Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад 6 місяців без поважних причин. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В зазначеному будинку за його згодою в 2015 році була зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача. Проте з квітня 2019 року відповідачка не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація відповідачки на належній житловій площі позивача створює для нього певні проблеми, зокрема, щодо отримання права на державну допомогу на дітей та субсидії. [PERSON] перестала бути членом сім`ї позивача [PERSON] з моменту розірвання шлюбу з 22.12.2019 року. Позивач вважає, що [PERSON] понад 6 місяців у вказаному житлі не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому на підставі ст. 72 ЖК просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житлом. У добровільному порядку спір не вирішувався, так як позивачу невідоме місце перебування відповідачки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання, призначене на 12.02.2021 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомила, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Право власності позивача [PERSON] на даний житловий будинок підтверджується договором дарування житлового будинку серії 485 від 08.05.2015 р. Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37277083 від 08.05.2015 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету -1 Доманівської селищної ради № 2114 від 24.12.2020 року в будинку по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] та згідно будинкової книги разом з ним зареєстровані: діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірваний, що підтверджується рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2019 року. Доказів того, що відповідачка [PERSON] є співвласником зазначеного житлового будинку відповідачка суду не надала, вимоги про визнання за нею права власності на частку в спільному майні подружжя відповідачкою не заявлялися. Як встановлено судом, відповідачка з квітня 2019 року і до теперішнього часу не проживає у зазначеному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, але не знімається з реєстрації за місцем проживання, відповідачка добровільно залишила дане житлове приміщення у зв`язку із припиненням шлюбних стосунків з позивачем. Факт не проживання відповідачки у житловому будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме Актом обстеження щодо виявлення проживаючих в будинку за адресою [ADDRESS] , складеного депутатом Доманівської селищної ради округу №2 Денищик Наталією Іванівною , в присутності жителів смт Доманівка [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначено, що згідно будинкової книги в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] протягом одного року за вказаною адресою Статті 150, 156 ЖК передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. За правилами ст.ст.10, 11 ,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин непроживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. На сьогоднішній день позивач, як власник житлового будинку має намір розпорядитися своїм майном на власний розсуд, однак реєстрація відповідачки у зазначеному будинку перешкоджає йому у цьому, а тому він звернувся до суду. Суд вважає, що реєстрація відповідачки у зазначеному житловому будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно зі 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] як власник будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , має право вимагати усунення порушення його права власності. Із пояснень позивача , викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON] з квітня 2019 р. не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Враховуючи, що [PERSON] більше 6 місяців не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату нею права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved