Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому зазначає, що у період з 14.07.1972 по 26.04.1974 року працював на підприємстві відповідача шахтах «Центральна» та «Южна» бурильником шпурів, з 15.07.1976 року по 30.07.1979 року та з 04.06.1981 року по 01.03.1987 року на шахті «Центральна», з 01.03.1987 року по 31.08.1994 року прохідником шахти «Ювілейна», з 31.08.1994 року по 24.05.1997 року електрослюсарем. 24.05.1997 року був звільнений із підприємства відповідача у звязку із виходом на пенсію. Українським науково-дослідним інститутом були встановлені два професійні захворювання, а саме вібраційна хвороба першого-другого ступеню з помірно вегетативно-сенсорною полі невропатією, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу ліктьових суглобів, стійким больовим синдромом, порушенням трофіки кистей; нейросенсорна приглухуватість 2 ст.(з помірним зниженням слуху). Зазначає, що висновком МСЕК 19.09.1994 року йому первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, по вібраційній хворобі та по приглухуватості. При повторному переогляді в 2001 та 2003 роках було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково у звязку із професійним захворюванням. У звязку із ушкодженням здоровя через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 640000 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, зазначила, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку із втратою професійної працездатності виникло у позивача у 1994 році на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя передбачалось положеннями «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затвердженими Постановою КМУ від 23.06.1993 року за № 472. Зазначила, що підприємством було вжито усіх заходів задля забезпечення соціальних гарантій позивача, крім того вказала, що позивач продовжував працювати на підприємстві відповідача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 14.07.1972 по 26.04.1974, з 15.07.1976 по 30.07.1979, з 04.06.1981 по 24.05.1997 року, часу звільнення у звязку із виходом на пенсію, [PERSON] перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Євраз [PERSON]», зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.6-10) та не заперечувались сторонами під час розгляду справи. Згідно акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 18 серпня 1994 року, складеного на підприємстві шахта «Юбілейна», рудник «Суха Балка», проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання (отруєння)- вібраційна хвороба І-ІІ ст..,ДВ, кохлеарний неврит з легким ст. зниження слуху, встановленого Криворізьким науково-дослідним інститутом гігієни праці і профзахворювань. Причиною професійного захворювання зазначено: багаторічна робота з віброінструментами при відсутності засобів, які доводять рівні вібрації на їх рукоятках керування за ПДУ згідно ГОСТ 12.1.012-78. Відсутність СІЗ від дії вібрації в шахтних умовах. Багаторічний стаж роботи в умовах високого рівня шуму при відсутності належних технічних рішень по доведенню його до вимог ПДУ. Незадовільне постачання СІЗ, які відповідають вимогам ГОСТ 12.4.051-78. (а.с.11-13). Відповідно до виписки з акту освідчення у ВТЕК від 19.09.1994 року [PERSON] у звязку з професійним захворюванням, встановлена ступень втрати професійної працездатності 35%, третя група інвалідності з 23.08.1994 року по 01.10.1995 року, з переоглядом 01.09.1995 року. (а.с.41). Згідно наказу по руднику «Суха Балка» за №339/94 від 29.09.1994 року [PERSON] призначено виплати відшкодування шкоди у розмірі 1005800 крб. щомісячно. Виплати здійснювати з 23.08.1994 року по 01.10.1995 року. (а.с.14). Відповідно до довідки ВТЕК, за №00012802 від 01.11.2001 року, про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, [PERSON] визначено ступень втрати професійної працездатності 40 % з 01.10.2001 року по 01.10.2003 року, дата переогляду 01.09.2003 року. Визначено потребу в оздоровленні в профілактичному санаторно курортному лікуванні один раз в три роки. (а.с.15). Згідно довідки ВТЕК №024941 від 30.09.2003 року, [PERSON] при повторному переогляді визначено ступень втрати професійної працездатності 40%, з яких 25% вібраційна хвороба, 15% туговухість, без визначення групи інвалідності з 01.10.2003 року, безстроково. (а.с.16). У відповідності до виписок із історії хвороби та виписних епікризів [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку із професійними захворюваннями. (а.с. 17,18, 19,20,21,22, 23) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. [PERSON] встановлено, що з 14.07.1972 року по 26.04.1974 року, з 15.07.1976 року по 30.07.1979 року та з 04.06.1981 року по 24.05.1997 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 19.09.1994 йому вперше було встановлено втрату 35% професійної працездатності. В подальшому висновком МСЕК від 30.09.2003 року [PERSON] встановлено втрату 40% професійної працездатності безстроково без визначення групи інвалідності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві виникло в [PERSON] у 1994 році через втрату 35% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обовязків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоровя, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із професійними захворюваннями, які призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного [PERSON] України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 3200,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] 40 % втрати працездатності безстроково, встановлення третьої групи інвалідності, стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2017 рік у 3200 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Євраз [PERSON]», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 25600,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 88 ЦПК України з ПрАТ «Євраз [PERSON]» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial