Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Срібнянської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною приватизації частини житлової квартири, посилаючись на те, що йому на праві спільної часткової власності належить частина житлового приміщення, квартири, що в [ADDRESS] . На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р., який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», де зазначено, що за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Тому позивач вважає, що вказане свідоцтво про право власності на житло отримане з порушенням його прав. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та вказав, що його батьки розлучилися ще у 2001 році, враховуючи відсутність іншого житла його мати змушена була проживати за однією адресою з батьком, хоча спільного господарства вони не вели і шлюбних стосунків не підтримували. Його мати [PERSON] згоди на участь приватизації неповнолітніх дітей не давала і заяви не підписувала. Представник відповідача Срібнянської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Співвідповідач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у відзиві на позов зазначив, що їх мати згоди на приватизацію квартири не давала, а тому рішення є протиправним, позов просив задовольнити повністю. Співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та вказав, що на день приватизації квартири вони з дружиною [PERSON] були розлучені, хоча і проживали за однією адресою, але між ними шлюбні стосунки були припинені та спільного господарства не вели. Колишня дружина згоди на приватизацію квартири не давала і не давала згоду на участь у приватизації дітей, заяви не підписувала. Він вважав, що квартиру приватизовує лише на себе, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню. Співвідповідач [PERSON] та її представник - адвокат Прохоренко О.Є. у судовому засіданні повністю визнали позовні вимоги, зазначили, що приватизація квартири проведена із порушенням діючого на той час закону, оскільки на час ухвалення рішення виконкомом Срібнянської селищної ради рішення про приватизацію квартири майно не могло набути статусу спільної сумісної власності, оскільки шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний ще у 2001 році, шлюбних стосунків не підтримували, спільного господарства не вели. [PERSON] згоди на приватизацію квартири не давала і не давала своєї згоди на використання [PERSON] приватизаційних майнових сертифікатів їх дітей. Крім цього, розпорядження №33 виконкому Срібнянської селищної ради Чернігівської області видане пізніше, тобто 26.03.2002 р., ніж видане свідоцтво про право власності на житло від 12.03.2002 р. А тому просять позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно з положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 2002 року виданого Срібнянською селищною радою на підставі розпорядження № 33 від 26 березня 2002 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і позивачу - [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з копії паспорту номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , тобто на час приватизації квартири (12.03.2002), був неповнолітньою особою (а.с.8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 20 від 31.08.2001 року (а.с.65). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зокрема, у пункті 18 вищевказаного Положення зазначено, що за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Так, на час приватизації позивачу було 13 років, в розумінні ст.31 ЦК України він був фізичною особою з частковою цивільною дієздатністю. Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. В розумінні ч.2 ст.8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Згідно ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх і неповнолітніх дітей. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Як встановлено в судовому засіданні мати позивача письмової згоди на приватизацію спільної житлової площі не давала, а також не давала і письмової заяви щодо згоди на приватизацію з урахуванням інтересів неповнолітніх. Не було з`ясовано, чи вели [PERSON] після розлучення спільне господарство, чи не обумовлювався угодою між наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Крім того, розпорядження №33 виконкому Срібнянської селищної ради Чернігівської області видане пізніше, тобто 26.03.2002 р., ніж видане свідоцтво про право власності на житло від 12.03.2002 р. Виходячи із викладених обставин, вбачається, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved