Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення майнової та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], 26.09.2013 року приблизно о 19:30 год., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21011» д.н. [NUMBER] рухався по проїзній частині вул. 9 Січня в м. Балта Одеської області. Під час руху [PERSON], порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням своїм автомобілем, не вибравши безпечної швидкості руху скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], чим спричинив автомобілю пошкодження та скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок цього автомобілю марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень, а саме: розбито передній бампер, розбито ліву передню фару, деформовано планку під фарами, розбито радіатор двигуна, розбито двигун охолодження радіатора, розбито крильчатку двигуна, деформована трубка інтеркулера, розбито радіатор інтеркулера. За даним фактом відносно [PERSON] Балтським РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року [PERSON] визнаний винним у ДТП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Відповідно до страхового полісу № АС/2235780 10.04.2013 року відповідачем [PERSON] був укладений з Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Термін дії вказаного страхового полісу був визначений з 13.04.2013 року до 12.04.2014 року включно та передбачав ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн. 30.09.2013 року позивач повідомив телефонограмою Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про факт ДТП та необхідність огляду автомобіля та прийняття відповідної заяви, а також про місце знаходження автомобіля та його власника. 28.01.2014 року позивач звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» з письмовою заявою про виплату відшкодування за збитки, завдані власнику транспортного засобу. На цю заяву він не отримав відповіді і страхова компанія ніяких дій спрямованих на виплату йому страхового відшкодування не вчиняє. 28.09.2013 року експертним авто-товарознавчим висновком № 912 вартість відновлюваних робіт встановлено у розмірі 14719 грн., вартість матеріального збитку нанесеного володільцю автомобіля «Мерседес» встановлено у розмірі 7034,70 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою відремонтувати пошкоджений автомобіль. Своїми діями відповідач [PERSON] завдав реальні збитки та втрати, тобто завдав шкоди його майну. В зв'язку з тим що, відповідачі відмовилися у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, позивач був змушений звернутися до суду, за захистом свого цивільного права при його порушенні для відшкодування шкоди. Окрім завданої матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу були завдано і моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка полягала у душевних стражданнях, оскільки він був вимушений займатись пошуком коштів на відновлення транспортного засобу, не мав можливості використовувати автомобіль за призначенням. Виходячи з ступеня завданих ушкоджень автомобілю, а також наслідків до яких це призвело, вважає, що розмір завданої моральної шкоди є розумним та справедливим. Просив стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» страхове відшкодування в сумі 7034,70 грн., зобов'язати Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» за кожен день прострочення, починаючи з 29 квітня 2014 року на прострочену суму строхового відшкодування у сумі 7034,70 грн. нарахувати пеню у вигляді подвійної облікової ставки національного банку України у сумі 1202,65 грн., стягнути з [PERSON] на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, яка становить 14719 грн. та вартістю матеріального збитку нанесеного володільцю автомобіля, яка становить 7034,70 грн., що дорівнює 7684,30 грн., моральну шкоду - 10000 грн., стягнути на його користь солідарно з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та [PERSON]: - вартість послуг експерта за проведення експертного авто-товарознавчого висновку щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку нанесеного власнику транспортного засобу в сумі 1400 грн., вартість витрат на проїзд до експерта та перевезення експерта на огляд автомобіля в сумі 102 грн., вартість витрат на інформування відповідачів про час та місце проведення експертного дослідження рекомендованими листами в сумі 14,20 грн., вартість витрат на телеграми до страхової компанії в сумі 90,96 грн. та оплачений судовий збір в сумі 247,19 грн. та банківські послуги 5 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтимав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, але на адресу суду надіслали заперечення, посилаючись на те, що позивач вимагає стягнути з [PERSON] суму у розмірі 7684,30 грн., що є різницею між матеріальною шкодою та розміром витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, але стягнення такої суми є безпідставним. Згідно експертного висновку № 912 від 20.11.2013 року, який надано позивачем, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу становить 7034,70 грн. і цю суму позивач вимагає стягнути із СТДВ «Гарантія», яка є розміром фактично завданої шкоди. Позивачем не надано жодних інших доказів, зокрема, актів виконаних робіт щодо ремонту його автомобіля, квитанцій, чеків про оплату ремонтних робіт, або придбання запчастин, та інших документів, які б вказували на безпосередні витрати позивача, немає й інших документів, які б свідчили про завдання шкоди. Оскільки позивачем не здійснювалось відновлювального ремонту, то він не має право на стягнення витрат на відновлювальний ремонт без врахування зношеності. Таким чином, позивачем не доведено наявність якоїсь різниці між розміром завданої шкоди та розміром страхової виплати. Крім того, позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну ним моральну шкоду у сумі 10000 грн. не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано розрахунок суми моральної шкоди із зазначенням того, які конкретно складові душевного страждання склали цю величезну суму. Отже, розмір моральної шкоди значно завищений позивачем та є необґрунтований. Також позивач вимагає з [PERSON] витрати на проведення експертизи у сумі 1400 грн., але оскільки позивач самостійно звернувся за проведенням експертного дослідження, то враховуючи норми законодавства, витрати на проведення експертизи повинна відшкодувати страхова компанія, а не відповідач [PERSON] З тих самих міркувань необґрунтованими є вимоги про стягнення витрат на проїзд до експерта, витрат на інформування про час проведення експертного дослідження, витрат на телеграму до страхової компанії. На підставі вищевикладеного просив у позові відмовити. Представник відповідача Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи від нього також до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], врахувавши письмові заперечення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 26.09.2013 року приблизно о 19:30 год., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21011» д.н. [NUMBER] рухався по проїзній частині вул. 9 Січня в м. Балта Одеської області. Під час руху [PERSON], порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням своїм автомобілем, не вибравши безпечної швидкості руху скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], чим спричинив автомобілю пошкодження та скоїв дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 10). Внаслідок цього автомобілю марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень, а саме: розбито передній бампер, розбито ліву передню фару, деформовано планку під фарами, розбито радіатор двигуна, розбито двигун охолодження радіатора, розбито крильчатку двигуна, деформована трубка інтеркулера, розбито радіатор інтеркулера (а.с. 16). За даним фактом відносно [PERSON] Балтським РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України і позбавлено права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки (а.с. 62). Постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року [PERSON] визнаний винним у ДТП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 63). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Даними постановами вважається встановленою вина відповідача [PERSON] в даній ДТП і відповідно його вина в пошкодженні автомобілю позивача. Постанови чинні, встановлені в них факти мають значення для сторін і не потребують додаткового доказування. Відповідач [PERSON] не довів відсутності його вини і не спростував дані факти. Пошкоджений автомобіль належить позивачу, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8), тому він має право на відшкодування йому заподіяної шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «ВАЗ-21011» д.н. [NUMBER], внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Мерседес» отримав механічні ушкодження та поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд вважає доведеним наявність вини відповідача [PERSON] в заподіянні шкоди позивачу і обов'язку по відшкодуванню завданої з його вини шкоди в повному обсязі. 28.09.2013 року експертним авто-товарознавчим висновком № 912 вартість відновлюваних робіт встановлено у розмірі 14719 грн., вартість матеріального збитку нанесеного володільцю автомобіля «Мерседес» встановлено у розмірі 7034,70 грн. (а.с. 17-26). Як вбачається з даного звіту, він виконаний компетентною і уповноваженою на те особою, не зацікавленою на боці позивача, на підставі безпосереднього дослідження транспортного засобу. Суперечностей між даними з довідки ДАІ і виявленими спеціалістом пошкодженнями на транспортному засобі не встановлено. Суд приймає до уваги даний документ як належний доказ. Позивач довів розмір завданої йому майнової шкоди. Підстави для звільнення відповідача [PERSON] від майнової відповідальності суд не вбачає. Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 року «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, такому об'єкту як автомобілю позивача була завдана шкода у вигляді механічних ушкоджень, які перебувають у причинному зв'язку з ДТП, яке мало місце 26.09.2013 року. Преамбулою ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що останній регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Таким чином, вказаний закон регулює відносини між страховиком, страхувальником та третіми особами (потерпілими). Разом з тим, відносини щодо зобов'язань відшкодувати шкоду між фізичними особами, в разі недостатності страхової виплати регулює ст. 1194 ЦК України, де визначено, що шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, що також відображено у ст. 1166 ЦК України, яка є загальною. Отже, згідно висновку № 912 (а.с. 17) для відновлювального ремонту позивачу необхідно 14719 грн., що є його прямими збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і саме з цієї суми має вираховуватися різниця, яка підлягає відшкодуванню. Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 7684,30 грн., яка має бути стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до страхового полісу № АС/2235780 10.04.2013 року відповідачем [PERSON] був укладений з Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 11). Термін дії вказаного страхового полісу був визначений з 13.04.2013 року до 12.04.2014 року включно та передбачав ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн. 30.09.2013 року позивач повідомив телефонограмою Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про факт ДТП та необхідність огляду автомобіля та прийняття відповідної заяви, а також про місце знаходження автомобіля та його власника (а.с. 14-15). 28.01.2014 року позивач звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» з письмовою заявою про виплату відшкодування за збитки, завдані власнику транспортного засобу (а.с. 15). На цю заяву він не отримав відповіді і страхова компанія ніяких дій спрямованих на виплату йому страхового відшкодування не вчиняє. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик зобов'язався виплатити страхове відшкодування третім особам, в разі заподіяння шкоди транспортним засобом, забезпеченим цим договором. Під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу договором, була заподіяна майнова шкода позивачу у вигляді пошкодження його автомобіля. Визначено суму страхового відшкодування в розмірі 7034,70 грн. Виплата страхового відшкодування до теперішнього часу є невиконаною, у зв'язку з чим, з боку Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» має місце порушення встановленого чинним законодавством терміну виплати страхового відшкодування, який не може перевищувати 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У зв'язку із тим, що відповідачем не надано доказів сплати суми страхового відшкодування, не повідомлено про причини не виплати страхового відшкодування, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, у зв'язку з порушенням строку виплати страхового відшкодування, позивач має право на отримання пені, розрахованої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. Таким чином, розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 29.04.2014 року по 14.01.2015 року становить 1202,65 грн. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року - під морально шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що розмір моральної шкоди необґрунтований та недоведений належними доказами, однак, суд не погоджується з таким твердженням відповідача. Відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, тим самим не довівши ті обставини на які послався як на підставу своїх заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях і в тому, що через пошкодження автомобіля, неможливість користуватись своїм майном потягли порушення звиклого способу життя позивача і вимагало від позивача додаткових зусиль для влаштування свого життя і побуту. Суд погоджується з визначеною сумою завданої моральної шкоди з урахуванням всіх обставин по справі та поведінки відповідача, який будь-яких заходів на відшкодування хоча б частково майнової та моральної шкоди не вжив. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при звернені до суду сплатив судовий збір в розмірі 247,19 грн., що підтверджується квитанцією № 23 від 13 червня 2014 року, отже при задоволені вимог з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 247,19 грн. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Згідно розрахункової квитанції № 51 від 20.11.2013 року позивачем [PERSON] сплачено 1400 грн. за послуги експерта за проведення експертного авто-товарознавчого висновку щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку нанесеного власнику транспортного засобу (а.с. 26), згідно квитанції (а.с. 15) вартість витрат на проїзд до експерта в сумі 102 грн., вартість витрат на інформування відповідача та страхову компанію про час та місце проведення експертного дослідження рекомендованими листами в загальній сумі 105,16 грн. Тому, витрати щодо проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1400 грн., 102 грн. (витрати за проїзд до експерта позивача в м. Котовськ та назад в м. Балта), а також витрати на оплату телеграм та листів про сповіщення про проведення експертного дослідження у сумі 105,16 грн., підлягають стягненню з відповідачів, які сплатив позивач [PERSON], оскільки такі витрати позивач вимушений був понести у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою 26.09.2013 року з вини відповідача [PERSON] Не відноситься до судових витрат комісія банку при оплаті судового збору за прийом платежу у розмірі 5 грн., у зв'язку з чим суд відмовляє у стягненні з відповідачів вказаної суми. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial