Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом в якому просить суд: встановити факт постійного, сумісного проживання [PERSON] зі спадкоємцем [PERSON] на час відкриття спадщини з 01 листопада 2015 року по 05.05.2017 рік за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт належності спадкодавцю, [PERSON] , померлому [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №087040, виданого Біляївською районною держаною адміністрацією Одеської області 19.11.2004 року на земельну ділянку, площею 3.5402 га, на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області мас.№13, дал. 17, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01.04.516.00240; визнати за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги, у порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , право власності на: земельну ділянку площею, 3.5402 га, що розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 13, діл. [NUMBER], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №087040, виданого Біляївською районною державною адміністрацією 19.11.2004 року, кадастровий номер 5121082000:01:003:0158; на земельну ділянку площею 3.3031 га, що розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області масив № 13 діл. [NUMBER], згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 року справа №496/4462/13-ц, провадження №2/496/1872/13, кадастровий номер 5121082000:01:003:0159. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Після смерті батька позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Також при огляді наданих державному нотаріусу документів було встановлено, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №087040 виданого Біляївською державною адміністрацією Одеської області, що належав [PERSON] , його прізвище вказано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.05.2017 року « [PERSON] », тобто є невідповідність в прізвищі померлого, за вказаних вище підстав, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Біляївська районна державна адміністрація Одеської області в підготовче судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі, та просить справу розглядати у відсутність їх представника. Суд розглядає справу за відсутність позивача, представника відповідача, відповідно до наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданий Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.05.2017 року, актовий запис №501. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцем після смерті [PERSON] , є його син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Граденицькою сільрадою Біляївського району Одеської області 07.01.1958 року. Позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але листом від 21.05.2019 року у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] було відмовлено, в зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Також при огляді наданих державному нотаріусу документів було встановлено, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №087040 виданого Біляївською державною адміністрацією Одеської області, що належав [PERSON] , його прізвище вказано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.05.2017 року « [PERSON] », тобто є невідповідність в прізвищі померлого. Тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду для встановлення відповідних фактів з питань спадкування. Відповідно до договору дарування від 04.03.2009 року [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №1598 від 15.08.2019 року виданої Граденицькою сільською радою Біляївського району Одеської області [PERSON] постійно сумісно проживав і вів спільне господарство зі своїм батьком [PERSON] , більше двох років по день смерті останнього. При видачі держаного акту була допущена описка, а саме, як вбачається з Державного акту серії ЯА №087040 виданого на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 15.11.2004 року за №848/2004 власником земельної ділянки площею 3,54 га, розташованої на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області мас. №13 діл. [NUMBER] вказаний [PERSON] , але відповідно до паспорту серії [NUMBER] виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 26.07.2004 року, вірне прізвище власника земельної ділянки [PERSON] . Також відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.10.2013 року за [PERSON] було визнано у порядку спадкування за законом, як з спадкоємцем першої черги, після смерті дружини [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 3.30 га, що розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району, масив № 13 діл. № 18, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5121082000:01:003:0159. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вказані вище норми, слід дійти висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, такі перешкоди є непереборними, які неможливо усунути не інакше, як в судовому поряду. При цьому, суд наголошує, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.6 ч.1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

Outcome: approved