Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк» та Комунального підприємства «Реєстраційний центр», в якому просить: -скасувати як незаконне рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Діденка Олександра Петровича, індексний номер: 45150908 від 22.01.2019 р., 12:10:01, про державну реєстрацію за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714, права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 186,6 кв.м., житлова площа 94 кв.м., номер запису про право власності 29946132; -зобов`язати Комунальне підприємство «Реєстраційний центр» усунути перешкоди в користуванні позивачем - [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за [PERSON] , код іпн [NUMBER] , права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 186,6 кв.м., житлова площа 94 кв.м., та виключення запису про право власності на вказаний житловий будинок № [NUMBER] за АТ «Альфа Банк». Свою заяву пояснює тим, що 11.07.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №016/0706/88-501, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору, Банк зобов`язується надати [PERSON] кредит в сумі 30000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №016/0706/88-501 між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір іпотеки №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р., відповідно до якого позивач передав Банку в іпотеку житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею 186,6 кв.м., житловою площею 94 кв.м. Предмет іпотеки належав позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 01.04.1983 року. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки - житловий будинок в 38000,00 доларів США, що за курсом НБУ України на день укладення цього іпотечного правочину становило 191 900,00 гривень. 18.01.2012 року позичальник [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» уклали договір про внесення змін та доповнень №2 (реструктуризацію), у зв`язку з чим було змінено строк виконання договору та внесено зміни в графік погашення кредиту. 18.01.2012 р. [PERSON] уклав із ПАТ «Сведбанк» договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р., яким були внесені зміни та доповнення до окремих положень цього правочину стосовно ціни предмету іпотеки (303612,40 грн.), а також щодо порядку та способів звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з п. 2.1 цього договору продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх сплатити загальну купівельну ціну. 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Отже внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора /стягувача/ за договором від 11 липня 2006 року №016/0706/88-501, позичальником згідно умов якого є [PERSON] . Згодом ПАТ «Альфа Банк» пред`явило до Золотоніського відділу ДВС Головеного територіального управління юстиції в Черкаській області виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 21.07.2014 р. №1658 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 94 кв.м. Позивач зазначає, що головним державним виконавцем Золотоніського відділу ДВС Щербатюк Л.О. було відкрито виконавче провадження за №51958956. Разом із цим, 16.03.2017 р. постановою головного державного виконавця Щербатюк Л.О. було повернуто стягувачу ПАТ «Альфа Банк» виконавчий напис приватного нотаріуса від 21.07.2014 р. №1658 без виконання, у зв`язку із забороною щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Після чого позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру іпотек стало відомо, що 22.01.2019 р. реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Діденко О.П. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45150908, яким за ПАТ «Альфа Банк» зареєстровано право власності на іпотечний житловий будинок по [ADDRESS] . На думку позивача, вказане рішення державного реєстратора Діденко О.П. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2019 р. (індексний номер: 45150908) є відверто незаконним та підлягає скасуванню. Позивач вважає рішення відповідача-2 про реєстрацію права на іпотечне майно за відповідачем незаконними та протиправними, оскільки воно прийнято з порушенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки письмових вимог про усунення порушень іпотекодавець не отримував, а також не отримував попередження від Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а державним реєстратором не були перевірені документи про наявність підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем-1. Окремо позивач звертає увагу суду на приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, за яким не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Дія даного Закону розповсюджується і на випадки позасудового звернення стягнення. На думку позивача, після звернення стягнення на предмет іпотеки в безспірному порядку за виконавчим написом нотаріуса від 21.07.2014 р. №1658 відповідач-1 повторно звернув стягнення на один той самий предмет іпотеки - житловий будинок, з метою уникнення дії мораторію за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Додатково позивач зазначає, що не погоджуються із оцінкою предмета іпотеки, яка визначена АТ «Альфа Банк», що є значно нижчою, ніж на момент укладання іпотечного договору та ринкової вартості квартири. Також сторони цивільного спору не укладали жодного договору про передачу відповідачу-1 в рахунок погашення кредитної заборгованості предмету іпотеки, як це передбачено п.12.4 договору №016/0706/88-501-Z (з доповненнями від 18.01.2012 р.). Фактично у зв`язку з незаконною реєстрацією за АТ «Альфа Банк» права власності на спірне нерухоме майно, позивач не може вільно володіти й користуватися своїм житловим будинком, оскільки постійно очікує незаконного виселення з приміщення житлового будинку своєї сім`ї працівниками Банку, а також не може надовго залишати своє домоволодіння [ADDRESS] , оскільки Банк намагається змінити вхідні замки в будинку та виставити звідти його речі. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання представник позивача - адвокат Брус С.М. не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача АТ «Альфа Банк» - адвокат Луньова А.