Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він є власником житлового будинку №9 по вул.К.Маркса в с.Іванівка Житомирського району на підставі договору дарування від 21 серпня 2003 року, в якій залишився зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому. З вищезазначеного видно, що особа добровільно виписатися з житлового будинку відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов з підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, чинними на день їх виникнення. В судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору дарування незакінченого будівництвом житлового будинку від 21 серпня 2003 року [PERSON] подарував, а [PERSON] АВВіктор Павлович прийняв в дар незакінчений будівництвом житловий будинок №9 по вулиці К.Маркса в селі Іванівка, Житомирського району Житомирської області (а.с.5). Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №2095 від 26 серпня 2015 року в житловому будинку №9 по вул.К.Маркса в с.Іванівка, Житомирського району, Житомирської області зареєстровані: [PERSON] власник та [PERSON] (а.с.4). Факт не проживання відповідачем в спірному житловому будинку стверджується актами виконавчого комітету Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 липня 2015 року та 04 вересня 2015 року, які приймаються як достовірний доказ (а.с.7-8). Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення, тощо. З огляду на це вирішення питання зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту усуненням перешкод позивачу в користуванні жилим приміщенням, а саме житловим будинокм №9 по вул.К.Маркса в с.Іванівка, Житомирського району Житомирської області шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації в вищевказаному житловому будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved