Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Олешницька сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] право власності на будинок набув 05.07.2005 року. У 2013 році з міста Маріуполь приїхала родичка позивача [PERSON]. Так як близьких людей у неї в той час по місцю проживання позивача не було, а тому позивач дозволив відповідачці проживати разом із сім'єю позивача. Відповідачка приїхала зі сходу України і будучи вагітною, але так як стояло питання у її постановленні на облік до Виноградівсьої ЦРЛ, позивач дозволив зареєструватися відповідачці [PERSON] у своєму будинку. Наразі уже пройшло більше трьох років як відповідачка проживає окремо, вона вийшла заміж та проживає за реєстрацією свого нового чоловіка та його сім'ї за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного позивачу будинку, однак така в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, за вище вказаною адресою відповідачка [PERSON] не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем [PERSON], чим об'єктивно порушуються права позивача, крім того дана обставина впливає на розмір призначення позивачу субсидії на житлово-комунальні послуги, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду. Відповідачка по справі не проживає у вказаному будинку вже більше трьох років, що підтверджується довідкою Олешницької сільської ради від 22 серпня 2018 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримав повністю та просив суд вимоги заявленого позову задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимог заявленого до неї позову визнала повністю та не заперечила проти проти його задоволення, крім того надала до суду копію свого паспорту, з якого вбачається, що відповідачка після укладення шлюбу, змінила своє прізвище на [PERSON]. У зв»язку із вищевикладеним, позивач просив уточнити прізвище відповідачки з [PERSON] на прізвище [PERSON]. Представник третьої особи без самостійних вимог-Олешницької сільської ради, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника Виноградівської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] право власності на будинок набув 05.07.2005 року. У 2013 році з міста Маріуполь приїхала родичка позивача [PERSON]. Так як близьких людей у неї в той час по місцю проживання позивача не було, а тому позивач дозволив відповідачці проживати разом із сім'єю позивача. Відповідачка приїхала зі сходу України і будучи вагітною, але так як стояло питання у її постановленні на облік до Виноградівсьої ЦРЛ, позивач дозволив зареєструватися відповідачці [PERSON] у своєму будинку. Наразі уже пройшло більше трьох років як відповідачка проживає окремо, вона вийшла заміж та проживає за реєстрацією свого нового чоловіка та його сім'ї за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного позивачу будинку, однак така в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, за вище вказаною адресою відповідачка [PERSON] не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем [PERSON], чим об'єктивно порушуються права позивача, крім того дана обставина впливає на розмір призначення позивачу субсидії на житлово-комунальні послуги, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду. Відповідачка по справі не проживає у вказаному будинку вже більше трьох років, що підтверджується довідкою Олешницької сільської ради від 22 серпня 2018 року. Оскільки будинок належить позивачу на праві приватної власності, з його дозволу відповідно до ст. 319 ЦК України, там проживала [PERSON] [INFO]. Так як відповідачка фактично проживає за іншою адресою разом зі своїМ чоловіком, та припинила користуватися житловим будинком, позивач вважає, що вона відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачка [PERSON] втратила право користування цим житлом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення позивачки до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою),свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України «… кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. … Право приватної власності є непорушним.» Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). . Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем, чим об'єктивно порушуються права позивачки, крім того дана обставина впливає на розмір призначення позивачу субсидії на житлово-комунальні послуги, тому позивачка змушена звернутися за захистом до суду. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Враховуючи наведене суд застосовує правову позиції висловлену Верховним Судом України в постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.» На підставі викладеного,

Outcome: approved