Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 12 червня 2010 року, актовий запис № 68. Сторони мають від шлюбу неповнолітню доньку [PERSON], яка народилась [INFO]. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сумісне життя між ними не склалось на ґрунті сімейно-побутових відносин, почуття поваги та кохання один до одного втрачено. В результаті чого спільне проживання виявилось неможливим, у сторін відсутнє взаємопорозуміння, сімейні відносини припинені з грудня 2012 року, на примирення позивач не згоден, наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи мається її заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 12 червня 2010 року, актовий запис № 68, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], яка народилась [INFO], що також підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ч. 2 п. 3 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В порядку ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок та судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок на користь держави, оскільки під час пред'явлення позову до суду позивачем судовий збір було сплачено лише у розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved