Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони вже понад трьох років проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає, що сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, просить позов задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.08.2021, відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.09.2021, врахувавши заяву відповідачки [PERSON] , судом вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з виклику сторін. Призначено судове засідання на 11.11.2021. 06.10.2021 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що рішення позивача не є виваженим та свідомим, а причини не обґрунтовані, тому просить суд відмовити у позові повністю. 09.11.2021 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що позивач не вбачає подальшому можливість збереження шлюбу. Будь-які заперечення відповідачки проти розірвання шлюбу, є порушення приписів права на яких ґрунтується шлюб, а тому просить задовольнити позов повністю. Позивач та його представник - адвокат Данилюк Д.В. в судовому засіданні просили задовольнити вимогу про розірвання шлюбу з посиланням на обставини викладені в позові, строк на примирення не надавати, оскільки результат буде негативний. Відповідачка в судовому засіданні підтримала свій відзив, не визнала позовні вимоги з підстав зазначених саме у відзиві. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 30 серпня 1996 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві. Також судом установлено, що від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві. До того ж в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що подружжя три роки не проживає разом, не спілкуються, господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, почуття любові не відчувають один до одного. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved