Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду заяві посилався на те, що з відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, через сварки та скандали, що вона влаштовує, висловлюється на його адресу ганебними словами. З липня 2016 року подружніх стосунків вони не підтримують, та з вересня 2016 року проживають окремо. Вказує, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного, шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам дітей. Тому просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що почуття любові та поваги до дружини втрачено, примирення з відповідачем вважає абсолютно неможливим. Категорично не бажає миритися з відповідачем. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що хоча з позивачем вони в даний час проживають окремо, але вона бажає зберегти сімю, відновити шлюбні стосунки. Тому просила надати подружжю термін на примирення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07 серпня 2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2016 року сторони проживають окремо. Дану обставину визнали всі особи, які беруть участь у справі, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню вона не підлягає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як пояснила відповідач, з часу коли чоловік пішов з дому, вона намагалася з ним помиритися, але примирення не досягнуто. Позивач категорично миритися не бажає, про що повідомив суду. Суд бере до уваги, що з дня звернення позивача з позовом до суду 11 листопада 2016 року і на час розгляду справи свого ставлення до предмету розгляду він не змінив, в судовому засіданні позов підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Тому суд вважає, що надання терміну на примирення, як того просить відповідач, матиме формальний характер та лише призведе до затягування розгляду справи. Відповідно, підстави для задоволення клопотання [PERSON] про надання терміну на примирення до задоволення не підлягає. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, категорично не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сімя сторін по справі розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому, збереження шлюбу суперечило б інтересам обох з подружжя. Позов необхідно задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], яка в шлюбі змінювала прізвище, в судовому засіданні не просила відновити її дошлюбне прізвище, у звязку з чим дане питання судом не вирішувалось. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved