Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вказану квартиру він придбав 22 лютого 2012 року за договором купівлі-продажу. Після оформлення договору купівлі-продажу у квартиру була зареєстрована [PERSON], яка фактично з 3 серпня 2013 року по теперішній час не проживає в цій квартирі. До теперішнього часу він вимушений сплачувати комунальні платежі за сміття, воду, які розраховуються з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Відповідач мешкає за невідомою йому адресою, зв'язку з відповідачем він не має. Вважає, що відповідач, будучі зареєстрованою в його квартирі, фактично перешкоджає в реалізації його права власності на дану квартиру. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] зняти відповідача з реєстраційного обліку Димитровського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області по вказаній адресі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснив, що відповідач [PERSON] є його дружиною. З відповідачкою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2004 року по теперішній час. 22 лютого 2012 року вони купили квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на нього. В даній квартирі зареєстрований він і його дружина [PERSON] З серпня 2013 року відповідачка в квартирі не проживає, місце її перебування йому не відоме. До теперішнього часу шлюб між ними не розірвано. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2004 року по теперішній час, що встановлено на підставі свідоцтва про шлюб та пояснень позивача (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу від 22.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 10). Згідно довідки та акту Приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 03.09.2014 року, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але не проживає за цією адресою з 03.08.2013 року по теперішній час (а.с. 14, 16). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS]. Позивач є його сусідом, мешкає в квартирі [ADDRESS]. Раніше позивач мешкав зі своєю дружиною [PERSON], однак з весни минулого року він дружини позивача взагалі не бачить, та у вказаній квартирі не мешкає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS]. В його будинку в квартирі [ADDRESS] мешкає позивач. Позивач раніше мешкав зі своєю дружиною [PERSON], але вже більше року вона у вказаній квартирі не проживає і не з'являється. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, оскільки квартира була придбана сторонами у період шлюбу. Судом встановлено, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі з серпня 2013 року по теперішній час. Але вона є співвласником вказаної квартири, тому суд вважає, що підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням згідно ст.405 ЦК немає. Також суд вважає, що в даному випадку згідно ст.ст. 317, 321 ЦК України власника не можливо позбавити однієї із складових права власності - права користування. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст.60 СК України, ст.ст.317, 321, 355, 368, 369, 405 ЦК України, ст.155 ЖК України,

Outcome: dismissed