Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що 26.09.2009 року він був прийнятий на роботу до [PERSON] «Азовелектросталь» в цех № 195 газорізальником 4 розряду. Свої трудові обовязки він виконував сумлінно, скарг та доган з боку роботодавця не отримував. Проте, з червня 2014 року відповідачем, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата. В звязку з систематичним порушенням відповідачем законодавства про працю він 16.06.2015 року був вимушений звільнитися за власним бажанням. Після звільнення остаточний розрахунок з ним проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі, згідно наданої довідки, складає 15\~626,60 грн. Крім цього, згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року, відповідач повинен виплатити йому компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату. Також, у звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~відповідач також повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. До того ж, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 5000 грн. Моральна шкода полягає у стресовому стані, в якому він прибував, оскільки постійно доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя та для пошуку додаткових заробітків. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі розмірі 15626,60 грн., з урахуванням компенсації за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 4246,73 гривень, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ухвалення рішення) відповідно до норм тривалості робочого часу та середньомісячної заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Також, просив судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій просить задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» - [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце і час розгляду справи в судове засідання не зявилась. Надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач не надав до позову жодних доказів наявності заборгованості по заробітній платі за період з червня 2014 року по червень 2015 року та на підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою про виплату компенсації, не надав розрахунок такої компенсації та не вказав її суму. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Проси суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши наявні в справі докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Із наданих суду доказів суд вважає доведеним, що [PERSON] В.В.26.10.2009 року на підставі наказу № 44к прийнятий в ливарний цех № 195 [PERSON] «Азовелектросталь» газорізальником 4 розряду. а 16.06.2015 року був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 258к від 16.06.2015 року, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 1, ст. 2, ст. 3, ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно довідки [PERSON] «Азовелектросталь» № 1637 від 15.07.2015 року [PERSON], який працював в цеху № 195, був звільнений 16.06.2015 року. Заборгованість по заробітній платі станом на червень 2015 року складає 15626,60 гривень, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати станом на 30.06.2015 року складає 4246,73 гривень. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується довідкою відповідача № 1637 від 15.07.2015 року, внаслідок чого існує заборгованість по заробітній платі в сумі 15626,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також погоджується з розрахунком компенсації за затримку виплати по заробітної плати, яка нарахована, але не виплачена позивачу та становить 4246.73грн, і яка підлягає стягненню на користь позивача. Окрім того, на думку суду, підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, тому що внаслідок порушень з боку відповідача норм трудового законодавства щодо регулярної виплати заробітної плати та виплати всіх належних сум при звільненні був поставлений в скрутне матеріальне становище, не міг забезпечити собі і своїй родині належні умови проживання, і був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що 500 гривень буде достатньою сумою для компенсації понесених позивачем моральних страждань. Щодо вимог позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, та компенсації за невикористану відпустку, то ці вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч.1\~ст. 24 Закону України «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] «Азовелектросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (ухвалення рішення). Цей розрахунок проводиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), але позивачем не надано доказів на підтвердження середнього заробітку за останні два місяця роботи із зазначенням кількості відпрацьованих днів, що виключає можливість суду провести відповідний розрахунок . Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку, однак не додає доказів на підтвердження існування невикористаної відпустки. За таких обставин, суд виходячи із положень ст.10,11 60, 61 ЦПК України, згідно з якими цивільне судочинство здійснюється на підставі змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень,суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України , в межах заявлених вимог та на підставі наданих ними доказів, з покладенням обов»язку доказування на сторони, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та виплати компенсації за невикористану відпустку у зв»язку із недоведеністю обставин на які посилається. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15626,60 гривень, компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в сумі 4246,73 гривень та моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а всього 20373,33 гривні. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 гривень, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову.

Outcome: partial