Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' на його користь невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2008 року по грудень 2013 року в сумі 73875,06 грн., компенсацію за затримку заробітної плати в сумі 134 082грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 169 407,60 грн. Позов мотивує тим, що 01 травня 2007 року Позивача прийняли на посаду провідного інженера-технолога в відділ головного технолога ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 14 червня 2007 року переведений на посаду начальника бюро цього відділу. 01 квітня 2011 року був переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника бюро Управління головного технолога. Позивач звільнився 10 грудня 2013 року згідно п.1 ст. 36 КпП України за згодою сторін з ТзОВ «Львівські автобусні заводи». За період роботи з 01 квітня 2007 року по грудень 2013 року та разом з компенсацією за невикористані відпустки Відповідач заборгував перед Позивачем 73875,06 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 10 грудня 2013 року по 01 січеня 2021 року складає 169 407,60 грн. Загальна сума компенсації за затримку виплати заробітної плати становить 134082,00 грн. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за затримку заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку вирішено слухати в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів В судове засідання, призначене на 20 травня 2021 року, сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПКУкраїни в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] 01 квітня 2017 року прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' на посаду провідного інженера-технолога відділу головного технолога (наказ № 15КС від 02 квітня 2007 року). 14 червня 2007 року [PERSON] переведено на посаду начальника бюро цього відділу (№ 53 КС від 18 червня 2007 року). Переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника бюро Управління головного технолога (№ 034 від 01 квітня 2011 року). 10 грудня 2013 року [PERSON] звільнено згідно ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін (наказ № 105вк 09 грудня 2013 року). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Пенсійним фондом України, відповідачем за період з січня 2009 року по липень 2013 року позивачу не доплачено 53416,46 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення - 10 грудня 2013 року заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити невиплачену заробітну плату за період з серпня 2008 року по грудень 2013 року в сумі 73875,06 грн. відповідно до розрахунку, проведеного позивачем. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовну вимогу в цій частині необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з серпня 2008 року по грудень 2013 року в сумі 73875,06 грн.. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, суд враховує таке. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Питання, пов`язані зі здійсненням виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, регулюються КЗпП України та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до проведеного стороною позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку з грудня 2013 року по січень 2020 року включно, заборгованість становить 169407,60 грн. = 1787 (кількість робочих днів затримки розрахунку) х 94,8 грн. (середньоденна заробітна плата). Відповідний розрахунок суд приймає до уваги, адже проведений відповідно до вимог чинного законодавства з цього питання, заперечень із сторони відповідача щодо невірного проведення розрахунку не подано, а відтак позов у цій частині необхідно задовольнити. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. З матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, а тому у нього в силу наведених норм закону виник обов`язок виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За положеннями п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як випливає з розрахунку, наданого позивачем, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з серпня 2008 року до грудень 2019 року становить 134082,00 грн. З огляду на те, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не спростовано вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 134082,00 грн. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити до негайного виконання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved