Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зобов'язати сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області скасувати реєстрацію [PERSON] В обґрунтування вимог зазначив наступне. Спірний будинок належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 16 серпня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] [PERSON] являється колишньою дружиною його родича [PERSON], який приживає у спірному будинку. В 1996 році [PERSON] виїхала зі спірного будинку, адресу місця проживання не повідомила. З 1996 року [PERSON] в спірному домоволодінні не проживає, в будинку відсутні її особисті речі. [PERSON] не несе витрат по утриманню жилплощі, не сплачує комунальні платежі, що утворює для позивача додаткові труднощі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на вищевказані обставини, викладені в позовній заяві, та про проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, оголошення у пресі (газеті «Слобідський край» від 06.05.2014р.) про причини неявки суду не повідомила. Третя особа: СГІРФО Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача та його представника, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 16.08.2012 року [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. (а.с.17-18) Згідно будинкової книги та даних адресно-довідкового бюро, в спірному домоволодінні зареєстрована [PERSON]. (а.с.22-29, 31) З акту членів суспільної комісії та голови вуличного комітету №26 від 05.02.2014 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1996 року не мешкає та в будинку відсутні її особисті речі. (а.с.5) Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу, відсутня понад один рік, а тому позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею у спірному будинку, підлягає задоволенню. Таким чином, дане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. Щодо вимог про скасування реєстрації у спірному домоволодінні, то в цій частині суд відмовляє в позові, оскільки за вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Кріт того, зобов'язання третіх осіб до будь-яких дій не передбачено законом як спосіб захисту. Тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial