Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділення частки із спільного майна. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в кінцевій редакції від 08.06.2016, просив суд виділити йому 1/4 частину квартири із спільного сумісного майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витати по справі. В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що у 1999 році на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради 14.09.1999, позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира є спільною сумісною власністю, частики кожного з співвласників не визначені. Порозуміння між позивачем та відповідачами щодо користування, утримання та збереження цього майна не досягнуто. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи зазначену норму, кожному з співвласників вищевказаної квартири фактично належить по 1/4 частці квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, уточненні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що квартира належить її довірителю та відповідачам на праві спільної сумісної власності. Вона з висновком експерта знайома, розуміє, що виділити в натурі часку квартири не можливо, тому просить суд визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності та визначити за позивачем 1/4 частку в спірній квартирі. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] [PERSON] до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є поштові повідомлення (а.с. 34, 35, 36) та розписки про отримання повісток (а.с. 44, 45, 51, 53). Через канцелярію суду представник відповідача [PERSON] [PERSON] надавав неодноразово заяви про відкладення слухання справи в звязку з перебуванням його за межами Дніпропетровської області або в іншому процесі у суді (а.с. 67, 114, 116). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд враховує, що відповідачі неодноразово повідомлені про дату, час та місце розгляду справ, про що свідчать їх розписки та заяви в матеріалах справи. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано три заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 67, 114, 116) та до жодної з них не надано підтверджуючих документів про поважність причин не прибуття до суду. Представник позивача за згодою позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Слід зауважити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, вказує, що відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них обов'язки. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав. Таким чином,

Outcome: approved