Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], вказуючи на те, що останній 28 березня 2013 року надав прокурору Шишацького району недостовірну інформацію про примусову передплату газети « Пенсійний кур'єр » та зневажливе відношення до нього. На думку позивача, поширення такої інформації ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, в результаті чого йому була завдана моральна шкода, яка виразилася в порушенні нормальних звичаїв його життя, а від так просив зобов'язати відповідача публічно попросити перед ним вибачення та стягнути з останнього в рахунок відшкодування моральної шкоди одну гривню. Будучи допитаним у судовому засіданні, позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, виходячи з обставин, викладених в позовній заяві, акцентувавши увагу суду на тому, що свідчення [PERSON], які стали основою для його подальшого звільнення з посади начальника Пенсійного фонду України в Полтавській області, є наслідком застосування до останнього психологічного тиску з боку прокурора району, з яким у нього в силу виконання професійних обов'язків склалися неприязні відносини. Надані відповідачем свідчення в частині примушування пенсіонерів здійснювати передплату газети « Пенсійний кур'єр » не відповідають дійсності, а від так поширення в такий спосіб неправдивої інформації порушує його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого йому була завдана моральна шкода, яку він, виходячи з засад виваженості та справедливості, оцінює в одну гривню. Відповідач [PERSON] пред'явлений до нього позов не визнав, вказавши на те, що в 2006 році він набув право на одержання пенсії за віком, у зв'язку з чим звернувся до начальника пенсійного фонду [PERSON] з відповідним пакетом документів, на що той повідомив про необхідність здійснення передплати газети « Пенсійний кур'єр ». В ході розмови з останнім, поклав йому на стіл 20 грн. Передплата даної газети була здійснена виключно за вказівкою начальника пенсійного фонду та не носила добровільний характер. Підставою для звернення до прокуратури району слугувало захист його права на отримання пенсії в належному розмірі. Надаючи з цього приводу пояснення прокурору району в обстановці, де виключався будь - який тиск, добровільно вказав на порушення начальником пенсійного фонду Законів України, зокрема, примусове зобов'язання пенсіонерів здійснювати передплату газети « Пенсійний кур'єр », що носило систематичний характер. Місцеві пенсіонери обурювалися роботою [PERSON], як начальника пенсійного фонду, який постійно демонстрував своє зневажливе ставлення до людей. Окрім того, зазначив, що [PERSON] в травні 2013 року, в один із святкових днів, особисто викликав його на бесіду в службовий кабінет, де обурювався наданими свідченнями прокурору, вказуючи на його провину в його звільненні з займаної посади. При цьому, не заперечував, що саме за повідомленням прокурора району прибув до прокуратури, що мало місце 28 березня 2013 року, де добровільно, реалізовуючи свій громадський обов'язок, надав відповідні пояснення. З огляду на наведене, просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки надані ним свідчення є достовірними та такими, що дані виключно з метою захисту свого порушеного права. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи, наявними у ній, доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статей 3 і 28 Конституції України, честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, у зв'язку з чим кожен має право на повагу до його честі та гідності. Поряд із цим, статтями 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності і честі та на недоторканість своєї ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, від так кожний може звернутися до суду з позовом про захист своєї честі, гідності та ділової репутації. За правилами ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною та такою, що не порушує особисті немайнові права фізичної особи, покладається на відповідача / презумпція добропорядності /. Проте, позивач повинен довести факти поширення такої інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права. Згідно вимог статей 10, 58, 59 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, належними і допустимими доказами. З огляду на наведене, суд,

Outcome: dismissed