Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 18 листопада 1994 року відділом РАЦС Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис № 337, посилаючись на те, що від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться мешкати з відповідачем. Питання матеріального утримання дитини між вирішено, він в добровільному порядку надає відповідачу щомісячну допомогу. Зазначив, що спільні відносини з відповідачем не склалися через різні характери, що постійно призводить до сварок та непорозумінь. З листопада 2017 року відносини між ними припинено, спільно господарство вони не ведуть, вважає, що шлюб розпався остаточно, примирення між ними неможливе, спір по майну та житлу відсутній. Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку, але в підготовче судове засідання не зявилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити /а.с. 12/. Відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог /а.с. 15/. Згідно з положеннями ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.11.1994 відділом реєстрації актів цивільного стану Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис № 337 /а.с.5/, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.6/, який проживає з відповідачем. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з відповідачем, на час розгляду питання про її утримання між сторонами вирішено, майновий спір відсутній. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує, спільно господарство не веде, відповідач позовні вимоги визнала, про що надала письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого ним судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved