Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що наказом від 01.12.2015 року №1 відповідач вніс зміни в дату його звільнення, змінивши на 01.12.2015 року та 26.12.2015 року видав трудову книжку, однак розрахунку з ним не провів. Позивач вказує, що рішеннями суду на його користь стягнута компенсація за частину невикористаних відпусток, а також рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року стягнутий середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період по 10.05.2016 року. [PERSON] вважає, що не проведенням з ним розрахунку порушує його трудові права, а тому звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з ДАК «Укрресурси» компенсацію за додаткові щорічні невикористані відпустки за період з 09.05.2012 року по 26.12.2015 року на суму 49950,00 грн., середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.05.2016 року по 10.06.2017 року в розмірі 13500,00 грн., а також відшкодувати моральну шкоду, яку ним оцінено в 100\~000,00 грн. Крім того, позивач вказує, що в результаті порушення його прав, кошти, які належать йому до виплати відповідно до рішень суду зазнали знецінення, а тому просив стягнути компенсацію втраченої частини коштів. Надалі позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути: середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.05.2016 року по 10.07.2017 року в розмірі 27\~000,00 грн., компенсацію втраченої частини коштів в розмірі 1 401 325,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду, оцінену ним в 100\~000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву відповідно якої, просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності,\~приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства стосовно виплати заробітної плати в разі звільнення та наслідків її затримки, захисту порушених трудових прав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку\~і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено в судовому засіданні наказом ДАК «Укрресурси» від 01.12.2015 року №1 змінено дату звільнення [PERSON] з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року та внесено відповідний запис в трудову книжку. В день звільнення з працівником не проведені виплати, належні звільненому працівнику. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року по справі №127/7801/16-ц за позовом [PERSON] до АК «Укрресурси» про стягнення середньомісячного заробітку за затримку видачі трудової книжки, компенсації за дні невикористаних відпусток і затримку повного розрахунку та інших відшкодувань, позов задоволено частково та стягнуто, зокрема середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 10.05.2016 року. В судовому засіданні не встановлено, що на день ухвалення рішення з позивачем такі виплати проведенні, представник відповідача в судове засідання не зявився та відповідних доказів не надав. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при\~відсутності\~спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки\~по\~день\~фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки розрахунок з позивачем відповідачем проведено не\~було, не проведено його і на момент ухвалення рішення, то періодом затримки розрахунку при звільненні є період з\~11.05.2016 року (враховуючи рішення суду по справі №127/7801/16-ц) по 10.07.2016 року (день, по який просить стягнути позивач), тобто 2 місяці. Середньомісячний заробіток [PERSON] становить 9000,00грн. (6000,00 грн. посадовий окладі+50% посадового окладу за сумісництво). Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі\~18 000 грн. (9000,00 грн. Х 2). Посилання позивача, що його середньомісячний заробіток становить 13500,00 грн., тобто до окладу 9000,00 грн. включається ще 4500,00 грн., як робота за сумісництво, є необґрунтованим, суперечить раніше встановленим рішенням суду обставині, зокрема рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2016 року по справі №127/27237/15-ц. При цьому суд зауважує, що вказана сума визначена без урахування податків та інших обовязкових платежів, зважаючи, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обовязком роботодавця та працівника, а тому суд визначає вказану сум без урахування цих платежів, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Щодо стягнення компенсації, то суд звертає увагу, що проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушення термінів їх виплати» (зі змінами і доповненнями). Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Як вбачається з позовної заяви та доданих матеріалів, позивач просить стягнути компенсацію за несвоєчасну виплату суми коштів, стягнутих на його користь відповідно до рішень суду. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2015 року по справі №127/23627/15-ц за позовом [PERSON] до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення коштів, позов задоволено частково та стягнуто на користь позивача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2015 року по 04.12.2015 року в сумі 48\~000, 00 грн. Однак, суд звертає увагу, що вказаним рішенням стягувалась не заробітна плата, а середньомісячний заробіток за час затримки її виплати, що є виплатою одноразового характеру та мірою відповідальності роботодавця, а тому нарахування компенсації на вказану суму є безпідставним. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року у цивільній справі №127/27237/15-ц за позовом [PERSON] до ДАК «Укрресурси» про стягнення середнього заробітку та компенсації за невикористані відпустки, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнені компенсації за невикористані відпустки скасоване та ухвалене нове рішення, стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь [PERSON] 25 446,57 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки за період з 09.05.2015 року по 01.12.2015 року. Разом з тим, суд звертає увагу, що предметом даного спору були не нараховані відпускні (заробітна плата за час відпустки), а грошова компенсація за невикористану відпустку, яка не носить системного характеру, а є разовою виплатою, а тому нарахування компенсації на компенсацію також є безпідставним. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року в цивільній справі №127/7801/16-ц за позовом [PERSON] до ДАК «Укрресурси» про стягнення середньомісячного заробітку за затримку видачі трудової книжки, компенсацій за дні невикористаних відпусток і за затримку повного розрахунку та інших відшкодувань, позов задоволено частково, стягнуто на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки в сумі 385 200,00 грн., компенсацію за дні невикористаних відпусток з 01.03.2002 року по 26.12.2015 року в сумі 49627,00 грн., за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 року по 10.05.2016 року в сумі 58500,00 грн. та вихідну допомогу за один місяць в сумі 13500,00 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2016 року у справі №127/28655/15-ц за позовом [PERSON] до АК «Укрресурси» про стягнення заробітку та втраченої частини зарплати, позов задоволено частково та стягнуто на користь [PERSON] кошти в сумі 767\~322 грн., яких: доплата за сумісництво посад в сумі 4500 грн. щомісячно за період з 01.03.2002 року по 01.12.2015 року в сумі 742500,00 грн., середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року на суму 11\~322,00 грн. і відшкодування середньомісячного заробітку за затримку проведення повного розрахунку за період з 01.12.2015 року по 01.01.2016 року в сумі 13\~500,00 грн. Як слідує з двох останніх рішень на користь позивача стягувалися разові виплати, на що звернуто увагу судом вище, крім доплати за сумісництво, яка є частиною заробітної плати. Однак, суд зауважує, що сума та розмір цієї доплати визначний саме рішенням суду. Враховуючи, що однієї із складових виплати компенсація є її нарахування, а в даному випадку таке нарахування проведене саме судом, нарахування проведене в лютому 2016 року, рішення суду з приводу такого нарахування набрало законної сили 13 лютого 2016 року, дана сума є доходом позивача саме в лютому 2016 року, на момент розгляду цієї справи та ухвалення рішення її виплата не здійснена, а тому компенсацію цієї доплати у звязку з втратою частини доходів слід провести за період з березня по червень 2016 року. До такого висновку суд дійшов з урахуванням Правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 7 листопада 2012 року ( справа №6-131цс12), відповідно до якого, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення. Висновок суду щодо можливості поширення положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» щодо компенсації частини заробітної плати, якщо затримка її виплати повязана з невиконанням рішення суду узгоджується з Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року ( справа №6-43цс14). Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Як слідує з матеріалів справи позивачу відповідно до рішення суду нарахована доплата за сумісництво в розмірі 742\~500 грн., яка без урахування податків та зборів становить 597\~712,50 грн. (18% - податок на доходи фізичних осіб, 1,5 %- військовий збір). Приріст цін за вказаний період з березня по червень 2016 року становить 4,43 (1,01 х 1,035 х 1,00 х 0,998 х 100-100), а тому сума компенсації становить 26\~478,66 грн. Вказана сума також визначена без урахування податків та інших обовязкових платежів. При розгляді позовної вимоги про стягнення компенсації, суд не бере до уваги розрахунок проведений позивачем, зважаючи, що він проведений на разові виплати, при проведенні розрахунків інших категорії (доплати за сумісництво) не враховані строки нарахування та їх виплати, а також обєкт нарахування (розрахунки проведенні без урахування утримання податків та обовязкових платежів. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. п. 5, 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач вказує, що невиплатою заробітної плати, втратою доходів внаслідок знецінення йому спричинена моральна шкода, він страждав, перебував на лікуванні, ніс витрати з цього приводу. Однак, суд приходить до висновку про недоведеність вказаної вимоги, оскільки жодного належного та допустимого доказу з цього приводу позивачем не надано. Сам факт перебування на лікуванні не свідчить, що дане було спричинено діями відповідача у справі та є підтвердженням причинно-наслідкового зв'язку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у позові в цій частині. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути\~на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial