Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці, яка згідно Державного акту від 10.07.2008 року також належить йому. Площа земельної ділянки складає 920. 4 кв.м. Відповідач [PERSON] є суміжним землекористувачем. Останній самовільно з боку його межі побудував сарай із дощок та руберойду, а потім збільшив цей сарай у розмірах, після чого вніс цю забудову у план своєї земельної ділянки. Шляхом постійних реконструкцій був порушений його паркан, зламаний шифер та змінена лінія розмежування. Своїми діями відповідач навмисно змінив існуючу лінію розмежування 23 м. 85 см. По межі поворотних точок від «Б» до кута. Також в домоволодінні [PERSON] знаходиться побудований із дощок туалет біля якого утворилась велика яма, яка переходить на територію його земельної ділянки, яка порушує санітарні норми. Він неодноразово звертався до контролюючих органів з приводу будівництва сараю та ями. Даними органами були внесені приписи відповідачу. Просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності шляхом зносу самовільно-збудованої споруди - сараю та зобов'язати відповідача засипати яму, яка переходить на територію його земельної ділянки. Не погоджуючись з первісним позовом відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.05.2001 року на підставі заяв громадян та відповідно до норм Земельного Кодексу України передано безоплатно земельну ділянку [ADDRESS] площею 920.4 кв.м. для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність громадянці [PERSON]. На підставі цього рішення в технічному паспорті від 06.08.2007 року [PERSON] вказані розміри суміжних меж із земельною ділянкою № [ADDRESS] - 16,46 м. та 23,85 м., хоча в старому технічному паспорті цього домоволодіння так як і в технічному паспорті на будинковолодіння [ADDRESS] ці ж самі суміжні межі визначені як 16,45 м. та 24.0 м. відповідно, що вказує на неправомірне та безпідставне зменшення розмірів земельної ділянки [PERSON] [PERSON] було виділено земельну ділянку розміром 862 кв.м., але приватизувала вона її площею 920 кв.м. документальних підтверджень про те, за рахунок чого її земельна ділянка була збільшена, немає. [PERSON] вважає що не виключено, земельна ділянка [ADDRESS] була збільшена частково і за рахунок його земельної ділянки. Будинковолодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.03.2004 року перейшло у власність [PERSON], яка в свою чергу подарувала дане домоволодіння своєму синові - [PERSON] Право власності [PERSON] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.07.2008 року. Власник земельної ділянки вправі розпоряджатися нею на власний розсуд. Скориставшись своїм правом, [PERSON] побудував на своїй земельній ділянці сарай, що зазначено в технічному паспорті на будинковолодіння ще в 2001 році. Даний сарай, як стверджує сусід [PERSON], заступає за його межу, визначену в його державному акті на право власності на земельну ділянку № [ADDRESS]. Під час приватизації Акт погодження меж земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] не підписував, чим висловив свою незгоду у визначені межі, а також з тієї причини, що по їхній межі проходила водопостачальна труба, на якій стався порив і протягом чотирьох років [PERSON] її не ремонтував, внаслідок чого відбулося просідання фундаменту будинку [PERSON], який вимагав в свою чергу від сусіди укріплення фундаменту свого будинку в наслідок нанесеної йому шкоди. У зв'язку з розбіжностями в розмірах меж на Планах 1955, 1983 року та в Державному акті [PERSON], не можливо чітко визначити розмір суміжних меж. Незважаючи на цю обставину, [PERSON] приватизував належну йому земельну ділянку [ADDRESS]. Порядок користування між сусідами був складений довгостроковим користуванням і жодних претензій у них між собою не було. Проте, коли восени 2011 року [PERSON] виявив бажання приватизувати свою земельну ділянку та звернувся до [PERSON] з проханням підписати йому акт погодження меж для розробки необхідної документації на приватизацію будинковолодіння, то отримав відмову від сусіди. Після чого, останній почав скрізь скаржитися і звертатися з заявами до різних інстанцій про порушення [PERSON] його межі і звинувачував сусіду в самовільному зайнятті його земельної ділянки розміром 2 кв.м. Просив суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.05.2001 року № 509 про надання земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] площею 920 кв.м. та державний акт на право власності на дану земельну ділянку, зобов'язати управління ДЗК скасувати акт про державну реєстрацію та відновити розміри земельної ділянки відповідно до первісних розмірів. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задоволити, зустрічний позов не визнав та просив в задоволенні відмовити, застосувати термін позовної давності. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили в задоволенні відмовити, зустрічний підтримали просили задоволити. Треті особи в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами земельного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 23 листопада 2007 року, [PERSON] на праві особистої власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Згідно договору дарування земельної ділянки від 23.11.2007 року позивачу на праві особистої власності належить земельна ділянка площею 920,4 кв. м. за цією ж адресою. До укладення договору дарування земельна ділянка належала дарувальнику [PERSON] (матері позивача) згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.2004 р. після смерті [PERSON], якій в свою чергу земельна ділянка по [ADDRESS] площею 920,4 кв.м. була надана у приватну власність рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.05.2001 року № 509 п. 1.9. Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). За змістом вказаної статті право добросусідства являє собою сукупність прав власників та користувачів земельних ділянок на найбільш повне, безпечне та комфортне користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем приписи законодавства не дотримані. Так, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Черкаській області за зверненням позивача проведена перевірка домоволодіння відповідача [PERSON] та встановлено, що на житловому будинку останнього відсутнє організоване водовідведення. Також встановлено, що за адресою домоволодіння збудовано сарай з порушенням Державних будівельних норм 360-92*, а саме - відстань від сараю до межі сусідньої земельної ділянки складає менше 1,0 метра. Заперечуючи проти позову та пред'явивши зустрічний позов, відповідач [PERSON] посилається на те, що побудував сарай на своїй земельній ділянці. Даний сарай, заступає за межу позивача [PERSON], визначену в його державному акті на право власності на земельну ділянку, але це викликане тим, що під час приватизації Акт погодження меж земельної ділянки [ADDRESS] він не підписував, так як не погоджувався із визначеною межею. У зв'язку з розбіжностями в розмірах меж на Планах 1955, 1983 року та в Державному акті [PERSON], не можливо чітко визначити розмір суміжних меж. Незважаючи на цю обставину, [PERSON] приватизував належну йому земельну ділянку [ADDRESS]. Вказані твердження [PERSON] спростовуються наступним. Судом було досліджено інвентарні справи на обидва будинковолодіння та встановлено, що всі схематичні плани, які містяться у інвентарній справі на будинковолодіння по [ADDRESS] містять дані про те, що межа, яка проходить між суміжними земельними ділянками складає 16, 45 м. Як зазначено вище, приватизація земельної ділянки по [ADDRESS] була здійснена не позивачем, а [PERSON] (бабусею позивача) ще 15.05.2001 року. При цьому, дійсно відповідач [PERSON] відмовлявся підписати акт визначення та погодження меж, проте дану відмову обґрунтовував тим, що вздовж його приватного будинку до будинку [PERSON] проходить водопровід, на якому внаслідок тривалого терміну використання восени 1994 року стався порив труби, який усунули тільки весною 1998 року. Умовою підписання акту [PERSON] була вимога до [PERSON] взяти на себе зобов'язання на проведення робіт по укріпленню фундаменту та усунення недоліків його просідання. Інших претензій до [PERSON] в тому числі і стосовно існуючого порядку користування та меж суміжної земельної ділянки [PERSON] не висловлював (акт від 19.01.2000 року складений комісією у складів голови громадської ради мікрорайону Соснівського району м. Черкаси та голів квартальних комітетів). Як вбачається із пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку [PERSON] (матері позивача) вбачається, що польові геодезичні роботи проводилися у травні 2000 року та виготовлена технічна документація Українським державним науково -виробничим інститутом зйомок міст та інформатики «Укргеоінформ». При проведенні геодезичних обмірів у вересні 2004 року в «Геоземпроект» площа земельної ділянки не змінилася. Межі земельної ділянки винесені в натурі та закріплені межовими знаками. Аналогічні відомості містить і пояснювальна записка до технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку [PERSON], виконану ТОВ «Геоземпроект» за даними якої геодезичні роботи були проведені у лютому місяці 2008 року. При цьому, встановлено, що площа та конфігурація земельної ділянки не змінились. Межі земельної ділянки винесені в натурі та закріплені земельними знаками. Фактична площа земельної ділянки складає 920,4 кв.м. Як слідує із відповіді Головного управління Держкомзему у Черкаській області від 20.01.2012 року при виїздній перевірці державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель були зроблені обміри рулеткою земельної ділянки позивача за адресою [ADDRESS] та встановлено, що зроблені обміри співпадають з тими, що зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку від 10.07.2008 року , що належить позивачу. Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову земельної ділянки здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. У відповідності до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може привести до шкідливого впливу на земельній ділянки. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Порушення прав позивача [PERSON] зі сторони відповідача [PERSON] підтверджується також відповіддю державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 10.08.2012 року про те, що інспекцією встановлено факт порушення вимог ст.125 126 Земельного Кодексу України , а саме самовільне зайняття земельної ділянки площею 2 кв.м. власником домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] та здійснення на ній добудови. Перевірки інспекцією проводились неодноразово, у зв'язку з не усуненням порушень 01.08.2012 року була винесена постанова про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення. 09.11.2011 року [PERSON] повторно притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 257 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено Законом. Якщо для певних правовідносин, пов'язаних із здійсненням права власності на земельну ділянку чи права користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що на час передачі земельної ділянки по [ADDRESS] площею 920,4 кв.м. у приватну власність [PERSON] відповідач [PERSON] погоджувався із встановленими межами та площею останньої і з 2001 року, тобто на протязі тринадцяти років вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою чи відновлення меж, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не пред'являв, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог . На підставі викладеного,

Outcome: approved