Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики (розпискою) від 22 березня 2017 року в розмірі 27221,70 гривень. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що 22 березня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав (позичив) відповідачеві [PERSON] 450 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми коштів відповідачем було власноручно написано розписку в якій зазначалося про те, що повернути позику позичальник (відповідач) зобовязується 22 травня 2017 року та сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 10% місячних. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, не повернув позику та не сплатив відсотки за користування позикою. В позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики (розпискою) від 22 березня 2017 року, що на час написання позовної заяви (21 березня 2018 року) за офіційним курсом Національного банку України (далі по тексту НБУ) становить 11835,55 гривень, а також 10% місячних за тринадцять місяців, що становить 15386,15 гривень. Крім того, в позовній заяві позивач [PERSON] просить судові витрати покласти на відповідача [PERSON] \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві, просив позов задовільнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судові засідання 10 травня, 20 червня, 23 липня, 3 серпня та 13 серпня 2018 року не зявився, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки (отримано особисто відповідачем 24 квітня 2018 року) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин та за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 10 травня, 20 червня, 23 липня, 3 серпня та 13 серпня 2018 року. У вказані судові засіданні відповідач та/чи його представник не зявлялися. Відповідач до суду відзиву на позовну заяву не подавав. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із розписки (а.с. 27) відповідач [PERSON] 22 березня 2017 року отримав від позивача [PERSON] 450 (Чотириста пятдесят) доларів США, які зобовязувався повернути 22 травня 2017 року та сплатити 10% місячних за користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачеві [PERSON] не повернув. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 22 березня 2017 року в розмірі 450 доларів США, що на час написання та подання до суду позивачем позовної заяви (21 березня 2018 року, як вказано позивачем у позовній заяві) за офіційним курсом НБУ складає 11835,55 гривень (450 доларів США х 2630,1118 гривень (офіційний курс НБУ станом на 21 березня 2018 року) = 11835,55 гривень). При цьому, суд вважає за можливе задовільнити позов позивача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з розрахунку за курсом НБУ, що був встановлений на час звернення позивача до суду (21 березня 2018 року), а не на час ухвалення рішення, оскільки таке стягнення не може вважатися несправедливим для будь-якої із сторін. Відповідач не надавав до суду заперечень щодо такого стягнення, а позивач в судовому засіданні не збільшував позовних вимог (не просив суд стягнути борг з урахуванням офіційного курсу НБУ на час ухвалення рішення) та наполягав на їх задоволенні за розрахунком, проведеним позивачем, станом на 21 березня 2018 року (а.с. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено із розписки (а.с. 27) відповідач [PERSON] зобовязувався сплатити позивачеві [PERSON] 10% в місяць за користування позикою (грошовими коштами). Згідно проведеного позивачем [PERSON] розрахунку, вказаного у позовній заяві, сума процентів за користування позикою становить 15386,15 гривень. Суд, вважає такий розрахунок обгрунтованим, а розмір нарахованих процентів, що становить 15386,15 гривень таким, що підлягає до задоволення (10% місячних за користування позикою, що за курсом НБУ станом на 21 березня 2018 року становить 15386,15 гривень (позика 450 доларів США х 10%=45 доларів США (за місяць) х на 13 місяців (починаючи з 22 березня 2017 року по 21 квітня 2018 року) = 585 доларів США х 2630,1118 гривень (за курсом НБУ) = 15386,15 гривень). З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 11835,55 гривень позики, 15386,15 гривень десяти процентів місячних за користування позикою. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Із досліджених в судовому засіданні довідки № 523 від 21 березня 2018 року (а.с. 10), квитанції № 63 від 21 березня 2018 року (а.с. 9а) встановлено, що за надання професійної правничої допомоги позивачем [PERSON] понесено витрати в розмірі 1000,00 гривень. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, сплачений ним на час подання до суду позовної заяви судовий збір у зв'язку з розглядом цієї справи в розмірі 704,80 гривень. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Крім того, понесені позивачем [PERSON] витрати на надання правничої допомоги в розмірі 1000,00 гривень, суд стягує з відповідача [PERSON] У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на положення ст.ст. 524, 526, 536, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 625, 1046, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved