Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає провести поділ спільного майна подружжя - [ADDRESS], визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину цієї квартири. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 24.02.2012 року він уклав шлюб з відповідачкою, під час перебування у шлюбі ними була придбана квартира за зазначеною адресою; 13.11.2013 року згідно рішення суду шлюб було розірвано, після цього відповідачка стала перешкоджати позивачу користуватися квартирою. Відповідач стверджує, що квартира була придбана за спільні кошти, також з його участю був проведений ремонт у квартирі. Вважаючи свої права порушеними, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, подала до суду зустрічний позов до [PERSON], в якому вимагає поділити зазначену квартиру, визнавши за собою право власності на 3/4 її частини, а за відповідачем - право власності на 1/4 її частини, відступивши, таким чином, від принципу рівності часток у майні подружжя. Відповідачка зазначила у зустрічній позовній заяві, що спірна квартира дійсно була придбана за час шлюбу, проте її купівля була проведена за її особисті грошові кошти, які вона отримала ще до укладення шлюбу, також частину коштів на купівлю квартири надали її родичі. Крім того, за твердженням відповідачки, позивач під час перебування у шлюбі не працював, не піклувався про збереження сім'ї, не цікавився спільною дитиною, всі витрати щодо її утримання, а також щодо утримання квартири несла відповідачка за свої особисті кошти. Враховуючи це, відповідачка й подала зустрічний позов із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог. Позивач наполягав, що надав гроші на приблизно половину вартості квартири, після її купівлі особисто займався ремонтом, оскільки відповідачка у цей час була вагітна та перебувала у своїх батьків в м.Мелітополь. Твердження відповідачки, згідно його пояснень, не відповідають дійсності. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечили проти задоволення вимог позивача, підтримали свою зустрічну позовну заяву. По суті спору відповідачка та її представник пояснили, що саме відповідачка внесла більшу частину коштів на придбання квартири, які отримала від продажу попередньої квартири, зараз у цій квартирі проживає вона з дитиною, позивач ніяких коштів на їх утримання не надає; у зв'язку із наведеим просять відступити від принципу рівності часток подружжя. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов [PERSON] має бути задоволений повністю, а зустрічний позов [PERSON] - частково. Обидві сторони визнали у судовому засіданні, що спірна квартира [ADDRESS], була придбана під час перебування у шлюбі. Про це також свідчить зміст договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2012 року (а.с.29-30). Згідно п.8 цього договору, позивач [PERSON] як чоловік [PERSON], яка виступала покупцем, дав згоду на купівлю цієї квартири за нажиті в спільному шлюбі грошові кошти та на укладення договору купівлі-продажу, що вже само по собі спростовує доводи відповідачки, що квартира була придбана, головним чином, за її особисті кошти. Дійсність зазначеного договору або, принаймні, дійсність п.8 договору, до цього часу жодною зі сторін не оспорювалася. Посилання відповідачки на можливі пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які нібито можуть підтвердити відомості про придбання спірної квартири, суд вважає некоректними, оскільки, як встановлено, зазначені особи не проживали разом зі сторонами та не вели з ними спільного господарства під час їх перебування у шлюбі, а отже, їх пояснення не можуть бути об'єктивними. Враховуючи це, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про допит зазначених свідків. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів, що квартира була придбана за її особисті кошти, відповідачка суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на зазначені положення закону, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних вимог відповідачки щодо збільшення її частки у спірній квартирі з підстав, передбачених ч.2 та ч.3 ст.70 СК України. Так, згідно ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; проте ніяких доказів щодо цього відповідачка суду не надала. Згідно ж ч.3 тієї ж статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвиту та лікування; з цього приводу встановлено, що малолітня дитина сторін дійсно проживає разом із відповідачкою у спірній квартирі, але ніяких доказів того, що позивач ухилявся від утримання дитини або надавав недостатні аліменти на її утримання, відповідачкою суду не надано. За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність поділу майна подружжя в порядку, визначеному ч.1 ст.70 СК України, виходячи з принципу рівності часток у цьому майні. На підставі викладеного та

Outcome: partial