Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 14.09.2002 між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року позивач та відповідач перестали проживати як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сім'я розпалась і зберегти її неможливо, належна увага один одному не приділяється, спільних інтересів немає, шлюбні відносини з відповідачем не склались. Підстави для встановлення строку для примирення відсутні, спору щодо виховання та визначення місця проживання дитини немає. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач в підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в підготовче засідання не з'явилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, зазначивши, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 14.09.2002 перебувають в зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області шлюбі, актовий запис №336; після реєстрації шлюбу відповідачці присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Позивач та відповідач мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, з грудня 2017 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільність шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved