Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з ним, за місцем реєстрації: [ADDRESS] , стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2018року по 07.07.2020року. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення він надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання доньки і приймав участь у її вихованні. 10.10.2020 року він приїхав за місцем проживання [PERSON] для того, щоб побачитися з донькою. Однак відповідач не надала йому такої можливості. Вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, брутально висловлювалася на його адресу і не надала йому доньку, крім того вимагала від нього грошові кошти, після сплати яких вона наддасть можливість бачитись з донькою. Він мешкає в двох кімнатній квартирі разом зі своєю матір`ю [PERSON] , в якій зареєстрована донька. Відповідач самовільно без його згоди забрала доньку, можливо за своїм місцем реєстрації, та не внесла про це відповідні записи до державних реєстрів. Таким чином він не знає де знаходиться дитина, не має можливості дізнатися про її умови життя, захищеності від противоправних дій відносно неї. Йому відомо, що відповідачка ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, немає свого житла, не має стабільного доходу, не займається вихованням доньки, ці всі обставини свідчать про неможливість нею опікуватись дитиною, та ставить під загрозу її життя, та створює можливість для порушення прав їх дитини. Він є фізичною особою-підприємцем з постійним доходом, має своє житло, де зареєстрована дитина, з ним проживає мати яка бажає опікуватись своєю онукою та надавати посильну допомогу в її виховані. У зв`язку з цим він запропонував Відповідач передати доньку йому, однак вона відмовилася. Представник відповідача [PERSON] 20.05.2021року подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що після народження дитини, відповідач фактично припинив цікавиться дитиною, не надавав необхідної опіки та піклування дитині, не цікавиться її успіхами, не займається її вихованням. Жодної допомоги, у вихованні дитини [PERSON] , відповідач не надає. Більш того, в грудні 2019року, змінив замок на дверях у квартиру, в якій позивач із відповідачем та їх дитиною разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Тому на даний час відповідач разом із дитиною проживає зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на повному утриманні матері [PERSON] , посильну допомогу надає лише матір позивача. Відповідач взагалі не цікавиться долею дитини [PERSON] . Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22.07.2020 року - стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходів/ щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви (15.04.2020 року) до досягнення повноліття дитини. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 16.07.2020 року - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходіу) щомісяця, починаючи з 15.04.2020 року і до досягнення дочкою - [PERSON] , [INFO] , трьох років, а саме до [INFO] . На підставі зазначених рішень суду, Московським ВДВС були відкриті виконавчі провадження: №64391917 та №64392322 - для примусового виконання рішень суду. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих Московським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.03.2021 року, [PERSON] взагалі не сплачує аліментів, в результаті чого виникла заборгованість по сплаті аліментів на дитину - 26055,08 грн., та по сплаті аліментів на дружину - 17986,65 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2020року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.05.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його тзадовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Крім того під час розгляду зазначеної справи представник відповідача адвокат Ліпчанський В.В. вказав, що докази на підтвердження витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, будуть надані до суду в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, про що зробив відповідну заяву. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 26.10.2018року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.07.2020року було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , народилась [INFO] , її батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На диспансерному обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.11.2018року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01.08.2019року, дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що в провадженні Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 64391917, з примусового виконання виконавчого листа №643/5903/20 виданого 07.09.2020року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви (15.04.2020 року) до досягнення повноліття дитини. Також в провадженні Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 64392322, з примусового виконання виконавчого листа №643/5901/20 виданого 07.09.2020року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходіу) щомісяця, починаючи з 15.04.2020 року і до досягнення дочкою - [PERSON] , [INFO] , трьох років, а саме до [INFO] . Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих Московським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.03.2021 року, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на дитину - 26055,08 грн., та по сплаті аліментів на дружину - 17986,65 грн. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей №237 від 28.04.2021року, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Як вбачається з вказаного висновку, мати дитини, [PERSON] , надала письмові пояснення до органу опіки та піклування, про те, що заперечує проти визначення місця проживання доньки разом із батьком, оскільки донька із народження проживає разом із нею. Свідки з боку позивача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх явка позивачем та його представником до суду не була забезпечена. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не наполягав на їх виклику. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд дійшов висновку, що при вирішенні спору мають першочергове значення саме найкращі інтереси дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Судом не була вислухана дитина, з огляду на її малолітній вік, та неможливість висловити свою думку. Крім того, суд не буре до уваги письмові заяви свідків, надані представником відповідача, оскільки свідки не були безпосередньо допитані в суді з попередженням їх про відповідальність за дачу неправдивих показань. Так, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у позові, щодо того що відповідач зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, не займається вихованням доньки, та ставить під загрозу її життя. Таким чином, суд враховує малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із матір`ю, участь матері у житті дитини, а також висновок Служби у справах дітей, та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, а тому відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Водночас суд приймає до уваги, що батьком також не доведено, що в нього встановлено настільки сильний психологічний зв`язок із дочкою, що дозволив би забрати дитину з умов, в яких вона знаходиться, не завдавши при цьому психологічної травми дитині. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed