Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] та [PERSON] з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на наступне. 27 березня 2015 року він за власні кошти купив автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, двигун JM491QME00548A, шасі №LHA1203D67AK10796 у громадянина [PERSON], 25 травня 2015 року він зареєстрував цей автомобіль на своє імя і отримав свідоцтво про реєстрацію СХТ 122711, ДНЗ ВІ6473АК. Вони з [PERSON] домовились про те, що його автомобіль деякий час побуде в гаражі [PERSON], оскільки у нього немає власного гаража. 21 серпня 2015 року [PERSON] обманним шляхом заволодів технічним паспортом на автомобіль. 25 серпня 2015 року він звернувся із відповідною заявою до Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області, працівники якого, перевіривши обставини, порекомендували йому звернутись з цивільним позовом до суду. Він запропонував [PERSON] добровільно повернути автомобіль, однак останній відмовився, мотивуючи тим, що занадто дешево його продав. Він вважає такі дії незаконними та просить витребувати у [PERSON]К на його користь належний йому автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. [PERSON]І, суду пояснив, що у лютому 2015 року його сестра та племінниця [PERSON] [PERSON] домовилась із [PERSON], що він купить у останнього автомобіль DADI SMOOTHING за 50000,00 грн. Оскільки всю суму зразу він зібрати не міг, то у березні 2015 року при перереєстрації автомобіля на нього, заплатив [PERSON] 30000,00 грн, з яких 9000,00 грн [PERSON] віддав [PERSON] Своє авто він залишив у гаражі [PERSON], оскільки не мав власного гаража. У двадцятих числах квітня через [PERSON] він передав решту грошей у сумі 20000,00 грн. 27 травня 2015 року вони разом із [PERSON] поїхали до м. Полтави, де [PERSON] отримав технічний паспорт на своє імя. У серпні 2015 року [PERSON] забрав у [PERSON] технічний паспорт на авто та до цього часу не віддає ні авто, ні технічний паспорт на нього та вимагає заплатити 75000,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представники: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на недоведеність обставин викладених у позові. [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що вони з його племінницею [PERSON] домовились про продаж спірного автомобіля [PERSON] за 75000,00 грн, пізніше у судовому засіданні він вже заявив, що домовились вони на суму 155000,00 грн., однак жодних коштів від [PERSON] він так і не отримав, пізніше повідомив, що все-таки отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 9000,00 грн, як позику для переоформлення автомобіля на [PERSON] з [PERSON], але цих коштів [PERSON] не повернув та не сплачував коштів за переоформлення авто, пізніше він знову заявляв, що ніяких коштів не отримував. Повідомив суду, що спірний автомобіль він віддав [PERSON]І ще у травні 2015 року, пізніше, заявив, що віддав авто у травні 2016 року, а під час судових дебатів взагалі повідомив, що авто він продав у 2011 році та з тих пір автомобіля у нього не має, що спростовується його попередніми свідченнями. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду зустрічну позовну заяву /а.с.36-37/, яку за її заявою було залишено без розгляду ухвалою суду від 25 листопада 2016 року. У даній зустрічній позовній заяві посилалась на те, що [PERSON] купив у неї спірний автомобіль у березні 2015 року та пообіцяв заплатити їй 70000,00 грн. через декілька днів, але так і не сплатив коштів. Пізніше у судовому засіданні змінила свої свідчення та повідомила суду, що у 2011 році [PERSON] переоформив на неї вищезгаданий автомобіль, після чого вони домовились, що у разі необхідності, вона дасть згоду на реалізацію цього авто, на грошові кошти від продажу автомобілю вона не претендувала, оскільки вважала, що він належить [PERSON], також вони домовились, що у разі продажу авто [PERSON] віддасть їй кошти у розмірі 9000,00 грн, які були витрачені нею на переоформлення автомобіля у 2011 році. З 2011 року автомобіль знаходився у [PERSON], вона не користувалась ним та не зберігала його, оскільки не має прав на керування автомобілем та не має гаража для його зберігання. Технічний паспорт на авто з 2011 року і до перереєстрації автомобіля на [PERSON] також знаходився у [PERSON] У 2015 році [PERSON] сам знайшов покупців на авто та домовився з ними про його вартість, їй вартість автомобіля, про яку домовився [PERSON] з покупцем не відома. 27 березня 2015 року вона з [PERSON] та покупцями [PERSON] та [PERSON] поїхала до м.\~Полтава, де була проведена перереєстрація спірного авто з неї на [PERSON], там же [PERSON] передав їй грошові кошти у сумі 9000,00 грн. Також вона підтвердила, що [PERSON] домовився з [PERSON], що спірний автомобіль стоятиме у гаражі [PERSON], оскільки він не має власного гаража. Право власності [PERSON] на спірний автомобіль вона не оспорює та вважає його новим власником. Суд, заслухавши пояснення сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль DADI, двигун JM491QME00548A, кузов №LHA1203D67AK10796, що підтверджується довідкою-рахунком ВІА № 641750 від 27 березня 2015 року та довідкою Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Полтава та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області /а.с.6,5/. [PERSON] звернувся до ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району із заявою №64448646 від 26 травня 2015 року про перереєстрацію ТЗ DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак [NUMBER] на нового власника за довідкой-рахунок /а.с.138/. Згідно квитанції 17110051 від 27 травня 2015 року [PERSON] сплатив ДАІ УМВС України в Полтавській області 391,15 грн за перереєстрацію автомобіля, автобуса іноземного виробництва з видачею свідоцтва про реєстрацію /а.с.142/. З витребу4ваного судом за клопотанням представника позивача [PERSON], висновку №\~915 по заяві [PERSON]І Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області вбачається, що 25 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області із заявою про те, що [PERSON] заволодів технічним паспортом на автомобіль DADI, який він у нього придбав 27 березня 2015 року за 50000 грн та за попередньою домовленістю зберігав у [PERSON] в гаражі. Згідно наданих [PERSON] письмових пояснень, у березні 2015 року у нього була усна домовленість з братом його племінниці [PERSON] [PERSON] про купівлю останнім у нього автомобіля [NUMBER] за 75000 грн. В кінці березня 2015 року в МРЕВ міста Полтави він переоформив автомобіль на [PERSON], який віддав йому 9000 грн та пообіцяв решту грошей віддати пізніше, та до серпня 2015 року більше коштів не давав. У березні 2015 року він взяв у [PERSON] технічний паспорт на автомобіль. Технічний паспорт та автомобіль він не віддає тому, що [PERSON] не розрахувався за автомобіль. Як вбачається з довідки Територіального сервісного центру 5341 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 14 січня 2016 року № 190, згідно даних АІС «МРЕВ-2000» та НАІС МВС України легковий автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак [NUMBER] з 31 березня 2007 року по 03 серпня 2011 року був зареєстрований на імя [PERSON], [INFO], з 19 серпня 2011 року по 27 травня 2015 року на імя [PERSON], [INFO], з 27 травня 2015 року та станом на 13 січня 2015 року зареєстрований на імя [PERSON], [INFO]. /а.с.34/. Судом також встановлено, що 27 травня 2015 року щодо [PERSON], [INFO], складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1№356544, з якого вбачається, що [PERSON] керував автомобілем DAD, державний номерний знак [NUMBER], який не зареєстрований у встановленому законом порядку, а саме не внесено змін до свідоцтва про реєстрацію щодо зміни нового власника. З вказаним правопорушенням він погодився, що підтверджується підписом у вказаному протоколі /а.с.117/. За вказане правопорушення [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №332422 від 27 травня 2015 року, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн. /а.с.116/. Вказана постанова набрала законної сили 07 червня 2015 року. Жодних доказів недійсності вказаних протоколу та постанови відповідачем до суду не надано, заяви про проведення почеркознавчої експертизи для перевірки підпису [PERSON] на цих документах також до суду не надано. Наведені обставини спростовують свідчення відповідача [PERSON] про те, що він не бачив спірний автомобіль та не користувався ним. Свідчення [PERSON] про те, що спірного автомобіля у нього немає з 2011 року, викладені у його заяві /а.с.177-179/ спростовуються також його власними свідченнями у судовому засіданні та свідченнями [PERSON], з якою за його словами вони перебували у не зареєстрованих сімейних відносинах. Так у судовому засіданні 05 липня 2016 року [PERSON] повідомив, що до травня 2016 року спірне авто перебувало у нього в гаражі. У серпні 2016 року [PERSON]К звернувся до Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з заявою стосовно неправомірних дій [PERSON], який в березні 2016 року придбав автомобіль громадянина [PERSON] в м.\~Полтаві по вул. Фрунзе 164, що підтверджується висновком Полтавського РВП ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції [PERSON] від 15 серпня 2016 року, згідно якого у події відсутній склад кримінального правопорушення, тому розгляд звернення [PERSON] припинено /а.с.160/. Свідок [PERSON], яка є сестрою [PERSON]І, та племінницею відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у вона домовилась із [PERSON], що [PERSON] придбає у нього його автомобіль DADI за 50000,00 грн. У березні 2015 року вони разом із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перереєстрували вказаний автомобіль на [PERSON], тоді ж [PERSON] віддів [PERSON] 21000,00 грн, а [PERSON] 9000,00 грн., решту коштів пообіцяв віддати пізніше, та у квітні 2015 року передав через неї 20000,00 грн, які вона передала особисто [PERSON] у його будинку. 27 травня 2015 року вони з [PERSON] та [PERSON] знову їздили до МРЕВ у м.\~Полтаві, де [PERSON] отримав технічний паспорт на його імя на спірний автомобіль. У серпні 2015 року вона з [PERSON] та її сином [PERSON] їздила до селища Решетилівка, за кермом був [PERSON], їх зупинив дільничний інспектор Копяк Ігор Вікторович та сказав, щоб вона віддала технічний паспорт [PERSON], після чого забрав його у неї та передав [PERSON] Свідок [PERSON], який є сином [PERSON], у судовому засіданні повідомив, що бачив, як [PERSON]К у травні 2015 року керував спірним автомобілем. Також він підтвердив, що у серпні 2015 року, коли вони їхали разом із його матірю [PERSON] [PERSON] біля районного відділу міліції їх зупинив дільничний інспектор Копяк І.В., який забрав у [PERSON] технічний паспорт на авто та передав його [PERSON] Суд не бере до уваги посилання сторін на те яким саме чином відбувалась перереєстрація автомобіля з [PERSON]П на [PERSON]І, оскільки право власності [PERSON] підтверджено належним чином та не оспорюється попереднім власником [PERSON], а сам процес проведення перереєстрації не має відношення до предмету позову. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки судом встановлено, що дійсним власником спірного автомобіля є [PERSON], що не заперечується та не оспорюється попереднім власником [PERSON], однак [PERSON], якому за усною домовленістю було передано автомобіль на тимчасове збереження, відмовився повернути його власнику та на даний час взагалі заперечує наявність у нього спірного автомобіля, при цьому спростовуючи власні свідчення та змінюючи їх на кожному судовому засіданні, суд вважає доведеним факт порушення права власності [PERSON] Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння. Частина перша статті 397 ЦК України визначає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України) Згідно із ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У п. 19, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Зважаючи на те, що право власності [PERSON] на DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, двигун JM491QME00548A, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак [NUMBER] у суді доведено, та враховуючи, що його право власності на вказаний автомобіль порушено [PERSON], у володіння якого знаходиться автомобіль, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зважає на те, що ухвалою суду від 28 січня 2016 року [PERSON] за заявою позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача, однак позовних вимог щодо [PERSON] позивачем так і не заявлено. Крім того у ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] була номінальним власником спірного автомобіля, не користувалася ним, не зберігала та не зберігає його зараз. З огляду на відсутність у [PERSON] позовних вимог до [PERSON], суд приходить до висновку, що позивач не має претензій до [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Враховуючи відсутність позовних вимог до [PERSON], а також те, що суд вважає за необхідне витребувати автомобіль [PERSON], який перебуває у незаконному володінні [PERSON], тому з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved