Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання за ним права власності на житловий будинок та господарських споруд, посилаючись на те, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] згідно Акту приймання-передачі житла по переселенню від 20.12.1972 року. Відповідно до вимог діючого законодавства позивач бажає зареєструвати своє право власності в Реєстраційній службі Запорізького РУЮ, однак, відповідно до п. 37 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Акт приймання-передачі не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення права на нерухоме майно, тому позивач змушений був звернутися до Запорізького районного суду з позовною заявою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, без фіксування процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - Територіальна громада в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання надали письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Представник третьої особи - Реєстраційної служби запорізького РУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені,має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] отриманий був [PERSON] у порядку, встановленому чинним на той час законодавством. Фактичною підставою для отримання позивачем вищезазначеного будинку було його переселення м. Запоріжжя на постійне проживання в с.Біленьке-1 Запорізького району Запорізької області. Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР від 31.05.1973 року №364 житлові будинку з надвірними господарськими спорудами переходили у власність переселенців з моменту передання цього майна за Актами. Суд встановив, що відповідно до Акту від 20.12.1972 року на підставі наданого переселенського квитка [NUMBER] [PERSON] був переданий радгоспом «Лисогірський» (який на даний час припинив діяльність без правонаступництва) житловий будинок в [ADDRESS]. Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української СРСР 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за №31/1056 та діючих на час виникнення правовідносин виникнення права власності на житлові будинки у сільській місцевості не було пов'язане з видачею правовстановлюючого документа та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. У відповідності до п. 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved