Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача Львівського міського комунального підпримства «Львівтеплоенерго» в якому просить стугнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 149 682, 46 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів та стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 2 500 грн. В обґрунтування позову покликався на те, що працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді слюсаря з ремонту устаткування котелень по четвертому розряду згідно наказу №139-к від 20.03.2008. На підставі наказу №620-к від 02.10.2015 звільнений з посади за угодою сторін. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 стягнуто з відповідача на його користь 28 921 грн. невиплаченої заробітної плати. Рішенням суду від 23.05.2019 на його користь з відповідача стягнуто 32 397,31 грн. компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Проте, такі стягнення не стосувалися середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки відповідачем не здійснено остаточного розрахунку при звільненні, відтак відповідно до ст. 117 КЗпП України він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2015 по 12.08.2019 в сумі 149 682,46 грн. Ухвалою суду від 20.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яку в порядку ст.ст.190, 272 ЦПК України надіслано учасникам справи, а відповідачу - також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст.279 ЦПК України). Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів по 5 розряду. На підставі наказу №620-к від 02.10.2015, позивач звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами трудової книжки позивача. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 28 921 грн. невиплаченої заробітної. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2019 стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 32 397,31 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та 2 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Так, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що діями відповідача порушено трудові права позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, у день звільнення відповідачем не проведено з позивачем остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі, а тому такі обставини згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у межах вказаної цивільної справи. В ході розгляду справи встановлено, що рішення суду про стягнення невиплаченої заробітної плати відповідачем виконано 22 жовтня 2018, рішення про компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 12 серпня 2019. При цьому, стягнуті судом суми не включали середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення - 02.10.2015 заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 03.10.2015 до 12.08.2019. Згідно з розрахунком, проведеним позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2015 до 12.08.2019 становить 149 682,46. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий приймається судом до уваги. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми, належні до сплати працівникові мають бути виплачені у день його звільнення. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. При цьому, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, лише за наявності таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Як видно з матеріалів справи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» невиплаченої заробітної плати задоволено в повному обсязі. Судове рішення про компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати набрало законної сили. Вказані судові рішення відповідачем виконано в повному обсязі. З огляду на відсутність спору про розмір належних до виплати позивачу сум при його звільненні, задоволення позовних вимог позивача та повне виконання їх відповідачем, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2015 до 12.08.2019 у розмірі 149 682 грн. 46 коп. За таких обставин, позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 496,82 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, суд прийшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується квитанцією № 37 від 12.09.2019. На підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved