Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів, яким просить: визнати за ним право власності на автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER]; звільнити із заставиавтомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER], у якій такий перебуває на підставі договору застави № 264 від 13.02.2014 року; зняти заборону відчуження з автомобіля марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER], зареєстровану в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 13.02.2014 року за № 14184500 реєстратором: приватний нотаріус Джуринська Л.В. на підставі договору застави № 264 від 13.02.2014 року. Позов [PERSON] мотивує тим, що на початку лютого 2016 року від [PERSON] йому стало відомо, що [PERSON] має намір продати належний їй на праві власності автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER]. На той час він хотів придбати собі автомобіль і розглядав варіант: «TOYOTA» «CAMRY». Зателефонувавши [PERSON], який тоді ще не офіційно представляв інтереси [PERSON], вони домовились про зустріч, на якій оглянули транспортний засіб, шляхом переговорів узгодили його вартість, порядок розрахунку, і він (позивач) вирішив його придбати. Так, 12 лютого 2016 року в м. Умань Черкаської області між ним [PERSON], як покупцем з одної сторони та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], як продавцем з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492, завірений адміністратором Територіального сервісного центру 7142 регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, згідно умов якого [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] відчужив йому ([PERSON].) належний останній на праві власності автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER]. Цього ж дня, перед укладенням вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492, він ([PERSON].) попросив відповідача [PERSON]бути посередником при передачі відповідачу [PERSON] грошових коштів у рахунок оплати вартості предмета вказаного договору купівлі-продажу. На підставі вказаного правочину та досягнутих домовленостей, між ним ([PERSON].) та відповідачем [PERSON], останній передав йому у власність автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER], а він сплатив [PERSON] через [PERSON]грошову суму у розмірі 100000 грн. за придбаний автомобіль. Таким чином, він ([PERSON].) на законних підставах набув у власність та володіє спірним транспортним засобом,- автомобілем марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER]. Однак, надалі він ([PERSON].) дізнався про те, що придбаний ним автомобіль з 13.02.2014 року перебуває у заставі на підставі договору застави № 264 від 13.02.2014 року. При укладенні вказаного договору купівлі-продажу, про факт перебування його предмета у заставі йому ([PERSON].) відомо не було, відповідач [PERSON] про це його не повідомив. Довідавшись про порушення свого права, він ([PERSON].) почав телефонувати відповідачу [PERSON], з метою врегулювання даної ситуації шляхом переговорів та домовленостей, однак останній на телефонні дзвінки не відповідав, зв'язатися з ним будь-яким чином не вдавалося, що свідчить про те, що [PERSON] було відомо про факт перебування відчуженого ним майна у заставі. Зв'язатися у будь-який спосіб із відповідачем [PERSON] для з'ясування факту передачі ним [PERSON] грошових коштів згідно наданої розписки від 12.02.2016 року також не вдавалось можливим. Наявне обтяження щодо законно набутого ним ([PERSON].) автомобіля обмежує його право власності, створює перешкоди у розпорядженні власністю і становить загрозою позбавлення його такого майна, як добросовісного набувача, шляхом конфіскації. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду клопотання в якому позов підтримав, просив його задоволити, справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання в якому позов визнав, просив справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові матеріали та докази справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як встановлено судом, 12 лютого 2016 року в м. Умань Черкаської області між позивачем [PERSON], як покупцем з одної сторони та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], як продавцем з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492, завірений адміністратором Територіального сервісного центру 7142 регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, згідно умов якого відповідач [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] відчужив позивачу [PERSON] належний останній на праві власності автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER]. Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492 від 12.02.2016 року (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору) та копією довіреності від 08.02.2016 року, виданої приватним нотаріусом Роголь Г.І. долученими до матеріалів справи. Згідно п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Вартість предмета договору (спірного автомобіля), згідно п. 3.1. даного договору становить 100000,00 грн., отже сторонами при укладенні договору дотримано законної вимоги щодо письмової форми укладення правочину. Договір укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Крім цього, згідно ч.5 ст. 203 ЦК України, укладений між сторонами правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме відповідач [PERSON] передав, а позивач [PERSON] за домовлену плату прийняв у власність спірний автомобіль. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Як з'ясовано в ході розгляду справи, на момент укладення сторонами правочину, законом не встановлювалось обов'язку його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, такий мав відповідати вимогам ст. 203 ЦК України. Згідно приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із копії висновку експертного дослідження № 24/272/434 від 12.02.2016 року, долученої до матеріалів справи, номер кузова та номер двигуна наданого на дослідження транспортного засобу марки «TOYOTA», модель «CAMRY» тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER] не змінювалися; бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія СХТ № 830802 відповідає бланкам, які є в офіційному обігу; ознак змін у записах та бланку наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія [NUMBER] не виявлено. Також, у ході судового розгляду справи встановлено, що оплату вартості предмета договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492 від 12.02.2016 року (спірного автомобіля), у відповідності до п. 3.1. договору позивач [PERSON] здійснив через відповідача [PERSON], про що свідчить оригінал розписки останнього від 12.02.2016 року долученої до матеріалів справи. Так, суд беззаперечно встановив підставність, а відповідно і законність позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спірний автомобіль. При цьому, з долученого до матеріалів справи Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 50557750 від 20.10.2016 року вбачається, що придбаний позивачем [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA», модель «CAMRY», тип ТЗ - загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова) - [NUMBER] перебуває у заставі (являється предметом такої) на підставі договору № 264 від 13.02.2014 року, відповідно до чого на спірний автомобіль накладено заборону відчуження. Як встановлено у судовому засіданні, про факт перебування предмета договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2016/492 (спірного автомобіля) у заставі по договору застави у якому [PERSON] не є стороною, останньому станом на день укладення такого відомо не було, відповідач [PERSON] про такий факт йому не повідомив. Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У ст.319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 388 ЦК України передбачає, що у добросовісного набувача вилучити придбане майно можливо тільки у певних випадках (майно загублене власником або особою якій він передав майно у володіння, майно викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом). Відтак, оскільки [PERSON] добросовісно та на законних підставах набув у власність спірний автомобіль, доводи позову стосовно обставин справи на які останній покликався як на підстави задоволення позову повністю знайшли своє підтвердження та є доведені в силу ст. 60 ЦПК України, з метою захисту права власності [PERSON] на належне йому майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог про звільнення спірного автомобіля із застави та зняття заборони відчуження з такого. З наведених міркувань,

Outcome: approved