Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним та [PERSON] право власності на нерухоме майно - за кожним на 1/2 частину житлового будинку 1990 року забудови, загальною площею - 106,10 кв.м., житловою площею - 57,70 кв.м., а також за кожним на 1/2 частину господарських будівель та споруд: прибудова, сарай-гараж-літня кухня, погріб, сарай, убиральня, ворота з хвірткою, огорожа, колодязь питний, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з третьою особою - [PERSON] є забудовниками та співвласниками всього житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), який розташований по вул. Шевченка під номером 12 в селі Дибинці Богуславського району Київської області. Належність їм вказаного житлового будинку підтверджується довідкою №53, виданою 24.01.2019 року виконавчим комітетом Дибинецької сільської ради Київської області з якої вбачається, що відповідно до записів в погосподарській книзі за №2 під особовим номером 118 за 1996-2000 роки Дибинецької сільської Ради Богуславського району Київської області, власником житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON]. Позивач також зазначає, що рішенням Дибинецької сільської ради народних депутатів від 27.09.1991 року дружині позивача [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,25 гектарів в с. Дибинці, для будівництва нового житлового будинку та господарських будівель. На звернення позивача до Дибинецької сільської ради Богуславського району про визнання за ним з відповідачкою права власності на житловий будинок, їм було відмовлено у зв'язку з тим, що відповідно до підпункту «10» пункту «б», ст. 30, ст.ст. 51, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не являється можливим задовольнити його заяву, так як були внесені зміни до підпункту «10» пункту «б», ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких орган місцевого самоврядування позбавлений можливості визнавати право власності на об'єкти нерухомого майна (житлові будинки, квартири, тощо), що розташовані в сільській місцевості, а тому, для вирішення питання про набуття права власності на житловий будинок їм запропоновано звернутись до суду. Позивач зазначає, що перешкод для визнання за ним і третьою особою права власності на вказаний будинок не існує, оскільки будинок (з відповідними господарськими будівлями і спорудами) по [ADDRESS] побудований без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил, стан зазначеного будинку на даний час дозволяє безпечно його експлуатувати, а також будинок відповідає вимогам протипожежної безпеки, що підтверджено відповідними експертними висновками. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Дибинецька сільська рада Богуславського району Київської області своїх представників в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнала та просить його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без її участі Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1991 року. Рішенням Дибинецької сільської ради народних депутатів від 27.09.1991 року дружині позивача [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,25 гектарів в с. Дибинці, для будівництва нового житлового будинку та господарських будівель. Згідно довідки Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області № 772 від 20.11.2018 року у по господарській книзі №2 (особовий рахунок №175) власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки Дибинецької сільської ради № 53 від 24.01.2019 року у по господарській книзі №2 (особовий рахунок [NUMBER]) за 1996-2000 роки власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. За даними технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] у господарстві [PERSON] та [PERSON] є житловий будинок, 1990 року забудови, загальною площею 106,10 кв.м., житлова 57,70 кв.м. 1990 року побудови має господарські будівлі і споруди: прибудова, сарай-гараж-літня кухня, погріб, сарай, убиральня, ворота з хвірткою, огорожа, колодязь питний. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. Також слід зазначити, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції від 16.01.2003 року, тобто до 01.01.2004 року. Таким чином, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] після реєстрації будинку в погосподарській книзі Дибинецької сільської ради та записів їх як голови та члена двору, набули право власності на даний будинок. Висновком № 270/26.11.18 від 26.11.2018 року, складеним експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] підтверджено, що житловий будинок [ADDRESS], 1990 року забудови, та господарські будівлі і споруди - зведені (побудовані) без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил, стан зазначеного будинку на даний час дозволяє безпечно його експлуатувати.. Експертним висновком протипожежного стану об'єкту СПД «[PERSON].» № 88 від 03.12.2018 року підтверджено, що житловий будинок [ADDRESS], 1990 року забудови, відповідає вимогам протипожежної безпеки. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, а згідно зі ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині права власності на житловий будинок під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 40 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved