Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником будинковолодіння №5 по вул.Кут в с.Озеряни Борщівського району Тернопільської області, в якому окрім нього зареєстрована та проживає його дружина [PERSON], а також є зареєстрованою внучка відповідач [PERSON], яка з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує, участі в його ремонті не бере, особистих речей в будинку не має. Поряд з тим зазначив, що перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні його дружина відповідачу не чинили, вона добровільно визначила собі інше місце проживання в [INFO] і спірним жилим приміщенням не користується понад один рік без поважних причин. Крім того вказав, що він звернувся до відповідача щоб остання знялася з реєстрації у належному йому житловому будинку, оскільки йому потрібно подати документи на оформлення субсидії, а кількість зареєстрованих осіб в будинковолодінн, впливає на розмір призначеної субсидії. Проте відповідач добровільно робити це відмовляється. А тому, просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою с.Озеряни по вул.Кут, 5 Борщівського району Тернопільської області. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено у справі підготовче судове засідання о 16 год. 00 хв. 17 грудня 2018 року з участю сторін, а також розяснено відповідачу що вона протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, має право надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. 11 грудня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила що позов не визнає, посилаючись на те, що вона народилася 17 квітня 1997 року в с.Озеряни по вул.Кут, 5 і з того часу там проживала як член сімї. 26 вересня 2018 року вона уклала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON]. Її мати [PERSON] до дня своєї смерті проживала та була зареєстрованому в цьому ж спірному будинку і там з 24.11.1994 року після укладення шлюбу з матірю, проживав і був зареєстрований її батько [PERSON] Також їй відомо, що між дідом і бабою та її батьками була домовленість про те, що після їх смерті будинок перейде у власність її матері, а тому її батьки своєю працею і коштом провели газ в будинок, відремонтували його, побудували гараж, викопали криницю та інше. Однак дід та баба такої домовленості не дотримали. Посилання позивача на те, що вона з 2011 року в спірному будинку не проживає, не відповідає дійсності, оскільки у 2011 році вона ходила у 7 клас Озерянської середньої школи, 9 клас якої закінчила у 2013 році, і в цьому ж році поступила в Хмельницьке музичне училище на стаціонарне відділення, яке закінчила у 2017 році, а після його закінчення працювала в м.Хмельницький до травня 2018 року. Під час навчання та роботи періодично приїжджала до дідуся з бабусею та допомагала їм по господарству, а працюючи, допомагала їм коштами. Таким чином її часткова відсутність в місці постійного проживання була викликана поважними причинами, а її навчання та робота були узгоджені з позивачем. В травні 2018 року в черговий раз приїхавши додому, позивач не впустив її в будинок та викинув її речі на вулицю і з того часу вона вселитися в будинок не може, так як її дід чинить їй перешкоди. Посилання позивача на те, що вона добровільно визначила собі інше місце проживання нічим не підтверджено і є надуманим, іншого житла у неї не має. Також позивач ніколи не звертався до неї, щоб вона виписалася з господарства. Крім того зазначила що її реєстрація в будинку впливає на розмір субсидії, оскільки 10.12.2018 року вона звернулася у районний відділ призначення субсидій, і їй повідомили, що позивач із заявою про призначення субсидії не звертався, а її реєстрація в господарстві в дійсності впливає на розмір субсидії, але в сторону її збільшення. Поряд з тим зазначила, що вона на даний час є вагітною з терміном вагітності 23 неділі і їй важко переносити такі знущання позивача. Просить відмовити позивачу в позові за безпідставністю. 17 грудня 2018 року у підготовчому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що твердження відповідача про те, що вона з 1997 року і по даний час проживає за адресою [INFO] як член сімї не відповідає дійсності, оскільки тривалий час, а це більше одного року, вона проживає в с.Озеряни за іншою адресою з чоловіком біля свого батька за вказаною позивачем адресою. До цього вона навчалася та проживала в м.Хмельницький і жодного разу не приїжджала до будинку, в якому вона зареєстрована. Її твердження, що позивач не впускав її до будинку не відповідають дійсності, оскільки доказів цього не має і відповідач з приводу усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням не зверталася. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, просили такий задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому надали згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Заяв чиклопотань про відкладення розгляду справи до суду не подала. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником будинковолодіння в селі Озеряни по вул.Кут, 5 Борщівського району Тернопільської області. Наведене підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143160571, сормованого 29.10.2018 року. Поряд з тим встановлено, що у вказаному будинковолодінні позивач проживає разом із своєю дружиною [PERSON], а також до будинку зареєстрована ще їх онука відповідач [PERSON] (до шлюбне [PERSON]) Мар'яна Андріївна, яка з 2011 року в такому не проживає. Наведене підтверджується актом обстеження житлового побутових умов проживання від 08 серпня 2018 року, складеного комісією Озерянської сільської ради, довідкою Озерянської сільської ради №1120 від 08 серпня 2018 року. Те що, що відповідач більше 1 року не проживає в будинковолодінні належному позивачу, підтверджується і поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні, кожен зокрема, показали, що відповідач більше одного року в сіпрному не проживає, до такого не навідується, проживає у с. Озеряни у помешканні батька. Отже,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідач\~[PERSON]\~ в будинковолодінні №5 по вул.Кут в с.Озеряни Борщівського району Тернопільської області не проживає більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, комунальних послуг не сплачує. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача, викладені нею у відзиві на позов, оскільки такі свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли, доказів, які б стверджували останні відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, належному на праві приватної власності позивачу, є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі у виді судового збору. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved