Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2018 року постановою серія ЕАА № 440246 відповідачем на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 09.08.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зазначена постанова скасована і закрита справа про адміністративне правопорушення. Вказане рішення суду набрало законної сили 16.11.2018 року на підставі ухвали Третього апеляційного адміністративного суду. Враховуючи незаконне його притягнення до адміністративної відповідальності в період з 12.06.2018 р. до 16.11.2020 р. й незаконне накладення на нього штрафу відповідачем, вважає, що має отримати відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У зв`язку із тим, що рішенням суду закрита справа про адміністративне правопорушення, його притягнення відповідачем до відповідальності є протиправним, а довготривалий захист його прав спричинив йому моральну шкоду, вказані норми закону мають бути застосовані для відновлення справедливості. Внаслідок незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності, протягом 5 місяців 4 днів (157 днів) він перебував під судом та був змушений доводити свою позицію щодо очевидно безпідставного його притягнення до відповідальності, що завдавало йому моральної шкоди. Усвідомлення цього призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, адже протягом всього часу знаходження під судом він виконував обов`язки митного брокера на фоні постійного душевного хвилювання, що вимагало додаткових зусиль для недопущення втрати джерела заробітку. Вважає, що достатнім способом відшкодування йому моральної шкоди в цьому випадку буде відшкодування в мінімальному гарантованому ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмірі - одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під судом, розрахунок якого вважає необхідним здійснювати із застосуванням розміру станом на день закінчення його перебування під судом, тобто, станом на 16.11.2018 р. В період з 12.06.2018р. (день винесення постанови відповідачем) до 16.11.2019 р. (дата набрання законної сили рішенням суду від 09.08.18) пройшло 5 місяців 4 днів. Станом на день скасування постанов про накладення на нього штрафу мінімальна заробітна плата встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на рівні 3 723 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди розраховується за наступною формулою: (5 міс х 3723 грн.) + 480,39 грн. (3723 грн. / 31 день х 4 дні) та складає 19095 грн. 39 коп. У зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду в розмірі 19095 грн. 39 коп. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18\~лютого 2021\~року представник\~Департаменту патрульної\~поліції Лукіна\~А.А.\~надала до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначила,\~що вважає\~позовні вимоги\~безпідставними,\~необґрунтованими та\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~оскільки свої\~позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що поліцейським\~управління патрульної\~поліції в\~Дніпропетровській області\~Департаменту патрульної\~поліції було\~складено постанову\~про притягнення\~позивача до\~адміністративної відповідальності\~за ч.\~1\~ст.\~122\~КУпАП за\~порушення вимог\~п.\~15.9.е\~ПДР України.\~Не погодившись\~із зазначеною\~постановою,\~позивач оскаржив\~її в\~судовому порядку,\~рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~09.08.2018\~року у\~справі №\~205/4327/18\~зазначена постанова\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності скасована,\~а провадження\~по справі\~закрито.\~На цій\~підставі позивач\~стверджує про\~незаконність дій\~поліцейських щодо\~складання відносно\~нього постанови\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності та\~просить про\~відшкодування заподіяної\~такими діями\~шкоди.\~На теперішній\~час уповноваженими\~особами здійснюються\~заходи щодо\~оскарження у\~встановленому порядку\~наведеного судового\~рішення,\~а справа\~№ 205/4327/18\~перебуває в\~провадженні Верховного\~Суду.\~Згідно із\~вимогами ч.\~2\~ст.\~19\~Конституції України\~органи державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування,\~їх посадові\~особи зобов`язані\~діяти лише\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України.\~12.06.2018\~року під\~час несення\~служби з\~охорони публічного\~порядку та\~безпеки,\~поліцейським було\~виявлено транспортний\~засіб,\~зупинка якого\~була здійснена\~з порушенням\~вимог п.\~15.9.е\~ПДР України.\~На підставі\~наведеного факту\~поліцейським було\~встановлено водія\~такого транспортного\~засобу та\~здійсненої розгляд\~справи про\~адміністративне правопорушення.\~За результатами\~розгляду справи\~про адміністративне\~правопорушення,\~проведеного у\~відповідності до\~вимог чинного\~законодавства,\~оцінивши докази\~згідно вимог\~ст.\~252\~КУпАП,\~враховуючи,\~що правопорушення\~(порушення\~правил зупинки)\~вчинено в\~присутності поліцейського,\~виявлено ним\~безпосередньо в\~момент вчинення\~такого правопорушення,\~поліцейським було\~винесено відповідну\~постанову по\~справі про\~адміністративне правопорушення\~за ч.\~1\~ст.\~122\~КУпАП про\~притягнення позивача,\~який керував\~вказаним транспортним\~засобом та\~здійснив його\~зупинку,\~до адміністративної\~відповідальності у\~вигляді штрафу\~в розмірі\~255\~грн.\~В подальшому\~вказана постанова\~про притягнення\~позивача до\~відповідальності була\~скасована судом\~в судовому\~провадженні за\~відповідним позовом,\~поданим позивачем,\~у зв`язку\~з неможливістю\~для суду\~встановити,\~що позивачем\~вчинено інкриміноване\~йому правопорушення,\~тобто скасування\~складеної поліцейським\~постанови зумовлено\~недостатністю доказів\~вчинення позивачем\~правопорушення.\~Зазначає,\~що під\~час виявлення\~правопорушення,\~розгляду справи\~про адміністративне\~правопорушення та\~прийняття рішення\~за результатами\~такого розгляду\~поліцейський діяв\~в межах\~наданої йому\~компетенції,\~стягнення ним\~накладено в\~межах санкції\~статті,\~яка передбачає\~відповідальність за\~виявлене правопорушення,\~жодних вимог\~чинного законодавства\~він не\~порушував та\~виконував свої\~службові обов`язки\~з метою\~виконання завдань\~та функцій\~поліції,\~про що\~вказано також\~в рішенні\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~09.08.2018\~р.\~у справі\~№ 205/4327/18,\~отже,\~за таких\~умов його\~дії не\~можуть бути\~визначені як\~незаконні.\~А відтак,\~такі дії\~та рішення\~не можуть\~бути розцінені\~як неправомірні\~чи протиправні,\~натомість такі\~дії є\~законними,\~оскільки вчинені\~на підставі\~та у\~суворій відповідності\~до зазначених\~вище норм\~чинного законодавства,\~і прийняте\~поліцейським рішення\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення є\~наслідком таких\~дій.\~Жодних дій,\~які б\~виходили за\~межі наданих\~повноважень,\~поліцейським не\~вчинялось,\~що підтверджується,\~зокрема,\~тим,\~що позовна\~заява не\~містить в\~собі посилань\~на такі\~обставини.\~При цьому,\~варто зауважити,\~що дії\~поліцейських зі\~складання постанов\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності,\~зокрема щодо\~позивача,\~в тому\~числі й\~у випадку\~скасування таких\~постанов в\~подальшому,\~не визначені\~чинним законодавством\~як неправомірні\~чи незаконні\~(навпаки,\~передбачені як\~виключна компетенція\~поліцейських)\~та не\~визнані такими\~уповноваженими органами\~у встановленому\~порядку,\~а чинне\~законодавство передбачає\~право особи\~оскаржити прийняте\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення рішення\~в судовому\~порядку,\~яке і\~було реалізоване\~позивачем.\~Відтак,\~твердження позивача\~в його\~позовній заяві\~про незаконність\~дій поліцейських\~за таких\~умов є\~надуманими та\~безпідставними.\~Також зазначає,\~що передумовою\~стягнення коштів\~в рахунок\~відшкодування шкоди,\~завданої незаконними\~діями відповідних\~посадових осіб,\~є встановлення\~факту наявності\~незаконних дій\~або визнання\~їх такими.\~Втім,\~всупереч твердженням\~позивача,\~судове рішення,\~на яке\~посилається позивач\~в своєму\~позові,\~обґрунтовуючи незаконність\~дій поліцейських,\~не встановлює\~факту незаконності\~складення поліцейськими\~відносно позивача\~адміністративних матеріалів.\~При вирішенні\~питання стосовно\~відшкодування моральної\~шкоди,\~вважає,\~також є\~дуже важливими\~приписи ст.\~1167\~ЦК України. Проте, будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Позивачем не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості щодо прийняття рішення про відшкодування такої шкоди, не доведено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 23 ЦК. У зв`язку із цим позовна вимога про відшкодування такої шкоди не підлягає задоволенню, зокрема, з мотивів недоведеності факту заподіяння такої шкоди і її розміру. Зазначає, що в цьому випадку на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки поліцейський, діями якого позивачу нібито заподіяна шкода, не є посадовою особою будь-якого з таких органів та його дії, якими, як стверджує позивач, завдано моральної шкоди, жодним чином не пов`язані з оперативно-розшуковою діяльністю, здійсненням досудового розслідування або виконанням завдань та функцій прокуратури чи суду. Вказує, що ані Департамент патрульної поліції, ані його територіальні (відокремлені) підрозділи, із врахуванням завдань та функцій, покладених на патрульну поліцію, не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відтак, за таких умов відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України та в цьому випадку вважає, що шкода, нібито завдана діями поліцейських, може бути відшкодована на загальних підставах. За змістом ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 19 Конституції України вбачається, що незаконними є лише такі дії поліцейських, які суперечать нормам чинного законодавства, а також дії, які чинним законодавством не передбачені. Отже, за наведених вище обставин, враховуючи, що поліцейський діяв в спосіб та в межах наданих законом повноважень, його дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять, підстави для відшкодування шкоди, яку нібито зазнав позивач у зв`язку із складанням відносно нього певної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, відсутні, і відтак позовні вимоги щодо відшкодування такої шкоди задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] 13 лютого 2021 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Луценко І.М. засобами поштового зв`язку Укрпошта надіслав до суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 23 лютого 2021 року, в якому зазначив, що обґрунтування та доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки звернення позивача до суду є передчасним, тому що досудового врегулювання спору позивачем до відповідачів не здійснювалось, а тому, витрати які понесені позивачем є не доведеними, та не можуть розглядатися як доказом відшкодування моральної шкоди. Між позивачем та Департаментом патрульної поліції був спір стосовно незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у розмірі 225 грн. У суді першої інстанції було скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Таким чином, позивачем не було сплачено штраф у справі про притягнення до адміністративній відповідальності, з причин оскарження дій працівника правоохоронного органу. Факт закриття адміністративної справи не є доказом неправомірності дій, в цьому випадку для відшкодування шкоди державою необхідно обставини, що доводять наявність порушеного права позивача та неправомірність у діях Департаменту патрульної поліції. Вказує, що позивачем не надано детального розрахунку ціни позову із урахування збитків моральної шкоди, витрат в строки, які були понесені від цієї події. Зазначає, що сума моральної шкоди не повинна перевищувати характеру незаконних дій, а саме в розмірі накладення штрафу, тобто в сумі 225 грн. та має бути пропорційно визначена із сум матеріальних збитків. Сума моральної шкоди у розмірі 19095,39 грн. є виключно думкою позивача та не має показового значення цієї суми в цілому, так і в роздрібному розрахунку. Враховуючи, що позивачем не доведено незаконності дій поліції позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягала задоволенню, у зв`язку із чим просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Чіняєва О.М. надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Департаменту патрульної поліції Кучер Л.А. надала заява в якій вона просила розглянути справу за її відсутності і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 серпня 2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] задоволені та скасована постанова серії ЕАА № 440246 від 12.06.2018 р., винесена інспектором четвертої роти шостого батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області сержантом поліції Занудою А.А. про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення п. п. 15.9 «е» Правил дорожнього\~руху України та накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 255,00 грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення (а. с. 4). Не погоджуючись з вищевказаною постановою Департаментом патрульної поліції Національної поліції України подано апеляційну скаргу. Відповідно до ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року (а. с. 6). Також судом за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України, на якому публікується інформація про діяльність судів загальної юрисдикції встановлено, що постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року задоволена касаційна скарга Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та скасована ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року, а справу направлено до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Крім того, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року залишена без задоволення апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно ч. 2\~ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: «2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу». Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно із ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позові позивач вказує ту підставу для відшкодування моральної шкоди, що його нормальні життєві зв`язки були порушені, оскільки внаслідок незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності протягом 5 місяців 4 днів (157 днів) він перебував під судом та був змушений доводити свою позицію щодо очевидно безпідставного його притягнення до відповідальності, що завдавало йому моральної шкоди, адже протягом всього часу знаходження під судом та перебував у постійному душевному хвилюванні, що вимагало додаткових зусиль для недопущення втрати джерела заробітку. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дій чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні\~статті 1167 ЦК України. Згідно із ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). За приписами\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач не надав доказів, які б вказували на заподіяння йому моральної шкоди, не довів факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій Департаменту патрульної поліції, причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відтак, через ненадання відповідних доказів, суд вимушений критично віднестись до посилань позивача щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем всупереч ст.\~81\~ЦПК України не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Аналізуючи зібрані у справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. За змістом статті 141\~ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: dismissed