Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору дарування 100 000 доларів США, який було укладено між сторонами 10 січня 2005 року у простій письмовій формі. Позов мотивує тим, що 10 січня 2005 року між ним та відповідачем було в простій письмовій формі укладено договір дарування валютних цінностей на суму 100 000 доларів США. Факт укладення спірного договору, досягнення згоди щодо всіх його істотних умов та отримання відповідачем передбачених договором валютних цінностей обґрунтовує виданою ним розпискою від 10 січня 2005 року, на якій розписался позивач і відповідач. Також є згода дарування коштів батька відповідача [PERSON] Вказує, що їй та відповідачу було відомо про вимоги ч. 5\~ст. 719 ЦК України\~щодо нотаріального посвідчення договору, однак спірний договір нотаріально не посвідчували, щоб уникнути сплати державного мита, при цьому між сторонами було досягнуто згоди щодо нотаріального посвідчення договору дарування на першу вимогу однієї з сторін договору. Порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що у січні 2016 року у нього виникла потреба належним чином нотаріально посвідчити договір дарування 100000 доларів США, який фактично був укладений та повністю виконаний сторонами, проте відповідач відмовляється від такого оформлення, що, на думку позивача, свідчить про втрату можливості нотаріального посвідчення спірного договору дарування. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, прохав суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дійсно 10.01.2005року був укладений договір, визнала факт укладення спірного договору та його виконання сторонами. Повідомила, що позивач дійсно подарувала відповідачу кошти, оскільки йому необхідно було добудувати прибудову по вул..Халаменюка №6 в м.Кременчуці. Представник відповідача також вказує, що до січня 2016 року позивач не звертався до відповідача із жодними вимогами про нотаріальне посвідчення спірного договору, а звернувся з такою вимогою лише у 2016 року. Представник відповідача також повідомила суду, що вважає недоцільним вчиняти нотаріальне оформлення спірного договору та нести повязані з цим витрати за спливом такого значного часу після фактичного укладення спірного договору, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує 50-тикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2\~ст. 220 ЦК України\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 10 січня 2005 року між сторонами в простій письмовій формі було укладено договір дарування валютних цінностей, а саме 100 000 доларів США, про що складено письмову розписку про одержання позивачем валютних цінностей, підписану обома сторонами договору. Розписка від 10 січня 2005 року містить усі істотні умови договору дарування, зміст розписки свідчить про повне виконання сторонами умов договору: позивачем передано дарунок відповідачу, а останній його прийняв. Судом також встановлено, та не заперечується сторонами, що у 2016 році позивач звернувся з вимогою до відповідачки про нотаріальне посвідчення спірного договору дарування та отримав відмову, отже, можливість нотаріального посвідчення договору дарування від 10 січня 2005 року втрачена, а тому, з урахуванням фактичного виконання сторонами договору дарування від 10 січня 2005 року в повному обсягу, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору дарування валютних цінностей від 10 січня 2005 року на підставі ч.2\~ст. 220 ЦК України. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved