Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 27.02.2015 р. та зареєстрований в реєстрі за №460; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру; витребувати в [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на таку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є законним власником квартири [ADDRESS]. У 2015 році у звязку з необхідністю проведення діагностики, лікування, в тому числі операційного втручання, членів сімї, йому терміново були потрібні кошти в сумі 45\~000 євро. Із проханням надати у позику такі кошти, незалежно від їх валюти, звернувся до [PERSON], який погодився допомогти шляхом перепозичення вказаної суми коштів у свого знайомого, при цьому, згідно з умовами останнього, кошти мали бути передані лише під заставу рухомого або нерухомого майна, вартість якого еквівалентна позиченим коштам. Така застава мала бути оформлена на матір [PERSON] [PERSON] у вигляді договору купівлі-продажу квартири, що буде розірвано після повернення позики, розмір якої становить 33000 доларів США. За умовами позики кошти мали надаватись під 2,5 % від суми позики на місяць з терміном їх повернення листопад грудень 2015 року. Через декілька днів він погодився на такі умови, проте [PERSON] повідомив про їх зміну, а саме, в частині суми позики, така зменшилася до 17\~000 доларів США (15\~000 євро), та збільшились відсотки за користування позикою до 5 % на місяць. У звязку з терміновою потребою коштів, [PERSON] був змушений погодитися на вказані умови. Так, 27.02.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріально округу [PERSON], після підписання якого він отримав від [PERSON] 5 000 євро, решту суми, а саме 9\~100 євро, отримав декількома платежами до 15.04.2015 року, що в загальному становило 14 100 євро, замість обіцяних 15\~000 євро. Наприкінці 2015 року, на його прохання, [PERSON] погодився перенести термін повернення коштів на першу половину 2016 року за умови отримання останнім 5 000 доларів США. У звязку з наведеним, позивач домовився із своїм товаришем [PERSON] про позичення коштів у розмірі 163\~000 грн., що в еквіваленті до національної валюти становило близько 7\~000 євро, які на прохання [PERSON] такі перераховані [PERSON] його товаришем на банківську картку дружини [PERSON] [PERSON] Вважає, що між ним та [PERSON] виникли відносини за договором позики на підставі усної домовленості, а договір, укладений між ним та [PERSON], за наведених вище умов, є договором застави належної йому квартири, а не договором купівлі-продажу. Оскільки при укладені правочину (договору позики) між сторонами свідомо та умисно не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення, відтак, квартира [ADDRESS] мала бути повернута йому в порядку реституції. Проте, 13.05.2016 року стало відомо, що його квартира була продана 12.05.2016 року [PERSON], при цьому така є єдиним місцем проживання позивача та у ній знаходяться його особисті речі. Враховуючи те, що укладений між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 27.02.2015 року є удаваним правочином, оскільки насправді укладався договір застави квартири (іпотеки) з метою забезпечення виконання ним зобовязань перед [PERSON] по поверненню позики, відтак у [PERSON] не було підстав для продажу квартири [ADDRESS], а в [PERSON] для набуття права власності на таку. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. У судове засідання 13.12.2017 року позивач та його представники не зявились. Враховуючи те, що позивач та його представники дали пояснення по суті справи, за їх участю допитані свідки та дослідженні матеріали справи, за клопотанням позивача в судових дебатах для підготовки виступу в таких оголошено перерву з погодженням зі стороною позивача дати, часу та місця судового засідання. Разом з тим, у визначені судом дату, час та місце, в судове засідання позивач та його представники не зявились, подали клопотання про відкладення розгляду справи, що свідчить про зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами, а тому з метою забезпечення права на справедливий суд, що, серед іншого, включає необхідність розгляду справи в розумні строки, суд вважає можливим завершити розгляд справи у їх відсутності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала з підстав, що викладені у письмових запереченнях проти позову від 03.04.2017 року, вказала, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів відносно того, що оскаржуваний договір купівлі-продажу є удаваним та між сторонами насправді укладено договір застави. Окрім цього, вказала, що відповідач [PERSON] свідомо та на законних підставах здійснила купівлю квартири та повністю виконала умови договору. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні від 13.12.2017 року додатково зазначила, що оскільки позивачем не доведено факт укладення договору застави, жодних судових рішень з приводу цього немає, а відтак відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, у звязку з цим немає підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, що є похідними вимогами, а вимога позивача про визнання права власності на квартиру є передчасною. Просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення від 24.04.2017 року, відповідно до яких вважає вимоги позивача безпідставними та непідтвердженими жодними доказами. Ствердив, що з часу придбання спірної квартири проживає у такій разом з дружиною, будь-якого майна, що належить позивачу в квартирі немає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов заперечили, надали пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень від 09.06.2017 року. Представник [PERSON] у судовому засіданні від 13.12.2017 року додатково зазначив, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами виникнення між позивачем та [PERSON] правовідносин, що випливають з договору позики. Окрім цього, оскільки договір купівлі-продажу квартири [PERSON] укладено 12.05.2016 року, тобто до існування будь-яких перешкод, відтак безпідставним є твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] не може бути визнаний добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] у звязку з тим, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ним прийнято 17.05.2016 року, коли і було накладено арешт на таку. Також вказав на наявність сумнівів щодо достовірності висновку експертного дослідження, оскільки такий ґрунтується лише на припущеннях експерта про ймовірність існування обставин, на які покликається позивач як на підставу позову. Зазначив, що обсяг обставин, які позивач сформулював як підстави свого позову, не може створювати правових наслідків у вигляді визнання недійсним договору купівлі-продажу. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Згідно з поданими запереченнями проти позовної заяви від 24.04.2017 року, останньому відомо про факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу, усі витрати по оформленню такого та за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно понесла [PERSON] Окрім цього, не заперечив, що позичив [PERSON] кошти у розмірі 15\~000 доларів США безвідсотково та без застави, проте вказані кошти жодного відношення до оспорюваного договору купівлі-продажу не мають. Вказав, що 25.12.2015 року на банківську картку його дружини від [PERSON] надійшли кошти в сумі 163\~000 грн. в рахунок погашення боргу [PERSON], що в еквіваленті становило 6\~925 доларів США, решту суми на неодноразові звернення позивач не повернув. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання представник відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Львівської міської ради не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання 13.12.2017 року не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, вважає позов безпідставним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що з позивачем [PERSON] знайомий з 2004 року. [PERSON] неодноразово розповідів йому про проблеми, які в нього склались щодо квартири, та на прохання останнього позичив йому 163 000 грн., які [PERSON] мав повернути в якості боргу за договором позики. Оскільки вказану суму він мав на своєму картковому рахунку, за проханням [PERSON] переказав кошти на рахунок [PERSON] Допитаний в судовому засіданні, за згодою сторін, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зазначив, що перед посвідченням оспорюваного правочину сторонам роз'яснено зміст договору купівлі-продажу та його правові наслідки. Оскільки подані сторонами документи відповідали вимогам чинного законодавства, а наміри не викликали сумнівів, відтак за бажанням та їх взаємною згодою, договір купівлі-продажу було посвідчено. Окрім цього, вказав, що [PERSON] під час посвідчення договору розказував, що йому потрібні кошти на певну програму у Німеччині, яка принесе значний дохід, зокрема за отримані доходи можна буде придбати не одну квартиру. Ствердив, що сторони мали на меті укладення та посвідчення саме договору купівлі-продажу. В судовому засіданні допитаний в якості свідка, за його згодою, [PERSON], надав показання, що відповідають змісту позовної заяви. Додатково зазначив, що на прохання [PERSON] через декілька днів після укладення договору купівлі-продажу, передав ключі від квартири його водію [PERSON], оскільки йому потрібно було тимчасово пожити в такій у зв'язку з сімейними обставинами. Окрім цього, зазначив, що після укладення договору купівлі-продажу квартири 27.02.2015 р. жодних грошей від [PERSON] не отримував. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №460 (т. 1 а.с. 8-9). Відповідно до умов вказаного договору, позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS], продаж якої вчинено за 826\~841 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору (п.п. 1, 3 договору). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2017 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1 а.с. 6-7). Позивач [PERSON] просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 27.02.2015 р. недійсним, зазначивши, що він не мав наміру укладати саме договір купівлі-продажу, як на підставу своїх вимог посилався на ст. 235 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, згідно п. 13 договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2015 року, вимоги\~ст. 203 ЦК України\~щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, сторонам роз'яснено. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі (ч. 1\~ст. 235 ЦК). Отже, в такому випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину. Для визнання судом правочину удаваним необхідними умовами є те, що обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Позивач, заявляючи вимогу про удаваність договору, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, позивач повинен довести, що за удаваним договором сторони свідомо, з певною метою, документально оформили договір купівлі-продажу, але насправді між ними існують інші правовідносини, а саме договір позики та, в забезпечення виконання такого, договір застави нерухомого майна. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені\~статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення положень ст. ст.\~10, 60 ЦПК України, позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу квартири, а воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором купівлі-продажу. Надані суду показання позивача [PERSON], допитаного в судовому засіданні як свідка, суд не приймає до уваги, оскільки такі не узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Зокрема, відповідно до п. 10 оскаржуваного договору купівлі-продажу сторони, в присутності нотаріуса серед іншого підтвердили, що укладання цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення їх є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають їх реальній домовленості, у них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, вони отримали від нотаріуса всі розяснення стосовно цього договору і жодних зауважень, доповнень до цього договору не мають. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Згідно із оспорюваним договором, сторони такого підтвердили, що вони розуміють українську мову і володіють нею в обсязі, достатньому для розуміння суті цього договору, який підписується ними особисто і добровільно, при здоровому розумі та ясній памяті, зміст статей законодавства, які зазначені в договорі, їм відомі та зрозумілі. Одночасно стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. Також своїми підписами сторони підтвердили факт повного розрахунку за цим договором. Окрім цього, сторонами виконано п. 18 Договору, а саме звільнено квартиру від усіх рухомих речей, що належать продавцю та третім особам, а також передано покупцю відчужуване майно. Також було передано продавцем покупцю ключі від квартири, а відтак умови договору купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, стороною позивача суду не надано. Твердження позивача [PERSON] про те, що грошових коштів за продаж квартири він не отримувала взагалі, стороною позивача не доведено. При цьому, у п. 3 оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2015 року зазначено, що своїми підписами на цьому договорі Сторони підтверджують факт повного розрахунку за цим Договором, у зв'язку з чим Продавець не має до Покупця жодних претензій фінансового характеру. Разом з тим, факт наявності у позивача заборгованості перед [PERSON] за договором позики не заперечується і самим [PERSON], проте, жодних належних доказів на підтвердження того, що долучена стороною позивача до матеріалів справи копія виписки з карткового рахунку [PERSON] має відношення до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду справи не надано. З огляду на викладене, можна зробити висновок, що воля сторін при укладені спірного договору була спрямована на укладення саме договору купівлі-продажу, жодного належного та допустимого доказу про укладення договору застави квартири матеріали справи не містять та судом не здобуто. Також суду не надано доказів того, що у сторін були перешкоди щодо укладення договору застави у випадку існування інших правовідносин. Окрім цього, на підтвердження та обґрунтування вимог та тверджень позивача, викладених у позовній заяві, стороною позивача до матеріалів справи долучено висновок експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження №12252/17-61 від 10.08.2017 р. (т. 1 а.с. 138-165), за заявою [PERSON] про призначення відносно нього експертного психологічного дослідження із застосуванням поліграфу. Згідно з пунктами 6.8, 6.8.1 розділу VI Науково-медичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства\~юстиції України 08.10.1998\~ р. № 53/5 (у редакції наказу\~Міністерства юстиції України\~26.12.2012 р. № 1950/5 ) з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - компютерного поліграфа. Предметом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - компютерного поліграфа є отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації ; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій. За наведених обставин, вказаний висновок мітить лише орієнтовну інформацію щодо предмета доказування, не є категоричним та ґрунтується лише на припущеннях експерта про очевидну ймовірність існування тих обставин, на які позивач покликається як на підставу свого позову, а тому судом не може бути визнаний як належний та допустимий доказ. Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання договору купівлі-продажу недійним в ході розгляду справи не встановлено, стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів того, що насправді між ними був укладений договір застави нерухомого майна в забезпечення виконання усного договору позики, у звязку з чим в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити за недоведеністю. Разом з тим, враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання спірного договору недійсним, тому вимоги, які є похідними та взаємоповязаними, а саме про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру, витребування в останнього на користь позивача спірної квартири та визнання права власності на квартиру, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed