Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного простою у травні 2018 р. у сумі 208,95 грн., та за час вимушеного прогулу у травні 2018 р. у сумі 8867,96 грн., посилаючись на те, що відповідач не забезпечив його роботою у травні 2018 р., не довів до його відома графік змінності у зв`язку з чим він був позбавлений можливості працювати, крім того, відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці. В обґрунтування позову зазначив, що з 19.10.2005 по теперішній час працює машиністом електровоза в структурному підрозділу Криворізького локомотивного депо Регіональної філії «Придніпровської залізниці» АТ «Українська залізниця. 23.05.2018, 26.05.2018 він та його помічник виконали вимоги наказу №54 Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду «Правил безпечної експлуатації електровозів, тепловозів та моторвагонного рухомого складу» від 24.03.2008, та інструкції з охорони праці № 35 та № 36 для машиніста та помічника машиніста електровоза - відмовились від дорученої роботи, у зв`язку з невідповідністю електровозів безпечним умовам праці, технічний стан локомотивів не відповідав вимогам з безпеки руху, охорони праці та пожежній безпеці. Згідно зі ст. 159 КЗпП України ст. 18 Закону України «Про охорону праці», про невідповідність локомотивів безпечним умовам праці, вони повідомили майстра, чергового по депо та свого безпосереднього керівника начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» [PERSON] , та подали заяви у яких зазначили, що відмовляються від дорученої роботи, оскільки склалася виробнича ситуація, небезпечна для їхнього життя, та здоров`я, а також для людей які оточують та просили забезпечити роботою за фахом. У результаті виконання вимог Правил, було внесено до бортових журналів локомотивів ВЛ11-485 та ВЛ8-1269 (ТУ 152) усі виявленні зауваження та складено Акти від 23.05.2018 на ВЛ11-485, Акт від 26.05.2018 на ВЛ8-1269 про невідповідність локомотивів вимогам інструкцій, наказів і нормативних документів з охорони праці, безпеки руху та пожежної безпеці. Позивач вважає, що за вказаний час простою в травні 2018 р. відповідач повинен був виплатити заробітну плату відповідно до ч. 3 ст. 113 КЗпП України в розмірі середнього заробітку, так як при відсутності вини працівника виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника, або людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. Проте відповідач за вказаний час простою сплатив позивачу заробітну плату відповідно до Положення про оплату праці, як за час вимушеного простою з причин, що не залежать від працівника з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику. Крім того, зазначив, що відповідач не забезпечив його локомотивом, який відповідає вимогам інструкцій, наказів і нормативних документів Державного комітету з промислової безпеки. Також відповідач не забезпечив його роботою у травні 2018 р., а саме не довів до його відома графік змінності (роботи) у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості працювати. 10.02.2020 позивач звернувся із заявою до в.о. начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» Тисленко В.П., з пропозицією нарахувати робочі години до місячної норми годин за травень 2018 р. та оплатити з розрахунку середнього заробітку. 19.02.2020 відповідачем було надано відповідь про відмову у виплаті заробітної плати за час вимушеного простою у травні 2018 р. Таким чином, відповідач не оплатив в травні 2018 року частку заробітної плати за час вимушеного простою у кількості 4,28 годин, та не оплатив час вимушеного прогулу у кількості 89 годин. Наказ про простій із причин визначених у ч. 1 ст. 113 КЗпП України, не пов`язаних із виною працівника з ініціативи роботодавця - на підприємстві не видавався. Позивач зазначив, що робітник не зобов`язаний доводити наявність виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника, або людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістом з охорони праці підприємства за участю представника профспілки членом якого він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалась), а також страхового експерта з охорони праці. Відповідно до ч. 2 ст. 113 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про охорону праці» на робітника покладається лише обов`язок попередити власника, або уповноважений ним орган про початок простою. Відповідач, не оплатив йому час простою у відповідності до ч. 3 ст. 113 КЗпП України в розмірі середнього заробітку, що передбачено у випадку, коли при відсутності вини працівника виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або людей, які його оточують, навколишнього природного середовища, а сплатив у відповідності до Положення «Про оплату праці» № 100, як час вимушеного простою з причин, що не залежать від працівника з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) встановленого працівнику. З оплатою з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівникові, він не згоден, оскільки правове регулювання трудового законодавства означає, що у травні місяці 2018 р. за ним визнано право на оплату часу простою в розмірі середнього заробітку. Відповідач ігнорує вимоги ст. 57 КЗпП України, п. 13 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ організацій» № 213 від 20.07.1984, п. 4.1.2. Колективного договору Криворізького локомотивного депо, не складав графік змінності за травень 2018 р., не погоджував даний графік з виборним органом первинної профспілкової організації. Заявами від 15.05.2018, 23.05.2018, 26.05.2018 позивач просив відповідача забезпечити його роботою за фахом проте цього зроблено не було. Відповідно до розрахункового листа, наданого відповідачем за травень 2018 р. у позивача в травні 2018 р. було нараховано та не оплачено 89 недопрацьованих до місячної норми годин, які спричинені вимушеним прогулом з вини відповідача. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно з довідкою № 54 від 18.02.2020 середня заробітна плата станом на 01.05.2018 становила 99,64 грн. за годину. Таким чином, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу в травні 2018 р. становить 8867,96 грн. (99,64 середня заробітна плата Х 89 недопрацьованих годин). Враховуючи викладене вище, позивач просив стягнути з відповідача вказані грошові кошти за час вимушеного простою та за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 27 серпня 2020 року посвідчено довіреність представника позивача [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представником відповідача Ручка М.В. було подано до суду відзив на позовну заяву з порушенням строку визначеного ЦПК України разом з клопотанням про поновлення строку для подачі відзиву через карантинні обмеження викликані COVID 19. Судом було визнано причини пропуску строку для подання відзиву поважними та враховано його при винесенні рішення по справі. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно норми облікового робочого часу за травень 2018р.позивач мав норму тривалості робочого часу 158 годин, 6-й денний робочий тиждень при тривалості часу роботи 7 годин - з понеділка по п`ятницю 7 годин, а в суботу 5 годин. При цьому в травні 2018р. на підставі первинних бухгалтерських документів у [PERSON] оплачений робочий час склав 62 години, 89 годин ним було не допрацьовано до норми та не оплачено, у зв`язку з відсутністю бухгалтерських документів (для машиніста електровоза це маршрутний лист машиніста). Після надходження у червні та липні 2018 року первинних бухгалтерських документів [PERSON] було здійснено донарахування робочих годин до норми, а відповідно було донараховано та виплачено заробітну плату. Так в червні 2018р. [PERSON] було здійснено донарахування за травень 2018р., а саме: було враховано лист непрацездатності АДК №463703 за період з 25.05.2018р. по 01.06.2018р. та оплачено 21 година, що складає 2100,68грн.; було донараховано та оплачено 7 годин в сумі 698,18грн. (відрядження за період з 01.04.2018р. по 02.05.2018р.); було донараховано за травень 2018р. за маршрутами машиніста 9,6 годин - 487,90 грн.(оплата внутрішньо змінний простій не з вини працівника); було враховано оплату простою працівників локомотивних бригад при очікуванні поїзда та оплачено 6 годин -597,84 грн., було оплачено 2, 4 години як оплата локомотивних бригад, що працюють у вантажному русі - 152,48 грн. Крім того, в липні 2018р. [PERSON] було здійснено донарахування та виплата за травень 2018 р.: були донараховані 20 робочих годин у сумі 1226 грн.76коп. (оплата внутрішньо змінний простій не з вини працівника), де 7 годин оплачено відповідно дост.113 п.4 КЗпП України з розрахунку середньої заробітної плати за одну годину 99,64 грн. у сумі 698,18 грн., 13 годин оплачено з розрахунку годинної тарифної ставки 40,66грн.у сумі 528,58грн.Таким чином, в липні та червні 2018р. було донараховано ще 66 робочих годин до норми та донарахована заробітна плата в сумі 5263,84грн. Вказані грошові кошти були виплачені позивачу в повному обсязі, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами. 23 години за травень 2018р. були не оплачені позивачу так як протягом цього часу позивач не працював а приймав участь в акції «Робота за інструкціями». Дана акція це страйк працівників,тому не оплачується, так як оплата робочого часу при участі в страйках згідно чинного законодавства не здійснюється. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про оплату простою на підставі ч.3.ст.113 КЗпП України в розмірі середнього заробітку представники відповідача зазначили наступне. Оплата часу простою за травень 2018 року машиністу електровоза [PERSON] була проведена за кодом оплати 31 (як простій не з вини працівника ) за 4,28 годин з розрахунку годинної ставки та діючим графіком руху 50грн.82коп., на суму 217грн.51коп.Дане нарахування було здійснено на підставі ч.1.ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). У відповідності із законодавством України, наказів, інструкцій АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» в СП «Криворізьке локомотивне депо» у травні місяці 2018 року була створена комісія з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху. Вищевказана комісія працювала кожного робочого дня, до складу комісії входили: страховий експерт з охорони праці та інженер з охорони праці локомотивного господарства. Основні напрямки роботи комісії полягали в питаннях ефективного використання планових та попереджувальних ремонтів, охорони праці та безпеки руху локомотивного господарства. 04.07.2018 року на нараді, в присутності голови наради - начальника депо [PERSON] , був складений протокол наради вищевказаної комісії з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху. Комісія зробила висновок, що за результатами перевірки рухомого складу : електровози сер. ВЛ8 №№ 1449, 906, 485 - не відповідали вимогам пункту 5.5 НПАОП 63.21-1-.17-08 та несли загрозу життю, здоров`ю працівників; на всіх інших локомотивах не підтверджено прямої загрози життю, здоров`ю працівників чи оточуючому середовищу. Виявлені зауваження усуваються під час планових та позапланових видів ремонтів. Також було ухвалено ряд заходів по розробці, проведенні та систематизації по усуненню недоліків у ремонті рухомого складу депо, а також розроблено наказ щодо перерахування заробітної плати членам локомотивних бригад при прийманні електровозів серії ВЛ8 за №№ 1449, 906, 485. З протоколом були ознайомлені всі причетні до роботи в комісії, а також представники всіх профспілок і представники сектору охорони праці з представником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Позивач в обґрунтування позовної заяви вказує на те, що електровоз ВЛ8-1269 в травні 2018року був неприродний до експлуатації, це твердження не відповідає дійсності так як згідно висновку комісії в той період непригодний до експлуатації був електровоз ВЛ11 №485. При цьому комісія здійснила перевірку стану всіх локомотивів Криворізького локомотивного депо, не було підтверджено, що електровоз ВЛ8-1269 при виконанні поїзної та маневревої роботи міг створити загрозу життю, здоров`ю працівників чи оточуючому середовищу. В зв`язку з чим, відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що працює у відповідача машиністом електровозу та є головою Вільної профспілки. 23.05.2018р. приймаючи локомотив ВЛ11 №485 та 26.05.2018р. приймаючи локомотив ВЛ8-1269 він виявив що вони мають несправності та відповідно до посадової інструкції, ст.6 Закону України «Про охорону праці», доповів про даний факт керівників підприємства в усній і письмовій формі, в подальшому з цієї причини він відмовився приймати локомотиви. Наказ про простій на підприємстві не видавався. Зазначив що відповідно до п.4.1.2.Колективного договору повинен складатися графік змінності не пізніше ніж за три доби до вступу на зміну. За травень 2018р.графік змінності не складався, з профспілковою організацією графік змінності не погоджувався. Замість графіка змінності на підприємстві є журнал наряду, куди записують явку працівників на роботу, при цьому кожен машиніст повинен відпрацювати місячну норму годин. В травні 2018 року норма годин склала - 158, але через незаконні дії відповідача, які виявилися в незабезпеченні його роботою він недопрацював 89 годин, що підтверджено Розрахунком заробітної плати [PERSON] за травень 2018р. Також пояснив, що заробітну плату за травень 2018 р. він отримав відповідно до розрахункового листа, ніяких доплат в червні, липні 2018 р. за травень 2018 р. не отримував. Зазначив, що відповідач неодноразово порушував його права, тому він був змушений звертатися до керівництва з заявою про надання роботи. 23 травня та 26 травня 2018року був простій зазначив, що він був на роботі в ці дні протягом 12 годин, за вказані дні йому оплатили 217 грн.55 коп проте з розрахунком вказаної суми він не погоджується так як він здійснений за ч.1.ст.113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), що є невірним. Локомотиви ВЛ11 №485, ВЛ8-1269 були небезпечні для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища, тому простій був не з його вини, за ним зберігається середній заробіток, відповідно до ч.3 ст.113 КЗпПУкраїни. Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 19.10.2005 року працює на посаді машиніста електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ «Українська залізниця». (а.с. 11-13 - копія трудової книжки). 15 травня 2018 року [PERSON] звернувся до начальника Криворізького локомотивного депо [PERSON] з заявою про забезпечення роботою, оскільки він так змушений діяти в зв`язку з простоєм (призупиненням роботи) по вині роботодавця в очікуванні локомотива, який відповідає вимогам інструкцій, наказів і нормативних документів. Оплату за час простою по вині роботодавця з 15.05.2018р.проводити згідно ст. 113 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про охорону праці» з 15.05.2018 р. (а.с.33). 23 травня 2018 року та 26 травня 2018 року [PERSON] звернувся з відповідними рапортами та актами про виявлення недоліків при прийнятті локомотивів 23 травня та 26 травня відповідно, та проханням забезпечити його роботою за фахом та проведення оплати за час простою по вині роботодавця (а.с. 22,24 - копії рапортів, а.с. 23-26 - копії актів). Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Згідно частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України). Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. В матеріалах справи немає жодного акту щодо фіксації простою АТ «Українська залізниця», як і не було видано наказу щодо простою, натомість представником відповідача зазначено про проведення розрахунку з [PERSON] заробітної плати було здійснено у відповідності кількості годин з розрахунку годинної тарифної ставки, встановленої йому на посаді машиніста електровозу та не оспорює встановлення не відповідність вимогам пункту 5.5. НПАОП 63.21-1.17-08 локомотивів ВЛ-8 № 1449 та № 906, ВЛ-11 № 485, що підтверджується наданими протоколами наради комісії з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху від 04.07.2018 р. При цьому зазначено, що оплата часу простою за травень 2018 року машиністу електровоза [PERSON] проведена за кодом 31 як час простою не з вини працівника ) за 4,28 годин з розрахунку годинної тарифної ставки 40грн.66коп. та діючим графіком руху, остаточно - з розрахунку 50 грн. 82коп. Згідно з частинами першої-третьої статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил статті 113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Тлумачення статті 34, 113 КЗпП свідчить, що при запровадженні простою за ініціативи роботодавця та за відсутності вини працівника на роботодавця покладено обов`язок здійснювати оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Тобто при простої не відбувається зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 320/3303/16-ц). Крім того суд зазначає, що положеннями частини третьої статті 113 КЗпП України передбачено збереження середньої заробітної плати, лише за час простою, викликаного виробничою ситуацією, тобто ситуацією пов`язаною з поведінкою відповідача, щодо здійснення ним виробництва, та створення внаслідок такого виробництва небезпеки для життя та здоров`я позивача та оточуючих людей. У даному випадку суду не доведено наявність виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища саме з вини відповідача, як роботодавця. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу у травні місяці 2018р. у сумі 8867 грн. 96коп. суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] в травні 2018р.мав норму тривалості робочого часу 158 годин, даний факт визнано сторонами в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи. Відповідно до Розрахунку заробітної плати [PERSON] за травень 2018р., який було надано відповідачем, недопрацьовані години до норми становили 89 годин. В судовому засіданні було встановлено, що вказані недопрацьовані години не були враховані відповідачем при розрахунку місячної норми за травень 2018р, а відповідно не були оплачені через несвоєчасну подачу первинних документів позивачем (лікарняних, маршрутних листів машиніста тощо). Разом з тим, в подальшому в червні та липні 2018року відповідач на підставі первинних бухгалтерських документів здійснив донарахування та виплату заробітної плати [PERSON] (аркуш справи 64-69,72). Відтак на момент розгляду справи у суді заборгованість перед позивачем [PERSON] за недопрацьовані в травні 2018 р. до норми години відсутня, а тому відсутні підстави для стягнення коштів за час вимушеного прогулу. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed