Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 27 серпня 2008 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, за спільні кошти з нею, вони придбали квартиру [ADDRESS]. Дана квартира була зареєстрована на імя відповідачки [PERSON]. У 2012 році шлюб було розірвано. На теперішній час добровільно вирішити питання щодо поділу квартири сторони не змогли. Спірною квартирою користується відповідачка на власний розсуд. [PERSON] вважає, якщо квартира [ADDRESS] придбана в період спільного проживання, він має право власності на 1/2 частину спірної квартири, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири і залишити цю квартиру у сумісному користуванні [PERSON] та [PERSON]. В подальшому уточнив позовні вимоги, та просить визнати квартиру № 3, яка розташована в будинку № 93 по вулиці Леваневського в м. Артемівську Донецької області, спільною власністю та визнати за ним та за відповідачкою право власності на 1/2 частину за кожним на праві сумісної часткової власності, припинивши право спільної сумісної власності на дану квартиру. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 08.04.2015 року, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідачка [PERSON] вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю, оскільки вона була куплена для неї її батьками за їх особисті кошти, що були перераховані з особистого рахунка в Ощадбанку Росії 17.04.2008 року на особистий рахунок її брата [PERSON] для подальшої оплати покупки квартири. Вказані гроші батьки [PERSON] сплатили за спірну квартиру ні як подарунок для подружжя, а за придбання для своєї дочки приватної особистої власності. На підставі зазначеного просить визнати за [PERSON] право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що у шлюбі з відповідачкою він перебував з 1997 року по 2012 рік. 27.08.2008 року, перебуваючи в шлюбі і за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS]. Квартиру придбали з метою переобладнання її під магазин, щоб дружина мала змогу працювати, вирішувалось питання про виведення квартири з житлового фонду. Квартиру вони купили з дружиною на запозичені у друзів кошти. Він був присутній у нотаріуса під час розрахунку, гроші передавала [PERSON] мати відповідачки. На задоволенні заявленого ним позову наполягає, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просила визнати право особистої власності на квартиру [ADDRESS] за її дочкою [PERSON], оскільки дійсно зазначену квартиру вони придбали з чоловіком для своєї дочки [PERSON] Гроші у сумі 330000 рублів вони перерахували на рахунок сина для уплати за квартиру. В травні 2008 року вона приїхала з Росії, син зняв з рахунку кошти, недостатню суму добавили, поміняли на долари США у купили квартиру за 22000 доларів США. Участі у покупці квартири [PERSON] не приймав. Представник відповідачки [PERSON] підтримала вимоги зустрічного позову, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, задовольнити її позовні вимоги, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. В судовому засіданні допитані свідки, які надали суду наступні пояснення. Свідок [PERSON] пояснила, що у день покупки квартири вона була присутня у нотаріуса Баранова. В той день була подвійна угода. [PERSON], яка продала [PERSON] квартиру, купила квартиру у неї. У нотаріуса були також [PERSON], її син і [PERSON] [PERSON] і її син передали їй 16000 доларів США за продажу нею квартири [PERSON], залишок було передано [PERSON]. Парафін підписував заяву про згоду на угоду. [PERSON] казала, що це гроші її батьків. Під час передачі грошей [PERSON] не був присутній. Свідок [PERSON] пояснила, що в серпні 2008 року за проханням [PERSON] вона була присутня в нотаріальній конторі. [PERSON] підписав заяву та пішов. [PERSON] та її мати [PERSON] казали, що це гроші батьків [PERSON]. Квартиру купували під магазин. До цього [PERSON] часто позичала у неї гроші, оскільки у них їх не було. Свідок [PERSON] пояснив, що є братом відповідачки. У сестри та її чоловіка не було доходів на придбання квартири. 330000 рублів для покупки [PERSON] квартири перерахували їй їх батьки на його банківський рахунок, які він передав. Свідок [PERSON] пояснила, що батьки [PERSON] забезпечені люди, вони працювали на Півночі. [PERSON] часто казала, що вона молодим купувала квартиру, а у [PERSON] грошей не було. Казала, що на Півночі продала квартиру і хоче купити житло сину та дочці. Крім того в судовому засіданні встановлено, що згідно паспорту серії НЕ № 230739 на імя [PERSON] останній 25.07.1997 року зареєстрував шлюб з [PERSON] ( а.с. 3 зворот). Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 25 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний ( а.с. 4). Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2008 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], на підставі даного договору купівлі продажу зазначена квартира переходить у власність [PERSON] (а.с.5). Відповідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2014 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу (а.с. 23). Відповідно інформаційної довідки № 2124 від 20.07.2015 року наданої ТВБВ № 10004/0289 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 17.04.2008 року у Артемівському відділенні № 21 ВАТ «Ощадбанк» [PERSON] був відкритий поточний рахунок № 262059216305/88 в російських рублях на суму 130000,00 російських рублів (Договір № 262059216305/88 про відкриття фізичній особі резиденту поточного рахунку в російських рублях та його розрахунково-касове обслуговування від 17.04.2008 року). Поповнення цього рахунку здійснював [PERSON], а саме 12.05.2008 року [PERSON] поповнив рахунок на 200000,00 російських рублів (а.с.112). Дана інформація підтверджена витягом із рахунку № 262059216305/88 (а.с.111), копією Договору № 262059216305/88 про відкриття фізичній особі-резиденту поточного рахунку та його розрахунково-касове обслуговування від 17.04.2008р. (а.с.114-115) та копією заяви [PERSON] на переказ готівки № 5 від 17.04.2008р. (а.с.113). Вислухавши обґрунтування заявлених вимог сторонами по справі, дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних причин. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя, є майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України право спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України 1, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 27.08.2008 року в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON]. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним, до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але не підставі договору дарування або спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином законодавством визначено, що особистою приватною власністю одного з подружжя є майно, яке набуте ним в період шлюбу на особисті кошти, в тому числі подаровані, внаслідок прийняття спадщини, тощо. Оцінюючи докази надані відповідачкою [PERSON] суд вважає, що її посилання на те, що спірна квартира придбана нею за кошти, які належали їй особисто, оскільки були подаровані їй її батьками, в судовому засіданні не доведені. Наявність коштів на особовому рахунку [PERSON], який був відкритий у відділенні банку за його власною заявою, не є підставою для визнання зазначених коштів особистою власністю [PERSON] і не підтверджує того факту, що саме ці кошти були використані під час укладення угоди по договору купівлі-продажу спірної квартири. Крім того законодавством України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Доказів на підтвердження того, що відповідачкою [PERSON] та її батьками виконані вимоги закону щодо належного оформлення права власності на кошти, які за її твердженням були їй передані батьками і за які була придбана спірна квартира або оформлення спірної квартири на праві приватної особистої власності відповідачки (дарування, тощо) в судове засіданні не надано. Тому відсутні підстави до застосування до спірних правовідносин положень ст. 57 Сімейного кодексу України. Виходячи із викладеного, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання квартири № 3, яка розташована в будинку № 93 по вулиці Леваневського в м. Артемівську Донецької області спільною сумісною власністю та визнання права власності за кожним по 1/2 частині цієї квартири, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] про визнання за нею права особистої спірну квартиру задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved