Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 12.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 263, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 160000 гривень. Термін повернення коштів - 12.02.2014 року. Відповідач грошові кошти по теперішній час не повернув. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 160000 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 18150,85 гривень, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2104,11 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на фіксації судового процесу не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на фіксації судового процесу не наполягає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 12.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 263, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 160000 гривень. Термін повернення коштів - 12.02.2014 року. Частина 1 ст. 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, у зв'язку з порушенням умов договору позики від 12.02.2013 року, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума неповернутої позики у розмірі 160000 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, якщо, сторонами у випадку порушення зобов'язання за договором не передбачено розмір і порядок процентів, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. (Аналогічна правова позиція встановлена рішенням від 24 березня 2010 року Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі: головуючого Патрюка М.В., суддів: Жайворонок Т.Є., Лященко Н.П., Костенка А.В., Перепічая В.С.) Відповідно до розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 13.02.2014 року по 22.07.2014 року, інфляційне збільшення суми боргу становить 18150,85 гривень. Виходячи з цього, вимоги позивача в частині стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню. [PERSON] повинен був повернути суму позики у строк до 12.02.2014 року, однак до дня подачі, суму боргу відповідачем не повернуто. Позивач надав розрахунок 3% річних за період з 13.02.2014 року по 22.07.2014 року, з якого встановлено, що термін прострочення сплати суми боргу становить 160 днів. Отже, 160000 грн. Ч 3% Ч 160 дні ч 365 днів = 2104,11 гривень. Крім того, через канцелярію суду, відповідачем [PERSON], надано клопотання про розстрочку виконання рішення суду. Як вбачається з клопотання відповідача [PERSON], останній просить суд розстрочити виконання рішення суду з 18.05.2015 року по 20.04.2016 року, з щомісячною виплатою до 20 числа кожного місяця рівними частинами у зв'язку з тим, що відповідач не цей час не працює. Згідно заяви наданої представником позивача [PERSON], остання не заперечує проти задоволення зазначеного клопотання. Згідно з ч. 1 ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість надання відстрочки виконання рішення до 18.05.2014 року, та розстрочити виконання рішення суду з 18.05.2015 року по 20.04.2016 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved