Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог вказав, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19.08.2011. Від вказаного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які з 2019 року після припинення ним з відповідачкою шлюбно-сімейних стосунків залишилися проживати з відповідачкою. Зазначаючи на тому, що їх сімейні стосунки припинені через відсутність взаєморозуміння та виникнення конфліктів, що негативно відображалося як на них, так і на їх дітях та що спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно заяви відповідачки, позовні вимоги нею визнаються, правом відзиву на позовну заяву відповідачка не скористалася. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи у відсутність сторін на підставі наданих суду доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №183 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9). Як зазначає в позовній заяві позивач, шлюбно-сімейні стосунки між ним та відповідачкою припинені остаточно і підстав для збереження шлюбу не вбачається. Відповідачка з приводу можливості збереження шлюбу своїх пояснень не надала, доводів позовної заяви не спростувала. Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється Сімейним Кодексом України. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу до суду. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Встановлені судом обставини та взаємна байдужість сторін до відновлення сімейних стосунків дають суду підстави для висновку про неможливість подальшого збереження шлюбу та що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, з огляду на що їх шлюб підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті або майнові інтереси чи інтереси дітей, судом не встановлено. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved