Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розподіл спільного майна подружжя, вказуючи на те, що в шлюбі із відповідачем сторонами було набуто автомобіль ВАЗ 21150, 2005 року випуску, вартістю 41430 гривень, який зареєстровано на ім'я відповідача. Згідно звіту про оцінку майна від 01.10.2013 року вартість транспортного засобу становить 41430 гривень. За законом позивачу належить ? частка вищезгаданого автомобіля. На момент подачі позову вищезгаданий транспортний засіб відповідачка продала без відома та згоди позивача, що підтверджується довідкою Глибоцького МРЕВ Чернівецької області. Позивач просить розділити вищевказаний автомобіль між сторонами порівну, та стягнути з відповідачки на користь позивача половину вартості автомобіля, тобто 20715 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] зменшили позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини вартості автомобіля, посилаючись на вартість цього спірного майна подружжя, визначену висновком № 1441 західного експертно-консультативного центру від 19.12.2013 року, яким спірний автомобіль оцінено, з урахуванням середнього пробігу, та ринкової вартості, в 40263 гривні, половину з якої, що становить 20130 гривня стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, в сумі 13221 гривня, вказавши на те, що вона дійсно провела відчуження спірного автомобіля без згоди позивача в квітні 2013 року, однак його вартість на той час складала 26443 гривні, що підтверджено висновком № 221/05/13 судового експерта Пвлишина Я.Д. від 08.05.2013 року, та довідкою-рахунком № 228280 від 07.05.2013 року, що підтверджують дійсну вартість відчуженого автомобіля станом на день його відчуження. Згодилась виплатити позивачу половину вартості автомобіля в сумі 13221 гривні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом; ч. ч. 1,2 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом . Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. При спільній сумісній власності частки не визначені заздалегідь. Відповідно до ч.1,2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України, в частині 1 даної статті вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При визначенні вартості автомобіля на час розгляду справи в суді, суд виходить з того, що вказаний автомобіль піддавався оцінці тричі, а саме-01.10.2013 року вартість складала 41430 гривень, 19.12.2013 року вартість складала 40263 гривні, та 08.05.2013 року вартість складала26443 гривні. У всіх випадках оцінки автомобіля, спеціалісти визначали вартість автомобіля без його огляду, оскільки вказаний автомобіль відповідач продала 07.05.2013 року, що підтверджується довідкою-рахунком № 228280 /а.с.31/. В підтвердження дійсної вартості спірного автомобіля суд бере до уваги визначення його вартості,що вказана висновками від 19 грудня та 01 жовтня 2013 року, оскільки вони майже ідентичні по сумі та спростовують висновок від 08.05.2013 року, в якому вказаний автомобіль оцінено вдвічі дешевше, що практично є неможливим. Приймаючи до уваги вказане, та зважаючи на те, що позивач в судовому засіданні визнав ту обставину, що спірний автомобіль коштує на день розгляду справи 40263 гривні, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину вказаної суми, що складає 20130 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved