Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. З урахуванням уточненої редакції, позов обґрунтовано тим, що 07 травня 2009 року рішенням (протокол) №20 Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» [PERSON] призначено на посаду технічного директора товариства з 01 червня 2009 року. На виконання вказаного рішення 30 червня 2009 року між позивачем та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» укладено трудовий контракт. В подальшому, наказом по підприємству №485/к від 30 червня 2009 року [PERSON] прийнято на роботу з 30 червня 2009 року. Наказом ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» №1372 від 11 червня 2018 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. 14 червня 2018 року [PERSON] та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» уклали трудовий договір. Того ж дня, 14 червня 2018 року, позивача прийнято на роботу, що відображено в наказі по товариству №1373-к/тр від 12 червня 2018 року. ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» було основним місцем роботи [PERSON] . Разом з тим, він працював за сумісництвом в ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ». Наказом №801-к/тр від 30 липня 2017 року позивача прийнято на роботу з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2018 року у Дирекцію на посаду технічного директора. Трудовий договір між ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» та позивачем укладено в листопаді 2019 року. Протоколом Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» від 30 жовтня 2020 року [PERSON] відкликано та звільнено з посади технічного директора товариства з 05 листопада 2020 року. Також позивач у примусовому порядку підписав Договір про припинення трудового контракту від 30 червня 2009 року. Наказом по товариству №1749-к/тр від 05 листопада 2020 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено з посади технічного директора ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» з 05 листопада 2020 року на підставі протоколу Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» від 30 жовтня 2020 року та додаткової угоди до трудового договору від 14 червня 2018 року. В свою чергу, в наказі про звільнення позивача з посади технічного директора ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» підставою звільнення зазначено Протокол загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» від 30 жовтня 2020 року. На переконання позивача, підстави його звільнення містять суперечності, роботодавець порушив принцип юридичної визначеності щодо підстави його звільнення. Не зважаючи на підписання позивачем договору про припинення трудових відносин за угодою сторін, не можна стверджувати про наявність волевиявлення позивача на підписання цього договору, оскільки він не мав можливості зрозуміти зміст договору через недосконале розуміння іноземної для нього мови. Підготовлений роботодавцем договір про припинення трудових контрактів був несподівано пред`явлений [PERSON] 05 листопада 2020 року з вимогою негайно його підписати, а в іншому разі відносно нього можуть бути порушені кримінальні провадження. Оскільки все відбулося досить швидко та неочікувано, не маючи можливості адекватно оцінити ситуацію та проаналізувати подальші наслідки, будучи під психоемоційним тиском, позивач був змушений погодитись на підписання договору про припинення трудових контрактів. Вказаний договір був викладений українською та англійською мовами. Позивач володіє іноземними мовами на побутовому рівні, а тому не розумів підстав свого звільнення. Також позивач вказує, що підписанти договору зі сторони роботодавця, а саме: [PERSON] та [PERSON] не мали повноважень укладати такий договір, оскільки загальні збори товариства не делегували їм таких повноважень. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач вважає, що його було незаконно звільнено з основного місця роботи з посади директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» та з місця роботи за сумісництвом з посади директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ», тому у відповідності до приписів ст. 235 КЗпП України він підлягає поновленню на обох посадах з одночасною оплатою вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обраховуватись, починаючи з 06 листопада 2020 року до моменту фактичного поновлення на роботі та за алгоритмом, визначеним постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Крім того, позивач вказує, що йому спільними та протиправними діями відповідачів щодо його незаконного звільнення завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок порушення його права на своєчасне отримання заробітної плати він відчував моральні страждання, в нього порушився нормальний ритм життя, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати додаткові джерела доходів. На підставі наведеного позивач просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ №1749-к/тр від 05 листопада 2020 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ТзОВ «Кромберг енд Шуберт ЛУ» про звільнення [PERSON] ; 2) визнати незаконним та скасувати наказ №1909-к/тр від 05 листопада 2020 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ТзОВ «Кромберг енд Шуберт ЖУ» про звільнення [PERSON] за сумісництвом; 3) поновити [PERSON] на посаді директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт ЛУ» з 06 листопада 2020 року; 4) поновити [PERSON] на посаді директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» з 06 листопада 2020 року; 5) стягнути з ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2020 року до дня фактичного поновлення на роботі; 6) стягнути з ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2020 року до дня фактичного поновлення на роботі; 7) стягнути солідарно з ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень; 8) стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 19 лютого 2021 року від відповідачів ТзОВ «Кромберг енд Шуберт ЛУ» та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт ЖУ» на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких представник відповідачів заперечує позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, вказує, що припинення трудових відносин між позивачем та відповідачами відбулось на підставі Угоди сторін у повній відповідності закону. На переконання представника відповідачів будь-які підстави для задоволення позову відсутні. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів Слесарчук В. М. в судовому засіданні позов заперечила з мотивів його безпідставності, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Суд встановив, що рішенням (протоколом) №20 Загальних Зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» від 07 травня 2009 року [PERSON] призначено на посаду технічного директора в ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна». 30 червня 2009 року між ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» та [PERSON] на підставі рішення Загальних Зборів учасників (Протокол №20 від 07 травня 2009 року) укладено трудовий контракт, відповідно до умов якого позивача прийнято на посаду директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна». 01 квітня 2013 року між позивачем та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» укладено Додаткову угоду №4 до контракту від 30 червня 2009 року. Сторони на підставі п. 7.2 Контракту від 30 червня 2009 року домовились внести зміни до додатку №2, якими встановити розмір заробітної плати працівника з 01 квітня 2013 року у розмірі 37 000,00 гривень в місяць. Наказом ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» №1372 від 11 червня 2018 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Наведене підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача. 14 червня 2018 року позивач та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» уклали трудовий договір, відповідно до умов якого [PERSON] приймається на посаду директора технічного за строковим трудовим договором на строк дії дозволу на застосування праці іноземця з 14 червня 2018 року. Робота за цим договором є для працівника основним місцем роботи. 09 червня 2017 року рішенням №11 загальних зборів ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» вирішено, серед іншого, призначити з 12 червня 2017 року на посаду директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» [PERSON] . 01 серпня 2017 року між [PERSON] ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» укладено трудовий договір. Відповідно до якого позивач приймається (наймається) на роботу до адміністрації ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» за професією (посадою) директор технічний. Пунктом 1.4 цього договору визначено, що робота працівника в ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» є його додатковим місцем роботи та виконується за сумісництвом. Цей договір є строковим трудовим договором Крім того, встановлено, що 22 листопада 2019 року між [PERSON] ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» укладено трудовий договір, який є строковим трудовим договором та на підставі якого продовжуються трудові відносини між [PERSON] ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ». 30 жовтня 2020 року загальними зборами учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» прийнято рішення, зокрема, про відкликання та звільнення [PERSON] з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року. 05 листопада 2020 року між позивачем та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» був укладений договір про припинення трудового контракту від 30 червня 2009 року, відповідно до умов якого сторони вирішили припинити трудовий договір з 05 листопада 2020 року за угодою сторін на підставі пункту 10.4 трудового контракту та пункту 1 абзацу 1 статті 36 КЗпП України. Наказом ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» №1749-к/тр від 05 листопада 2020 року [PERSON] звільнено з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року на пункту 1 абзацу 1 статті 36 КЗпП України. Підстава звільнення - протокол Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», додаткова угода до трудового договору від 14 червня 2018 року. Протоколом Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» від 12 листопада 2020 року схвалено та затверджено договір про припинення трудових відносин за угодою сторін, укладений між ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» та [PERSON] , на підставі якого останнього звільнено з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року, який підписаний від імені товаристваначальником відділу з управління персоналом товариства [PERSON] та менеджером (з фінансового контролю) товариства [PERSON] ,які діяли спільно. Відповідно до Протоколу Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» від 30 жовтня 2020 року Загальними зборами учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» вирішено відкликати та звільнити [PERSON] з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року. Крім того, 05 листопада 2020 року між позивачем та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» укладено договір про припинення трудових відносин за угодою сторін, відповідно до умов якого роботодавець та працівник домовились про припинення трудових відносин між ними з 05 листопада 2020 року за угодою сторін на підставі пункту 1 абзацу 1 статті 36 КЗпП України. Наказом ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №1909-к/тр від 05 листопада 2020 року [PERSON] звільнено з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року на пункту 1 абзацу 1 статті 36 КЗпП України. Протоколом Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» від 12 листопада 2020 року схвалено та затверджено договір про припинення трудових відносин за угодою сторін, укладений між ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» та [PERSON] , на підставі якого останнього звільнено з посади директора технічного з 05 листопада 2020 року, який підписаний від імені товариства директором фінансовим Гьобель Мартін та начальником відділу з управління персоналом Козирєвим М. В. , які діяли спільно. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що його звільнили з роботи незаконно, оскільки він не мав дійcного волевиявлення на припинення трудових відносин, в тому числі за угодою сторін, договори про припинення трудових контрактів були підписані ним під психологічним тиском зі сторони роботодавця. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Наявними матеріалами справи та поясненнями представників сторін підтверджується, що питання досягнення домовленості між ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» та позивачем про його звільнення обговорювалось 05 листопада 2020 року. Заявою [PERSON] від 06 жовтня 2021 року підтверджується, що 05 листопада 2020 року [PERSON] погодився звільнитися за угодою сторін, задав кілька запитань організаційного характеру. Зустріч пройшла дуже спокійно, у відкритій та комфортній атмосфері. Пан [PERSON] не висловлював скарг чи бажання змінити будь-які формулювання угод та добровільно погодився припинити трудові відносини за угодою сторін. Пану [PERSON] дали можливість запросити до конференц-залу кілька працівників, які працювали у Житомирі, він попрощався з усіма, хто прийшов. На жодному етапі зустрічі пан [PERSON] не виглядав як особа, що перебуває у стані стресу чи під тиском, він був спокійний та почувався вільно. Заява [PERSON] від 06 жовтня 2021 року посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю. В. 06 жовтня 2021 року. Крім того, із заяви [PERSON] від 06 жовтня 2021 року встановлено, що 05 листопада 2020 року на зустрічі в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області обговорювались результати роботи пана [PERSON] та пана [PERSON] на посаді директора технічного. За результатами цієї розмови пану [PERSON] було запропоновано припинити трудові відносини з Товариствами. Пан [PERSON] добровільно погодився звільнитися з посад директора технічного ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» за угодою сторін. Вся зустріч та розмова з паном [PERSON] відбувалась у спокійній атмосфері без будь-якого примушування або погроз, зокрема щодо притягнення до кримінальної відповідальності. Письмова заява [PERSON] нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю. В. 06 жовтня 2021 року. