Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] було подано позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Справу було розглянуто Києво- Святошинським районним судом Київської області і в своєму рішенні від 26 серпня 2014 року у справі № 369/224/14-ц задовольнив позов частково і зобов`язав стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 3 164 418,88 грн. та судовий збір в сумі 3 140,00 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 199/4, 20 лютого 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на підставі постанови відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/224/14-ц, виданого 22 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 3 164 418, 88 грн. та судового збору у сумі 3 140, 00 грн. Оскільки судове рішення відповідачем не було виконано, [PERSON] подав позов до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з серпня 2014 року по червень 2015 року. Справу було розглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області. Остаточне рішення у справі № 369/8141/15-ц було постановлене Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду 12.12.2018 року. В результаті позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Однак, відповідач не виконувала судове рішення й надалі, через що у березні 2016 року [PERSON] звернувся із позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення інфляційних втрат у розмірі 471 500, 88 грн. за період з червня 2015 року до 01 січня 2017 року, 3 % річних у розмірі 155 013, 13 грн. за період з червня 2015 року до 16 січня 2017 року. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 369/2705/16-ц від 09.10.2019 задоволено позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Станом на сьогоднішній день, відповідач не погасив заборгованість, у зв`язку з чим виникла необхідність стягнення інфляційних витрат з лютого 2017 року по 01 травня 2020 року та трьох відсотків річних з 17 січня 2017 року по 01 травня 2020 року у розмірі 1 260 469 грн. 70 коп., та судових витрат. З урахуванням індексу інфляції лютого 2017 року по травень 2020 року та відповідно до роз`яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» сума втрат від інфляції становить: 940 148 грн. 59 коп. виходячи з наступного розрахунку: 3 164 418 грн. - сума боргу * 129,71% - індекс інфляції за період з лютого 2017 року по 01 травня 2020 року = 4 104 566 грн. 59 коп. - 3 164 418 - сума боргу = 940 148 грн. 59 коп. Три проценти річних від прострочення [PERSON] виконання зобов`язання за період з 17 січня 2017 року по 01 травня 2020 року становлять 320 321 грн. 11 коп. (3 164 418 грн. - сума боргу * 3% річних 1232 днів 17 січня 2017 року по 01 травня 2020 року) / 365 днів = 320 321 грн. 11 коп.). Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 1 260 469 грн. 70 коп. станом на червень 2020 року, а саме: інфляції витрати у розмірі 940 148 грн. 59 коп. за період з лютого 2017 року по травень 2020 року; три проценти річних від прострочення виконання зобов`язання за період з 17 січня 2017 року по 01 травня 2020 року у розмірі 320 321 грн. 11 коп. Стягнути з Відповідача понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) від 26.08.2020 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року матеріали справи були передані в провадження судді Янченка А.В. Ухвалою суду від 30.12.2020 року справа була прийнята до провадження суддею Янченко А.В. 07.04.2021 року та 18.05.2021 року на адресу суду надійшли відзиви від представника відповідача [PERSON] , які були мотивовані тим, що за змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6- 49цс12). Зобов`язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу). Разом з тим не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару. З огляду на це положення ст. 625 ЦК не застосовуються до зазначених відносин. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Цією статтею регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. При розгляді цієї категорії справ належить звертати увагу на питання чи існує зобов`язання між сторонами, чи є це зобов`язання грошовим, чи доведена наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи є спеціальні норми, що регулюють дані правовідносини та виключають застосування ст. 625 ЦК України. Окрім того, посилання позивача, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі порушення сплати грошового зобов`язання, потрібно не брати до уваги, оскільки статтею передбачено нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних на боргове, договірне зобов`язання, а не відшкодування витрат. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватись норми що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс 15, яка згідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Тому представник відповідача просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі. 02.06.2021 року на адресу суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача, згідно яких вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07 липня 2021 року на 14 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задоволити вимоги позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала та просила в позові відмовити. Клопотання представника відповідача про оголошення перерви під час судових дебатів у зв`язку з необхідністю подання доказів відхилено судом з огляду на безпідставність останнього. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.08.2014 у справі № 369/224/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3 164 418, 88 грн. (три мільйони сто шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. 88 коп., та судовий збір в сумі 3140,00 грн. На підставі даного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/224/14-ц від 22.01.2015. Згідно листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) від 09.02.2021 року № 981/1, вбачається що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 46612837 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/224/14-ц від 22.01.2015 про стягнення з [PERSON] ІДН [NUMBER] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3 164 418, 88 грн. (три мільйони сто шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят ) грн. 88 коп., та судовий збір в сумі 3 140,00 грн. 20.02.2015 державним виконавцем

Outcome: approved