Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він являється власником жилого будинку по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, в якому проживав разом з відповідачем до березня 2015 року. 08.06.2016 року шлюб між ними розірваний. Він проживає з іншою жінкою по вул. Устима Жука, а в будинку залишилась проживати відповідач. З незрозумілих йому причин, відповідач його в будинок не пускає, чинить перешкоди у вільному користуванні майном та вивозить майно з будинку, змінила всі замки. На його неодноразові звернення відповідач не реагує і вважає, що діє правильно. Враховуючи викладене, звернувся до суду та просить: зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні жилим будинком з надвірними спорудами, що розташований по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області; зобовязати [PERSON] повернути йому вказаний жилий будинок з надвірними спорудами у технічному стані, який був за час їхнього проживання в ньому до березня 2015 року. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 17.10.1981 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] В 1989 році вони придбали старий житловий будинок по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області. У даному господарстві вони побудували новий будинок, будівництво завершили в 1995 році і перейшли в нього проживати. В даному будинку вона живе і на даний час. В 2008 році [PERSON] залишив сімю, виїхавши до м. Москва з іншою жінкою, з якою проживає і по даний час в с. Дирдин. Після повернення в 2015 році з м. Москва, [PERSON] додому не повернувся, але по спільній домовленості, забрав до співмешканки частину речей, а саме: особисті речі, меблі та інструменти. З ініціативи відповідача [PERSON], 08.06.2016 року, рішенням Городищенського районного суду Черкаської області, шлюб між ними був розірваний. Заява [PERSON] про те, що вона чинить йому перешкоди у користуванні будинком та господарськими будівлями не відповідає дійсності і це нічим не підтверджується, оскільки вона таких дій не вчиняє. Навпаки, вона дає свою згоду на те, щоб [PERSON] в добровільному порядку забрав свої особисті речі та частину речей, придбані спільно під час шлюбу. Вимоги [PERSON] про зобовязання її повернути йому, як одноособовому власнику, житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, є порушенням її конституційних прав та прав, закріплених іншими нормами законодавства. Невизнання за нею [PERSON] права власності на вказане домоволодіння змусило її звернутися до суду з зустрічним позовом. Враховуючи викладене, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач по первісному позову [PERSON], який є відповідачем по зустрічному позову, в судовому засіданні свої вимоги підтримав та визнав вимоги по зустрічному позову. Відповідач по первісному позову [PERSON], яка є позивачем по зустрічному позову, та її представник позов [PERSON] не визнали, зазначивши, що перешкоди у користуванні майном позивачу ніхто не чинить. Також, [PERSON] та її представник підтримали свої вимоги по зустрічному позову. Суд, вислухавши позивача по первісному позову, який є відповідачем по зустрічному позову, та позивача по зустрічному позову, яка є відповідачем по первісному позову, і її представника, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 17.10.1981 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. В 1989 році вони придбали старий житловий будинок по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, на місці якого побудували новий будинок. Будівництво завершили в 1995 році і перейшли в нього проживати. Вказане домоволодіння, на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ 207464 від 11.08.008 року, виданого виконавчим комітетом Дирдинської сільської ради, було зареєстроване на праві особистої власності за [PERSON] ( довідка Городищенського відділку КП ЧООБТІ № 202 від 24.05.2016 року). В 2010 році [PERSON] залишив сімю і на даний час проживає з іншою жінкою у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області. На даний час, у вказаному будинку проживає [PERSON] 08.06.2016 року, рішенням Городищенського районного суду Черкаської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. На даний час, [PERSON] звернувся до суду та стверджує, що [PERSON] створює йому перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними спорудами. Зокрема, [PERSON] зазначив, що бувша дружина змінила усі замки в дверях та ключі йому не віддає, що позбавляє його змоги вільно користуватись будинком та надвірними спорудами, дозволяє йому приходити, але лише в її присутності заходити в приміщення та користуватися речами. Також, в обґрунтування своїх вимог, зазначив, що [PERSON] продає без дозволу речі, які були набуті ними у шлюбі. Заперечуючи факт створення перешкод бувшому чоловікові, [PERSON] зазначила, що дозволяє йому заходити в будинок та надвірні споруди, але факт того, що вона змінила усі замки у будівлях, що перешкоджає [PERSON] вільно у них заходити, не заперечувала. Таким чином, з вище викладеного вбачається, що [PERSON] дійсно створює [PERSON] перешкоди у користуванні його майном, що порушує його право на володіння, користування та розпорядження власним майном, а тому суд вважає, що позов у цій частині обґрунтований, підтверджений належними доказами, а тому підлягає до задоволення. Щодо вимог [PERSON] в частині зобовязання [PERSON] повернути йому жилий будинок з надвірними спорудами по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області у належному технічному стані, який був за час їхнього проживання в ньому до березня місяця 2015 року, то суд вважає, що вони до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довів в судовому засідання та не підтвердив належними доказами те, що технічний стан будинку, за час його відсутності, погіршився. При цьому, суд бере до уваги пояснення позивача [PERSON], надані ним в судовому засіданні про те, що за час його відсутності, з будинку зникли газова плита, пральна машина, меблі та інші речі, - і саме це він мав на увазі, висунувши зазначену вимогу до відповідача. Щодо самого будинку, то позивач зазначив, що, за час його відсутності, їхні діти, які, з його згоди та згоди відповідача, проживали разом із останньою, замінили вікна на пластикові та старі вхідні двері на нові, іноземного виробництва. До зазначених поліпшень, позивач ніяких заперечень не висловлював. Інших робіт, які б призвели до погіршення технічного стану будинку, позивач не назвав та ніяких доказів не надав. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 551,20 гривня. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто, дана стаття закріплює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, навіть у випадках, коли майно, яке придбане подружжям під час шлюбу, зареєстроване на когось одного з них. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу, як зазначено у ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Тому, враховуючи вище викладене, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Прорізна, 21 у с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, який був придбаний, а потім на його місці збудований новий під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі такого поділу, згідно зі ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вищевикладене, за відсутності шлюбного договору між сторонами, та враховуючи те, що відповідач по зустрічному позову [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належним чином доказами, а тому підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати (сплачений останньою судовий збір) у сумі 1530,00 гривень.

Outcome: approved