Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Представник позивача позовні вимоги підтримує посилаючись на те, що позивач тривалий час проживає у зазначеному вище будинку і користується земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. Даний будинок та земельні ділянки належали матері відповідача [PERSON], після смерті якої відповідач успадкував зазначене майно. Фактично позивач за час користування майном викупив домоволодіння, провів ремонт, однак не може належно оформити своє право власності на майно. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує факту отримання коштів та просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи встановив, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо користування та викупу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] (кадастровий №6122683700:02:001:0256),розміром 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Заруддя, Зборівського району Тернопільської області розміром 0,063га (кадастровий №6122683700:02:001:0257), які належать відповідачу на праві власності в порядку спадкування. Позивач у сплачував кошти за домоволодіння, згідно домовленості. Станом на березень 2015 року він повністю оплатив кошти і відповідач їх отримав, що стверджується його розпискою. Оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов'язання , проте в даний час не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved