Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що його рідному прадіду [PERSON] /[PERSON]/ на праві власності за денаціоналізацією належав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Немишлянській №55 у м. Харкові на підставі посвідчення,виданого орендовим управлінням Комунгоспу м. Харкова від 27 червня 1927 року. Але в правовстановлюючих документах зазначеному посвідченні та висновку про реєстрацію домоволодіння неправильно зазначено імя та по батькові прадіда [PERSON] замість [PERSON]. 24 липня 1942 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син [PERSON]. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] його син [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті батька постійно проживав в спірному житловому будинку. 06 листопада 1974 року помер [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]Є була його дружина [PERSON], його син [PERSON] та донька [PERSON] /[PERSON]/ А.М., відповідачка по справі. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] його син та дружина фактично прийняли спадщину, так як на момент смерті [PERSON]Є постійно проживали в спірному житловому будинку, що підтверджується даними, які містяться в будинковій книзі. Відповідачка спадщину після смерті батька не приймала. 27 серпня 1979 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] та донька [PERSON] /[PERSON]/ А.М., відповідачка по справі. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, так як постійно проживав та був зареєстрований в спірному житловому будинку. Вважає, що відповідачка спадщину після смерті матері не приймала. Вважає, що за [PERSON] можливо визнати право власності на ? частину спірного житлового будинку після смерті матері. 12 липня 1999 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є позивач [PERSON], його син, який прийняв спадщину після смерті батька, так як постійно проживав та був зареєстрований в спірному житловому будинку. В даний час позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, так як необхідно встановити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON]. Крім того, в правовстановлюючих документах на житловий будинок посвідченні орендового управління Комунгоспу м.Харкова від 27 червня 1927 року, що зареєстровано при Харківськім Відміськкомгоспі в реєстрі приватно-власницьких будівель під №13438 частини 135 неправильно зазначено імя та по батькові власника [PERSON] замість [PERSON]. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, та пояснила про обставини, викладені вище. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повністю визнала позов [PERSON], і просила суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за її відсутністю, про що надала відповідну нотаріально завірену заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з посвідчення, виданого орендовим управлінням Комунгоспу м.Харкова від 27 червня 1927 року, що зареєстровано при Харківськім Відміськкомгоспі в реєстрі приватно-власницьких будівель під №13438 частини 135, [PERSON] передано по денаціоналізації у приватну власність домобудівлі в м.Харкові, що містяться по хут.Нимишлі /зараз вул..Немишлянська №55 в м.Харкові/ на земельній ділянці в 648 кв.м.. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] Домоволодіння за зазначеною адресою складається з житлового будинку літ.А-1 з прибудовами, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 44 кв.м. та надвірних будівель, що підтверджується даними, які містяться в технічному паспорті на домоволодіння. Житловий будинок з надвірними будівлями за зазначеною адресою розміщений на земельній ділянці площею 648,6 кв.м., наданій [PERSON] в користування Згідно свідоцтва про смерть ЯР №073089 актовий запис №2-8016, виданого міським ЗАГС, [PERSON] помер 23 липня 1942 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження та копією рішення суду. Згідно рішення нарсуду 2 уч. Сталінського району м.Харкова від 23 жовтня 1948 року встановлено факт, що [PERSON] має дійсно імя [PERSON], а не [PERSON], як зазначено в посвідченні про право на домоволодіння; та що він є батьком [PERSON]. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] його син [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті батька постійно проживав в спірному житловому будинку, що вбачається з будинкової книги. 06 листопада 1974 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок з надвірними будівлями. За статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час смерті спадкодавця, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду СРСР від 01.07.1966р. №6 «Про судову практику по справам про спадкування», спадкоємець прийняв спадщину, якщо на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Або якщо у той же строк він подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття усього спадкового майна, у чому б воно не виражалось і де б воно не знаходилось. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]Є була його дружина [PERSON], його син [PERSON] та донька [PERSON] /[PERSON]/ А.М., відповідачка по справі. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб та даними, які містяться в будинковий книзі. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] його син та дружина фактично прийняли спадщину, так як на момент смерті [PERSON]Є постійно проживали в спірному житловому будинку, що підтверджується даними, які містяться в будинковій книзі. Відповідачка спадщину після смерті батька не приймала. Таким чином, суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] можливо визнати право власності по 1/2 частини спірного житлового будинку за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 27 серпня 1979 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ВЛ № 305939, виданого Жовтневим РАГС м. Харкова 25.08.1979р.. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] та донька [PERSON] /[PERSON]/ А.М., відповідачка по справі. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про народження, серії ЯК № 581226, виданого обласним архівом м. Харкова 23.07.1954р. та № 8346, виданого 27.12.1928р. РАГС при 1-й район Харківського округу відповідно. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, так як постійно проживав та був зареєстрований в спірному житловому будинку разом зі спадкодавцем, що підтверджується даними, які містяться в будинковій книзі. Відповідачка спадщину після смерті матері не приймала. Таким чином суд вважає, що за [PERSON] можливо визнати право власності на ? частину спірного житлового будинку після смерті матері. 12 липня 1999 року [PERSON] помер,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 193570, виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану від 12.07.1999р.. Після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його син [PERSON], позивач по справі. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серія V-УР № 1228854, виданого Московським РАГС м. Харкова 02.11.1964р.. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, так як постійно проживав та був зареєстрований в спірному житловому будинку разом зі спадкодавцем, що підтверджується даними, які містяться в будинковій книзі. В даний час позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, так як необхідно встановити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON]. Крім того, в правовстановлюючих документах на житловий будинок посвідченні орендового управління Комунгоспу м.Харкова від 27 червня 1927 року, що зареєстровано при Харківськім Відміськкомгоспі в реєстрі приватно-власницьких будівель під №13438 частини 135 неправильно зазначено імя та по батькові власника [PERSON] замість [PERSON]. Як вбачається з відповіді Дванадцятої ХДНК від 06.06.2016р. № 1749/01-16, згідно відомостей зі Спадкового реєстру та Алфавітних обліку та реєстрації спадкових справ 12 ХДНК за 1993-2016р.р., після смерті [PERSON], померлого 24.07.1942 року, [PERSON], померлого 06.11.1974 року, [PERSON], померлого 12.07.1999 року заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, відомості про наявність заповіту відсутні, спадкові справи не заводились, свідоцтв про право на спадщину не видавались; після смерті [PERSON], померлої 24.08.1979р., яка мешкала за адресою: м. Харків, вул.. Немишлянська, б. 55, заведена спадкова справа № 490/1980 на підставі заяви дочки спадкодавці [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, відомості про наявність заповіту відсутні. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилається у позові. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved