Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового приміщення - будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку був зареєстрований 25 квітня 2001 року та фактично у ньому не проживав, жодних витрат по його утриманню не здійснював. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування його житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але від нього надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 25 квітня 2001 року. У вказаному будинку був зареєстрований попередній власник будинку - відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 02 листопада 2016 року № 95, виданого депутатом Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в тому, що за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON], [INFO], що підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки від 03 листопада 2016 року № 937, виданої Любимівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області [PERSON], за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON], [INFO]. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає у будинку [ADDRESS]. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст. 387 ЦК України захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] фактично не проживає, отже він відсутній у спірному жилому приміщенні понад рік. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] прав користування житлом позивача, і, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved