Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 58 400 грн., 1053,54 грн. 3% річних від простроченої суми позики, 614,31 грн. інфляційні витрати від простроченої суми позики, 2073,55 грн. відсотки у розмірі 3% річних за користування позикою та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.12.2019 між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки. Розпискою відповідач підтвердила, що нею 25.12.2019 від позивача отримано позику в сумі 58400 грн. із строком повернення до 25.07.2020 з виплатою процентів за користування позикою у розмірі 3% річних. Відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого порушені права позивача на своєчасне отримання наданої ним позики та процентів, передбачених договором. Ціна позову становить суму 62 141,40 грн. з наступного розрахунку: 58 400 грн. сума основного боргу; 1 053,54 грн. сума 3% річних від простроченої суми позики з наступного розрахунку: 58 400 грн. (сума основного боргу) х 1,804 % річних ( 0,0082 % річних за 1 день від 3% річних х 220 днів = 1,804 % річних за 220 днів з 26.07.2020 по 02.03.2021); 614,31 грн. сума інфляційних втрат від прострочення строку повернення позики з наступного розрахунку: 58 400 грн. (сума основного боргу) х 1,0519 % (індекс інфляції за період з серпня 2020 року по лютий 2021 включно); 2 073,55 грн. сума процентів у розмірі 3% річних від суми позики за користування позикою з наступного розрахунку: 58\~400 грн. (сума основного боргу) х 3,5506 % річних ( 0,0082% річних за 1 день від 3% річних х 433 дні = 3,5506% річних за 433 днів з 25.12.2019 по 02.03.2021). В суд сторони не з`явилися: від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.18). Відповідач [PERSON] належно повідомлена про розгляд справи (а.с.21) в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 25.12.2019 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 58 400 грн. з терміном повернення позики до 25.07.2020. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 25.12.2019 (а.с.11). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідач не надала. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що 25.12.2019 [PERSON] підписана розписка про отримання нею від позивача у борг суми 58 400 грн., яку вона зобов`язується повернути до 25.07.2020. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 25.12.2019, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконала свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 58 400 грн. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 58 400 грн. підлягають задоволенню. Позивач просить про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики, інфляційних втрати від простроченої суми позики, відсотків у розмірі 3% річних за користування позикою, які теж підлягають задоволенню, виходячи з наступного розрахунку: сума 3% річних від простроченої суми позики з наступного розрахунку: 58 400 грн. (сума основного боргу) х 1,804 % річних ( 0,0082 % річних за 1 день від 3% річних х 220 днів = 1,804 % річних за 220 днів з 26.07.2020 по 02.03.2021) = 1 053,54 грн.; сума інфляційних втрат від прострочення строку повернення позики з наступного розрахунку: 58 400 грн. (сума основного боргу) х 1,0519 % (індекс інфляції за період з серпня 2020 року по лютий 2021 включно) = 614,31 грн.; сума процентів у розмірі 3% річних від суми позики за користування позикою з наступного розрахунку: 58 400 грн. (сума основного боргу) х 3,5506 % річних ( 0,0082% річних за 1 день від 3% річних х 433 дні = 3,5506% річних за 433 днів з 25.12.2019 по 02.03.2021) = 2073,55 грн., розрахунок яких відповідачем не оспорювався. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який сплачено [PERSON] при подачі позову в розмірі 908 грн. (а.с.1). На підставі ст.ст. 202, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved