Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в м. Приморськ Запорізької області загальною площею 40.9 кв.м, в т.ч. житлової 23.4 кв.м., за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що угоду з купівлі даного житлового будинку не було оформлено у встановленому порядку (не посвідчено нотаріально), право власності на цей житловий будинок до даного часу залишається за продавцем - [PERSON], який [INFO] року помер. Спадкоємцями померлого є відповідачі по справі, які шляхом подання заяв до нотаріальної контори прийняли спадщину, однак будинок оформлений за ними не був. З моменту отримання будинку із господарськими будівлями та спорудами у власність у серпні 2004 року до даного часу позивач обслуговував та утримував весь будинок самостійно та за власні кошти. В зв'язку із наявністю іншого житла для проживання, власник житлового будинку (продавець) - [PERSON] в будинку не мешкав. До даного часу позивач користується та володіє усім майном будинку відкрито та безперервно. Але, в зв'язку із залишенням державної реєстрації права власності на будинок до даного часу за власником, володіння житловим будинком позивачем вважається володінням чужим майном. Позивач вважає, що має підстави набуття права власності щодо будинку, оскільки тривалого часу - більше десяти років ним відкрито та безперервно користується і володіє. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладеними обставинами, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, факт, що згідно рішення виконкому Приморської міськради № 139 від 13 червня 2014 року адреса на житловий будинок змінилась на [ADDRESS] через кутове розміщення на перехресті двох вулиць. Вищевказаний будинок належить на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.4), технічним паспортом на будинок (а.с.5-7), довідкою з КПТІ (а.с.9). Позивач [PERSON] понад десять років проживає та доглядає за вказаним будинком, регулярно сплачує комунальні послуги, проводить капітальні та поточні ремонти, утримує будинок у належному стані, відповідно вартість якого зросла. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] більше 10 років мешкає по [ADDRESS] Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Встановлено, що [PERSON] з серпня 2004р. почав користуватися вказаним будинком та користується і володіє будинком відкрито та безперервно. За таких умов він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом строку більше 10 років, у відповідності до ст. 344 ЦК України, яка передбачає десятирічну межу користування, за рішенням суду за ним може бути визнане право власності на будинок, тим більше, що спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] не висували ніяких претензій до нього щодо користування вказаним будинком, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги підтверджені документально, засновані на законі, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved