Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 23.03.2015 року до суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди у використанні ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] і вселити його в цю квартиру. Зобовязати відповідача [PERSON], не перешкоджати у здійсненні права користування ? частиною вищевказаної квартири. Судовий збір покласти на відповідача. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 р. за ним визнано право спільної часткової власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Своє право власності на вищевказану квартиру він зареєстрував у встановленому законом порядку, але позбавлений можливості користуватися цією квартирою, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоду, не надає йому ключі від квартири, не відповідає на його телефонні дзвінки, тому він був змушений звертатися до органів внутрішніх справ, але йому було рекомендовано звертатися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Адвокат [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору № 26/06 про надання юридичних послуг від 26.06.2015 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1882, серія ХВ № 000069, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Харківської області від 24.12.2014 р. № 61 проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні. Він пояснив, що на даний час розглядається в суді справа про визначення порядку користування спірною квартирою між тими самими сторонами, тому до вирішення цієї справи не доцільно вирішувати питання про примусове вселення позивача, оскільки це лише призведе до загострення існуючої між сторонами конфліктної ситуації. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У висновку за фактом заяви [PERSON] від 07.11.2013 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області полковником міліції [PERSON] зазначається, що [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вжити заходи до його колишньої дружини [PERSON], яка заволоділа його майном. Опитана [PERSON] пояснила, що з 2012 року вона офіційно розлучена з [PERSON] Питання про розподіл майна не обговорювали, ключі від квартири у її колишнього чоловіка наявні, ніяких перешкод у виносі його речей вона не чинила, куди ділися його речі, вона не знає, тому подальший розгляд матеріалу припинений. У висновку за фактом заяви [PERSON] від 11.12.2013 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області полковником міліції [PERSON] зазначається, що [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вжити заходи до його колишньої дружини [PERSON], яка змінила замок вхідних дверей. Опитана [PERSON] пояснила, що з 2012 року вона офіційно розлучена з [PERSON], вона дійсно змінила замок вхідних дверей, оскільки побоюється за своє життя та цілісність майна, на даний час питання про розподіл майна вирішується в Дзержинському районному суді м. Харкова, оскільки між сторонами склалися цивільно правові відносини, тому подальший розгляд матеріалу припинений. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 2/638/397/14 позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності задоволені. Визнано за [PERSON] право спільної часткової власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 114,70 грн. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання за позивачем права спільної часткової власності відмовлено. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 22 Ц/790/5603/14 апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року залишено без змін. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 2/638/397/14 набрало законної сили 09 жовтня 2014 року. У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2015 р. 14:09:02, індексний номер витягу: 34808455 зазначається, що право спільної часткової власності на ? частину 3 кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON]. Номер запису про право власності: 9017179, дата, час державної реєстрації: 05.02.2015 р. 11:41:30 На імя [PERSON] виготовлений 26.11.2014 р. технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS]. У висновку за фактом заяви [PERSON] від 30.12.2014 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковником міліції [PERSON] зазначається, що [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вирішити питання щодо доступу до його частини квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки в квартирі замінені замки. Оскільки між сторонами склалися цивільно правові відносини, тому подальший розгляд матеріалу припинений. В довідці дільниці № 9 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 837 від 07.07.2015 р. зазначається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON], [INFO], її доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 30.07.2015 р. [PERSON], [INFO], через приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], надіслала нотаріальну заяву, в якій повідомляла [PERSON], що вона продає свою частку квартири на 440000,00 грн., а також просила повідомити про його бажання придбати або про відмову придбати її частку квартири за вказану суму протягом одного місяця з дня одержання цієї заяви. В довідці дільниці № 9 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 1002 від 27.10.2015 р. зазначається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані пять осіб: [PERSON], [INFO], її доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], його син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач [PERSON] стверджував в судовому засіданні, що у нього з колишньою дружиною, [PERSON], виникли конфліктні ситуації, вона йому не дає ключі від їхньої спільної квартири, тому він не може реалізувати своє право користування та розпорядження майном, в спірній квартирі ніхто фактично не проживає, а він зі своєї новою родиною вимушений проживати у орендованому житлі, хоча у власності в нього є ? частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Прийняти пропозицію відповідача [PERSON] про купівлю її частки квартири за 440000,00 грн. він не може, оскільки в нього відсутні такі гроші. Того факту, що дійсно відповідач [PERSON] змінила замки в спірній квартирі, не допускає [PERSON] в цю квартиру, що між сторонами склалися конфліктні взаємовідносини, не спростовував і адвокат відповідача [PERSON] [PERSON] Тобто відповідач [PERSON] грубо порушуючи вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України самовільно обмежила позивача у здійсненні його права власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] як власник ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати у квартирі та вселитися у неї разом з дитиною. Перешкоджання відповідачкою у здійсненні позивачем свого права власності на квартиру є підставою для усунення цих перешкод, як передбачено ст. 391 ЦК України, що дає право [PERSON] на використання цієї квартири для власного проживання та проживання неповнолітньої дитини. В розумінні положень ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Позивач та відповідач є власниками спірної квартири в рівних частинах, при цьому позивач [PERSON] за надуманими причинами позбавлений відповідачем на рівні умови здійснення своїх прав на спірну квартиру. Твердження адвоката відповідача, що до вирішення справи про визначення порядку користування цією спірною квартирою за адресою: [ADDRESS], недоцільно вирішувати питання про примусове вселення позивача в цю квартиру, суд вважає необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Фактично, починаючи з 2013 р. позивач позбавлений права на проживання в спірній квартирі, 05.02.2015 р. зареєстрував своє право власності на ? частину цієї квартири, при цьому весь цей час відповідач одноосібно користується спірною квартирою, порушуючи при цьому право позивача на користування його власністю. В своєму позові позивач не ставить питання про виділення йому будь якої кімнати, а лише ставить питання про вселення його в ? частину цієї квартири. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підтверджуються наявними доказами, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved