Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS], з них - 1/5 частина на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 05.04.2011 року справа №22ц-3248/11, - 1/5 частина на підставі ухвали Київського районного суду м. Донецька від 06.04.2012 року справа №6/0523/152/12, - 2/5 частин - на підставі ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 25.06.2012 року справа №0522/4768/2012, - 1/5 частина на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року справа №0522/7750/12. До ухвалення рішення Калінінським районним судом м. Донецька від 06.03.2013 року власником 1/5 частини вищевказаної квартири був відповідач [PERSON], який був зареєстрованим у вищевказаній квартирі, також він зареєстрував у цієї квартирі 19.03.2010 року місце мешкання своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою КК Калінінського району м. Донецька від 16.05.2013 року. Ці особи не є членами сім'ї власника житла. Відповідачі ніколи не мешкали у зазначеній квартирі, ця квартира у період з 2000 до 2007 року використовувалась під офіс фірми, після цього, починаючи з 2008 року у спірній квартирі мешкали робочі будівельних бригад, яким здавав житло [PERSON] без будь-якої згоди. Ці факти підтверджуються обстеженням квартири, яке було зроблене 14.11.2012 року представниками служби у справах дітей Калінінського району м. Донецька. Окрім того, рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року по справі №0522/77501/12 було встановлено наступне: «.. твердження відповідача з приводу необхідності проживання в квартирі разом з прописаними дітьми, об'єктивно не відповідають дійсності, оскільки квартира первісно була придбана в якості офісу і ніколи не використовувалась за власним цільовим призначенням». Оскільки цей факт встановлено рішенням суду при розгляді цивільної справи з приводу припинення права власності на спірну квартиру за позовом [PERSON] до [PERSON], то згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, на думку позивача цей факт не потребує доказування. В судовому засіданні з розгляду вищевказаної справи також судом було встановлено, що неповнолітні діти відповідача [PERSON] мешкають у Петровському районі м. Донецька. За зверненням позивача батько неповнолітніх дітей (колишній співвласник квартири) [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку 14.06.2013 року на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року, а його неповнолітні діти залишаються зареєстрованими у належній позивачу на праві власності квартирі. Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності на частку квартири [PERSON] було припинено на законних підставах, і водночас [PERSON] набув на всю квартиру право власності на законних підставах. Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи спеціальним органом в особі державної міграційної служби. Відповідно до вимог ЦК України, а саме ч. 4 ст. 29 «місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає». Відповідно до положень ст. ст. 141 та 160 Сімейного кодексу України місце проживання неповнолітньої дитини реєструється за місцем проживання одного з батьків, за згодою обох батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Таким чином, на думку позивача на теперішній час склалася наступна ситуація - неповнолітні діти [PERSON] залишаються зареєстрованими у належній позивачу квартирі всупереч вимогам ЦК України та СК України, хоча як відомо позивачу, неповнолітні діти постійно мешкають у квартирі своєї матері - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Згідно вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. З цих підстав позивач посилаючись на вимоги Цивільного Кодексу України, Житлового Кодексу України просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] належною йому квартирою [ADDRESS], визнавши неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], такими що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві і просили суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, проти винесення заочного рішення позивач та його адвокат не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини не явки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання відповідно до вимог ЦПК України, на адресу суду від нього не надходило повідомлень про причини неявки. При таких обставинах суд, зі згоди позивача та його адвоката, вважає за можливе розглянути цивільну справу у відсутність не з'явившогося відповідача, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, Єфімова І.В., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не прибула, але звернулась до суду із письмовою заявою в якій просила суд розглядати справу у відсутність представника органу опіки та піклування, з урахуванням прав власника квартири представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Прокурор прокуратури Калінінського району м. Донецька Козачок І.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підтримав і просив суд задовольнити вимоги позивача. Суд вислухавши пояснення позивача, його адвоката та висновок прокурора і дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], з них - 1/5 частина на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 05.04.2011 року справа №22ц-3248/11, - 1/5 частина на підставі ухвали Київського районного суду м. Донецька від 06.04.2012 року справа №6/0523/152/12, - 2/5 частин - на підставі ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 25.06.2012 року справа №0522/4768/2012, - 1/5 частина на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року справа №0522/7750/12. Зазначене право власності позивача на квартиру [ADDRESS] зареєстровано належним чином в КП БТІ м. Донецька та реєстраційній службі Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку, що підтверджено копіями рішень та ухвал судів, які набрали законної чинності та витягами з державного реєстру прав на нерухоме майно. Також судом встановлено, що до ухвалення рішення Калінінським районним судом м. Донецька від 06.03.2013 року власником 1/5 частини вищевказаної квартири був відповідач [PERSON], який був зареєстрованим у вищевказаній квартирі, також він зареєстрував у цієї квартирі 19.03.2010 року місце мешкання своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою КК Калінінського району м. Донецька від 16.05.2013 року. Судом встановлено, що неповнолітні діти відповідача не є членами сім'ї власника житла, і вони ніколи не мешкали у зазначеній квартирі. Ці факти підтверджуються обстеженням квартири, яке було зроблене 14.11.2012 року представниками служби у справах дітей Калінінського району м. Донецька. Також рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року по справі №0522/77501/12 було встановлено, що твердження відповідача з приводу необхідності проживання в квартирі разом з прописаними дітьми, об'єктивно не відповідають дійсності, оскільки квартира первісно була придбана в якості офісу і ніколи не використовувалась за власним цільовим призначенням. Оскільки цей факт встановлено рішенням суду при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], то згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, цей факт не потребує доказування. Також судом було встановлено, що неповнолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] фактично мешкають у [ADDRESS]. За зверненням позивача батько неповнолітніх дітей (колишній співвласник квартири) [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку 14.06.2013 року на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 06.03.2013 року, а його неповнолітні діти залишаються зареєстрованими у належній позивачу на праві власності квартирі. Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи спеціальним органом в особі державної міграційної служби. Відповідно до вимог ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до вимог ст. ст. 141 та 160 Сімейного кодексу України місце проживання неповнолітньої дитини реєструється за місцем проживання одного з батьків, за згодою обох батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в теперішній час залишаються зареєстрованими у належній позивачу квартирі всупереч вимогам ЦК України та СК України, хоча вони постійно мешкають у квартирі своєї матері - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, і власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення свого права власності. Виходячи з вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення пере шкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином судом встановлено, що позивач по справі - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на законних підставах і факт реєстрації неповнолітніх дітей відповідача [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у зазначеній квартирі є перешкодою для реалізації права власності позивача, гарантованого Конституцією України і нормами Цивільного та Житлового Кодексів України. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в теперішній час не є власниками квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], вони в цій квартирі фактично не проживали і не проживають в теперішній час, батьки неповнолітній дітей в цій квартирі не проживають і не мають реєстрації, також батьки неповнолітніх дітей договір найму житлового приміщенням з власником квартири не укладали, відомостей про звернення відповідача в житлові органи та органи міліції з приводу чинимих йому перешкод у користуванні квартирою, суд не має. Виходячи з положень ст. 33 Конституції України сам факт реєстрації неповнолітній дітей відповідача не може бути підставою для визнання за ними права користування житловим приміщенням, тому суд дістається висновку, що підстав для збереження права користування на зазначену квартиру за неповнолітніми дітьми [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] не мається, тому відповідно до вимог ст. 72 ЖК України їх необхідно визнати, такими що втратили право на житлову площу. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у сумі 114 гр. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved