Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] , [PERSON] 15 січня 1964 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та матері було присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] народився позивач [PERSON] , однак у актовому записі про його народження вказане дошлюбне прізвище матері « [PERSON] », замість присвоєного їй « [PERSON] ». 07 травня 1987 року позивач змінив прізвище та отримав повторне свідоцтво про народження, де прізвище матері як і раніше зазначено « [PERSON] ». Таким чином, ті обставини, що на момент народження позивача його мати [PERSON] не змінила дошлюбне прізвище на присвоєне їй після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] », перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, що відкрилась після смерті матері, складається із 16/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами та з 16/100 частини прилеглої земельної ділянки, пропорційної її частці у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин відповідачів зі спадкодавцем, а звертатись до суду для встановлення факту родинних відносин відповідачі не бажають, то позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, прийнявши спадщину після смерті матері. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність факту встановлення родинних відносин зі спадкодавцем. Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду, у якому просить встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] , яка померла [INFO] , визнавши [PERSON] його матір`ю; визнати за ним право власності на 16/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , що складається з: житлових будинків літ. А-1, Б-1, В-1, прибудови літ. В`, сараю літ. Г, гаражу літ. Д, прибудови (нежитлової) літ. Д`, погребу літ. Е, вбиральні літ. Ж, гаражу літ. З, огорожі № 1-4, водоколонки № 5,6, та право власності на 16/100 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, що належали [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. 18 вересня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська підготовче засідання по справі було відкладено та залучено до участі у якості третьої особи Дніпровську міську раду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 23 грудня 2020 року позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву, у якій просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі, розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідачі у судове засідання 23 грудня 2020 року не з`явилися, під час підготовчого судового засідання 22 жовтня 2020 року позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили їх задовольнити та проводити подальший розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи: Другої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання 23 грудня 2020 року не з`явився, надав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник третьої особи: Дніпровської міської ради - Недосвітна С.В. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, разом з тим, під час підготовчого судового засідання 22 жовтня 2020 року позовні вимоги не підтримала та просила суд прийняти рішення згідно діючого законодавства. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1964 року зареєстрували шлюб та [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим АзРСР міста Баку, про що зроблено відповідний актовий запис № 5 (а. с. 10). Від подружнього життя [INFO] народився [PERSON] , однак у актовому записі про народження вказане дошлюбне прізвище матері « [PERSON] », замість присвоєного їй « [PERSON] ». Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 04 лютого 1981 року та після розлучення [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданим у місті Баку Кіровським районним відділом запису актів громадянського стану, про що зроблено відповідний актовий запис № 33 (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові від 07 травня 1987 року Серії [NUMBER] , виданого у місті Баку Шаумянівським районним відділом запису актів громадянського стану, де зроблено відповідний актовий запис № 17, [PERSON] змінив своє прізвище на « [PERSON] » (а. с. 12), та отримав повторне свідоцтво про народження, де його прізвище зазначено як у його матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим повторно у місті Баку Кіровським районним відділом запису актів громадянського стану, про що зроблено відповідний актовий запис № 731 (а.с. 13). [INFO] у м. Дніпрі померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а. с. 32). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 04 серпня 2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність факту встановлення родинних відносин зі спадкодавцем (а. с. 33, 34). Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту родинних відносин, необхідно позивачу для реалізації спадкового права. Іншого порядку відновлення порушених прав не існує. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю позивача [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12 листопада 1997 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 247/10 від 18 липня 1997 року, зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 609 за реєстровим № 3, належать 16/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16) та складається з житлових будинків літ. А-1, Б-1, В-1, прибудови літ. В`, сараю літ. Г, гаражу літ. Д, прибудови (нежитлової) літ. Д`, погребу літ. Е, вбиральні літ. Ж, гаражу літ. З, огорожі № 1-4, водоколонки № 5, 6 (а. с. 19-23). 37/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належать [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12 листопада 1997 року, виданим виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 247/10 від 18 липня 1997 року, зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 609 за реєстровим № 3 (а. с. 15). 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12 листопада 1997 року, виданим виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 247/10 від 18 липня 1997 року, зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 609 за реєстровим № 3 (а. с. 14). Також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №420927 від 18 березня 2010 року, кадастровий номер: 1210100000:08:785:0012, належить земельна ділянка площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS] (а. с. 24-25). Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] хоча і були зареєстровані разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті (а. с. 35), але у них відсутні документи, що підтверджують факт їх родинних відносин зі спадкодавцем, а також в судовому засіданні вони не заперечували щодо визнання [PERSON] права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, а тому позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та єдиним хто прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтями 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищезазначене, а також те, що спадкоємцями першої черги за законом є сторони у справі, однак [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують щодо визнання [PERSON] права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідачів на його користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved