Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], призначеної для індивідуального гаражного будівництва, він є власником земельної ділянки площею 0,0096 га, що знаходиться в [ADDRESS] та відповідно власником нежитлової будівлі (гаражу) загальною площею 31,8 кв.м., що розташована на вказаній земельній ділянці, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2010 року, зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» за реєстровим номером 669 в книзі №2 і виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 26289154 від 02.06.2010 року. Вищевказана нежитлова будівля загальною площею 31,8 кв.м. складається з гаражу (1-1 приміщення гаража площею 13,0 кв.м., 2-1 приміщення гаража площею 18,8 кв.м.), який зданий в експлуатацію на підставі сертифікату про відповідність за № ПТ 000314 від 27.04.2010 року. Так склалося, що в одному з його нежитлових приміщень (гаражі приміщення 1-1 площею 13,0 кв.м) знаходяться приватні речі чужої для нього особи, [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], по сусідству з ним і її домоволодіння межує з його домоволодінням. Відповідач зачинила належний йому гараж разом із своїми речами і у нього, як власника, немає доступу до належного йому нежитлового приміщення. А на його прохання звільнити гараж, що є його власністю, відповідач не реагує. Прохав суд винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ним нежитловим приміщенням гаражу, що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом зобов'язання винесення всього належного їй майна із належного йому нежитлового приміщення та надання йому доступу до його власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки спірний гараж збудований відповідачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за згодою власника садиби по [ADDRESS] [PERSON] та колишнім власником садиби за адресою [ADDRESS] [PERSON] на підставі добросусідських відносин. Гараж належним чином не оформлений, але побудований з будматеріалів, належних відповідачу. На даний час в гаражі є належні їй речі в тому числі автомобіль ВАЗ 2101. Двері гаража закриті на замок, ключ від якого знаходиться у неї, але в гараж вона може потрапити тільки через вікно, яке виходить на належне її матері подвір'я. Вхід же в гараж знаходиться в дворі по [ADDRESS]. Вважає, що гараж побудований нею та її чоловіком [PERSON] самочинно на місці загального проходу з садиби по [ADDRESS], власником якої є її мати [PERSON], на [ADDRESS]. Прохід, що існував, перемістився на земельну ділянку, що перебуває у власності [PERSON] та у 2013 році ним було його загороджено, встановлено паркан. Тепер межа земельної ділянки по [ADDRESS] проходить по будівлі гаража, тобто вільного місця для організації проходу не існує. На даний час її матір'ю [PERSON] подано в суд позов до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення (гараж), визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на землю. Прохають суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з'явилися в судове засідання, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном а згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], призначеної для індивідуального гаражного будівництва, є власником земельної ділянки площею 0,0096 га, що знаходиться в [ADDRESS] та відповідно власником нежитлової будівлі (гаражу) загальною площею 31,8 кв.м., що розташована на вказаній земельній ділянці, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2010 року, зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» за реєстровим номером 669 в книзі №2 і виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 26289154 від 02.06.2010 року (а.с.7-14). Вищевказана нежитлова будівля загальною площею 31,8 кв.м. складається з гаражу (1-1 приміщення гаража площею 13,0 кв.м., 2-1 приміщення гаража площею 18,8 кв.м.), який зданий в експлуатацію на підставі сертифікату про відповідність за № ПТ 000314 від 27.04.2010 року. В одному з належних позивачу [PERSON] нежитлових приміщень гаража, а саме приміщенні 1-1 площею 13,0 кв.м, знаходяться приватні речі відповідача по справі [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], по сусідству з позивачем, в домоволодінні, яке межує з домоволодінням позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні той факт, що вона зачинила даний гараж разом із своїми речами, в тому числі і автомобілем, вказаний факт також підтверджувала у відзиві на позов. Судом також встановлено, що на даний час у позивача [PERSON] немає доступу до належного йому нежитлового приміщення гаражу, що також не заперечується учасниками справи. У зв'язку з такою ситуацією позивач [PERSON] 27.03.2018 року звертався до відповідача з письмовою вимогою про звільнення гаража, але відповідач залишила його прохання без реагування, що і змусило [PERSON] звернутись до суду з даним позовом. Відповідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в 1995-1997 роках вони домовились із сусідом [PERSON], що вони до його гаража прибудують свій гараж. Із батьком позивача у них також була домовленість, що він дасть можливість доступу (проходу) до збудованого ними гаража. На даний час у них доступу до гаража немає, оскільки прохід закрито парканом. Потім виявилось, що землю приватизував і гараж цей на себе оформив [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що спірний гараж будував [PERSON] і він сам приймав участь у його будівництві. Це було більше п'ятнадцяти років назад. Там був уже збудований гараж і вони до нього добудували ще один. Після завершення будівництва [PERSON] користувався даним гаражем. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є власником садиби за адресою м. Лубни, [ADDRESS]. В 1997 році вони із чоловіком придбали домоволодіння по [ADDRESS]. Їх сусідом по [ADDRESS] був [PERSON] В 2000 році її чоловік дозволив [PERSON] тимчасовий прохід зробити, а [PERSON] дозволив їм прибудувати гараж до свого гаража. Після побудови гаража [PERSON] його частина опинилась на належній їм земельній ділянці. В подальшому [PERSON] відмовився розбирати гараж, тому їм довелося оформити цей гараж на себе. [PERSON] потрапляють в приміщення гаража через вікно із свого двору. Коли вони давали дозвіл [PERSON] на прохід, то земля була вже приватизована. Таким чином, встановлено, що в ході судового розгляду справи відповідачем [PERSON] суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що їй належить будь-яке речове право на нежитлове приміщення (гараж) за адресою [ADDRESS], натомість вказаний гараж, будучи нерухомим майном, станом на час розгляду даної справи зареєстрований за позивачем [PERSON] Оцінюючи надані суду і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved