Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовною заявою про визнання правочину недійсним, в якій просить: - визнати правочин, вчинений між [PERSON] та [PERSON] від 28.09.2010 року, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок № 74 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Лермонтова м. Красногорівка Марїнського району Донецької області, а саме договір дарування житлового будинку, який було посвідчено\~ приватним нотаріусом Марїнського районного округу [PERSON] 28 вересня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 685 недійсним; - зобовязати реєстраційну службу Марїнського районного управління юстиції Донецької області внести відповідні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та обтяжень про скасування записів від 09.06.2011 року щодо власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, Марїнський район, місто Красногорівка, вул. Лермонтова, 74 [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між позивачем та донькою позивача, яка є відповідачем по справі, 28 вересня 2010 року укладено договір дарування житлового будинку № 74 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Лермонтова м. Красногорівка Марїнського району Донецької області. Договір посвідчений приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстраційний запис № 685, а також зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 30630675. При укладанні вищезазначеного договору, волевиявлення позивача було спрямовано за умови догляду з боку обдарованого за позивачем, як батьком, що є людиною похилого віку та має поганий стан здоровя. З часу складання вказаного договору по теперішній час відповідач догляду за позивачем не здійснює, має власний будинок в місті Красногорівка та мешкає в ньому окремо. У зв'язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги позивача підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявилася, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Всебічно,\~ об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного\~ окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2010 року [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] належне йому майно, а остання прийняла вищезазначене майно у власність з подякою, безоплатно. Майно що відчужується, є: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Донецька область, Марїнський район, місто Красногорівка, вулиця Лермонтова, будинок 74. На земельній ділянці належній Красногорівській міській раді, площею 0,1000 га (кадастровий номер 1423310400:01:005:0176), наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташований: житловий будинок (шлаколиті), житловою площею 32,3 кв.м., означений в плані літерою А1, та слідуючи господарчі споруди та будівлі: Б1 літня кухні, В1 сарай, Д1 сарай, П1 погріб, У1 вбиральня, №1 паркан, №2 ворота. Відчужуваний житловий будинок належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Красногорівської міської ради від 08.06.2010 року , зареєстрованого у РКП «Марїнське Бюро технічної інвентаризації» 16.06.2010 року, номер запису 770, в книзі 3-131, реєстраційний номер 30630675. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, житловий будинок , з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Марїнський район, місто Красногорівка, вул. Лермонтова, 74 належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року\~розяснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обовязків сторін, які виникатимуть у сторін після його укладення. У позовній заяві позивачем зазначено, що укладаючи договір дарування будинку позивач помилився стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважав цей правочин договором довічного утримання, відповідно до якого відповідач зобовязувався здійснювати постійний догляд та утримання батька. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови. Договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обовязку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику. Позивач, маючи необхідність у сторонній допомозі, укладаючи з відповідачем договір дарування належного позивачу на праві власності будинку, який був його єдиним житлом та у якому він постійно проживав, діяв під впливом помилки, оскільки вважав, що укладає договір, за умовами якого відповідач буде доглядати за ним, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем. Відповідно до положень п.п. 1, 3, 5\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. З викладеного вбачається, що спірний договір дарування був укладений між сторонами в порушення вимог 203\~ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Підсумовуючи вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що позивач [PERSON] при укладенні оспорюваного договору помилявся стосовно наслідків укладення такого договору, а тому суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування у звязку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст.\~203,\~215,\~229,\~717,\~744 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: partial