Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики, мотивуючи дані вимоги тим, що 28.02.2016р. позивач [PERSON] позичив [PERSON] 40000грн. строком до 28.02.2017р.. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] видала позивачу [PERSON] написану власноруч розписку в якій зобовязалася повернути позичені гроші через рік. Проте, у встановлений договором строк [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернула. Відповідач [PERSON] ухиляється виконати свої зобовязання згідно укладеного між сторонами договору, на телефонні дзвінки не відповідає, на надісланий рекомендований лист з нагадуванням про борг та пропозицією владнати справу без звернення до суду, також не відреагувала. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 40720грн. та три відсотки річних за весь час прострочення у розмірі 190,68грн.. 27.06.2018р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог. Враховуючи положення п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, суд не прийняв до розгляду зазначену заяву, яку повернув позивачу. Позивач [PERSON] у вступному слові, обставини викладені в обґрунтування позову підтвердив, додатково пояснив, що з 2012р. він взяв на себе зобовязання повернення кредитних коштів за [PERSON], яка у свою чергу брала кредит на купівлю автомобіля. Виконував взяті на себе зобовязання він добровільно, через дружні стосунки між ними. До 2015р. він погасив борг [PERSON] у загальному розмірі 33000грн.. Коли вони посварились, то він затребував у [PERSON] розписку про отримані грошові кошти. Таким чином, 28.02.2016р. (дата написання [PERSON] розписки) передачі грошових коштів ним [PERSON] не було.\~ Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у вступному слові заперечував проти задоволення позовних вимог. Дійсно між нею та позивачем було дружні стосунки, які погіршилися у 2016р.. 28.02.2016р. передачі грошових коштів [PERSON] їй не було.\~ Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що грошові кошти [PERSON] [PERSON] не передавались. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки від 28.02.2016р., [PERSON], паспорт серії ЕК №440338, що зареєстрована за адресою: [INFO], позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000грн. та зобовязалась повернути всю суму через рік. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. З матеріалів справи, пояснень сторін, судом встановлено, що з 2012р. позивач [PERSON] взяв на себе зобовязання повернення кредитних коштів за [PERSON], яка у свою чергу брала кредит на купівлю автомобіля. Виконував взяті на себе зобовязання він добровільно, через дружні стосунки між сторонами. До 2015р. він погасив борг [PERSON] у загальному розмірі 33000грн.. Коли вони посварились, то він затребував у [PERSON] розписку про отримані грошові кошти. 28.02.2016р. (дата написання [PERSON] розписки) передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] не було. Зазначені обставини сторони не оспорюють. Таким чином, враховуючи положення діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що у зазначеному випадку відсутній факт укладення між сторонами договору позики, оскільки [PERSON] не передавались грошові кошти [PERSON], а розписка від 28.02.2016р. була написана нею через погіршення стосунків між ними. Крім того, суд зазначає, що з пояснень сторін, судом встановлено, що [PERSON] взагалі не отримувала грошові кошти від [PERSON], а позивач добровільно погашав кредитну заборгованість [PERSON] перед банківською установою. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог, то сума сплаченого судового збору у розмірі 640грн. не підлягає розподілу між сторонами.

Outcome: dismissed