Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває у шлюбі з 07.02.1975року. Від шлюбу мають двох дорослих дітей. В травні 2021 через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного їх спільне життя стало нестерпним, і вони шлюбно-сімейні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть. Зазначаючи на те, що вони з відповідачкою стали зовсім чужими людьми, що їх шлюб існує лише формально та що примирення між ними неможливе, позивач просить суд їх шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, пояснивши суду, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває у шлюбі 46 років, проте, незважаючи на значну тривалість шлюбних стосунків, їх шлюб видався невдалим. Спочатку він жив з відповідачкою заради дітей, замовчуючи ті проблеми, які виникали між ним та дружиною, а з часом виникла неприязнь, їх стосунки почали загострюватися і стали нестерпними, у зв`язку з чим він в квітні 2021 повідомив її про намір розірвати шлюб. Проте його рішення дружина сприйняла негативно, заявивши, що розлучення вона йому не дасть, і невдовзі дізнався, що з цією метою вона звернулася до суду з заявою про визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки. Зазначаючи на те, що жити разом з відповідачкою він категорично не бажає, що збереження і відновлення сімейних стосунків є неможливе та що нерозірваний шлюб буде порушувати його особисті інтереси, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка проти розірвання шлюбу заперечувала і в обгрунтування своїх доводів суду пояснила, що останнього часу їх стосунки з чоловіком ускладнилися. Чоловік став застосовувати відносно неї фізичне насильство, за що за її заявами неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Вважала, що рішення позивача розірвати шлюб викликане його психічним розладом, так як колись, працюючи на шахті, він отримував травми, і зазначала на можливості примирення. Також на користь своєї позиції щодо незгоди з розлученням звертала увагу суду на значну тривалість їх стосунків та що після розірвання шлюбу позивач може позбавити її житла та коштів на існування, оскільки розмір його пенсії і регресних виплат є в декілька разів вищим розміру її пенсії. Аргументів, які б вказували на можливість примирення, відновлення та збереження сімейних стосунків, не навела. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.02.1975 року Великоостровською сільською радою Хмельницького району Вінницької області, актовий запис №2 (а.с.5). Зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] . Підставою розірвання шлюбу позивач зазначає неможливість подальшого спільного життя і збереження шлюбу. Відповідно до ст.ст.21,24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка та жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Статтею 55 Сімейного Кодексу визначено, що побудова сімейних відносин здійснюється на почуттях взаємної любові і поваги, дружби та взаємодопомоги. Чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись до суду з питання розірвання шлюбу відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження згідно ч.4 ст.56 Сімейного Кодексу України є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.11 Сімейного Кодексу України суд може вжити заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Статтею 112 Сімейного Кодексу визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Характер встановлених судом взаємовідносин подружжя не свідчить про можливість їх примирення і збереження шлюбу. Не погоджуючись з розірванням шлюбу та заявляючи клопотання про надання максимального строку на примирення, проти чого позивач категорично заперечував, відповідачка не навела жодної обставини на предмет підтвердження такої можливості, не зазначила, яких заходів та кроків, направлених на примирення і збереження сім`ї, вона намагається вжити. Отже, їх шлюб підлягає розірванню. Інше суперечило б принципу добровільності шлюбу та моральним засадам суспільства, не сприяло б збереженню сім`ї та порушувало б інтереси позивача. Тривалість спільного проживання та погіршення матеріального стану після розлучення, на чому наголошувала відповідач, заперечуючи проти позову, не є юридичними перешкодами для розірвання шлюбу. До того ж, відповідно до ч.1 ст.76 Сімейного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Outcome: approved