Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому, просить позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за місцем проживання за вищезазначеною адресою, мотивуючи тим, що він є основним квартиронаймачем цього житлового приміщення. В квартирі також проживала та була зареєстрована [PERSON] його дружина від попереднього шлюбу. Разом з ним в квартирі також проживає та зареєстрований їх син - [PERSON],[INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося і 09.09.2010 року шлюб між ними був розірваний. З цього часу відповідачка все частіше почала покидати домівку та в жовтні 2011 року вона зібрала всі свої речі і залишила їх з сином. Після цього віг більше свою колишню дружину не бачив. Зараз у нього складне матеріальне становище і він не може собі дозволити сплачувати платежі на осіб, які зареєстровані, але фактично в квартирі не мешкають. У зв'язку з чим, він змушений звернутися до суду з дійсним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання її не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Представники третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур в судовому засіданні вважав позов обґрунтованим. Представник Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухав доводи позивача та його представника, представника третьої особи, покази свідка, дослідив матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке. 22 серпня 1980 року [PERSON] на родину з трьох чоловік, яка складалась з: нього, дружини [PERSON], сина [PERSON] було видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.28). На підставі рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №230 від 18.06.2004 р. у зв'язку зі смертю наймача [PERSON] був переоформлений особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] на сина - [PERSON] (а.с.29). 19.01.2007 року позивач уклав шлюб з [PERSON] (а.с.4) 02.07.2007 року позивач зареєстрував свою дружину за спірною адресою (а.с.8). 09.09.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.5). Крім відповідача за спірною адресою зареєстрований позивач - [PERSON] та спільний син сторін - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Квартира [ADDRESS] на теперішній час не значиться приватизованою та має статус квартири, що належить місцевій Раді і знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.71, ст.72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання члена сім'ї таким, що втратив право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом 6 місяців) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Натомість до суду позивачем поданий лише один акт про не проживання відповідача, який не містить опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідач втратила інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в квартирі та у цьому випадку з яких причин її покинули та чи має остання вільний доступ до житлового приміщення, зокрема ключі від квартири. До того ж, позивачем при зверненні до суду з позовом 28.10.2016 року до матеріалів справи був долучений акт про не проживання відповідача датований вже 26.11.2016 року. Навіть, якщо допустити, що в акті допущено помилку, то з нього все одно вбачається, що обстеження про не проживання відповідача проводилось лише один раз. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що є сусідом позивача. Відповідачку за адресою спірної квартири не бачив з кінця 2011 року. До позивача в квартиру він заходить 2-3 рази на місяці, однак жіночих речей там не бачив. Однак, пояснити причини не проживання відповідача суду так і не зміг. В довідці КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської області №2784 від 26.10.2016 року містяться лише відомості про реєстрацію відповідача за адресою [ADDRESS]. Однак не зазначено ніякої інформації про те, що член сім'ї наймача не проживає за цією адресою понад 6-ть місяців без поважних причин. Заявлені позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин (ст.71 ЖК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідача за адресою: [ADDRESS], без поважних причин протягом 6-ти місяців являється доведеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач тривалий час (понад 6 місяців) без поважних причин не проживає у спірному приміщенні та те, що вона втратила інтерес до цього житла. Що стосується вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку то воно залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вимога про зняття з реєстраційного обліку є похідною від вирішення інших заявлених вимог пов'язаних з вирішенням питання про право користування особи житловим приміщенням, а тому також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed