Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті [PERSON] В позовній заяві позивач вказав, що 12 червня 1996 року померла [PERSON], яка являлась рідною тіткою його матері [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області. Він є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, у поновлений судом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), який втрачено. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього, в якій свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява №02-16/35 від 30 січня 2017 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши позовну заяву позивача, а також письмові докази, що є в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 12 червня 1996 року померла двоюрідна тітка позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №111233, виданого 13 червня 1996 року Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між племінником та двоюрідною тіткою, підтверджується рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 липня 2016 року (справа №503/1119/16-ц). Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 12 грудня 1996 року. Після відкриття спадщини, позивач чи інші особи не вчинили жодних з передбачених чинною на той час статтею 549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини померлої, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай) із земель, розташованих на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 2.01 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248162, виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлій [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №Ш-635/0-623/0/6-16 від 22 листопада 2016 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як племінник померлої, відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем спадкового майна за законом пятої черги. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини разом з померлою тіткою не проживав, впродовж шести місяців з дня смерті тітки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року (справа №503/1448/16-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої тітки [PERSON], після чого позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини тітки, таким чином, прийнявши цю спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 21 січня 2017 року. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Отже, встановивши прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті тітки [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на належну померлій спадщину у вигляді земельної частки (паю), оскільки за змістом ст.ст.1269 та 1272 ЦК України позивач є таким, що прийняв цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved