Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаського державного технологічного університету про визнання рішення конкурсної комісії незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення на користь держави коштів виплачених йому як тимчасово не працюючому за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 27.08.2014 року відповідно до протоколу від 27.08.2014 року № 2 засідання конкурсної комісії Черкаського державного технологічного університету його не було рекомендовано на посаду старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін, що стало приводом до не продовження з ним контракту Черкаським державним технологічним університетом на викладання предметів «Політологія» та «Історія науки і техніки». Також вказує, що на засідання конкурсної комісії Черкаського державного технологічного університету, де було прийняте рішення щодо нього, він запрошений не був. Комісія не врахувала безперервний стаж викладання ним в Черкаському державному технологічному університеті предмету «Політологія» - понад 13 років, публікації в фахових виданнях політичних наук. Відповідно до ст. 42 КЗпП України, йому, як працівнику на постійній основі з вищою кваліфікацією та безперервним трудовим стажем викладання предмету «Політологія» ніж у інших аналогічних працівників ЧДТУ на постійній основі, повинна бути надана перевага при переукладенні контракту, що комісією не було враховано, що в свою чергу призвело до порушення його Конституційних прав, а саме ст. 24 та ст. 43 Конституції України при проведенні конкурсу. Вважає що відповідач звільнив його без законної на те підстави, на основі сумнівного рішення конкурсної комісії, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки в результаті незаконного звільнення йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач при поновленні його на раніше займану посаду зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також вказує, що зазначені дії відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення полягає в тому, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя працею, а не створювати додаткового навантаження на державний бюджет так як він змушений був стати на облік Державної служби зайнятості. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань так як він втратив душевний спокій, віру в справедливість та законність в державі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, відповідач на підставі ст. 237-1 КЗпП України повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оцінку якої він покладає на розсуд суду. А тому просить: визнати рішення конкурсної комісії незаконним, суб'єктивним, мотивованим; поновити його на посаді старшого викладача Черкаського державного технологічного університету шляхом переукладення з ним контракту на поточний 2014-2015 рік; стягнути з Черкаського державного технологічного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Черкаського державного технологічного університету на користь держави Україна всі кошти, які були виплачені йому, як тимчасово не працюючому, за час вимушеного прогулу; зобов'язати Черкаський державний технологічний університет відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі який визначить суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд: визнати рішення конкурсної комісії незаконним, суб'єктивним, мотивованим; поновити його на посаді старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін Черкаського державного технологічного університету шляхом переукладення з ним контракту на поточний 2014-2015 рік; стягнути з Черкаського державного технологічного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1521 грн. 90 коп.; стягнути з Черкаського державного технологічного університету на користь держави Україна кошти, які були виплачені йому, як тимчасово не працюючому за час вимушеного прогулу в сумі 3550 грн. 50 коп.; стягнути з Черкаського державного технологічного університету на нього користь моральну шкоду в сумі 3400 грн. 75 коп. та передати вказану суму в Черкаський «Центр допомоги армії». В судовому засіданні представник відповідача Черкаського державного технологічного університету, за довіреністю Власенко К.Ю., позовні вимоги не визнав, пояснивши що позивач був звільнений з посади старшого викладача кафедри суспільних дисциплін і права ЧДТУ на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строку дії контракту. При його звільненні порушень чинного законодавства України з боку ЧДТУ допущено не було. Також пояснив, що рішення засідання конкурсної комісії ЧДТУ від 27.08.2014 року яким не рекомендовано ректору приймати [PERSON] на посаду старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін носить тільки рекомендаційний характер. А тому просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно контракту № 101 від 02.09.2013 року позивач [PERSON] був призначений на посаду старшого викладача кафедри суспільних дисциплін і права Черкаського державного технологічного університету терміном з 02.09.2013 року по 31.08.2014 року. Вказане стверджується як самим контрактом (а.с. 8), так і записом в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 9-11). Як вбачається з п. 5.2 вказаного Контракту цей контракт припиняється після закінчення терміну дії Контракту. При цьому за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий термін. Частиною ч. 3 ст. 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії встановлюється угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого в контракті за угодою сторін. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач, в передбачений Контрактом строк, а саме 02.06.2014 року повідомив позивача про те, що він буде звільнений з посади старшого викладача кафедри суспільних дисциплін і права 31.08.2014 року у зв'язку з закінченням терміну дії Контракту, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 78). Вказана обставина підтверджується повідомленням від 02.06.2014 року та визнана позивачем в судовому засіданні. Наказом № 252-к від 19.08.2014 року [PERSON] був звільнений з 31.08.2014 року з роботи в зв'язку із закінченням строку контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України, що також стверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с. 9-11, 27-29). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що підставою звільнення позивача [PERSON] з роботи, а саме з посади з посади старшого викладача кафедри суспільних дисциплін і права ЧДТУ є закінчення строку дії Контракту № 101 від 02.09.2013 року, а не рішення засідання конкурсної комісії ЧДТУ від 27.08.2014 року яким було не рекомендовано ректору прийняти [PERSON] на посаду старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін ЧДТУ. Порушень з боку відповідача при звільненні позивача [PERSON] з роботи, а саме з посади старшого викладача кафедри суспільних дисциплін і права ЧДТУ в зв'язку з закінченням строку дії Контракту судом не встановлено. Відповідачем при звільненні позивача [PERSON] було дотримано вимог чинного законодавства про працю та Контракту № 101 від 02.09.2013 року. Крім того, сам позивач не посилається, як на підставу своїх позовних вимог, на незаконне його звільнення з роботи в зв'язку із закінченням строку дії Контракту. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення трудових прав позивача [PERSON] при звільненні його з роботи, то позовні вимоги позивача [PERSON] в частині поновлення його на роботі на посаді старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін ЧДТУ шляхом переукладення з ним Контракту на поточний 2014-2015 рік, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка полягає в незаконному звільненні з роботи, не підлягають до задоволення. Щодо стосується позовних вимог позивача [PERSON] про визнання рішення конкурсної комісії незаконним, суб'єктивним, мотивованим суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що наказом ЧДТУ № 239-к від 11.08.2014 року створено конкурсну комісію та визначено її склад. Положення про конкурсну комісію щодо порядку заміщення посад науково-педагогічних працівників, схвалене на засіданні Вченої ради ЧДТУ (протокол № 6 від 15.03.2010 року) та затверджене ректором ЧДТУ 17.03.2010 року. Також в судовому засіданні встановлено, що наказом ЧДТУ № 236/01 від 03.07.2014 року «Про реорганізацію структурних підрозділів в університеті» на виконання Концептуальних напрямків ефективності діяльності ЧДТУ на 2014-2015 роки, з метою оптимізації та ефективної організації навчального процесу, враховуючи рішення Вченої ради ЧДТУ від 02.07.2014 року, протокол № 12, та комісії з оптимізації кількісно-якісного кадрового складу університету від 19.06.2014 року, протокол №10 було об'єднано кафедру історії України та кафедру суспільних дисциплін і права в одну кафедру історії України та суспільних дисциплін. Виконання обов'язків кафедри покладено на [PERSON] На заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін ЧДТУ було оголошено конкурс (оголошення опубліковано в газеті «Нова Доба від 24.07.2014 року). 20.08.2014 року позивач [PERSON], після винесення наказу № 252-к від 19.08.2014 року про його звільнення в зв'язку з закінченням строку контракту, подав на ім'я ректора ЧДТУ заяву про допуск його до участі в конкурсі на заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін ЧДТУ (а.с. 79). Рішенням засідання конкурсної комісії ЧДТУ від 27.08.2014 року (оформленим протоколом) було не рекомендовано ректору прийняти [PERSON] на посаду старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін. Підставою такого рішення стало те, що позивачем не були виконанні умови попереднього контракту за 2013-2014 роки, а саме не було одержано вчене звання доцента, про необхідність отримання якого зазначалося в п. 2.3 попереднього контракту та було опубліковано лише одну статтю у фахових виданнях, тоді як в п. 2.5 попереднього контракту зазначалося про необхідність опублікування двох таких статей (а.с. 62-64). Порядок обрання за конкурсом на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації визначається Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації, затвердженим Наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 року № 774. Відповідно до вищевказаного Положення кандидатури претендентів на заміщення посад асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого кафедрою попередньо обговорюються на відповідній кафедрі в їх присутності. Для оцінки рівня професійної кваліфікації претендента кафедра може запропонувати йому прочитати пробні лекції, провести практичні заняття (п. 6 Положення). Висновки кафедри про професійні та особисті якості претендентів та відповідні рекомендації передаються на розгляд Вченої ради вищого навчального закладу (факультету). Засідання кафедри, на якій обговорюються кандидатури претендентів на посаду завідуючого кафедрою, проводить проректор вищого навчального закладу або декан факультету. Претенденти мають бути ознайомлені з висновками кафедри до засідання Вченої ради вищого навчального закладу (факультету). Негативний висновок кафедри не дає права відмовляти претенденту в розгляді його кандидатури Вченою радою вищого навчального закладу (факультету), (п. 7 Положення). Рішення Вченої ради вищого навчального закладу (факультету) є підставою для укладення трудового договору з обраною особою і видання наказу ректора про прийняття її на роботу (п. 9). Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації не передбачає створення конкурсної комісії щодо порядку заміщення посад науково-педагогічних працівників, а тому прийняте вказаною комісією рішення засідання конкурсної комісії ЧДТУ від 27.08.2014 року (оформлене протоколом), яким не рекомендовано ректору прийняти [PERSON] на посаду старшого викладача кафедри історії України та суспільних дисциплін, знаходиться поза межами процедури, визначеної Наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 року № 774. А тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання рішення засідання конкурсної комісії від 27.08.2014 року незаконним з підстав наведених позивачем. Доводи позивача [PERSON] стосовно того, що йому відповідно до ст. 42 КЗпП України, як працівнику на постійній основі з вищою кваліфікацією та безперервним трудовим стажем викладення предмету «Політологія» ніж у інших аналогічних працівників ЧДТУ на постійній основі, повинна бути надана перевага при переукладенні контракту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed