Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП ЛІДІС» в особі директора Бочарова Сергія Анатолійовича та Міністерства освіти і науки України, яку в подальшому уточнив, та просить зобов`язати Міністерство освіти і науки України визнати диплом Державного професійного освітнього закладу «Єнакієвський політехнічний технікум», реєстраційний №571, виданий 28 червня 2019 року та додаток до диплому № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] про здобуття ним середньої професійної освіти за кваліфікацією «Технік-програміст» код 231-СС30000365 дійсним, а також визнати незаконним рішення директора ТОВ «НВП ЛІДІС» про відмову в прийнятті в працевлаштуванні [PERSON] з підстав пред`явлення ним документа на освіту, який вважається недійсним на території України. В обґрунтування позову посилався на те, що він є уродженець м. Єнакієво Донецької області, громадянин України. Після отримання загальної середньої освіти в 2015 році вступив до Державного професійного освітнього закладу «Єнакієвський політехнічний технікум». Позивач вказав, що даний навчальний заклад ним був обраний, оскільки у м. Єнакієво проживають його батьки та його присутність з ними була необхідною. Даний технікум він закінчив 28 червня 2019 року та отримав диплом про середню професійну освіту за кваліфікацією техник-програміст по спеціальності 09.02.03 Програмування в комп`ютерних системах. Позивач зазначив, що відповідно до Витягу з рішення Акредитаційної комісії України від 29 березня 2013 (протокол №102) Держаної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України діяльність з надання освітніх послуг вищезазначеної установи була ліцензована, остання ліцензія була видана строком до 01 липня 2014 року. Даний заклад дав позивачу можливість отримати спеціальність техніка-програміста, яка на теперішній час є затребуваною в багатьох країнах світу, зокрема і в Україні. Позивач вказує, що для громадян України, зокрема молоді, що не може покинути свої сім`ї, та залишились на непідконтрольній території, навчання у цьому закладі, що не було переміщене, є можливістю реалізувати своє право на освіту, яке закріплене у Конституції України. Позивач також зазначив, що 24 грудня 2019 року на сайті пошуку роботи він побачив оголошення ТОВ «НВП ЛІДІС» про наявність вакансії за фахом програміст. Маючи відповідну кваліфікацію, позивач 26.12.2019 прибув до м. Харкова та звернувся до директора ТОВ «НВП ЛІДІС» [PERSON] з заявою про працевлаштування за кваліфікацією технік-програміст. В ході бесіди директора все влаштувало, однак, після надання позивачем до заяви необхідних документів, у тому числі копії диплому про освіту, у прийнятті на роботу йому було відмовлено з тієї підстави, що документ про здобуття ним освіти є недійсним на території України, посилаючись на п. 4 Наказу Міністерства освіти і науки України №74 від 19.01.2017 «Про порядок продовження навчання осіб, які навчались у закладах вищої освіти, що розташовані на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», в якому передбачено: «Будь-які документи про освіту, видані у населених пунктах, що розташовані на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є недійсними». Позивач вважає, що, таким чином, ТОВ «НВП ЛІДІС» , пославшись на вказаний нормативний акт Міністерства остів ти і науки України, обмежили його Конституційне право на працю, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП ЛІДІС» в особі директора Бочарова Сергія Анатолійовича, Міністерства освіти і науки України про визнання дійсним диплома про освіту направлено до Фрунзенського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. Постановою Харківського апеляційного суду від 02.04.2020 апеляційну скаргу адвоката Лукаш О.М., яка діє в інтересах [PERSON] на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 залишено без задоволення, а ухвалу без змін. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенко С.О. 27.04.2020. 29.04.2020 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 01.06.2020 від представника відповідача Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позов, а також 12.10.2020 письмові уточнення відзиву. 09.07.2020 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 29.05.2020 від відповідача-1 генерального директора ТОВ «НВП ЛІДІС» надійшла заява, якою просить розглянути справу у його відсутності за наявними у справі доказами. Відповідач-2\~Міністерства освіти\~і науки\~України,\~по час\~та дату\~розгляду справи\~повідомлений заздалегідь,\~належним чином,\~представник до\~судового засідання\~не з`явився,\~заяви про\~розгляд справи\~у відсутність\~не надав.\~Матеріали справи\~містять відзив\~Міністерства освіти\~і науки\~України на\~позов,\~яким проти\~позовних вимог\~заперечує,\~вважає їх\~необґрунтованими та\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~посилаючись на\~те,\~що механізм\~продовження навчання\~осіб,\~які навчалися\~у закладах\~вищої освіти,\~що розташовані\~на тимчасово\~окупованих територіях\~у Донецькій\~та Луганській\~областях затверджений\~Порядком продовження\~навчання осіб,\~які навчалися\~у закладах\~вищої освіти,\~що розташовані\~на тимчасово\~окупованих територіях\~у Донецькій\~та Луганській\~областях (наказ\~Міністерства освіти\~і науки\~України від\~19\~січня 2017\~року №\~74\~зареєстрований в\~міністерстві юстиції\~України 13\~квітня 2017\~року за\~№ 490/30358\~(зі\~змінами)).\~Відповідно до\~частин першої,\~другої,\~третьої статті\~9\~Закону України\~15\~квітня 2014\~року №\~1207-УІІ\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~державні органи\~та органи\~місцевого самоврядування,\~утворені відповідно\~до Конституції\~та законів\~України,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території діють\~лише на\~підставі,\~у межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України,\~а документи у сфері освіти і науки, видані нелегітимними структурами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України Донецької, Луганської областей, є недійсними та не визнаються в Україні відповідно до чинного законодавства, у зв`язку з чим, в задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лукаш О.М., позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини\~та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вислухавши думку представника позивача по справі, врахувавши доводи, викладені у відзиві на позов відповідача Міністерства освіти і науки України, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами\~ст. 55 Конституції України, ст. ст.\~15,16 ЦК України\~та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Суди, відповідно до ч. 1ст. 19\~ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до\~ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] уродженець міста Єнакієве Донецької області згідно довідки структурного підрозділу управління Управління праці та соціального захисту населення № 6333-5000250890 від 26.12.2019 є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] та фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Згідно заяви, позивач просив прийняти його на роботу у ТОВ «НВП ЛІДІС» на посаду техніка-програміста. До заяви додано копія паспорта, копія ідентифікаційного коду, а також копія диплому Державного професійного освітнього закладу «Єнакієвський політехнічний технікум», виданий 28.06.2019 та додаток до диплому № [NUMBER] . Листом генерального директора ТОВ «НВП ЛІДІС» в прийнятті на роботу позивача відмовлено з підстави пред`явлення останнім на підтвердження кваліфікації диплом, який не є дійсним на території України, посилаючись на п. 4 Наказу Міністерства освіти і науки України №74 від 19.01.2017 «Про порядок продовження навчання осіб, які навчались у закладах вищої освіти, що розташовані на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», що будь-які документи про освіту, видані у населених пунктах, що розташовані на тирча сово окупованій територіях у Донецькій та Луганських областях є недійсними. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачу, суд зазначає наступне. Документ про здобуття освіти, який позивач просить зобов`язати Міністерство освіти і науки України визнати дійсним, а саме: диплом Державного професійного освітнього закладу «Єнакіївський політехнічний технікум» №571 від 28.06.2019 та додаток до нього № 231-СС3 0000365 виданий в місті Єнакієве Донецької області. Відповідно до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07 лютого 2019 року №32/2019 місто Єнакієве є тимчасово окупованою територією. Єнакіївський політехнічний технікум - заклад освіти не переміщений з тимчасово окупованої території України. Процедура визнання в Україні іноземних документів про освіту здійснюється відповідно до Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в європейському регіоні (Лісабон, 11 квітня 1997 р.), ратифікованої Законом України від 03.12.1999 р. № 1273-ХІУ «Про ратифікацію Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в Європейському регіоні», міжнародних угод про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання, Порядку визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти та Порядку визнання в Україні документів про середню, середню професійну, професійну освіту, виданих навчальними закладами інших держав, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 р. № 504 «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 р. за № 614/27059. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу VI Порядків, компетентний орган приймає рішення про відмову у визнанні освітнього документа, якщо документ виданий освітньою установою, яка не є офіційно визнаною в системі освіти держави, в якій вона функціонує. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 9 Закону України 15 квітня 2014 року № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, документи у сфері освіти і науки, видані нелегітимними структурами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України Донецької, Луганської областей, є недійсними та не визнаються в Україні відповідно до чинного законодавства. Для забезпечення права на здобуття освіти осіб, місцем проживання яких є неконтрольована Україною територія Донецької та Луганської областей, збереження принципу рівності та доступності освіти наказом Міністерства освіти і науки України від 21.06.2016 № 697 затверджено Порядок прийому для здобуття вищої та професійної (професійно-технічної) освіти осіб, місцем проживання яких є тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, який дає додаткові можливості для вступу дітей з цих територій до закладів вищої та професійної (професійно-технічної) освіти. Цим Порядком, визначено особливості проходження державної підсумкової атестації, отримання документа державного зразка про повну або базову загальну середню освіту та прийому на навчання до закладів вищої іпрофесійно-технічного освіти для осіб, місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції (на період її проведення), із наданням можливості вступати до тимчасово переміщених закладів вищої освіти, а також закладів вищої освіти, які розташовані на території Луганської та Донецької областей, де здійснюють свої повноваження обласні військово-цивільні адміністрації. Позивач не скористався правом отримати освіту відповідно до вищезазначеного Порядку, а тому диплом Державного професійного освітнього закладу «Єнакієвський політехнічний технікум», реєстраційний №571, виданий 28 червня 2019 року та додаток до диплому № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] про здобуття ним середньої професійної освіти за кваліфікацією «Технік-програміст» код 231-СС30000365 є недійсним на території України, а відмова ТОВ «НВП ЛІДІС» в працевлаштуванні позивача з даної підстави є законною та обґрунтованою. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed