Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,1527 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0841, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №045889; - земельну ділянку площею 1,3337 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0157, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №045889. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24.12.2004 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину належним чином прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно державний акт на право приватної власності на землю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 24.12.2004 року у віці 42 років в с.Яргорів Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ №245142, актовий запис №17, виданого повторно Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 04.04.2017 року. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 0,1527 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0841, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №045889, що підтверджується інформацією Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 24.04.2017 року серії №112/0/201-17 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103488932017 сформованого 24.04.2017 року; - земельна ділянка площею 1,3337 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0157, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №045889, що підтверджується інформацією Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 24.04.2017 року серії №112/0/201-17 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON], Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103488882017 сформованого 24.04.2017 року. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим 24.12.2004 року [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ИД №256137 від 25.01.1994 року, згідно якого [PERSON] є батьком позивача [PERSON] Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 24.12.2004 року, як спадкоємець за законом першої черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів державного акта на право приватної власності на землю, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою Монастириської державної нотаріальної контори від 28.04.2017 року №281/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 17.03.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право власності на землю серії ТР №045889 виданий Монастириським районним відділом земельних ресурсів 10.09.2004 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв оскільки на час смерті та відкриття спадщини проживав з померлим спадкодавцем, що підтверджується довідкою від 13.03.2017 року №92 виданою Яргорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже, [PERSON], як спадкоємець за законом має право на спадкове майно. Суд не бере до уваги заяви [PERSON] та [PERSON], засвідчені секретарем виконавчого комітету Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 05.05.2017 року та зареєстровані в реєстрі за №11 та №10 відповідно, які б мали право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно яких вони відмовились від своєї частки у спадщині, що вказана в позовній заяві, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved