Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що він є власником будинку [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.1990 року. В будинку також зареєстрована відповідачка [PERSON] , але з 2018 року в спірному будинку не проживає, а проживає по іншій адресі [ADDRESS] . Добровільно відповідачка вирішити питання не поспішає, тому позивач вимушений звернутися до суду. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, позивач просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Позивач в судове засідання не з`явилися, за змістом поданої заяви просив розглянути справу у його відсутність, заперечень проти заочного розгляду справи не висловив (а.с.10). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав (а.с.18, 21, 25, 29). Третя особа надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу на розсуд суду без участі представника центру (а.с.23). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив про причини неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Позивач є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.05.1990, (а.с.3). Судом встановлено, що відповідач зареєстрована, проте не проживає у будинку з серпня 2018 року, особистих речей відповідача там немає. Згідно акту обстеження від 09.07.2021 року, виданого Покровською міською радою Донецької області №8-268 від 09.07.2021 року, в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач та [PERSON] , 1990 року народження, яка не проживає за зазначеною адресою з серпня 2018 року (а.с.4). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В даному випадку не підлягають застосуванню і норми ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки правовідносини з приводу усунення порушень прав власника житла регулюються нормами глави 29-32 ЦК України. Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Враховуючи вищевказані обставини, а також той факт, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд вважає, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у будинку, розташованому по [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , є особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. За таких обставин, враховуючи факт непроживання [PERSON] з серпня 2018 року в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved