Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилається на те, що наказом виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 17.12.2020 № 195/1-К «Про звільнення [PERSON] » його було звільнено у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Як слідує з наказу від 17.12.2020 № 195/1-К рішення про звільнення прийнято на підставі: наказу №\~26-о від 08.07.2020 «Про затвердження штатного розпису», Повідомлення про наступне вивільнення [PERSON] від 13.08.2020, Повідомлення профспілкового органу б/н від 15.12.2020, Погодження Фонду Державного майна № 10-57-20837 від 13.10.2020, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що наказ від 17.12.2020 № 195/1-К «Про звільнення [PERSON] » є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнятий упереджено, без урахування переважного права на залишення на роботі та в період, коли позивач був відсутній на роботі через непрацездатність. Позивач свідчить, що в період після повідомлення про наступне вивільнення звернувся до відповідача із заявою про згоду на зайняття вакантної посади згідно із запропонованим переліком вакантних посад, в якій також зазначив, що має переважне право на залишення на роботі, враховуючи наявність п`ятьох утриманців та, що позивач є єдиною особою, яка має самостійний заробіток. Також свідчить, що прийняття спірного наказу від 17.12.2020 № 195/1-К «Про звільнення [PERSON] » відбулося в період тимчасової непрацездатності позивача. Окремо повідомив, що ним з`ясовано із офіційної інформації Пенсійного Фонду України, що відповідачем незаконно зменшено заробітну плату за листопад 2020 року на 4859,23 грн. 01.04.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якого останній просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 17.12.2020 року № 195/1-к «Про звільнення [PERSON] » та поновити з 18 грудня 2020 року [PERSON] , [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - на посаді першого заступника генерального директора в Державному підприємстві «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»; - допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі; - стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь [PERSON] , [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2020 року до дня винесення судового рішення; - стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь [PERSON] , [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - заробітну плату за листопад 2020 року, в сумі в сумі 4859 грн. 23 коп; - стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь [PERSON] , [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - судовий збір, в сумі 908 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 04.06.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 02.09.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, згідно якої останній просив суд: визнати протиправним та скасування наказу № 195/1-к від 17.12.2020; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2020 року по 02.09.2021 року в сумі 130\~347,80 грн.; стягнути заробітну плату за листопад 2020 року в сумі 4\~859,23 грн; стягнути судовий збір у сумі 908 грн; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом\~лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу\~(ч. 2 ст. 40 КЗпП України). За нормою п. 1 ст. 40 КЗпП України обов`язок працевлаштування працівників перебуває в межах компетенції органу, що прийняв рішення про скорочення, шляхом пропозиції вакантних посад та оцінки переважного права працівника на залишення на роботі. Вказаний обов`язок роботодавця кореспондується і з правом працівника на працевлаштування, для чого достатнім є фактичний вияву власної волі працівника щодо згоди на зайняття запропонованої вакантної посади. Позивачем 08.10.2020 подано відповідачу заяву про згоду на зайняття вакантної посади (вхідний реєстраційний номер № К-467 від 08.10.2020). Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому,\~при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається таким працівникам: - сімейним - при наявності двох і більше утриманців; - особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. В заяві про згоду на зайняття вакантної посади (вхідний реєстраційний номер № К-467 від 08.10.2020) позивач повідомив в.о. директора Шинкаренка А.І., що позивач одружений з 31.07.1999 та має п`ятьох утриманців, які не маються самостійного заробітку (не є працівниками), а саме: - матір [PERSON] (1941 року народження) особа похилого віку, яка потребує утримання та догляду, - дружина [PERSON] (1979 року народження), яка не працює та не має самостійного заробітку, - син [PERSON] (2000 року народження), студент Чернівецького національного університету (стаціонарна форма навчання), інвалід з дитинства 2 група, не працює, не має самостійного заробітку, - син [PERSON] (2003 року народження), студент, не працює, не має самостійного заробітку, - син [PERSON] (2013 року народження), малолітня дитина. Відповідачем не надано обґрунтування заперечень переважного права позивача на залишення на роботі, враховуючи подану заяву та фактичні обставини. Проте позивачем надано лист від 18.12.2020 № 1259/1/1.01-13 за підписом в.о. директора Шинкаренко А.І., зміст якого не містить будь-якого обґрунтування відмови у працевлаштуванні позивача на обраній ним посаді «РАДНИКА» чи на іншій посаді враховуючи досвід та кваліфікацію, а також про оцінку його переважного права на залишення на роботі. В листі зазначено про неможливість звільнення позивача через його відсутність на роботі через хворобу та перебування на лікарняних. Враховуючи визнання\~відповідачем в\~листі від\~18.12.2020\~№ 1259/1/1.01-13\~факту звільнення\~позивач в\~період його\~тимчасової непрацездатності\~необхідно зазначити,\~що норма\~ч.\~3\~ст.\~40\~КЗпП України\~містить обмеження\~на звільнення\~працівників з\~ініціативи власника\~та забороняє\~звільняти працівників\~у період\~його тимчасової\~непрацездатності.\~Листом від 18.12.2020 № 1259/1/1.01-13 відповідачем підтверджено факт відсутності позивача у день звільнення на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листками непрацездатності, а саме: - АДЯ № 172874 від 09.11.2020 в період з 09.11.2020 по 20.11.2020, - АДЯ № 174455 від 23.11.2020 в період з 23.11.2020 по 04.12.2020, - АДЯ № 177573 від 07.12.2020 в період з 07.12.2020 по 18.12.2020. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(зі змінами та доповненнями), правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП (322-08) стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач був звільнений з роботи незаконно, а тому у суду є підстави для поновлення його з 18.12.2020 року на роботі на посаді першого заступника генерального директора. Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з нормою п. 32 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Визначаючи розмір загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що згідно Довідки Пенсіи?ного фонду Украі?ни від 18.02.2021 - Дані про нараховану заробітну плату позивачу, як першому заступнику генерального директора, нарахована заробітна плата в вересні 2020 року в розмірі 18543 грн. 58 коп. за 22 робочих дні, а в жовтні 2020 року в розмірі 12768 грн. 84 коп. за 21 робочий день. Суд бере саме дані за ці 2 місяці, оскільки за вересень та жовтень 2020 року відповідно до Довідки Пенсіи?ного фонду Украі?ни від 18.02.2021 - Дані про нараховану заробітну плату позивачем відпрацьована вся кількість робочих днів, які зараховані до стажу роботи та, за які зараховано сплату єдиного внеску. Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, в яких відпрацьовано всі робочі дні, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд встановив, що звільнення позивача відбулося 17 грудня 2020 року за наказом від 17.12.2020 №\~195/1-К «Про звільнення [PERSON] ». Відповідно до Довідки Пенсіи?ного фонду Украі?ни від 18.02.2021 - Дані про нараховану заробітну плату: заробітна плата за вересень, жовтень 2020 складає 31312 грн. 42 коп. Кількість робочих днів в вересні, жовтні 2020 складає 43 дні (22 дні та 21 день відповідно). Середній заробіток за один день роботи становить 728 грн. 20 коп. (31312,42грн./43днів=728,20грн./день). Період вимушеного прогулу з 18.12.2021 по 02.09.2021 становить 179 робочих днів (9 днів грудня 2020 року, 19 днів січня 2021року, 20 днів лютого 2021 року, 22 дня березня 2021 року, 22 дня квітня 2021 року, 18 днів травня 2021 року, 20 днів червня 2021 року, 3 дня липня 2021 року; 19 днів липня 2021 року; 2 дні вересня 2021 року); Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу на 02.09.2021 становить 130 347 грн. 80 коп. (728,20 х179=96850,60), який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення заробітної плати за листопад 2020 року в сумі 4859,23 грн. підлягає задоволенню. Так, відповідно до Довідки Пенсіи?ного фонду Украі?ни від 18.02.2021 - Дані про нараховану заробітну плату, заробітна плата за 19 днів листопада 2020 року Відповідачем виплачена в сумі 3227,70 грн. Таким чином, заробітна плата позивача за повний календарний місяць (за 30 днів) - листопад 2021 року встановлена вдповідачем у зменшеній сумі 5096,37 грн. (3227,70/19х30=5096,37). Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Враховуючи порушення порядку зміни діючих умов оплати праці позивача в бік їх погіршення відповідач повинен здійснити нарахування та виплату заробітної плати за листопад 2021 року у розмірі не нижче ніж розмір заробітної плати за попередні відпрацьовані календарні місяці. Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача різницю між заробітною платою за жовтень та листопад 2021 року в сумі 4859,23 грн. (12768,84 (зарплата за жовтень 2021) / 30 х 19 = 8086,93 - 3227,70 = 4859,23). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved