Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд визнати житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] їх спільної сумісною власністю як подружжя, частки кожного з яких є рівними, а також поділити між ними вказане майно, набуте за час шлюбу, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарчими будівлями, який складається з: житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б» з прибудовою «б», сараю «В», вбиральні «Г», сараю «Д», огорожі № 1, водоколонки «І», замощення «ІІ», воріт № 2. Іншу 1/2 частину вказаного будинку з господарчими спорудами просив залишити у власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вказаний житловий будинок з господарчими спорудами придбано сторонами за спільні кошти подружжя, в період їх шлюбу, однак реєстрація права власності на будинок проведена за [PERSON] , яка не визнає його право на частку в праві власності на вказаний житловий будинок. У зв`язку з чим, позивач просив суд його вимоги задовольнити, визнавши вказаний будинок з господарчими спорудами їх з відповідачем спільною сумісною власністю, поділивши вказане майно між ними, визнавши за ним право власності Ѕ частину вказаного майна. Ухвалою судді від 22.03.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду, призначена до судового розгляду. 16.04.2021 відповідач надала суду відзив на позов, в якому вказала про невизнання позову та просила в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову вказувала, що спірний будинок придбано в період їх з позивачем [PERSON] шлюбу, але за її особисті кошти, які вона отримала від своєї сестри, як компенсацію вартості її частки в батьківському будинку. Стверджувала, що отримала від сестри 11000 доларів США, при цьому спірний будинок було придбано нею за вказані особисті кошти в сумі 71000 грн., що складало 8886, 11 доларів США. Після погіршення сімейних стосунків та подання нею заяви про розірвання шлюбу, [PERSON] виїхав зі спірного будинку, забравши з собою побутовий інвентар, свійську худобу. Вказуючи на ненадання позивачем доказів придбання майна за спільні кошти їх як подружжя, посилаючись на придання спірного будинку за її особисті кошти, просила суд у позові відмовити. Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. Однак, в ході судового засідання, представник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги та заперечуючи обставини викладені у відзиві вказував, що спірний будинок придбано в період шлюбу між сторонами, за їх спільні кошти, домоволеності про інший порядок набуття ними вказаного майна не було, позивач вважав себе повноцінним співвласником вказаного будинку, від своєї частки в будинку не відмовлявся. Твердження відповідача вважав такими, що порушують права позивача, як співвіласника, вказував на не надання відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного майна за особисті кошти [PERSON] , при цьому, відповідного позову нею не подано, а покази свідків не можуть підтверджувати факт вчинення грошового зобов`язання. Представник відповідача в ході судового засідання обгрунтовуючи заперечення проти позову вказувала, що позиція відповідача [PERSON] грунтується на тому, що спірне майно будинок, придбано за її особисті кошти, отримані нею від сестри, як компенсація її частини у батьківській спадщині. Вказувала, про можливість підтвердження вказаних обставин показами свідків, яких просила допитати, зазначала, що інші докази на підтвердження цих обставин відсутні. Представники сторін повідомили, що [PERSON] та [PERSON] , не бажають скористатися правом участі в судовоих засіданнях та надати особисті пояснення. Вислухавши сторони, їх представників, вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами\~в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2009 року [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », одружилися, про що виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області здійснено актовий запис № 30 від 01.11.2009, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від вказаного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2021 року, шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копію вказаного рішення та визнано представниками сторін (а.с. 60-61). 23.12.2011 року [PERSON] уклала договорів купівлі-продажу житлового будинку з [PERSON] , придбавши в останньої житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку А-1, літньої кухні - Б з прибудовою «б», сараю «В», вбиральні Г, сараю Д, огорожі № 1, водоколонки І, вимощення ІІ, воріт № 2, що підтверджується копією договору, посвідченого державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В., про що внесено дані в реєстр під номером 1-3623 (а.с. 9, 11). Вказаний договір купівлі-продажу будинку від 23.12.2011 року, який укладений в період перебування сторін у шлюбі, в п. 1.3 містить дані щодо отримання згоди позивача [PERSON] на придбання вказаного житлового будинку з господарчими спорудами (а.с. 9), що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України. Зміст договору не містить будь-якої інформації про те, що вказаний договір вчинено [PERSON] за кошти, що є її особистою власністю, при цьому в п. 4.1. сторони договору підтвердили, що їм нотаріусом роз`яснювалися зміст та правові наслідки вказаного правочину (а.с. 9). На підставі вказаного договору, 30.01.2012 зареєстровано право власності на вказаний будинок за [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 10) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12). Технічний паспорт на будинок [ADDRESS] та витяг з Державного реєстру правочинів, містить дані щодо складу придбаного нерухомого майна (а.с. 11, 13-14). Вартість вказаного будинку, згідно зі звітом про оцінку майна від 25.02.2021 складає 97840 грн. (а.