № 11353994000/1 від 13 червня 2008 року; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 11353994000/1 від 13 червня 2008 року; скасувати відомості про іпотеку № 11353994000/1 від 13 червня 2008 року в Державному реєстрі іпотек внесену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. 15.12.2012 року за реєстраційним № 7388271; визнати недійсним Договір іпотеки № 103-Н/1 укладений 22 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., та зареєстрований в реєстрі за № 1369; скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. 22 травня 2007 року на підставі Договору іпотеки № 103-Н/1 укладений 22 травня 2007 року (зареєстрований в реєстрі за № 1369) та зареєстровану в реєстрі заборон за № 1370; скасувати арешти № 10880330, 9185432, 2553747 накладені Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, та арешти № 1348603, 11103176, 11503078, 11979198 накладені Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; скасувати відомості про іпотеку № 103-Н/1 в Державному реєстрі іпотек внесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. 22 травня 2007 року. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі частиною 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини. Позивачка звертається до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно, домоволодіння, за адресою: [ADDRESS], тобто даний спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням вказаного вище нерухомого майна, тобто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2008 року між відповідачкою та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір іпотеки № 11353994000/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. (бланк ВКО № 915955-915958), та зареєстрований в реєстрі за № 1801, внаслідок чого нотаріусом було накладено заборону відчуження за реєстраційним номером 7386549 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована в реєстрі заборон. Окрім цього, 22 травня 2007 року був укладений Договір іпотеки № 103-Н/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., та зареєстрований в реєстрі за № 1369, яким була накладена заборона на відчуження квартири. Також в іпотеку був переданий житловий будинок [ADDRESS]. В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги продав ПАТ «Дельта Банк» вимогу до [PERSON] за Іпотечним договором № 11353994000/1 укладеного 13 червня 2008 року. Договір купівлі-продажу прав вимоги укладено 08.12.2011 року зареєстрований в реєстрі за № 2949 посвідчений приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Шевченко Д.Г., на підставі якого приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Кондратюк В.С. було внесено дані про іпотеку за реєстраційним номером 7388271. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Відповідно до ст. 652 ЦК України, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Позиції договору іпотеки не ґрунтуються на вимогах національного законодавства, і зокрема, ст. ст. 3, 8, 41, 42, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 203 ЦК України, порушують приписи ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право людини на ефективний засіб юридичного захисту, ст. 1 першого протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права людини мирно володіти своїм майном, а також порушують права позичальника, як споживача банківських послуг, який є слабким суб'єктом вказаних економічних відносин. Опрацювання проектів договору безпосередньо банком та включення до нього жорстких обов'язків споживача, тоді, як надання послуги є обумовленим лише власним розсудом виконавця, є доказом перебування позивача у нерівному становищі та порушення відповідачем принципу свободи договору з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, у відповідності до ст. 215 ЦК України, та п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а згідно з вимогами ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 ЦК України є підставою визнання цього правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств. Недодержання вказаного положення, а також пунктів другого, третього, п'ятого, шостого ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст. 215 ЦК України). Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Тобто, [PERSON] безпідставно розпорядилася майном, яке належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що є всі підстави визнати недійсним договір іпотеки та скасувати накладену заборону на відчуження. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Разом з тим, вищевказане обтяження у вигляді арештів та заборони відчуження, накладені на нерухоме майно, грубо порушує мої права, оскільки не дозволяє мені зареєструвати моє право власності на нерухоме майно, і не дозволяє мені реалізувати свої права, а також може привести до звернення стягнення на майно, яке не є власністю відповідачки. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державна реєстрація обтяжень здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Частиною 9 ст. 16 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі, заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Встановлено, що були грубо порушені права позивача з боку відповідачки, які гарантовані ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] не отримував жодних листів та будь-яких інших документів, з яких було б зрозуміло, що на його нерухоме майно буду накладено арешти. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення - арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч. ч. 1, 2, 6, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені в десятиденний строк. Таким чином, суд прийшов до висновку, що є всі підстави визнати недійсним договір іпотеки, та скасувати заборону накладену на підставі вищевказаного іпотечного договору. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають на підставі наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. В порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не додано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial