Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів посилаючись на те, що вони з 04.06.99р. перебували у шлюбі в період якого він придбав будівлю магазину по [ADDRESS] 17.09.03р. між ним як споживачем та ВАТ «ЕК Херсонобленерго» як постачальником було укладено договір на постачання електроенергії № 150 і, згідно додатку № 5 до договору, один із об»єктів споживача до якого поставляється електрична енергія, є магазин за вказаною вище адресою. З 2003р. господарську діяльність в магазині здійснювала [PERSON] але послуги за електроенергію сплачував він. 16.08.10 року шлюб між ними було розірвано, однак в магазині господарську діяльність продовжувала здійснювати колишня дружина, а він сплачував за постачання електроенергії. Будівля магазину рішенням Великоолександрівського районного суду від 12.12.13р.була визнана об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Виходячи з положень ст.72 СК України, 322 ЦК України вважає, що майно повинно утримуватись ними на рівних умовах. А поскільки він сплачував за електроенергію, то просить стягнути з відповідачки 1/2 понесених ним витрат за електроенергію за три роки: перерід з вересня 2010р. по вересень 2013р.-останній місяць оплати ним послуг електропостачання. Всього за цей період ним сплачено 62 204,83 грн., а 1/2 частина складатиме 31 102,41 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви, зазначила, що сторони по справі перебували у шлюбі і [PERSON] придбав магазин в [ADDRESS]. Рішенням Великоолександрівського районного суду його визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] У разі поділу спільного сумісного майна його частки є рівними. За законом власник зобов»язаний утримувати належне йому майно. В даному випадку витрати сторони повинні нести по 1/2 частці. Магазин [PERSON] використовувала для підприємницької діяльності як в період шлюбу так і після його розірвання. Однак, послуги по постачанню електроенергії оплачував до вересня 2013 року [PERSON], що підтверджують подані квитанції. За договором про постачання електричної енергії № 150 і додатками до нього є два об»єкти постачання електроенергії - склад та магазин. Але вони мають кожен свій прилад обліку. ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» має інформацію по нарахуванню та оплаті електроенергії по кожному з двох об»єктів, яку надано до суду і яка підтверджує суму оплати електроенергії по магазину. Тому просить стягнути 1/2 від визначеної суми, а саме 31 102,41 грн. Відповідачка не визнала позовні вимоги. Вона не заперечувала, що здійснювала господарську діяльність в магазині, але вказала, що з [PERSON] була домовленість: працівники [PERSON] в її магазині брали у борг продукти харчування і він кожен місяць розраховувався за них та при цьому враховував суму, яку витрачав на оплату електроенергії за магазин, він її недоплачував. Так тривало, доки вона не подала на розподіл майна. Після цього [PERSON] привіз їй рахунки за серпень та вересень 2013р. і вона від свого імені проводила оплату спожитої електроенергії по магазину. До цього часу вона сама не мала можливості вести оплату, бо договір укладено [PERSON] і треба було здавати акт та звіт про обсяги спожитої електроенергії в ЕК «Херсонобленерго» з підписом і печаткою а це міг робити лише позивач. Ніякого доручення в цій частині на її ім»я він не видавав і поки вона не подала на розподіл питань не виникало. Крім того, по договору № 150 електропостачання проводилось на два об»єкти - магазин та склад. Представник відповідачки позов не визнав. Він не заперечував, що [PERSON] здійснювала господарську діяльність в магазині, але зазначив, що вона не мала можливості особисто укласти договір на постачання електроенергії бо договір купівлі-продажу магазину та договір на постачання електроенергії було укладено на ім»я [PERSON] Передавати їй у власність магазин згідно домовленостей між ними після розірвання шлюбу він не поспішав, доручень на її ім»я ніяких не видавав. Договір про спільну діяльність і використання майна стосовно магазину між сторонами не укладався. Вислухавши позивачку та представників сторін, свідка, дослідивши матеріали суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено з пояснень і поданих документів, що сторони по справі перебували у шлюбі, який було розірвано у серпні 2010 року. В період шлюбу 25.06.02р. [PERSON] придбав за біржовим контрактом купівлі-продажу магазин в [ADDRESS] Вказане майно рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.12.13р. визнано об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] 17.09.03р. [PERSON] як фізична особа-підприємець уклав з ВАТ «ЕК Херсонобленерго» договір про постачання електричної енергії № 150 з відповідними додатками за яким він визначений споживачем електроенергії по двох об»єктах в [ADDRESS] і зобов»язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно умов Додатку 2. Свої зобов»язання він виконував, що підтверджено копіями квитанцій по оплаті, даними В.Олександрівського РЕЗ і ЕМ по нарахуванню та оплаті за спожиту електроенергію по об»єктах споживання та довідкою про відсутність заборгованості по оплаті. [PERSON] в магазині [ADDRESS] здійснювала господарську діяльність, чого не заперечувала вона сама, підтвердила свідок [PERSON], на що вказують матеріали оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження та копія свідоцтва платника єдиного податку. Свідок [PERSON], яка працює продавцем магазину тривалий час, підтвердила, що показники по лічильнику в магазині за електроенергію щомісячно знімав управляючий [PERSON], його ніхто не перевіряв і не контролював. Щомісяця [PERSON] приїздив і розраховувався в магазині за продукти, які набирали його працівники у борг і при цьому він не доплачував певну суму, говорив, що утримує її за електроенергію. Вона про це повідомляла [PERSON] і та ніяких заперечень не мала. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 1/2 за сплачену ним електроенергію по магазину, який є їх спільною сумісною власністю і який вони повинні утримувати на рівних умовах виходячи з положень СК та ЦК України. На думку суду в даному випадку слід виходити з іншого. Договір на постачання електроенергії з ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» укладено [PERSON] як підприємцем і оплата за спожиту електроенергію по двох об»єктах є його обов»язком, який він виконував. [PERSON] здійснювала господарську діяльність в магазині, що сама не заперечує і що підтверджують матеріали справи. Між ним та [PERSON] ніяких договорів з приводу взаємних розрахунків по електроенергії не було. Право регресної вимоги [PERSON] до [PERSON] по своїх зобов»язаннях перед ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» ніде не закріплено. Крім того, [PERSON] зазначила про існування усних домовленостей з [PERSON] щодо розрахунків за електроенергію по магазину, що підтвердила свідок [PERSON] Вказані домовленості виконувалися до серпня 2013 року і жодних спорів з питань розрахунків за електроенергію по магазину не виникало.

Outcome: dismissed