Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Завод Маяк», в якій просить стягнути середній заробіток за весь час затримки у виплаті заробітної плати за період з 21.09.2020 по день ухвалення рішення суду. Позивач свої вимоги мотивує тим, що він з 01.08.1991 по 26.05.2020 перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді начальника штабу цивільного захисту, був звільнений з займаної посади 26.05.2020 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України, проте в день звільнення відповідачем не було здійснено виплату всіх сум, що належать позивачу від підприємства. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.05.2020 у справі № 754/8767/20 стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену своєчасно заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки до моменту звернення в суд з позовною заявою відповідач не виплатив позивачу заробітну плату, позивач просить стягнути середній заробіток при звільненні за період з 21.09.2020 по день ухвалення рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 12.03.2021. 12.03.2021 розгляд справи відкладено на 22.04.2021 у зв`язку з неявкою представника відповідача. Судове засідання 22.04.2021 відкладено для повторного виклику відповідача на 19.05.2021. У судовому засіданні 19.05.2021 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути середній заробіток за період з 21.09.2020 по 19.05.2021 у розмірі 116 318,43 грн., та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, від нього не надійшло відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця знаходження, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, наказом №1892к від 22.07.1991, [PERSON] з 01 серпня 1991 року було прийнято на посаду інженером - заступником начальника штабу цивільної оборони (підрозділ 910) АТ «Завод «Маяк». Наказом АТ «Завод «Маяк» №92к від 26.05.2020 позивача звільнено з посади начальника штабу цивільного захисту за власним бажанням на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.05.2020 у справі № 754/8767/20 стягнуто з Акціонерного товариства «Завод Маяк» на користь [PERSON] 72011 грн. 57 коп. - невиплаченої своєчасно заробітної плати (за період з 01.01.2020 по 26.05.2020) та 57088 грн. 80 коп. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (за період з 27.05.2020 по день винесення рішення). 07 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №63815907) за виконавчим листом №754/8767/20, виданим 17.11.2020, а також постанову про приєднання ВП №63815907 до зведеного виконавчого провадження №56260526, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. Також в матеріалах справи міститься постанова, винесена заступником начальника відділу Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, від 25 вересня 2020 року про передачу виконавчого провадження ВП № 61388066, згідно з якою виконавчий документ, а саме посвідчення на примусове виконання рішення № 461, видане 03.01.2020 Комісією по трудових спорах АТ «Завод Маяк», про стягнення з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заробітної плати за період з 01.06.2019 по 31.12.2019 у розмірі 64 473,68 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, передано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Водночас доказів погашення заборгованості, а саме стягнутої за рішенням суду від 21.05.2020 у справі №754/8767/20 невиплаченої своєчасно заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перед позивачем матеріали справи не містять. Статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку наданого позивачем середньоденна заробітна плата позивача складає 713,61 грн. (а.с. 14). З огляду на зазначені вище обставини, вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні позивача складає: з 21.09.2020 по 19.05.2021 (день ухвалення рішення по справі) - 163 робочих дні. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: (713,61 грн. (середньоденна заробітна плата) * 163 (робочих днів затримки розрахунку) = 116 318,43 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку, наведеного позивачем. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 116 318,43 грн. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved