Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що він є співвласником квартири №10, що знаходиться у будинку №111 по вулиці Пушкіна у м. Полтаві. Відповідач, місце проживання якого зареєстровано за адресою даної квартири, понад встановлені законом строки у ній не проживає. Вироком Київського районного суду м.Полтави від 06 червня 2018 року [PERSON] визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та засуджений до 7 років позбавлення волі за нанесення тілесних ушкоджень матері позивача, від яких вона померла. Відповідач є сторонньою особою, та створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому житлом. Тому позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. До початку розгляду справи судом позивач звернувся до суду з заявою про зміну підстав позову. У даній заяві позивач зазначив, що просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом з тих підстав, що будучи зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS], він ніколи у ній не проживав. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 05 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Оскільки рішення у даній справі може вплинути на права або обовязки [PERSON] та [PERSON] щодо однієї із сторін, вказаною ухвалою суду від 05 лютого 2019 року їх залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Заяви та клопотання від учасників справи не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив його позовні вимоги задовольнити. Відповідач, який про розгляд справи був повідомлений у порядку, встановленому ч.7 ст.130 ЦПК України, відзив на позов або письмові пояснення не подавав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов також підтримали. Визнали ту обставину, що відповідач, місце проживання якого зареєстровано за адресою: [INFO], ніколи в ній не проживав, своїх речей не зберігав. Тому просили позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири №10, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 липня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (а.с. 12). Крім них співвласником квартири також була [PERSON]. Розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на вказану квартиру згідно свідоцтва про право власності на житло складав по 1/4 частині. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18 травня 2018 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], [INFO], яка померла 06 вересня 2017 року, є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 частини квартири за номером 10 в житловому будинку за номером 111, розташованому по вулиці Пушкіна у місті Полтава, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 липня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (а.с.13). Таким чином частки співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], складають: [PERSON] 1/2, [PERSON] 1/4, [PERSON] 1/4. За адресою даної квартири зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], [INFO] (а.с.27). Судом також встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з часу реєстрації місця проживання за вказаною адресою 10 вересня 2008 року до поміщення його під варту, тобто більше одного року, не проживав, речей не зберігав, оскільки протягом цього часу проживав за іншою адресою. Крім пояснень учасників справи, вказана обставина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме даними письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 04 березня 2019 року, з яких вбачається, що [PERSON], [INFO], не проживав за адресою: вул.Пушкіна в [ADDRESS] (а.с.55-63). Збереження реєстрації місця проживання відповідача за адресою спірної квартири в той час, як він фактично проживав за іншою адресою, порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, та суперечить вимогам ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням як співвласнику [PERSON] визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, судові витрати в повному обсязі покладаються на відповідача. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved