Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~приватний нотаріус\~Тернопільського міського\~нотаріального округу\~Дзюбановська Ольга\~Ігорівна про визнання за нею права власності 1/2 частку від 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 28 липня 2018 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Однак, за час перебування в шлюбі, позивач з чоловіком спільно фінансували будівництво житлового будинку [ADDRESS] . Крім них, дольовиками були [PERSON] та [PERSON] . Оскільки майно набувалося за спільні кошти сім`ї, вважає, що 1/4 частина завершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] є спільним майном подружжя. За життя покійного, поділу спільного майна подружжя не було проведено, оскільки вони вважали, що мають для цього достатньо часу. З цих підстав, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задоволити. Пояснила, що у зв`язку із тим, що на момент смерті вони з чоловіком були розлучені, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує, щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує, щодо їх задоволення. В судовому засіданні третя особа [PERSON] , щодо задоволення позову не заперечила. В судовому засіданні третя особа [PERSON] , щодо задоволення позову не заперечила. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановська О.І. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи по суті, покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №884. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до матеріалів спадкової справи №9/2019, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановською О.І., спадкоємцями майна, після смерті [PERSON] , є відповідачі [PERSON] та [PERSON] (спільні діти позивача та [PERSON] ). Для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, [PERSON] звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановської О.І. Постановою приватного нотаріуса\~Тернопільського міського\~нотаріального округу\~Дзюбановської О.І. від 03 грудня 2019 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме 1/2 (одну другу) частку від 1/4 (однієї четвертої) частки житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , з огляду на те, що відповідно до чинного законодавства видача свідоцтва про права власності на частку у спільному майні подружжя можлива лише другому з подружжя, а [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] на день його смерті. Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановською О.І. було встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 22 лютого 1996 року по 28 липня 2018 року та 1/4 (частка) житлового будинку [ADDRESS] була набута померлим під час шлюбу. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року (справа № 607/7315/15-ц) між дольовиками будівництва житлового будинку [ADDRESS] було затверджено Мирову угоду, згідно якої за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину завершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , яка складається із наступних приміщень: - на другому поверсі з приміщень загальною площею 113,8 м.кв., а саме: 2-1 Коридор площею 14.7 кв.м., 2 - житлове приміщення площею - 27,6 кв.м., 3-кухня площею 18,8 кв.м., 4 - ванна площею 6,5 кв.м., 5 - туалет площею 1,3 кв.м., 6 - житлове приміщення площею 22,3 кв.м., 7 житлове приміщення площею 22,6 кв.м. -1/4 частини цокольних приміщень площею 16,6 м.кв., а саме: № VII - гараж площею 16,6 кв.м.; № II - підвального приміщення площею 46,1 м.кв. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них. Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року зазначено, що «... зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть невизнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. У силу\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постанові ВС від 7\~лютого 2018\~року справа\~ №654/5243/14-ц.) У відповідності до ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Згідно норм ст. 41 Конституції України, право власності на майно набувається в порядку, визначеному законом. Згідно норм ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, зважаючи на те, що за час шлюбу між [PERSON] (помер [INFO] помер) та [PERSON] було майно - 1/4 частину завершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , яке оформлене на [PERSON] , вказане майно є спільною сумісною власність подружжя, однак позивач не може оформити своє право власності в нотаріуса, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частку від 1/4 (однієї четвертої) частики житлового будинку [ADDRESS] , у спільному майні подружжя.

Outcome: approved