Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача про вимагання надуманої заборгованості в розмірі 648,10 грн. за послугу з вивезення побутових відходів станом на 02.2018р. незаконними, так як вказана сума утворилася за період 2012 р. - 2014 р. і знаходиться за межами строку позовної давності згідно п.1 ст.257 ЦК України. Також просить визнати, що відповідно до умов п.1 ст.612, п.1 ст.623 ЦК України позивач не є боржником та заборонити відповідачу з 02.2018 р. надавати до КП «Жилкомсервіс» дані про надуману заборгованість в розмірі 648,10 грн., яка утворилася за період 2012 - 2014р.р. і знаходиться за межами строку позовної давності. Крім того, просить заборонити відповідачу з 02.2018 р. надавати фізичним чи юридичним особам, та вказувати у будь яких документах, дані про надуману заборгованість в розмірі 648,10 грн., яка знаходиться за межами строку позовної давності. Також просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6481,00 грн. за вимагання заборгованості, яка знаходиться по за межами позовної давності та недостовірну інформацію стосовно заборгованості за весь період її існування. В обґрунтування позову зазначає, що щомісяця в квитанціях, які надає КП «Жилкомсервіс», про стан оплати за житлово-комунальні послуги вказується заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів, однак розрахункового документу не надається. Позивач для зясування розміру та терміну, з якого виникла заборгованість, звернувся до відповідача з заявою. Відповідачем було надіслано листа, в якому вказується, що заборгованість складає в сумі 727,12 грн., яка утворилась у звязку з щомісячною недоплатою у 2012-2014 р.р. Позивач направив відповідачу листа про списання заборгованості у відповідності з п.1 ст. 257 ЦК України. Листом за № 2260/1 від 14.08.2017 р. відповідач повідомив позивача, що виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дебіторська заборгованість є активами підприємства, що особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця, а чинним законодавством не встановлено механізму її списання і що він може пред'являти вимоги сплати боргу за весь період його існування. Позивач вважає, що відповідач не має права пред'являти до нього вимоги стосовно оплати боргу, нагадуючи про якусь заборгованість, оскільки за період з 10.2014 р. і на даний час з призначенням субсидії у позивача заборгованості немає, оплата за послугу з вивезення побутових відходів виконується в повному обсязі. Позивач вважає, що відповідачем порушуються його права, як споживача, що є посяганням на його честь і гідність, тому змушений звернутися до суду. Крім того, агресивними діями відповідача, вимагання оплати надуманої заборгованості, яка підприємством повинна була давно скасована, так як вона знаходяться за межами позовної давності, позивачу завдана моральна шкода. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надано заперечення на позов, в яких зазначається, що згідно до розрахунку заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, яка нарахована за адресою позивача, заборгованість позивача за послуги з вивезення побутових відходів станом на 01.02.2018 р. складає 659,30 грн. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. 23.12.2011 р. Харківською міською радою було прийнято рішення № 581/11 «Про внесення змін та доповнень до рішення 10 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.12.2006 р. № 215/06 «Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів у місті Харкові». Відповідно до якого для мешканців будинків місцевих рад, будинків ЖБК та ОСББ, а також відомчих будинків норма надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на одного мешканця на рік становить 2,15 м.куб. На сьогоднішній день норма надання послуг з вивезення великогабаритних відходів, яка була визначена рішенням Харківської міської ради від 27.12.2006 р. №215/06 «Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів у місті Харкові», не змінилася і становить 0,15 м3 на одного мешканця на рік. 20.12.2011 р. виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення №894 «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів, які надає КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», відповідного до якого з 01.01.2012 г. тариф на послуги з вивезення твердих побутових відходів за 1 м3 з урахуванням ПДВ для населення (незалежно від форми власності будинків) складає 47,00 грн.; тариф на послуги з вивезення великогабаритних відходів за 1 м3 з урахуванням ПДВ для населення (незалежно від форми власності будинків) складає 86,30 грн. Таким чином, вартість послуг з вивезення побутових відходів на одну особу за місяць з 01.01.2012 р. до 01.12.2014 р. складала 9,50 грн. без урахування пільг. 05.11.2014 р. виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 646, згідно з яким затверджено тарифи на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів, які надає КП «Комплекс з вивозу побутових відходів». Відповідно до зазначеного рішення з 01.12.2014 р. розмір тарифів на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів для населення (незалежно від форми власності будинків) становить: за послуги з вивезення твердих побутових відходів - 55,56 грн./ м3, за послуги з вивезення великогабаритних відходів -126,65 грн./м3. Таким чином, вартість послуг з вивезення побутових відходів на 1 особу за місяць з 01.12.2014 р. складала 11,54 грн. без урахування пільг. Норми та тарифи на послуги з вивезення побутових відходів, які надає КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» затверджені рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради, є чинними і обов'язковими для виконання. Згідно даних підприємства до 01.01.2018 р. нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів за адресою позивача здійснювалось на 4-х споживачів, та з 01.01.2012 р. по 01.12.2014 р. складало 38,00 грн. на місяць, з 01.12.2014 р. по 01.01.2018 р. - 46,16 грн. Послуга з вивезення побутових відходів належить до комунальних послуг, у звязку з чим на правовідносини у сфері вивезення побутових відходів поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно правових актів у сфері житлово-комунального господарства відповідно до ч.1 ст.1, ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За результатами проведеного конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, 28.12.2011 р. виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішенням № 940, відповідно до якого КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» було визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові. Постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 р. затверджені Правила надання послуг з вивезення побутових відходів з Типовим договором про надання послуг з вивезення побутових відходів. Цей договір як додаток до нормативного акту має силу нормативного акту і є обов'язковим для застосування учасниками сфери правовідносин з вивезення побутових відходів. Відповідно до вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про відходи», а також ст. 11 ЦК України, КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» було розроблено, відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 1070 від 10.12.2008 року (зі змінами), та укладено договір на надання послуг з вивезення побутових відходів, шляхом опублікування в офіційному засобі масової інформації Харківської міської ради «Харьковские известия». Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Між сторонами існують цивільно-правові відносини, тому дії КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», що виразились обліком заборгованості позивача, а також надання інформації про нарахування і оплату послуг з заборгованістю, є такими, що відповідають діючому цивільному законодавству. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов'язаннями, у яких на боржника (позивача) покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих послуг з вивезення побутових відходів, якому кореспондує право вимоги кредитора відповідача - вимагати сплату грошей за надані послуги. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а не період за який кредитор КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» має право на пред'явлення вимоги до боржника [PERSON] щодо погашення заборгованості. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Поки судом не встановлено, що до вимог кредитора настали наслідки спливу позовної давності, кредитор має право вимагати у боржника погашення всієї суми заборгованість навіть понад трьох років. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Крім того, як зазначено у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 12/1-64 від 17.05.2007p., підприємства - надавачі житлово-комунальних послуг можуть пред'являти вимоги сплати боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за весь період його існування. Чинним законодавством не передбачено списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вважає, що позивачем не було доведено самого факту наявності моральної шкоди та вказано на докази заподіяння такої шкоди, не було обґрунтовано, з чого виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Позов не містить доказів, які підтверджують правомірність вимог позивача, та наявність порушень з боку відповідача, тому просять в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Харківської міської ради № 940 від 28.12.2011р. КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» було визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові. Позивач проживає в [INFO] та є користувачем послуг з вивозу побутових відходів, які надає відповідач. Згідно до розрахунку за послуги з вивезення побутових відходів, яка нарахована за адресою [ADDRESS] заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів станом на 01.02.2018 р. складає 659,30 грн. За повідомленням КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» заборгованість за адресою: [ADDRESS] утворилась в звязку з щомісячною недоплатою послуги з вивезення побутових відходів у 2012-2014 р.р. За останні три роки, тобто з грудня 2014 р. з призначенням субсидій позивач повністю проводить оплату за послуги з вивезення побутових відходів, надані КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», тому позивач вважає, що дії відповідача про вимагання заборгованості в розмірі 648,10 грн. станом на 01.02.2018 р. є незаконними, оскільки ця сума утворилася за період 2012-2014рр. і знаходиться за межами строку позовної давності, враховуючи вимоги ст.257 ЦК України. Проте, доводи позивача про незаконне вимагання заборгованості, яка утворилась за період 2012-2014 рр. є безпідставними, враховуюче наступне. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Враховуючи вимоги Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на ім'я позивача в КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Зобов'язання КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» щодо заборони надавати дані про заборгованість не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Позовна давність у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Закінчення строку позовної давності не тягне за собою автоматичного списання заборгованості, тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Посилання позивача на те, що він не боржником є безпідставними. Згідно ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 15 Закону України «Про відходи» визначено обов'язок громадян України, іноземців та осіб без громадянства у сфері поводження з відходами: вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Позивач [PERSON] та відповідач КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» є сторонами договірних зобовязань. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач [PERSON] проводив оплату за надані послуги з вивезення побутових відходів з 02.2012 р. по 08.2014 р. не повному обсязі, з 08.2014 р. по 01.2017 р. в повному обсязі з урахування нарахованої субсидії, що свідчить про те, що позивач погодився з умовами надання послуг та проведення оплати за надані послуги. Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, є грошовими зобов'язаннями, де боржник позивач [PERSON] зобовязаний оплати отримані послуги з вивезення побутових відходів, а відповідач КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» має право вимоги сплату грошей за надані послуги. Необґрунтованими є також позовні вимоги щодо стягнення з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», оскільки позивачем не надано доказів самого факту наявності моральної шкоди, не зазначені докази заподіяння такої шкоди, а також не обґрунтовано з чого виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем не доведено факту наявності моральної шкоди, не зазначені докази заподіяння такої шкоди, не обґрунтовано визначений розмір моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду із позовом про захист права, яке не було порушене відповідачем, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed