Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі: 6 000 грн. сума основного боргу, 1 088 грн. процентів, 36 000 грн. штраф, всього на день подання позову 43 088,8 грн. Суму процентів і штраф прошу стягнути станом на день винесення рішення; покласти на відповідача судові витрати; розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2018 року він позичив відповідачці 6 000 на 1 місяць до 03 листопада 2018 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написала розписку і отримала гроші. Відповідач не повернула позивачу вищевказані кошти у домовлений строк. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає. Розпискою також встановлено неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% суми боргу за кожен місяць прострочення. Таким чином до стягнення підлягає наступна сума: сума боргу 6 000 грн, проценти (облікова ставка НБУ 18% річних); штраф прострочення за 6 місяців - 36 000 грн, всього 43 088,8 грн. 28 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 17 липня 2019 року. Позивач копію ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 13 серпня 2019 року. 26 липня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що подана в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачем додаткових пояснень також до суду подано не було. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно розписки від 09 жовтня 2018 року [PERSON] взяла у [PERSON] в борг 6 000 грн. терміном на один місяць, які зобов`язувалась повернути не пізніше 09 листопада 2018 року. У випадку не повернення коштів зобов`язалась сплатити штраф у розмірі 100% від основого боргу щомісячно. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] було складено розписку, зі змісту якої вбачається, що остання, 09 жовтня 2018 року отримала від [PERSON] грошові кошти у безпроцентну позику у розмірі 6 000 грн., які зобов`язалась повернути у строк не пізніше 09 листопада 2018 року. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернула отримані від позивача кошти у розмірі 6 000 грн. в обумовлений у договорі позики строк, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 09 жовтня 2018 року у розмірі 6 000 грн. Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. За змістом наявної в матеріалах справи розписки відповідач зобов`язалась у випадку не повернення боргу сплачувати щомісячно штраф у розмірі 100% від основного боргу. Оскільки основна сума боргу за договором позики складає 6 000,00 грн., в позовній заяві позивач просив стягнути суму штрафу за шість місяців прострочення, до стягнення з відповідача підлягає 36 000,00 грн. штрафу. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1088 грн. процентів за договором позики від 09 жовтня 2019 року необхідно зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача, позичальника, за договором позики, проценти на рівні облікової ставки НБУ, що відповідно до розрахунку наведеного позивачем становить 1 088,8 грн, що розраховані позивачем до 06 травня 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку що позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми боргу, процентів та штрафу. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми процентів і штрафу станом на день винесення рішення, оскільки такі вимоги суперечать принципам диспозитивності та пропорційності цивільного судочинства. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи наявні докази на підтвердження укладення позивачем договору про надання правової допомоги адвокатом та понесення позивачем витрат на вказаний вид допомоги. 26 квітня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Зайдель І.Р. укладено договір про надання правової допомоги адвокатом. Відповідно до квитанції серії АЖ № 15044, 26 квітня 2019 року [PERSON] було сплачено 2 600,00 грн. за надання правових послуг адвокатом Зайдель І.Р. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, укладеного 26 квітня 2019 року, адвокатом Зайдель І .Р. клієнту [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги адвокатом від 26 квітня 2019 року, були виконані роботи (надані послуги) у виді усної консультації з вивчення документів та правового аналізу правочину/розписки на загальну суму 500 гривень; вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів на загальну суму 600 гривень; складання позовної заяви, розрахунку позовних вимог на загальну суму 1 500 гривень. Тому, у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України за виконані роботи (надані послуги) адвокатом підлягає до стягнення з відповідача 2600,00 грн. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial