Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку № 46 по вулиці Бородинській в місті Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. В зазначеному вище житловому будинку, окрім нього, зареєстровані: його син [PERSON] та колишня дружина [PERSON] Відповідачка [PERSON] в травні 2015 року зібрала свої особисті речі і виїхала з будинку. З цього часу відповідачка в житловому будинку не мешкає, її речей в будинку не має. Фактично мешкає за адресою: м. Камянське, бульвар Героїв, 72-66. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, участі у витратах на утримання будинку не приймає, а її реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні майном, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Про причини своєї неявки не повідомила. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засідання встановлено, що житловий будинок № 46 по вулиці Бородинській в м. Камянське (Дніпродзержинськ) належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.11.2011 року № 2-1522. Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки про склад сімї, виданої Головою квартального комітету № 11, в спірному житловому приміщенні зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с. 12). Відповідно до акту, складеного головою квартального комітету № 11 та сусідами [PERSON], [PERSON] від 26.11.2015 року (а.с. 8) та акту, складеного головою квартального комітету № 11 та сусідами [PERSON], [PERSON] від 22.09.2016 року (а.с. 11), [PERSON] з травня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачка відсутня за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між нею та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved