Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Світоч», Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації, в якій позивач просить суд скасувати рішення, запис щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно (з відкриттям розділу) від 14 грудня 2018 року, індексний номер - 4462708 про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , винесеного державним реєстратором Урупою Андрієм Федоровичем, Комунальне підприємство «Світоч» м.Києва. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23 квітня 2007 року між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №030.29-50/254-С, на підставі якого банк надав позивачу кредит в розмірі 150 000,00 доларів США зі сплатою 12,25% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №030.29-50/254-С від 23 квітня 2007 року квартири за адресою: [ADDRESS] . На виконання своїх кредитних зобов`язань позивач, відповідно до кредитного договору, протягом трьох років виплачував банку тіло кредиту та суму процентів за користування кредитом. Проте, внаслідок всесвітньої економічної кризи та стрімкого зростання курсу долара по відношенню до гривні, позивач втратив можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним валютним курсом. 20 грудня 2018 року позивач з`ясував, що згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири, що була предметом іпотеки, є ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі незаконної реєстрації індексний номер - 4462708 від 14 грудня 2018 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного КП «Світоч» м.Києва, державний реєстратор Урупа Андрій Федорович. 12 грудня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» без будь-яких попереджень та погоджень в порушення законодавства України переоформив на себе права власності на спірну квартиру, чим порушив майнові права не тільки позивача, але й проживаючих та зареєстрованих двох малолітніх дітей, для яких ця квартира є єдиним житлом. Згідно реєстру, підставою для виникнення права власності є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, видане 23 травня 2018 року, видавник ПАТ «Укрпошта» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також дублікат договору іпотеки №8862, виданий 27 листопада 2018 року, який, за твердженням позивача, не має відношення до вищевказаного кредитного договору. Позивач зазначає, що здійснюючі реєстраційні дії, державний реєстратор порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за відсутності необхідних правових підстав, оскільки в Дніпровському районному суді м.Києва розглядається справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки №030.29-50/254-С від 23 квітня 2007 року недійсним. Також позивач зазначив, що він не отримував повідомлення від ПАТ «Укрсоцбанк» про вартість іпотечної квартири зробленої суб`єктом оціночної діяльності на дату застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим не зрозуміло на яку суму іпотекодержатель задовольнив свої вимоги, так як частину кредиту позивачем було погашено в сумі 82288,00 доларів США, в свою чергу позивач отримував від ПАТ «Укрсоцбанк» тільки листи про запрошення до банку для проведення переговорів у зв`язку з кредитним зобов`язанням. Разом з тим, посилаючись на те, що іпотечне майно є єдиним місцем проживання позивача та двох неповнолітні дітей, позивач вважає, що на нього розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Державним реєстратором порушено права малолітніх дітей та не отриманий дозвіл органу опіки та піклування при перереєстрації права власності квартири де зареєстровані та проживають діти. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін (а.с.50-52). 11 листопада 2019 року представником відповідача АТ «Укрсоцбанк» отримано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56). 22 листопада 2019 року представником відповідача КП «Світоч» отримано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.57). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 грудня 2019 року замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк» (а.с.66-67). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 грудня 2019 року клопотання АТ «Альфа-Банк» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено - без розгляду (а.с.68-69). 13 грудня 2019 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвоката Кулінича О.В. надійшли до суду письмові пояснення на позовну заяву (а.с.74-79) з додатками, в яких представник з позовними вимогами [PERSON] не погодився, просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що ухвалою суду від 29 листопада 2018 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки недійсним. Також зазначив, що суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Асіс» 21 жовтня 2016 року для задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку було проведено оцінку майна - квартири [ADDRESS] , про що складено відповідний висновок про вартість майна. При цьому представник відповідача зазначає, що висновок суб`єкта оціночної діяльності відсутній у п.61 Порядку №1127, в якому закріплено повний перелік документів для подачі державному реєстратору, а позивач посилається на порядок, який втратив чинність. Стосовно наявності мораторію на задоволення вимог за кредитами в іноземній валюті в поясненнях зазначено, що в даній справі звернення стягнення на квартиру позивача, як предмета іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрації права власності за іпотекодержателем здійснено не в примусовому порядку, оскільки [PERSON] надав іпотекодержателю АТ «Укрсоцбанк» згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, а тому, на думку представника, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до позасудового врегулювання спору, а лише при примусовому виконанні рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, 14 травня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» надіслав на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке отримано позивачем 23 травня 2018 року. Державним реєстратором було отримано повний перелік документів згідно чинного закону та було здійснено свої повноваження виключно згідно вимог нормативно-правових актів у повному обсязі. Жодних порушень з буку відповідачів не відбувалось. А відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - заборонена. Вважає, що позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав для відмови в проведенні відповідачем державної реєстрації прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20 грудня 2019 року відмовлено у задоволені заяви представника відповідача АТ «Альфа-Банк» про закриття провадження (а.с.95-97). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 31 січня 2020 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» (а.с.109-111). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 травня 2020 року виправлено описку, допущену в ухвалі Дніпровського районного суду м.Києва від 31 січня 2020 року, шляхом зазначення наступних відомостей: «Стягувач - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; Боржник - АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк»), ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100» (а.с.121-122). Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представником відповідача КП «Світоч» до суду відзиву на позовну заяву подано не було. Таким чином, розглянувши подані позивачем та долучені до письмових пояснень представником відповідача АТ «Аль-Банк» документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №030.29-50/254-С, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, зі сплатою 12,25% річних, зі щомісячною сплатою ануїтетного платежу в розмірі 2189,93 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 23 квітня 2017 року (включно) (а.с.33-35). Також 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №030.29-50/254-С, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №030.29-50/254-С від 23 квітня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 18 жовтня 2006 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 жовтня 2006 року №1905-С/КІ та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23 жовтня 2006 року в реєстровій книзі №446-185 за реєстровим номером № 44731 (а.с.36-37). Відповідно до пункту 1.2. договору іпотеки, сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 1161500,00 грн. Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 4.5 договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». На адресу [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено повідомлення від 10 травня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким банк вимагав сплати боргу за кредитним договором, загальний розмір якого станом на 10 травня 2018 року складав 534943, 94 доларів США та попередив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 81). Із повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказане вище повідомлення вручено 23 травня 2018 року особисто, вказано прізвище [PERSON] та підпис, а також підпис працівника поштового зв`язку (а.с.82). Дану обставину позивачем спростовано не було. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 12 грудня 2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф., КП «Світоч» м.Києва здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», підстава виникнення права власності: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення б/н від 23 травня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрпошта»; договір кредиту №030.29-50/254-с від 23 квітня 2007 року; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №12.3-03/96-4537 від 10 травня 2018 року та дублікат договору іпотеки №8862, виданого 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44627981 від 14 грудня 2018 року, Урупа Андрій Федорович , Комунальне підприємство «Світоч» м.Києва (а.с.39-41). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно частин 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до пункту 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справ, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за наявності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, у тому числі документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Також, 26 листопада 2018 року - до проведення реєстрації права власності на нерухоме майно позивача за АТ «Укрсоцбанк», здійснювалася оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», що підтверджується висновком про вартість майна, яким визначено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] , складає (без урахування ПДВ) 2500300,00 грн, що відповідає вимогам статті 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.80). Що стосується доводів позивача щодо погашення ним частини кредиту на суму 82288,00 доларів США, то згідно наявної в матеріалах справи довідки позивачем у період з 23 квітня 2007 року по 04 березня 2011 року сплачено борг: за кредитом - 23029,00 доларів США; за відсотками - 45259,18 доларів США, за період з 05 березня 2011 року по 08 квітня 2013 року сплачено відсотки за кредитом в сумі 14000,00 доларів США (а.с.48), отже сума погашеного тіла кредиту становить 23029,00 доларів США з 150000,00 доларів США отриманих за кредитним договором. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи - довідок про реєстрацію місця проживання, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - з 21 травня 2013 року, [PERSON] - з 18 грудня 2007 року; [PERSON] , [INFO] , з 18 грудня 2007 року та [PERSON] , [INFO] , з 20 липня 2010 року (а.с.42-45). У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Крім того площа квартир не перевищує 140 кв.м. Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем і членами його сім`ї та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. Аналогічний паровий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 661/5615/18 (провадження № 61-16864св19). Тому доводи представника відповідача АТ «Альфа-Банк» про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зазначене майно та стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними. З урахуванням наведеного рішення про перехід права власності на належне [PERSON] майно у власність АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було прийняте Комунальним підприємством «Світоч» в особі державного реєстратора Урупи А.Ф. всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року. Відтак рішення державного реєстратора Урупи А.Ф. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва від 14 грудня 2018 року №44627081 про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1722147580000 підлягає скасуванню. Щодо інших доводів сторін, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях представника відповідача, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. При цьому слід зазначити, що за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. В даному випадку спір виник між позивачем та відповідачем АТ «Альфа-Банк», як правонаступником АТ «Укрсоцбанк», з приводу порушення права позивача на квартиру, внаслідок дій державного реєстратора щодо реєстрації за банком такого права. Отже належним відповідачем в даній справі є саме АТ «Альфа-Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи, що КП «Світоч» не є належним відповідачем в даній справі, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн підлягає стягненню з відповідача АТ «Альфа-Банк». Враховуючи наведене та

Outcome: approved