Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні ст. 7 Закону України «Про інформацію» щодо вимог запиту від 01.02.2018; визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо запиту від 01.02.2018; визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо запиту від 01.02.2018; зобов`язати відповідача надати відповідь на запит позивача від 01.02.2018; стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. в якості компенсації моральної шкоди. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 01.02.2018 засобами електронної пошти позивач звернувся із запитом до відповідача, однак відповіді на свій запит позивач не отримав. Не надавши відповідь на запит відповідач порушив ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 7 Закону України «Про інформацію», ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зухвало порушуючи закони України відповідач вчинив протиправну бездіяльність, що призвела до моральних страждань, оскільки унеможливила функціонування особистості позивача на конституційних засадах. Ухвалою суду від 05.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду клопотання з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Відповідно до відзиву на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. Вказував, що відповідач не отримував жодних запитів від позивача. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з запиту на отримання інформації від 01.02.18 - [PERSON] звертався до директора «Укрзолото» на електронну пошту [INFO] із проханням зазначити повну назву суб`єкту господарювання із вивіскою «укрзолото» за адресою: [ADDRESS]; відповідь просив надіслати на електронну адресу (а.с. 15). Позивач, зазначив електронну адресу [INFO], як електронну адресу відповідача станом на 01.02.2018 року (дата запиту), при цьому не надав жодних обґрунтованих цьому доказів. У позовній заяві відсутні докази стосовно офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача. Відповідну інформацію належним чином можливо з`ясувати в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій України/юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДР), де зазначена вичерпна інформація щодо таких відомостей та ЄДР є загальнодоступним офіційним ресурсом щодо такої інформації. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Укрзолото» відсутня інформація стосовно офіційної електронної адреси відповідача. Разом з тим, вказано місцезнаходження юридичної особи: 04655, м. Київ, пр. Степана Бандери, 23 (а.с. 65-68). Згідно зі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем отримано його електронний лист та відповідно порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем отримано його електронний лист та відповідно порушено вимоги Закону України «Про інформацію». Як вбачається з положень ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. З огляду на викладене відповідач не є суб`єктом владних повноважень чи іншим розпорядником публічної інформації, визначених вказаним Законом, тому вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо запиту від 01.02.2018, не підлягають задоволенню. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру так само як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, з якого розрахунку та міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було.

Outcome: dismissed