с. 15). В ході судового засідання, допитані в якості свідків [PERSON] , яка доводить сестрою відповідачу [PERSON] та її чоловік [PERSON] , кожен окремо пояснювали, що вони залишившись проживати у будинку батьків [PERSON] та [PERSON] , після смерті їх батька, вважали за необхідне сплатити [PERSON] її частку у вказаному спадковому майні, у зв`язку з чим, приблизно восени 2010 року, вони передали їй 11000 доларів США на придбання будинку, що є предметом даного спору. При цьому, свідки стверджували, що письмової угоди про передачу вказаних коштів, в тому числі розписки в простій письмовій формі, вони не складали. Зазначали, що в 1999 році, після смерті батька [PERSON] та [PERSON] , їх мати оформила всю спадщину на себе, та в послідуючому подарувала вказаний будинок [PERSON] , уклавши договір дарування. У зв`язку з чим, діючи по совісті, вона вважала за необхідне сплатити [PERSON] 11000 доларів. [PERSON] надавала суду покази про те, що кожен із сторін в період шлюбу працював, позивач їздив на заробітки, але стверджувала, що власних коштів на придбання будинку вони не мали. При укладенні договору купівлі-продажу, передачі коштів за будинок вона не була присутня. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст.\~61\~СК України,\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту.\~Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~370,\~372\~ЦК України,\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом.\~У разі\~виділу частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду.\~Крім цього,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду\~від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові ВС від 22.02.2021 по справі № 264/2232/19. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом\~у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою\~статті 77 ЦПК України\~предметом доказування\~\~є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Частиною 1\~статті 5 ЦПК України\~передбачено, що\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює\~ст. 65 СК України. Як зазначали представники сторін в судовому засіданні, в теперішній час шлюб між сторонами розірвано та\~між ними виник спір щодо права власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, при цьому, угоди про поділ спірного будинку не досягнуто. Відповідач наполягає на тому, що спірний будинок придбаний за її особисті кошти, отримані від її сестри, як компенсація її частки в батьківському будинку, від якої вона відмовилася, а тому не є спільною сумісною власністю. Однак, суд розцінює вказані доводи відповідача критично, зі слідуючих підстав. Так, відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Твердження відповідача про придбання нею спірного будинку за її особисті кошти, отримані від сестри як компенсацію її частини у спадковому майні, а саме будинку, який залишився після смерті її батька, та в якому продовжила проживати її сестра [PERSON] , не доведено перед судом належними та допустимими доказами. Перед судом не доведено ні факт наявності у відповідача права на певну часку у майні, що належало її батьку, оформлення нею такого права, ні факт оформлення у відповідності до чинного законодавства припинення її права на таку частку, з отриманням відповідної компенсації. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає в тому числі право набуття та припинення права на нерухоме майно, однак ні набуття, ні відповідно припинення [PERSON] права на частку в праві на нерухоме майно у вигляді батьківського будинку, суду не надано. Більш того, як вказувала у судовому засіданні свідок [PERSON] , всю спадщину після смерті їх батька оформила на себе їх мати, яка в послідуючому уклала з [PERSON] договір дарування, передавши в дар останній будинок [ADDRESS] , що раніше належав їх батьку, а після його смерті матері. Про вказане зазначав і свідок [PERSON] . Не надано суду й належних та допустимих доказів передачі [PERSON] її сестрою коштів у сумі 11000 доларів США, при тому, що згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України такий правочин мав вчинятися у письмовій формі. Як вказували в ході судового засідання свідки, жодного документального оформлення передачі вказаних коштів [PERSON] , між ними не укладалося, розписок про передачу коштів не складалося. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які до того ж є близькими родичами [PERSON] , щодо передачі останніми відповідачу коштів в сумі 11000 доларів США в рахунок відмови останньої від її частки у спадщині у вигляді права на батьківський будинок, за відсутності підтвердження вказаних обставин певними засобами доказування, у порядку визначеному законом, не є допустимими доказами на підтвердження цих обставин. Крім цього, суд враховує і той факт, що такі покази надані відповідно сестрою відповідача та її чоловіком, які враховуючи прихильність до однієї із сторін по справі відповідача, не можуть бути визнані судом допустимими та достовірними доказами на підтвердження вказаних обставин. Твердження свідків про те, що спірний будинок було придбано за передані ними кошти, не узгоджується з іншими матеріалами справи, оскільки як вказували свідки вони передавали кошти восени 2010 року, а спірний будинок придбано за договором від 23.12.2011 року. Твердження свідків про те, що подружжя [PERSON] та [PERSON] не мала особистих коштів на придбання спірного будинку, суд також розцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів вказаному не надано, вказані особи проживали окремо від родини [PERSON] , про що вказували в судовому засіданні, а відповідно достовірної інформації про їх статки не мали. При цьому, свідок [PERSON] зазначала, що кожен із подружжя [PERSON] працював, позивач крім цього, їздив на заробітки. Беручи до уваги викладене, виходячи з положень ст.\~60,\~61,\~65\~СК України, ненадання відповідачем суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження спростування презумпції спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя, на спірний будинок з господарчими спорудами, суд дійшов висновку що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними. Доказів існування між сторонами будь-якої домовленості щодо відступу від принципу рівності їх часток у праві спільної сумісної власності, суду не надано. Частинами 2\~ст. 70 СК України\~передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Існування обставини, які б свідчили про необхідність відступу від засад рівності часток сторін у спільному майні, перед судом не доведено, відповідні вимоги перед судом не заявлено. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями,\~який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка виходячи зі змісту позовних вимог, підлягає поділу між ними в ідеальних частках, по 1/2 частині кожному, та за ними, кожним окремо, необхідно визнати право власності\~по 1/2 частині вказаного нерухомого майна. Оскільки позов задоволено, суд

Outcome: approved