Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою стягнути з [PERSON] грошові кошти за договором позики в сумі 17701,30 грн. та 768,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтував тим, що ним було надано відповідачу грошові кошти в сумі 2000 грн., що підтверджується власноруч підписаною нею розпискою. За умовами вказаної розписки відповідач зобов`язалася сплачувати 20 грн. за кожен день користування коштами та повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами до 17.05.2018 р. в розмірі 2300 грн. Крім цього умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 17.05.2018 року відповідач зобов`язується сплачувати 2 % на залишок несплаченої суми позики. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Відповідачем лише частково погашаються відсотки за користування позикою, так на день подачі позовної заяви відповідачем сплачено загалом 1590 грн. Вказані кошти сплачуються відповідачем частинами починаючи з 17.05.2018 року по 08.09.2018 року. З метою врегулювання даного спору 23.01.2019 року позивачем була надіслана до відповідача досудова претензія з проханням погасити борг з можливістю його зменшення в разі сплати його певної частини та відповідачу було надано тридцяти денний строк для сплати частини боргу. Однак, отримавши дану претензію 25.01.2019 р., відповідач жодним чином на неї не відреагував. Крім того, його численні звернення по телефону з проханням погасити борг, також були проігноровані, отже відповідач багаторазово проігнорував вимогу погасити борг. Таким чином, з огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 2000 грн, 15510 грн. відсотки за користування позиченими коштами, втрати від інфляції в розмірі 191,3 грн, що загалом становить 17701,3 грн. Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглянути у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , належним чином була повідомлена про час та розгляд справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, однак в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не надіслала, клопотання про відкладення або проведення розгляду справи у його відсутність не надала. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як дана справа відноситься до малозначних, оскільки позовні вимоги позивача складають 17701,3 грн., тобто ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, ніхто із учасників по справі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позивач, як позикодавець, вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст.625 ЦК України. Крім того як позикодавець позивач має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. В судовому засіданні встановлено, що 03.05.2018 року відповідач по справі [PERSON] уклала договір позики з позивачем по справі [PERSON] , за яким відповідач отримала у позивача грошові кошти у сумі 2000 грн. та зобов`язалася повернути до 17.05.2018 року борг в сумі 2300 грн., однак даний борг не повернула. За умовами вказаної розписки відповідач зобов`язалася сплачувати 20 грн. за кожен день користування коштами та повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами до 17.05.2018 р. в розмірі 2300 грн. Крім цього умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 17.05.2018 року відповідач зобов`язується сплачувати 2 % на залишок несплаченої суми позики. Отримання коштів в сумі 2000 грн. підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачем, які підлягають стягненню з відповідача. На звернення позивача відповідач відмовляється добровільно сплатити суму боргу, що підтверджується письмовою претензією позивача направленою на адресу відповідача (а.с.10-11) Отже, що між сторонами виникли зобов`язання з виконання договору позики і відповідач, який не виконав свої зобов`язання повинен повернути позивачу борг за письмовою розпискою (договором позики). Відповідач [PERSON] в порушення вимог укладеного у встановленому законом порядку та у належній договору позики й наведених норм ЦК України не виконала взятих на себе зобов`язання, позаяк нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення платежів в рахунок виконання власних грошових зобов`язань за вказаним правочином, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Відтак, суд з урахуванням встановлених обставин справи, приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача коштів в сумі 17701,3 грн., яких сума боргу за договором позики в сумі 2000 грн., 15510 грн. відсотки за користування позиченими коштами, втрати від інфляції в розмірі 191,3 грн. є аргументованими та належно доведеними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. З урахуванням задоволення позову на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі ст.ст.3,626,629,634,1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved