Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, трьох процентів річних та суми сплаченого судового збору, мотивуючи дані вимоги тим, що 17.06.2015 року відповідач отримав від нього в борг 32000 грн., які зобов'язався повернути до 17.07.2015 року. Станом на 25.11.2015 року [PERSON] борг не повернув. Після настання строку виконання зобов'язання, він зустрічі з ним та телефонні дзвінки здебільше ігнорує. Про реальні строки виконання зобов'язання не повідомляє, хоча має постійний дохід, працює водієм в компанії з іноземними інвестиціями. У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання зобов'язання у липні 2015 року - 14 днів, серпень - 31 день, вересень - 30 днів, жовтень - 31 день, листопад - 25 днів, разом 131 день, тому зобов'язаний сплатити 3% річних: 32000х3%/100%/365днів х 131день=344,54грн.. Тому, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 32000грн., 3 % річних у сумі 344,54грн.. та судовий збір у розмірі 487,20грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за його відсутністю та відсутністю позивача [PERSON], проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, про причини неявки до суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розписки від 17.06.2015р., [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий 14.06.2008р. Сєвєродонецьким МВ УМВС, що мешкає за адресою: [ADDRESS], позичив у [PERSON] гроші у розмірі 32000грн.. Зобов'язується повернути до 17.07.2015р.. Таким чином, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 17.06.2015р., відповідно до якого відповідач позичив у позивача під розписку 32 000грн., які зобов'язаний був повернути до 17.07.2015р. До теперішнього часу відповідачем відповідну суму заборгованості за договором позики повернуто не було, тому, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 32000грн., три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов'язання у розмірі 344,54грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20грн..

Outcome: approved