Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 31.08.2020 р. до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька», Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача-1: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивач просив суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну шкоду у сумі 152 259,18 грн; 2. Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] страхову виплату у сумі 100 000,00 грн; 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 20 000 грн; 4. Стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2021 відкрито провадження у справі №755/12192/20. У зв`язку зі тим, що Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено виплату [PERSON] відшкодування у розмірі 13 000,00 грн., на підставі заяви позивача, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2021 замінено неналежних відповідачів - ПрАТ «СК «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України - належним відповідачем ПрАТ «СК «Галицька» (код ЄДРПОУ: 22186790, 76018, вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ). Прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача-1: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.06.2021 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 14.08.2021 справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог позовна заява обґрунтована тим, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 26.11.2019 у справі №278/2900/19 було встановлено, що 24.10.2019 о 11 годині 20 хвилин на 129 км. + 475 м. автодороги «Київ-Чоп» Житомирського району та області, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Magnum 600.19», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «ASKO NV 35.28» реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 при повороті ліворуч не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки JEEP GRAND CHEROKEE реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди\~ транспортні засоби механічно пошкоджені . Винуватцем ДТП є [PERSON] , який керував транспортними засобами: RENAULT MAGNUM 500.19 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е з номерним знаком [NUMBER] , власником якого є: [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] ; ASKO NV 35.28 н/причіп бортовий-Е з номерним знаком [NUMBER] , власник [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок ДТП позивачу було заподіяну шкоду у сумі 252 259,18 грн. шляхом пошкодження транспортного засобу автомобіля марки JEEP GRAND CHEROKEE реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності. Сума матеріальної шкоди підтверджується висновком про вартість матеріального збитку. Транспортний засіб RENAULT MAGNUM 500.19 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е з номерним знаком [NUMBER] був застрахований у Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» (далі - відповідача-2) на підставі полісу №АО/0776050 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) термін дії з «20» березня 2019 р. по «19» березня 2020 р. З метою досудового врегулювання спору 20.02.2020 до відповідача-1 була надіслана претензія від 19.02.2020 з вимогою виплатити на користь позивача кошти в сумі 152 259,18 грн. за заподіяну шкоду. Дана претензія була отримана відповідачем-1 10.03.2020. Відповідей на претензію не надходило, а необхідні платежі зроблені не були. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача-1 була застрахована у відповідача-2, де ліміт відповідальності становить 100 000 грн., а розмір завданої шкоди перевищує такий ліміт (252 259,18 грн.), з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 152 259,18 грн. До відповідача ПАТ страхова компанія «Галицька» було надіслано повідомлення про ДТП, про наявність страхового випадку та про необхідність огляду їх представниками транспортного засобу для оцінки завданої шкоди внаслідок ДТП. Проте, представники страхових компаній пропустили строк, протягом якого вони повинні були з`явитися для огляду транспортного засобу позивача. Відповідно до інформації з офіційного сайту МТСБУ (URL: http://www.mtsbu.ua/ua/about_us/leave_members_list/) 02.07.2019 відповідача-2 позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. 20.02.2020 було надіслано заяву-вимогу від 19.02.2020 щодо здійснення страхової виплати до відповідача-2 з проханням здійснити на користь позивача страхову виплату за заподіяну шкоду у сумі 100 000 грн.\~ Відповідей від страховика не надходило, платежі проведені не були. Також позивач заявив вимогу щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди з відповідача - [PERSON] у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. На обґрунтування моральної шкоди зазначено, що тривалий час позивачу та його близьким, в тому числі двом малолітнім дітям, довелося користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні та призвело до емоційних страждань позивача. Таким чином, з урахуванням виплачених позивачу МТСБУ коштів в сумі 13000 грн., як відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, позивач просить стягнути з відповідача 1 майнову шкоду в розмірі 152259,18 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а з відповідача 2 суму страхового відшкодування у розмірі 87000 грн. Також позивач просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] \~ в судовому засіданні позов визнав та щодо його задоволення не заперечував. Суду пояснив, що не відшкодував завдані збитки позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідної суми коштів. Представник відповідача ПАТ страхова компанія «Галицька»\~ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через сайт «Судова влада». Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Треті особи без\~ треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини неявки, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Вислухавши позивача та відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з таких обставин. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди, за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України). Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Також, згідно з положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон про обов`язкове страхування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону про обов`язкове страхування). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону). Судом встановлено, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 26.11.2019 у справі №278/2900/19, яка набрала законної сили 09.12.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с.7). В даній постанові встановлено, що 24.10.2019 о 11 годині 20 хвилин на 129 км. + 475 м. автодороги «Київ-Чоп» Житомирського району та області, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Magnum 600.19», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ASKO NV 35.28» реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 при повороті ліворуч не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки JEEP GRAND CHEROKEE реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби механічно пошкоджені. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню, а відтак є встановленими в даній справі. Під час ДТП відповідач-1 керував транспортними засобами: RENAULT MAGNUM 500.19 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е з номерним знаком [NUMBER] , власником якого є: [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] ; ASKO NV 35.28 н/причіп бортовий-Е з номерним знаком [NUMBER] , власник [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок ДТП позивачу було заподіяну шкоду у сумі 252 259 (двісті п`ятдесят дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 18 коп. шляхом пошкодження транспортного засобу автомобіля марки JEEP GRAND CHEROKEE реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності (копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] ) (а.с 11). Сума матеріальної шкоди підтверджується висновком про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який зроблено суб`єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-консультаційний центр» в особі директора Антонова Володимира Олександровича, який діє на підставі сертифіката №1495 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 25.12.1999 Фондом державного майна України спільно з Міжнародним інститутом бізнесу, що діяв згідно Договору про надання послуг щодо незалежної оцінки з визначення матеріального збитку при ДТП (а.с. 19-33). Транспортний засіб RENAULT MAGNUM 500.19 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е з номерним знаком [NUMBER] був застрахований у відповідача-2 на підставі полісу №АО/0776050 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє на території України з «20» березня 2019 р. по «19» березня 2020 року. Ліміт страхового відшкодування становить 100 000 грн. (а.с. 13). Позивачем [PERSON] до відповідача ПАТ страхова компанія «Галицька» було надіслано повідомлення про ДТП, про наявність страхового випадку та про необхідність огляду їх представниками транспортного засобу для оцінки завданої шкоди внаслідок ДТП (а.с.14-18). 20.02.2020 було надіслано заяву-вимогу від 19.02.2020 щодо здійснення страхової виплати до відповідача-2 з проханням здійснити на користь позивача страхову виплату за заподіяну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. Відповідей від страховика не надходило, платежі проведені не були. Згідно з платіжним дорученням № 2544138 від 06.11.2020, Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено виплату [PERSON] відшкодування у розмірі 13 000,00 грн.\~ (а.с. 34-37). Таким чином, судом встановлено, що залишкова сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу відповідачем 2, становить 87000 грн. Відтак з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування, з урахуванням виплати МТСБУ, в сумі 152 259,18 грн. (252 259,18 13000 - 87000). Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відш Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в пункті 2 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В поданому позові позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1 моральної шкоди в сумі 20000 грн. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо стягнення з нього в користь позивача моральної шкоди в зазначеній сумі. При стягненні моральної шкоди суд враховує, що в наслідок завдання шкоди майну позивача він не мав можливості користуватися транспортним засобом, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та душевних страждань. Також суд при стягненні моральної шкоди враховує вимушену необхідність позивача в зверненні з даним позовом до суду. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 2 в користь позивача 20000 грн. моральної шкоди. З урахуванням того, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, також вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Так, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 3363 грн. 40 коп., з розрахунку, що на момент подання позовної заяви судовий збір за вимогу майнового характеру становив 2522,6 грн. (1% ціни позову), а за вимогу про стягнення моральної шкоди 840,80 грн. (а.с.6). Судовий збір сплачений позивачем в частині вимоги про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню виключно з відповідача [PERSON] . Ухвалою від 11.11.2021 р. позивачу повернуто судовий збір в сумі 130,01 грн., у зв`язку із зменшенням позовних вимоги майнового характеру на суму 13000 грн. Таким чином, залишкова сума судового збору з майнової вимови становить 2 363 грн. (3363,40 130 840,80), які слід розділити між відповідачем 1 та відповідачем 2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з них. \~ На підставі наведеного,

Outcome: approved