Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд усунути позивачу перешкоди в здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування цією квартирою (а.с.22-24). Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі, крім позивача, зареєстровані члени його сім'ї: дружина [PERSON] 1974 року народження, син [PERSON] 1997 року народження, неповнолітній син [PERSON] 2005 р.н. та батько [PERSON], 1947 року народження. Також в квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] 1972 року народження, [PERSON] 2006 року народження, та [PERSON] 1971 року народження. Відповідачі з малолітньою дитиною були зареєстровані в квартирі в 2006-2007рр. з дозволу позивача, наданого на їх прохання. Однак фактично вони в квартирі не проживали. В останні роки вони навіть перестали навідуватись до квартири позивача і підтримувати будь-який зв'язок, їх особистих речей в квартирі ніколи не було. Участі в сплаті за комунальні та інші витрати по утриманню квартири відповідачі ніколи не приймали, кореспонденцію за адресою квартири не отримують. Теперішнє їх місце проживання позивачу та іншим членам його сім'ї не відоме, будь-яких контактів з ними не мають - відомі номери телефонів відповідачів не працюють. Будь-яких перешкод в користуванні житлом позивач та інші члени родини відповідачам не чинили. Не користуються квартирою відповідачі добровільно, за власною волею. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачами щодо збереження за ними права користування житлом в разі їх тривалої відсутності немає. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою належної позивачу на праві власності квартири порушує його права та інтереси, оскільки така реєстрація зобов'язує його нести матеріальні витрати на сплату комунальних послуг з урахуванням факту їх реєстрації в квартирі, порушується його право вільно користуватися і розпоряджатися належним майном. Враховуючи, що зняти відповідачів з реєстрації за адресою належної позивачу квартири без їх згоди в позасудовому порядку неможливо, отримати таку згоду через відсутність зв'язку з відповідачами позивач не може, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судові засідання, призначені на 15.09.2016 р., 10.10.2016 п. та 10.11.2016 р. не з'явились, були повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17.11.2003 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.6). Згідно довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу №329 від 06.04.2016р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - батько, [PERSON] - ф/о, [PERSON], 2006р.н. - ф/о, [PERSON] - ф/о (а.с.7). Як убачається з Актів від 26.05.2010р., 03.09.2010р., 30.03.2016р., складених мешканцями будинку по [ADDRESS], підписи яких засвідчені начальниклм ЖРЕО, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають (а.с.8-10), що також підтверджується довідкою ЖЕД №404 від 30.03.2016р. (а.с.11). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом, тим більше що відповідачі не є членами сім'ї власника квартири в розумінні чинного законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1653,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON], які також є законними представниками [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1653,60грн. - по 826,80 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved