Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, а саме: на земельну ділянку кадастровий номер 5621455306:01:000:0199, площею 0,1386 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що 2 грудня 2020 року за результатами електронних торгів він став власником нежитлової будівлі адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Такі нежитлові приміщення належали на праві приватної власності відповідачеві [PERSON] та 5 березня 2008 року були передані в іпотеку Акціонерному комерційному банку «Форум» згідно Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за реєстровим номером 1479. Пунктом 1.2 Іпотечного договору від 5 березня 2008 року, сторони за договором визначили, що у випадку набуття іпотекодавцем права власності на земельну ділянку, на якій розташовано предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язувався протягом трьох днів з моменту набуття права власності, передати земельну ділянку іпотекодержателю в іпотеку. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 листопада 2020 року встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5621455306:01:000:0199 площею 0,1386 га на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2008 року № 1164 та Державного акта на право власності на земельну ділянку від 11 листопада 2008 року серії ЯЖ № 344107. Проте, всупереч умовам Іпотечного договору від 5 березня 2008 року [PERSON] , як іпотекодавець нежитлової будівлі за іпотечним договором, після оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, земельну ділянку не передала в іпотеку Акціонерному комерційному банку «Форум». У позовній заяві позивач [PERSON] , посилаючись на те, що як власник нежитлової будівлі, має «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право, що може бути реалізоване у вигляді «права власності на земельну ділянку», яке є невід`ємною складовою ефективного здійснення ним права власності на нерухоме майно, зазначає, що без отримання законного права на земельну ділянку позбавлений можливості ефективного використання належної йому на праві власності нежитлової будівлі. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5621455306:01:000:0199, площею 0,1386 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач [PERSON] просив понесені ним витрати на оплату судового збору стягнути з відповідача [PERSON] на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] \~в судові\~засідання 16\~березня,\~1\~квітня,\~14\~квітня,\~14\~травня,\~31\~травня,\~22\~червня,\~29\~червня,\~9\~липня та\~23\~липня 2021\~року не\~з`явилася,\~хоч про\~час та\~місце судового\~розгляду справи\~була повідомленою\~у встановленому\~порядку шляхом надіслання судових повісток на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання чи відзиву на позов, до суду не подавала. За таких обставин та за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Справа розглянута Демидівським районним судом Рівненської області відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, яка визначає, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються до суду за місцем знаходження майна або основної його частини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Ухвалою суду\~від 3\~лютого 2021\~року прийнято\~позовну заяву [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на земельну\~ділянку і відкрито провадження у справі № 558/27/21 на підставі такої позовної заяви. Судом по цивільній справі № 558/27/21 25 лютого 2021 року проведено підготовче засідання. В судові засідання, що призначалися на 16 березня, 1 квітня, 14 квітня, 14 травня, 31 травня, 22 червня, 29 червня, 9 липня та 23 липня 2021 року відповідач [PERSON] та/чи її представник не з`явилися. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дослідженими в судовому засіданні Свідоцтвом, що видане 2 грудня 2020 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б., зареєстрованим за реєстровим номером 882 (а.с. 21), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235124245 від 2 грудня 2020 року (а.с. 22), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 236371577 від 10 грудня 2020 року (а.с. 14, 15), встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Із змісту Свідоцтва, виданого 2 грудня 2020 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б., зареєстрованим за реєстровим номером 882 (а.с. 21), вбачається, що відповідач [PERSON] на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2007 року була власником нежитлової будівлі адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на таке нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 24 грудня 2007 року в книзі № 2, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21555038. Акт реалізації предмета іпотеки від 13 жовтня 2020 року (а.с. 23) підтверджує те, що [PERSON] визнаний переможцем електронних торгів з продажу нежитлової будівлі адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] . Реалізація предмета іпотеки проведена у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа № 161/8570/13-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором в розмірі 62664,48 гривень та 626,64 гривень судового збору. Із змісту Іпотечного договору, укладеного 5 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] , встановлено, що такий договір забезпечував вимогу, що випливала з кредитного договору № 0340/08/22-СL від 4 березня 2008 року, та предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлова будівля адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з обслуговуючими господарськими будівлями, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-13). Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору від 5 березня 2008 року визначено, що предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада смт. Демидівка, в особі Демидівської селищної ради. У випадку набуття Іпотекодавцем ( [PERSON] ) права власності на земельну ділянку, на якій розташовано предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний протягом трьох днів з моменту набуття права власності, передати земельну ділянку Іпотекодержателю в іпотеку (а.с. 7). Дослідженими в судовому засіданні Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5608618012020 від 16 листопада 2020 року (а.с. 16-18), повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 8-17-0.2-2773/2-20 від 27 травня 2020 року (а.с. 19, 20), встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2008 року та державного акта на право власності на земельну ділянку від 11 листопада 2008 року, є власником земельної ділянки площею 0,1386 га, кадастровий номер 5621455306:01:000:0199, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під житлове приміщення з вбудованим магазином та офісом. Ч.\~1,\~ч.\~3\~ст.\~41\~Конституції України\~визначено,\~що право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 6 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності\~припиняється у\~разі: 1)\~відчуження власником\~свого майна; 2)\~відмови власника\~від права\~власності; 3)\~припинення права\~власності на\~майно,\~яке за\~законом не\~може належати\~цій особі; 4)\~знищення майна; 5)\~викупу пам`яток\~культурної спадщини; 6)\~примусового відчуження\~земельних ділянок\~приватної власності,\~інших об`єктів\~нерухомого майна,\~що на\~них розміщені,\~з мотивів\~суспільної необхідності\~відповідно до\~закону; 8)\~звернення стягнення\~на майно\~за зобов`язаннями\~власника; 9)\~реквізиції; 10)\~конфіскації; 11)\~припинення юридичної\~особи чи\~смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Ч. 2 ст. 346 ЦК України визначає, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. В силу вимог ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується\~ Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Положення ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Закріплені ст. 120 ЗК України правові норми передбачають, що при переході права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Таким чином, ст. 120 ЗК України визначений загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою земельною ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, споруди). Враховуючи цей принцип, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження №61-6807св19). При вирішенні спору, суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові № 689/26/17 від 16 червня 2020 року, про те, що при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N 6-253цс16 та інших. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги мотивував тим, що він 2 грудня 2020 року набув право власності на нерухоме майно (будівлі), що розташоване на спірній земельній ділянці. Земельна ділянка необхідна йому для обслуговування будівель. На час набуття позивачем [PERSON] права власності на нежитлову будівлю адміністративного будинку з обслуговуючими господарськими будівлями, земельна ділянка на якій розташовані такі будівлі, залишилася у власності відповідача [PERSON] . Право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 344107 від 11 листопада 2008 року. Ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час набуття позивачем у власність будівель) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.\~ Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивач, який набув право власності на нерухоме майно (будівлі) має також право на земельну ділянку, на якій це майно розміщене та яка необхідна для обслуговування нерухомого майна (будівель). Велика Палата Верховного Суду у постанові № 689/26/17 від 16 червня 2020 року висловила правову позицію про те, що укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Оскільки сторони не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність позивача, судам необхідно з`ясувати дійсні наміри сторін щодо такого розміру. Для цього необхідно встановити, який розмір земельної ділянки, призначений для розміщення і обслуговування будинку, є нормативно визначеним у місцевості, де він знаходиться, а також для визначення тієї частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку позивача, слід з`ясувати, чи використовує відповідач відповідну земельну ділянку, яку саме її частину та для якої мети. Дослідженим в судовому засіданні висновком експерта № 210707/_З.О.В. від 19 липня 2021 року встановлено, що для обслуговування нежитлової будівлі адміністративного будинку загальною площею 264,6 кв.м. з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, а саме: гараж, вбиральня на два очка, огорожа, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , необхідна земельна ділянка з фактичною площею 1386 м2 (а.с. 92-101). Відомостей про використання спірної земельної ділянки відповідачем немає. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 908,00 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви, оскільки витрати позивача на оплату судового збору є документально підтвердженими (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 346, 373, 377, 387, 392 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст.\~16,\~316,\~319,\~321,\~346,\~373,\~377,\~387,\~392\~ЦК України,\~ст.ст.\~120,\~125\~ЗК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved