Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.11.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 200 000 грн. з кінцевим терміном повернення 01.01.2017 року, про що у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було складено боргову розписку. Однак у зазначений термін [PERSON] свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. Позивач [PERSON] надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримую у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно письмової розписки, наданої позивачем [PERSON] на обґрунтування позову встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 000 грн. Грошові кошти зобов'язався повернути д 01.01.2017 року. Розписка складена в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], а.с. 5. Стаття 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обов'язок довести зазначений факт покладений на позичальника. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобов'язання відповідач суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики від 01.11.2016 року у розмірі 200 000 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved