Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії -Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору про споживчий кредит недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, а також відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, мотивуюч свої вимоги тим, що 31 жовтня 2019 року він оформив споживчий кредитний договір в Тисменецькому відділенні Ощадбанку, де представник Банку зіславшись на зайнятість порекомендувала терміново підписати два ексемпляри Договору про споживчий кредит, після цього вона надала йому банківську картку, сказала, що гроші вже на рахунку. Коли він згодом детально ознайомився зі змістом Договору про споживчий кредит, то зрозумів, що представник Банку, скориставшись його довірою та необізнаністю ввела його в оману а саме не роз`яснила про всі обставини та умови такого кредитування. Так, керуючий ТВБВ № 10008/0066 [PERSON] не надала йому фізичної можливості детально ознайомитися з умовами Договору про споживчий кредит, посилаючись на свою зайнятість та не надала йому у письмовому вигляді інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття рішення про укладення відповідного Договору за спеціальною формою у вигляці Паспорта споживчого кредиту. Також керівник банку не попередила його про те, що з загальної суми коштів, наданих Банком йому в кредит, а саме з 191 500 (сто дев`яносто однієї тисячі п`ятсот грн) 9 575 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесять п`ять гривень) Банк протягом 1 (одного) дня здійснює списання комісійної винагороди за надання кредиту з Поточного рахунку Позичальника, що для нього є значною і непедбачуваною в якості витрат сумою, яку ним було внесено на цей же Поточний рахунок на наступний день, тобто 01.11.2019 року, щоб мати можливісь згідно закону відмовитися від отриманого кредиту. Протягом 14 календарних днів ним було подано письмову заяву до Тисменицького відділення Ощадбанку про відмову в отриманні споживчого кредиту, який є предметом спору, на що представник Банку попередила про необхідність на протязі 7 (семи) днів повернути проценти за користування кредитом, яким він фактично не користувався і тоді АТ «Державний ощадний банк України» поверне йому списану з його рахунку суму комісійної винагороди за надання кредиту, тому 20 листопада 2019 року ним було сплачено зазначені в договорі проценти в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн шляхом перерахування цієї суми з своєї банківської картки «Приватбанку» на Поточний кредитний рахунок. Однак такі дії зі сторони працівників відповідача були черговим обманом так, як станом на 06 квітня 2020 року, як і на даний час, безпідставно сплачену ним комісійну винагороду за надання кредиту йому так і не повернуто. Своїми діями, представниками відповідача заподіяно йому моральної шкоди, яку він оцінює в 25000 грн, що проявлялися в приховуванні дійсних умов споживчого кредитування та в неповерненні йому сплаченої суми комісійної винагороди у визначений законом термін, призвели до чималих розладів здоров`я, перенесення додаткових переживань, адже вимушено сплачена ним в користь банку сума є значною для його сім`ї, враховуючи також і те що він являється інвалідом І групи та не має змоги заробляти кошти окрім отриманої пенсії. Просить позов задоволити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Вимоги позивача заперечує та просить в позові відмовити. Суд вивчивши матеріали справи , дослідивши надані сторонами письмові докази вважає позовні вимоги [PERSON] підставними і такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] та представником відповідача було оформлено спірний Договір про споживчий кредит № 5-19-066 в Тисменецькому відділенні Ощадбанку за вимогами якого, а саме п.2.2 Договору, позивачу надано кредит в загальному розмірі 191500,00 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 31 жовтня 2024 року . Кредит надається на споживчі цілі. За п.3.1.1.1. Умов надання кредиту - позичальник сплачує комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 9575 грн протягом 1 Банківського дня з моменту підписання цього Договору. Позивач посилається на те, що керуючий ТВБВ № 10008/0066 [PERSON] не надала йому фізичної можливості детально ознайомитися з умовами Договору про споживчий кредит, посилаючись на свою зайнятість та не надала йому у письмовому вигляді інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття рішення про укладення відповідного Договору за спеціальною формою у вигляці Паспорта споживчого кредиту. Також керівник банку не попередила його про те, що з загальної суми коштів, наданих Банком йому в кредит, а саме з 191 500 (сто дев`яносто однієї тисячі п`ятсот грн) 9 575 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесять п`ять гривень) Банк протягом 1 (одного) дня здійснює списання комісійної винагороди за надання кредиту з Поточного рахунку Позичальника. Таким чином вважає що укладений ним Договір про споживчий кредит № 5-19-066 від 31.10.2019 року слід визнати недійсним в судовому порядку. Суд вважає вимогу позивача в цій частині необґрунтованою та безпідставною так як фактично на час розгляду справи судом, вказаний, оспорюваний позивачем Договір про споживчий кредит № 5-19-066 від 31.10.2019 року є припиненим згідно поданої [PERSON] заяви від 14.11.2019 року, що не заперечується сторонами в справі. Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі укладеного Кредитного договору та надання Банком кредиту між Сторонами виникли відповідні зобов`язання, зміст яких відображено в ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Твердження позивача про те, що при укладенні кредитного договору, всупереч ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів , йому не було надано інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту є безпідставним. Суд звертає увагу суду на те, що у відповідно до п. 12.6 Договір Сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами Сторін, що діють у повній відповідності із наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту Договору. Статтями 6 та 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст.628 ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем не враховано те, що законодавець чітко визначив підстави визнання правочинів недійсними. Так, ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Всі вимоги, що необхідні для укладення договору сторонами дотримано, а тому, вказаний правочин в жодному випадку не може бути визнаний недійсним. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Банк свої зобов`язання по Договору виконав, надав кредитні кошти, Позичальник в свою чергу отримав те на що розраховував - отримання коштів на споживчі цілі та у запитуваній валюті. Наведені позивачем обставини укладення та підписання ним оспорюваного договору не є переконливими доказами для визнання Договору про споживчий кредит від 31.10.2019 року недійсним, більше того такий договір на час розгляду справи судом є вже припиненим за заявою самого позивача. В судовому засіданні встановлено, що з загальної суми коштів, наданих Банком позивачу в справі в кредит, а саме з 191 500 (сто дев`яносто однієї тисячі п`ятсот грн) - 9 575 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесять п`ять гривень) Банк протягом 1 (одного) дня здійснив списання комісійної винагороди за надання кредиту з Поточного рахунку Позичальника, яку [PERSON] було внесено на цей же Поточний рахунок на наступний день, тобто 01.11.2019 року, щоб мати можливісь згідно закону відмовитися від отриманого кредиту. [PERSON] на виконання вимог п. 4.4.4 Договору протягом 14 календарних днів подав письмову заяву до Тисменицького відділення Ощадбанку про відмову в отриманні споживчого кредиту, який є предметом спору, на що представником відповідача було направлено [PERSON] письмове повідомлення (а.с.23) із роз`ясненням про необхідність на протязі 7 (семи) днів повернути грошові кошти, одержані згідно з цим договором та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою встановленою договором про споживчий кредит. Як вбачається із копії платіжного доручення від 20.11.2019 року (а.с. 24) [PERSON] сплачено проценти в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн шляхом перерахування цієї суми із своєї банківської картки «Приватбанку» на його Поточний кредитний рахунок. Фактично протягом 14 календарних днів, сплачену позивачем в справі комісійну винагороду за надання кредиту Банк йому не повернув, та неодноразові письмові звернення були залишені без належного реагування. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Комісія за видачу кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, комісія у розмірі 2 % від початкової суми кредиту за дострокове повернення кредиту та комісія за консультації за кредитними операціями у розмірі 0,75 % є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу ч.5 ст.11, ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином вимоги позивача в частині стягнення із відповідача в його користь 4500 грн сплачених процентів за користування кредитом та 9575 грн - сплаченої суми комісійної винагороди за надання кредиту є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Окрім того в підставу заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивачем оцінено в суму 25 000 грн., останній посилається на погіршення стану його здоров`я та долучено копії свідоцтва про хворобу та виписки із медичної картки а також квитанції про придбання медикаментів та відомості про проходження медичного обстеження. Суд звертає увагу, що надані позивачем письмові докази що стосується його хвороби ( згідно свідоцтва про хворобу №345 від 23.10.2015 року, виписки з історії хвороби від 12.09.2016 року) та вартості лікування і обстеження не є в причинно наслідковому зв`язку із оспорюваним позивачем Договором про споживчий кредит який ним було укладено 31.10.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом із тим суд звертає увагу, що своєю бездіяльністю, що виразилось в неповерненні позивачу оплаченої ним суми комісійної винагороди а також сплачених процентів за користування кредитом, яким позивач фактично не користувався, [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягала в перенесених додаткових хвилюваннях та переживаннях з приводу повернення зайво витрачених ним коштів, які останньому були вкрай необхідними для лікування а також утримання сім`ї. Виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає достатньою сумою в рахунок відшкодування позивачу заподіяної відповідачем моральної шкоди в сумі 1000 грн. (одну тисячу гривень). За вищенаведених підстав вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved