Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , так як вважає, що подальше збереження подружніх стосунків з відповідачем є не можливим. Свої вимоги мотивував тим, що з 2001 року проживає в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного проживання у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відношення припинено в жовтні 2014 року. Сімейне життя не склалося, через постійні конфлікти, які виникали через образи. Посилаючись на дані обставини, позивач просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розірвати шлюб з [PERSON] (а.с.1) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Просила справу розглянути у її відсутність, а також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу [PERSON] . У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.07.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису №45 (а.с.3) Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження наявними в матеріалах справи. (а.с.4,5) Сторони припинили подружні відносини і однією сім`єю не проживають з жовтня 2014 року. Причиною розпаду сім`ї є постійні конфлікти, які виникали через образи. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Спору щодо місця проживання дітей та поділу майна подружжя не має. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне врахувати заяву відповідача про залишення їй прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу - [PERSON] . \~ Суд, дослідивши надані по справі докази, давши їм оцінку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114\~Сімейного кодексу\~України -\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved