Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 22 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, а/з №32. Крім того, просить суд неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] залишити на його вихованні. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Підставами для цього стали втрата взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Вважає, що примирення між сторонами неможливе. На даний час шлюб носить суто формальний характер. Протягом останнього року він проживає окремо від відповідачки. На даний час неповнолітній син [PERSON] проживає разом із ним. Питання щодо його матеріального утримання до досягнення ним повноліття узгоджене з відповідачкою. В судове засідання позивач не з'явився, у відповідності до вимог частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, у відповідності до вимог частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позов визнає, згідна на розірвання шлюбу та не заперечує, щоб неповнолітній син [PERSON] залишився на вихованні батька і проживав з ним до того часу, коли він за законом самостійно зможе обирати місце свого проживання. Питання щодо матеріального утримання неповнолітнього сина узгоджене з позивачем. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №32, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ №070360 (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ №170904 (а.с.4) сторони мають дитину: сина - [PERSON] [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги те, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, а тому враховуючи згоду відповідачки, суд вважає, що неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] слід залишити на вихованні та проживанні разом із батьком [PERSON] до досягнення сином чотирнадцяти років. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved