Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] третьої особи органу опіки та піклування Кам`янка -Бузької райдержадміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником Ѕ житлового будинку [ADDRESS] . У даному будинку крім нього зареєстровані його дружина [PERSON] , 1955 р.н., донька [PERSON] , 1978 р.н., онучка [PERSON] , 2014 р.н., онук [PERSON] , 2000 р.н., онук [PERSON] , 2001 р.н. Понад шість років його донька [PERSON] та онук [PERSON] , зареєстровані за зазначеною адресою, проте не проживають, а [PERSON] , не проживає з дня народження. В добровільному порядку відповідачі не бажають вчинити дії з метою зміни місця реєстрації. Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом оскільки відсутні без поважних причин понад рік у даному житловому приміщенні, тому він звернувся до суду. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечив. Представник третьої особи служби у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації Львівської області в судовому засіданні заперечила проти позову в частині визнання [PERSON] , 2014 р.н., такою, що втратила право користування житловим будинком та підтримала висновок комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації про недоцільність визнання [PERSON] ,2014 р.н., особою, що втратила право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомили та не подали до суду відзив на позовну заяву . Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Ѕ житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 31.05.1976. Згідно з довідкою №101 від 04.02.2019 про склад сім`ї, виданої Новояричівською селищною радою Кам`янка-Бузького району Львівської області, про те, що за адресою: [ADDRESS] , крім [PERSON] , зареєстровані- дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] . Актами перевірки житлового будинку по [ADDRESS] від 18.07.2018, 22.10.2018, 24.01.2019, встановлено, що у вказаному житловому будинку [PERSON] та [PERSON] на день перевірки в даному будинку не проживають. [PERSON] та [PERSON] в даному будинку не проживають протягом останніх 6 років. Відповідно до довідки від 01.10.2018 № 973, виданої виконкомом Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , 1978 р.н., не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] . У будинку не зареєстровані, але проживають [PERSON] ,1981 р.н.- чоловік, [PERSON] , 2014 -донька, [PERSON] , 2000 р.н. - син. В обґрунтування заявлених позовних вимог, [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідачі не проживаю за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважної причини, не сплачують комунальні послуги. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначеної норми член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач просить про визнання [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній понад один рік за вказаною адресою, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, з врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовної вимоги. Що стосується позовних вимог визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] , її малолітня донька [PERSON] проживають у с. Зашків Жовківського району Львівської області. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, а також з урахуванням того, що даний спір фактично стосується і житлових прав малолітньої дитини, суд приходить до наступного. Так, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 7 СК України закріплено, що у всіх діях щодо дитини, до досягнення її повноліття, незалежно від того ким вони здійснюються, має бути забезпечено максимально можливе врахування інтересів неповнолітньої дитини. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так, на момент розгляду справи по суті, [PERSON] , [INFO] , не досягла десяти років. Отже, у даному випадку існує взаємозв`язок між місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] , оскільки місце проживання останньої визначається за місцем проживання матері. З вищевикладеного слідує, що втрата відповідачкою [PERSON] права на користування квартирою, потягне за собою порушення прав малолітньої [PERSON] , оскільки остання в силу свого віку не може самостійно проживати за місцем реєстрації та обирати місце проживання. За вказаних обставин вимоги про визнання малолітньої особи, що втратила право користування житловим приміщенням, за даних конкретних обставин суперечать інтересам малолітньої дитини, відтак, суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивача про визнання втратившим права на користування житлом [PERSON] та [PERSON] , а тому в задоволенні такої позовної вимоги - відмовляє. Одночасно,

Outcome: partial