Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави Україна, Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду міста Черкаси, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року констатовано вчинення незаконних рішень, дій суду Черкаського апеляційного суду ухвалами від 15.12.2015 року та 11.01.2016 року, а також Придніпровського районного суду міста Черкаси вироком від 06.10.2016 року, які скасовано на підставі п. 2. ч.2 ст. 412 КПК України та вказано на істотне порушення КПК незаконним складом суду, що є беззаперечним та неспростовним доказом здійснення незаконних дій незаконним складом суду щодо позивача. Судовим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року фактично скасовано всі судові рішення Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду м. Черкаси ухвалені за період з 15.12.2015 року, початку розгляду подання в.о. голови Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області про зміну підсудності кримінального провадження та ухвалених Придніпровським районним судом міста Черкаси судових рішень з 18.12.2015 року та вироку від 06.10.2016 року стосовно позивача. Під час розгляду Черкаським апеляційним судом подання в.о. голови Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області щодо зміни підсудності справи № 699/268/15-к, кримінального провадження № 22014250000000027, стосовно звинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень та розгляду Придніпровським районним судом міста Черкаси даної справи чітко і ясно вбачається, що, використовуючи корпоративну солідарність суддів, Черкаський апеляційний суд ухвалював двічі ухвалами від 15.12.2015 року та від 11.01.2016 року незаконним складом суду про передачу матеріалів справи № 699/268/15-к щодо звинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси, який незаконним складом суду, незважаючи на неодноразові заяви про відвід, як незаконному складу суду, ухвалював, аналогічно, незаконні судові рішення та незаконний вирок, в результаті чого [PERSON] було визнано винним та засуджено до дев`яти років позбавлення волі. За незаконні дії суду [PERSON] відшкодовується, як нанесена матеріальна так і моральна шкоди за період з 15.12.2015 року до 27.06.2017 року. Позивач вказує, що він знаходився під незаконними рішеннями, діями Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси в період з 15.12.2015 року до 27.06.2017 року в загальній кількості дев`ятнадцять місяців, які позбавили можливість працювати та отримувати заробітну плату. Враховуючи, що він працює на посаді директора ТОВ «Колоріт», а тому підлягає відшкодуванню втрачена заробітна плата за дев`ятнадцять місяців у розмірі мінімальної заробітної плати на день розгляду судом позовної заяви про відшкодування. Мінімальна заробітна плата на день розгляду позовної заяви судом складає 6000 гривень. Позивач зазначає, що так як він перебував під незаконним рішенням, діями суду в період з 15 грудня 2-15 року по 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, мінімальний розмір матеріальної шкоди становить 114000 гривень (сто чотирнадцять тисяч) (незаконні дії 19 місяців х мінімальна заробітна плата 6000 гривень = загалом 114000 гривень). Крім того, позивач вказує, що внаслідок незаконних рішень, дій Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду міста Черкаси він майже дев`ятнадцять місяців утримувався в нелюдських умовах Черкаського слідчого ізолятора та Кіровоградського слідчого ізолятора, і весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, працювати і отримувати заробітну плату, що призвело до позбавлення його нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомим людьми та інших негативних наслідків, у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода. Враховуючи, що він перебував під незаконним рішеннями, діями суду Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси з 15 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, мінімальний розмір моральної шкоди становить 114000 гривень (сто чотирнадцять тисяч) незаконні дії 19 місяців х мінімальна заробітна плата 6000 гривень = загалом 114000 гривень). Враховуючи викладене, позивач вважає, що справедливою сатисфакцією сплату на його користь становить: матеріальна шкода 114000 гривень+ моральна шкода 114000 гривень= загалом 228000 гривень, що повинна бути відшкодована державою, в особі Головного Управління Державного казначейства України в Черкаській області, незалежно від вини посадових і службових осіб органів Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси, підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунка Головного Управління Державного казначейства України в Черкаській області на користь позивача. З посиланням на статті 56,62 Конституції України, статті 15,16,1167,1176 ЦК України, статті 4,12,13,149,151,153,157,175-177 ЦПК України, норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області, незалежно від вини посадових осіб Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси, відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету матеріальну та моральну шкоду в сумі 228000 гривень, та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2021 року по справі було відкрито провадження, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2021 року підготовче провадження було закрито, справа за позовом призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, на підставі доводів вказаних у позові. Вказав, що незаконними діями було заподіяно велику шкоду його здоров`ю, йому треба гроші на відновлення стану свого здоров`я, щоб була можливість проводити час із сім`єю, онуками. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Черкаського апеляційного до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Придніпровського районного суду міста Черкаси до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивач у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.04.2021 року було ухвалено проводити заочний розгляд цивільної справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного: Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст.\~258-3, ч. 1 ст.\~263, ч. 1 ст.\~263-1 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі: за ч. 1\~ст. 258-3 КК України\~строком 8 (вісім) років; за ч. 1\~ст. 263 КК України\~строком 3 (три) роки; за ч. 1\~ст. 263-1 КК України\~строком 3 (три) роки. На підставі ч. 1\~ст. 70 КК України\~за сукупності злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено [PERSON] покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 років. Строк покарання обчислено з 05 серпня 2014 року. Зараховано [PERSON] у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 05 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з положеннями ч. 5\~ст. 72 КК України. До набрання вироком чинності залишено [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Черкаському СІЗО. 27 червня 2017 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 року щодо позивача скасовано. Призначено новий судовий розгляд кримінального провадження № 22014250000000027 щодо [PERSON] у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів. Продовжено [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 серпня 2017 року. Відповідно до документальної інформації наданої в.о. Голови Шполянського районного суду Черкаської області 15.04.2021 року до суду надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 258-1, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, справа № 699/268/15-к, провадження № 1-кп/710/61/21. Ухвалою суду від 20.04.2021 року по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання в залі Шполянського районного суду Черкаської області на 12.05.2021 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Конституція України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Пунктом 1 частини першої\~статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою\~статті 1 вказаного Закону\~встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону № 266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом,\~виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15). Пункт 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У справі не було встановлено, що [PERSON] було незаконно засуджено, відносно нього було винесено обвинувальний вирок чи було реабілітовано. У судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що на теперішній час розгляд кримінального провадження відносно нього триває, також це підтверджується документальної інформацією, наданою в.о. Голови Шполянського районного суду Черкаської області. Крім того, як вбачається із ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017\~року, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року відносно позивач скасовано з підстав ухвалення незаконним складом суду та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження щодо [PERSON] у іншому складі суддів. Стаття 2 Закону місить чіткий перелік випадків, коли особа має право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, а саме у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що норми\~ЦК України, а також Закон України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачають такої правової підстави для відшкодування особі матеріальної та моральної шкоди, як винесення рішення незаконним складом суду, тобто коли у кримінальному\~провадженні призначено новий судовий розгляд. Суд вважає, що позивачем не доведено жодного з необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не надано обґрунтування та не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками. Згідно\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Пункт 3 частини першої\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається\~законом\~на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, з огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги\~ не підлягають задоволенню, оскільки позов поданий позивачем передчасно, кримінальне провадження\~\~стосовно\~\~ [PERSON] \~перебуває на розгляді\~\~у Шполянському районному суді Черкаської області,\~кримінальне провадження не закрито\~за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Outcome: dismissed