Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Балучинської сільської ради Буського району Львівської області з вимогами: визнати за ним право на завершення приватизації на земельну ділянку площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Балучинської сільської ради Буського району та отримання на своє ім`я правовстановлюючих документів в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що відповідно до Ухвали Балучинської сільської ради народних депутатів від 07.07.1993 р. зазначена вище земельна ділянка передана у власність дядька позивача, який помер не завершивши приватизації земельної ділянки. Тому позивач має право на завершення приватизації як спадкоємець. Відповідач проти позову заперечив повністю, обґрунтовуючи тим, що за позивачем не може бути визнано право на завершення приватизації земельної ділянки, оскільки він не є спадкоємцем. Третя особа [PERSON] , проти позову не заперечив, просив справу слухати у його відсутності. Третя особа- Головного управління Держгеокадастру у Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, позовних вимог не оспорила. Вислухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 15.12.1997 р. Балучинською сільською радою Буського району, актовий запис № 18. [INFO] померла тітка позивача, [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] , факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане та зареєстроване Виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району про що було зроблено відповідний актовий запис № 9. Як вбачається із витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу №00019072549 від 21.11.2017 р., [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 06.08.1954 р. шлюбі. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Балучинської сільської ради Буського району Львівської області, яку відповідно до Ухвали Балучинської сільської ради народних депутатів від 07.07.1993 р. було передано у безоплатну приватну власність, що підтверджується Архівним витягом № 73 від 30.01.2019 р. виданим Буською РДА. [PERSON] за час свого життя розпорядилася усім своїм майном в користь позивача склавши заповіт 15 квітня 2005 року, посвідчений секретарем Красненської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 66. Відповідно до довідки Красненської селищної ради Буського району № 743 від 06.05.2019 р. та акту обстеження № 744 від 06.05.2019 р. позивач проживав разом із [PERSON] до дня її смерті, здійснював за нею догляд та похоронив за свій кошт, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті. [PERSON] помер [INFO] та через смерть не міг оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, його дружина [PERSON] до дня своєї смерті не змогла скористатися своїм правом визначеним ст. 131 ЗК України, а саме набути у власність земельну ділянку в порядку спадкування, однак до дня смерті [PERSON] проживала з ним у одному житловому будинку в с.Балучин Буського району, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак юридично переоформити не встигла, оскільки померла [INFO] [PERSON] на час своєї смерті склав заповіт 05.02.1996 р. посвідчений секретарем Балучинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 5 в користь [PERSON] , а саме на майно: 1/2 житлового будинку, 1/2 господарського двору і все те, що є в хаті. Відповідно усе інше майно не охоплено заповітом, а тому спадкування цього майна здійснюється за законом. [PERSON] частково прийняв спадщину на належне [PERSON] майно, а саме земельну ділянку (пай) площею 2,87 умовно кадастрових га, що підтверджується рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року, згідно якого було встановлено, що позивач має право спадкувати майно після смерті [PERSON] .. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням судом у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка була відкрита після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. У разі визнання права власності на спадкове майно осіб, які мають право спадкування за законом відповідно до статей\~529,\~531,535 ЦК УРСР, спадкування спадкоємцями за законом третьої, четвертої та п`ятої черг та визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини зазначеними категоріями осіб не допускається. Оскільки, приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянки. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування може здійснюватись за заповітом, або за законом. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За покійним [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Як вбачається з Ухвали Балучинської сільської ради народних депутатів від 07.07.1993 р. [PERSON] передали безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Балучинської сільської ради однак, спадкодавець не оформив у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку. Позивач звернувся із відповідною заявою до органу місцевого самоврядування Балучинської сільської ради про надання йому, як спадкоємцю після смерті [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та отримав відмову від 16.04.2019 р., копія якої міститься в матералах справи. Таким чином, спадщина за законом після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , останній за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. [PERSON] є спадкоємцем у встановленому законом порядку, прийняв спадщину після смерті спадкодавця та набув право в порядку спадкування, а саме: право на завершення приватизації та право на здійснення реєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав на своє ім`я. В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно закону і прийняв спадщину, інші особи претензій на земельну ділянку не мають, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved