Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4838.00 гривень та моральної шкоди в розмірі 10000.00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує наступним: 13.09.2013 року позивач керуючи автомобілем Опель державний номер [NUMBER] рухався зі сторони вул. Кн.Володимира у напрямку вул. Грушевського в м. Рівне і допустив наїзд на пішохода [PERSON], який переходив дорогу у невстановленому місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу спричинені легкі тілесні ушкодження, а автомобіль зазнав механічні пошкодження. Кримінальне провадження по даній події закрито за відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення. Постановою Рівненського міського суду від 31.01.2013 року [PERSON] за ст. 127 КУпАП визнано винним у порушені ПДР, та застосовано стягнення у виді попередження. Оскільки з вини пішохода [PERSON] пошкоджено автомобіль, який позивач відремонтував за власні кошти, останній звернувся з позовом про відшкодування шкоди з батьків неповнолітнього [PERSON] Щодо відшкодування моральної шкоди, вимоги обґрунтовує тим, що після ДТП хвилювався, не міг нормально спати, приймав заспокійливі ліки, деякий час не міг їздити транспортом, в зв'язку з чим ніс додаткові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав обгрунтування викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити за його безпідставністю. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вимоги обгрунтовують тим, що 13.09.2013 року позивач [PERSON] керуючи автомобілем Опель допустив наїзд на їх сина, в результаті останній отримав легкі тілесні ушкодження. Вони як батьки пережили нервовий стрес, переживали за здоров'я сина. Батько [PERSON] потрапив на стаціонарне лікування з діагнозом цукровий діабет, поніс витрати на лікування в розмірі 1000.00 гривень. Моральну шкоду за причинені душевні страждання, наслідки яких продовжуються в результаті потрапляння їх сина в ДТП оцінили в розмірі для [PERSON] - 10000.00 грн, для [PERSON] - 5000.00 грн. В судовому засіданні [PERSON] просив суд зустрічний позов задовольнити, в задоволені первинного позову [PERSON] відмовити, про що надав суду письмові заперечення. [PERSON] до суду не з'явилася , про розгляд справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні як первинного позову так і зустрічного позову з слідуючих підстав. Судом установлено, що 13 вересня 2013 року м. Рівне зі сторони вул. Кн. Володимира у напрямку вул. Грушевського, поблизу будинку №19 вул. Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були транспортний засіб Опель, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який є власником автомобіля та пішохода неповнолітнього [PERSON]. Постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 17 грудня 2013 року кримінальне провадження стосовно даного ДТП - закрито у зв'язку з відсутністю в діях учасників дорожньо-транспортної пригоди, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Автомобіль Опель, державний номер [NUMBER] повернуто володільцю [PERSON] Постановою Рівненського міського суду від 31.01.2014 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за 127 КУпАП , переходив проїзну частину дороги у невстановленому місці, та застосовано стягнення у виді попередження. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом зазначеної норми закону до підстав звільнення від відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки належать заподіяння шкоди внаслідок: а) непереборної сили; б) умислу потерпілого. Поняття непереборної сили розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України, відповідно до якої непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Наявність умислу потерпілого означає свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки. Інші загальні підстави звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду, в тому числі відсутність вини завдавача шкоди, не застосовуються, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Отже відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини. Згідно з абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4» у випадках, коли разом із завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки (не внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) завдано також шкоди джерелу підвищеної небезпеки і цьому сприяла груба необережність потерпілого, згідно з положеннями статті 1193 ЦК України може бути зменшено розмір відшкодування шкоди потерпілому. Покладення на нього із цих підстав відповідальності за шкоду, завдану при цьому джерелу підвищеної небезпеки, статтею 1193 ЦК України не передбачено. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Враховуючи що [PERSON] є власником автомобіля Опель, державний номер [NUMBER], а зі сторони пішохода неповнолітнього [PERSON] не встановлено умислу завдати шкоду джерелу підвищеної небезпеки, в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зустрічному позові позивачі просять стягнути з [PERSON] моральну та матеріальну шкоду. З матеріалів справи убачається, що вони не були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а ушкоджень зазнав їх син [PERSON] Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями чи бездіяльністю винної особи. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, вищенаведеними правовими нормами передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою іншої особи безпосередньо фізичній особі, та у разі смерті потерпілого - членам сім'ї чи близьким родичам. Вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь матеріальної та моральної шкоди за ушкодження здоров'я їх сина внаслідок ДТП не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed