Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно. З первісної позовної заяви та уточненої позовної заяви від 12.11.2020 року, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , фактично належить на право власності батькам позивача - [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, так як вищевказаний житловий будинок був збудований у 1969 -1970 роках, за час шлюбу батьків. Отже, на момент смерті батьків, їм фактично належав на право власності вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у рівних частках, тобто по 1/2 частки кожному. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, був збудований на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради № 150 від 09.06.1966 pоку, акту від 12.07.1966 року про здійснення в натурі відводу земельної ділянки площею 600 кв. м, та дозволу на виконання робіт від 06.07.1969 року, а також договору про надання у безстрокове користування ділянкою під будівництво житлового будинку від 05.07.1966 року. Також позивач вказує, що його мати - [PERSON] , померла [INFO] , після її смерті залишилась 1/2 частка вищезазначеного житлового будинку. На підставі ст. 529 ЦК України (у редакції 1963 року) позивач та його сестра - [PERSON] та батько - [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року) батько позивача та відповідача прийняв спадщину, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті спадкодавця позивач не мав змоги своєчасно вступити у спадщину через те, що проходив строкову службу у збройних силах Радянського Союзу в період з 25.05.1985 року по 02.06.1987 року та тимчасово був виписаний із житлового будинку на період служби. Відповідач також не прийняла спадщину, так як не проживала разом із спадкодавцем, не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця та не зверталась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Однак після смерті матері - [PERSON] , [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, належним чином не оформив. Позивач зазначає, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . На підставі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину фактично, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідач не прийняла спадщину, так як не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця та не зверталась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька. 07.07.2020 року, при зверненні до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є., щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачу було відмовлено, оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі вищезазначеного позивач просить суд: - встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] в рівних частках по 1/2 частки кожному; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. «А1» - житловий будинок (житловою площею 30,3 кв. м, загальною площею 43,3 кв. м.), літ. «а2» - прибудова, літ. «а3» - навіс, літ. «Б1» - літня кухня, літ. «б2» - веранда, літ. «В» - баня, літ. «Г» - гараж, літ. «Д» - убиральня, літ. «Е» - сарай, № 1-8, І - надвірні споруди, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача - Кілійської міської ради, в підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб [PERSON] , 1930 року народження та [PERSON] , 1928 року народження, був зареєстрований 19.08.1961 року Кілійським рай бюро ЗАГС Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19.08.1961 року, актовий запис № 99, /а. с. 8/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.04.1962 року Кілійським райбюро ЗАГС Одеської області, встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 132 від 27.04.1962 року, /а. с. 29/. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 10.09.1983 року м. Кілія Рай ЗАГС Кілійського району Одеської області, актовий запис № 146 від 10.09.1983 року, /а. с. 30/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.08.1965 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , /а. с. 10/. Рішенням виконкому Кілійської міської Ради депутатів трудящихся № 150 від 09.06.1966 року зобов`язано відділ будівництва та архітектури виділити [PERSON] , земельну ділянку по [ADDRESS] площею 600 кв. м., /а. с. 12/. Згідно Договору про надання в безстрокове користування ділянки для будівництва житлового будинку від 05.07.1966 року встановлено, що [PERSON] передано на праві безстрокового використання земельну ділянку [ADDRESS] , площею 600 кв. м., /а. с. 16/. Відповідно до дозволу на виконання робіт від 06.07.1966 року встановлено, що [PERSON] на земельній ділянці [ADDRESS] , на підставі рішення № 150 від 09.06.1966 року надано дозвіл на будівництво житлового будинку, /а. с. 15/. Згідно акту від 12.07.1966 року встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Кілійської міської Ради депутатів трудящихся від 09.06.1966 року № 150 проведено відвід земельної ділянки загальною площею 600 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , /а. с. 14/. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеного КП КМР «РБТІ» від 24.06.2020 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , складається з: літ. «А1» - житловий будинок (житловою площею 30,3 кв. м, загальною площею 43,3 кв. м.), літ. «а2» - прибудова, літ. «а3» - навіс, літ. «Б1» - літня кухня, літ. «б2» - веранда, літ. «В» - баня, літ. «Г» - гараж, літ. «Д» - убиральня, літ. «Е» - сарай, № 1-8, І - надвірні споруди, /а. с. 18-21/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.10.1985 року Кілійським р/б ЗАГС встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Кілія Одеської області, актовий запис № 254 від 06.10.1985 року, /а. с. 7/. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 01.11.2001 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, встановлено, що [PERSON] з 19.11.1979 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , /а. с. 09/. Згідно довідки за вих. № 481 від 07.07.2020 року наданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, /а. с. 22/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.10.2013 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Кілія Одеської області, актовий запис № 598 від 30.10.2013 року, /а. с. 6/. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради за вих. № 204 від 15.01.2014 року встановлено, що на момент смерті [PERSON] , з ним за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований - [PERSON] , /а. с. 24/. Відповідно до інформаційного листа за вих. № 170/01-16 від 07.07.2020 року наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, /а. с. 23/. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] частині [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved