Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, зазначивши в обгрунутвання позовних вимог, що з 03 травня 1999 року по 30 вересня 2013 року він працював у ТОВ «Завод-фірма «Ось» на різних посадах, в тому числі з 01 квітня 2008 року по 30 вересня 2013 року на посаді фрезерувальника 4-го розряду, та 30 вересня 2013 року був звільнений з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, при цьому на день звільнення відповідачем йому не була виплачена заробітна плата за червень-вересень, 2013 року в сумі 6 158 грн. 56 коп. Крім того, позивач зазначив, що невиплата йому при звільненні належної заробітної плати за відпрацьовані чотири місяці залишила його фактично без жодних джерел для існування, що змусило його докладати значних зусиль для організації свого життя, звертатися до родичів, друзів та знайомих з проханням позичити хоч якісь кошти для утримання себе та своєї родини, через що він перебуває у стресовому стані, що негативно відображається на стані здоров'я. З огляду на викладене та з посиланням на ст.ст.116, 117, 237-1, 233 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 6 158 грн. 56 коп., середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 30 вересня 2013 року по день постановлення судом рішення, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав заяву за вх.№4902 від 12 лютого 2014 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Завод-фірма «Ось» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 03 лютого 2014 року, заяви, клопотання відсутні, причини не явки суду не відомі, у зв'язку з чим суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів. Зваживши обставини, викладені в позові, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці позивача, що він з 03 травня 1999 року, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді фрезерувальника 5-го розряду, з 01 квітня 2008 року переведений фрезерувальником 4-го розряду в ремонту службу, та 30 вересня 2013 року був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (наказ від 30 вересня 2013 року №91). Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки №262 від 13 грудня 2013 року, виданої ТОВ «Завод-фірма «Ось» станом на 13 грудня 2013 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з червня по вересень, 2013 року становить 6 158 грн. 56 коп. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до наданої відповідачем на адресу суду довідки про середню заробітну плату від 07 лютого 2014 року №19 середньоденна (середньогодинна) заробітна плата [PERSON] становить 62 грн. 17 коп., на підставі чого та виходячи із визначення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначеному в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні обчислюється відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. З огляду на те, що позивач був звільнений 30 вересня 2013 року, час затримки розрахунку з 30 вересня 2013 року по 12 лютого 2014 року становить 96 робочих днів, середньоденна заробітна плата в розмірі 62 грн. 17 коп. Х 96 робочих днів = 5 968 грн. 32 коп. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2013 року по 12 лютого 2014 року. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 6 158 грн. 56 коп., а також доведеними та такими, що грунтуються на вимогах закону, який регулює трудові правовідносини, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та з урахуванням наведеного вище розрахунку вважає, що сума середнього заробітку за весь час затримки, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5 968 грн. 32 коп. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що відповідачем ТОВ «Завод-фірма «Ось» порушено законні права [PERSON], які полягали у невиплаті відповідачем належних позивачу при його звільненні грошових сум, при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 500 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 248 грн. 60 коп. Відповідно до ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: partial