Г. не з`явилась, але надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просила суд відмовити повністю. При цьому, вказала, що посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07.06.2014 року є недоречним, оскільки цей Закон розповсюджується за умови, якщо у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно. Однак, позивач приховав від суду той факт, що має у спільній власності із своєю дружиною інше нерухоме майно, а тому правовідносини сторін не підпадають під дію вказаного мораторію. Окрім того, в судове засідання не з`явився представник іншого відповідача - КП «Реєстраційний центр», який був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду цивільної справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, виходячи із наступних підстав. 11.07.2006 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №016/0706/88-501 з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 30000,00 доларів США, а останній зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №016/0706/88-501 між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір іпотеки №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р., відповідно до якого позивач передав Банку в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 186,6 кв.м., житловою площею 94 кв.м. Предмет іпотеки належав позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 01.04.1983 року. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 38000,00 доларів США, що за курсом НБУ України на день укладенні становить 191 900,00 грн. іпотечного договору. 18.01.2012 року [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» уклали договір про внесення змін та доповнень №2 (реструктуризацію) та змінено строк виконання договору та внесено зміни в графік погашення кредиту. З 2010 року у позичальника з`явилася заборгованість по вказаному кредитному договору. у зв`язку з цим Банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса. Тоді ж, 18.01.2012 р. [PERSON] уклав із ПАТ «Сведбанк» договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р., яким були внесені зміни та доповнення до окремих положень вказаного правочину стосовно ціни предмету іпотеки (303612,40 грн.), а також щодо порядку та способів звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно п. 2.1 цього договору продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх сплатити загальну купівельну ціну. 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Отже внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора /стягувача/ за договором від 11 липня 2006 року №016/0706/88-501, позичальником згідно якого є [PERSON] . У судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що на адресу позивача [PERSON] не було направлено жодного письмового повідомлення з копією договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р. Варто вказати, що АТ «Альфа Банк» пред`явив до Золотоніського відділу ДВС Головного управління юстиції в Черкаській області виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 21.07.2014 р. №1658 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 94 кв.м. При цьому головним державним виконавцем Золотоніського відділу ДВС Щербатюк Л.О. було відкрито виконавче провадження №51958956 з примусового виконання виконавчого напису та було розпочато процедуру примусового стягнення. Разом з цим, 16.03.2017 р. постановою головного державного виконавця Щербатюк Л.О. було повернуто стягувачу ПАТ «Альфа Банк» виконавчий напис приватного нотаріуса від 21.07.2014 р. №1658 без виконання, у зв`язку із запровадженим державою мораторієм - забороною щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Згодом державним виконавцем на прохання позивача було виконано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, з якого слідує, що 16.01.2019 р. відбулася реєстрація права власності на спірний житловий будинок за АТ «Альфа Банк». Відповідно до даних Реєстру речових прав 22.01.2019 р. реєстратором КП «Реєстраційний центр» Діденко О.П. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45150908, яким за ПАТ «Альфа Банк» зареєстровано право власності на іпотечний житловий будинок по [ADDRESS] . Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Суд зазначає, що пунктом 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Однак, з наявних матеріалів справи неможливо встановити, що АТ «Альфа Банк» дійсно направлялася на адресу позивача та останньому була вручена належним чином письмова вимога (повідомлення) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. До відзиву представника АТ «Альфа Банк» не надано підтверджень, що позивач був належним чином повідомлений про звернення стягнення на предмет іпотеки, та що останньому були вручені вимоги про сплату заборгованості та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Відсутність належних доказів дотримання АТ «Альфа Банк» як іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення саме за тридцять календарних днів до моменту проведення реєстрації, яка подаються держаному реєстратору відповідно до пункту 61 Порядку КМУ від 25.12.2015 р. №1127, свідчить про недотримання відповідачем процедури реєстрації за АТ «Альфа Банк» права власності на іпотечне майно - будинок по [ADDRESS] в порядку позасудового врегулювання. Разом з цим, слушними є доводи позивача про порушення відпрвідачами вимог ч. 7 ст. 3, ч. 1 ст. 9, ч. 9 ст. 15 абз. 4 ст. 1 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позаяк державна реєстрація прав на нерухоме майно вчинена КП «Реєстраційний Центр» не за місцем розташування нерухомого майна (житлового будинку позивача) та окремо від земельної ділянки, кадастровий №712587801:03:007:0126 (яка належить [PERSON] ), тобто не в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації, а тому реєстраційна дія КП «Реєстраційний центр» щодо реєстрації 22.01.2019 року права власності на об`єкт нерухомого майна за ПАТ «Альфа Банк» проведена з порушенням компетенції вказаного органу державної реєстрації. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Із матеріалів справи вбачається, що укладений позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» договір іпотеки №016/0706/88-501-Z від 11.07.2006 р. містить застереження про задоволення іпотечних вимог іпотекодержателя. Посилання відповідача АТ «Альфа-банк» на те, що сторони погодили застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та надали згоду Іпотекодержателю на прийняття одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку, суд оцінює критично, оскільки, під час відчуження спірного будинку, договору про його добровільну передачу у власність АТ «Альфа-банк» між сторонами укладено не було, тим паче, що і сам іпотечний договір було укладено [PERSON] саме із АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк»). Позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Банком права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, зокрема і станом на день вчинення державним реєстратором дій 22 січня 2019 року, а, значить, таку згоду позивач не надавали, а надавав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації за відповідачем-1 права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Аналогічні позиції викладені у постанові Верховного Суду № 303/4230/18 від 13 листопада 2020 року, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №199/1276/17. Суд також погоджується з доводами позивача, що на момент вчинення відповідачем-2 реєстраційної дії в рамках процедури звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по [ADDRESS] був єдиним місцем постійного проживання позивача, оскільки останній не має у власності іншого приміщення пристосованого для проживання, чим порушено приписи п.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07.06.2014 року. Так, згідно пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вбачається, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким, чином починаючи з 07.06.2014 року для примусового стягнення (відчуження) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки необхідно дотримання такої умови, як згода власника про не застосування положень обумовленого Закону щодо мораторію на стягнення майна громадян. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження №14-45цс20, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року № 524/10011/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 127/31897/18 та у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №337/5054/19. Оскільки належний позивачу будинок по [ADDRESS] має загальну площу 186,6 кв.м., отже, вказане іпотечне нерухоме майно станом на січень 2019 року підпадало під дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Суд погоджується, що житловий будинок по [ADDRESS] , який має загальну площу 186,6 кв.м, та який використовується позивачем [PERSON] як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору №016/0706/88-501 від 11.07.2006 р., укладеного в іноземній валюті. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/3116/18 від 19 травня 2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні. Отже, у державного реєстратора КП «Реєстраційний центр» були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на належний позивачу будинок за АТ «Альфа-Банк». Суд не може взяти до уваги доводи Банку про те, що позивач має інше житло, а тому правовідносини не підпадають під дію мораторію, адже це не підтверджується відповідними доказами - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з яких би дійсно слідувало, що за [PERSON] станом на січень 2019 року рахувалося інше, відмінне від спірного житлового будинку, нерухоме майно. Слід вказати, що дружина позивача - [PERSON] отримала у дар домоволодіння по [ADDRESS] , яке не є предметом спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, згідно з актом обстеження комісії Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району від 22.03.2021 р. подарований [PERSON] будинок по [ADDRESS] взагалі непридатний для проживання, оскільки цей будинок відключений від електропостачання, відсутні водопостачання та водовідведення, вхідні двері потребують заміни, міжкімнатні двері відсутні, стіни потребують оздоблювальних робіт, підлога глинобитна. Як стверджує позивач, вказане дворище використовується його дружиною виключно для ведення городництва та для зберігання вирощених овочів і фруктів у вказаному сараї. Разом з тим, відповідачами до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того, постановою головного державного виконавця Золотоніського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Щербатюк Л.О. від 16.03.2017 р. №51958956 вже було відмовлено відповідачу-1 у зверненні стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса та повернуто вказаний виконавчий документ без виконання, у зв`язку з дією мораторію на задоволення вимог кредиторів за валютним іпотечним кредитуванням. Вказане рішення державного виконавця не оскаржувалося стягувачу АТ «Альфа Банк» в судовому порядку та підтверджує відсутність правових підстав для незастосування мораторію до житлового будинку позивача, який виступає іпотечним забезпеченням за валютним кредитом. Відповідно до ст.,ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стосовно обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що позовна заява містить окрім вимоги про скасування реєстрації також цілком ефективну, за способом захисту, вимогу про поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за гр. [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 186,6 кв.м., житлова площа 94 кв.м., та виключення запису про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок № [NUMBER] за АТ «Альфа Банк». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 грудня 2020 р. у цивільній справі №607/12919/19. У справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19 травня 2020 року) залишила без змін постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, якою, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса від 04 листопада 2016 року № 32221794 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Тобто, Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 644/3116/18, вважала, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки є ефективним способом порушеного права іпотекодавця. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦКУ). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначеною реєстрацією порушені права позивача, як власника нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, норми якого згідно положень ст.9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, наслідком скасування судом рішення державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстраційний центр» про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за АТ «Альфа Банк» є усунення перешкод у користуванні позивачем нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача-2 поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису щодо реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, при цьому позивач не ставив питання щодо відшкодування інших судових витрат крім сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з АТ «Альфа-банк» та КП «Реєстраційний Центр» в солідарному порядку на користь [PERSON] сплачену суму судового збору. На підставі зазначеного та

Outcome: approved