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач погодився на припинення трудового контракту під психологічним тиском, останній суду не надав, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наведених мотивів суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що договори про припинення трудових відносин між [PERSON] та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» укладено під тиском зі сторони роботодаця. Також стороною позивача не доведено, що [PERSON] звільнено з роботи не за угодою сторін на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, а з ініціативи власника у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і роботодавцем у кожному конкретному випадку. Така підстава для звільнення застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору може виходити як від працівника, так і від роботодавця. Припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від роботодавця. День закінчення роботи визначають сторони за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначають підставу звільнення за угодою сторін з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору. Вона відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи роботодавця тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода роботодавця на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це роботодавця і працівника. Таким чином, є підстави для висновку, що трудовий договір, укладений 14 червня 2018 року між позивачем та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» був припинений на підставі досягнутої усної домовленості про припинення трудових відносин між сторонами за угодою сторін, яка виражена у відповідному наказі про припинення трудових відносин та інших конклюдентних діях, вчинених сторонами за результатом припинення трудових відносин. Підсумовуючи встановлені судом обставини справ, суд дійшов висновку, що роботодавець запропонував позивачу припинити трудові відносини за угодою сторін, після чого сторони дійшли взаємного волевиявлення припинити трудові правовідносини шляхом підписання усіх необхідних документів, з працівником проведено розрахунок при звільненні, позивач добровільно повернув роботодавцю майно, яке ним використовувалось для виконання службових обов`язків. До видачі та підписання наказів про звільнення, отримання трудової книжки, проведення розрахунку та повернення службового майна позивач не заявляв про анулювання домовленості сторін щодо припинення трудових відносин за угодою сторін. Наведеним спростовуються доводи сторони позивача про наразі чинність трудового договору, укладеного 14 червня 2018 року між ним та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ». Також суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що [PERSON] не розумів зміст підписаних ним договорів про припинення трудових відносин через недосконале розуміння української мови. Матеріалами справи достовірно підтверджується, що позивач проживав та працював в Україні з 2009 року, займав керівні посади в ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» та ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ», що передбачає постійну необхідність спілкуватись з українськомовними колегами, діловими партнерами і т. д., опрацьовувати документи, в тому числі договори, складені українською мовою. Крім того, судовим розглядом встановлено, що перед підписанням цих договорів, між представниками роботодавців та позивачем було обговорено питання його звільнення, в результаті чого між ними було досягнуто відповідних домовленостей. А тому, відсутні підстави вважати, що позивач не розумів зміст тих договорів, які добровільно підписав. Щодо доводів позивача про те, що представники роботодавця не мали повноважень підписувати договори про припинення трудових відносин суд зазначає, що питання повноважень особи на вчинення юридично значимих дій від імені товариства знаходиться поза межами регулювання трудового законодавства. Разом з тим, волевиявлення роботодавців на припинення трудових відносин з позивачем є об`єктивно підтвердженими, в тому числі Протоколом Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» від 12 листопада 2020 року та Протоколом Загальних зборів учасників ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» від 12 листопада 2020 року, якими схвалені та затверджені договори про припинення трудових відносин за угодою сторін. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі задоволенню не підлягають. В зв`язку цим також не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру внаслідок неправомірних дій відповідачів, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди жодним чином не обґрунтований, а тому вимоги позову про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові, покладаються на позивача (п. 2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то судові витрати в цій справі покладаються на позивача. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у цій справі в розмірі 58 032,40 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Приватбанк» № 0.0.2076456405.1 від 05 квітня 2021 року. В остаточній редакції позову на вирішення суду позивач заявив: дві вимоги немайнового характеру про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, дві вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі, дві вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, одну вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про поновлення на роботі. Решта вимог позивача підлягають оплаті судовим збором в загальному розмірі 27 701,60 гривень. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення позовних розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З наведеного слідує, що позивачу [PERSON] належить повернути судовий збір в розмірі 30 330,80 гривень сплаченого судового збору (58 032,40 - 27 701,60). Згідно з п. 4 ч. 7 ст. 265 ЦПК України в разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору.

Outcome: dismissed