Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за договором позики від 26.09.2014 за період з 31.07.2017 по 31.07.2018 у розмірі 240840 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 401400 грн., за період з 31.07.2017 по 31.07.2018 у розмірі 12043 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., та судовий збір за подання позову. В обґрунтування позову зазначив, що 26.09.2014 відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2014 року та сплатити позивачу відсотки у розмірі 5% від суми боргу щомісячно, про що надав позивачу розписку. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 17.03.2016 у справі № 239/3/16-ц з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості за позикою. Втім, до теперішнього часу відповідач в повному обсязі не повернув борг позивачу, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. Вказує, що у зв`язку із неповерненням відповідачем суми боргу, позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилась у емоціональних та душевних стражданнях та хвилюваннях позивача. Позивач позбавлений можливості реалізовувати свої уподобання та бажання, як звичайна людна, яка вела досить активний енергійний спосіб життя, що викликало у позивача моральні страждання. Позивач відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно знервуватись і переживати. Дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу позивача, оскільки йому необхідно відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 14.12.2020 цивільну справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 03.03.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що не визнає позовні вимоги, оскільки вони є необґрунтовані та не доведені позивачем, просив відмовити у їх задоволені. Вказав, що текст розписки від 26.09.2014, згідно якої відповідач позичив у позивача грошові кошти, не містить чіткого предмету договору, а саме суми грошових коштів (суми позики), її валюту, а зазначено лише еквівалент до долара США, без посилання на офіційний курс валют, тому використання позивачем еквіваленту при здійсненні розрахунку ціни позову є безпідставним. Відповідач погашає суму заборгованості за позикою, станом на 01.01.2021 відповідачем сплачено 137130,76 грн., у зв`язку з чим розрахунок заборгованості позивача є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Вимоги позивача щодо стягнення відсотків у розмірі 5% щомісячно за період з 31.07.2017 по 31.07.2018 є безпідставними, оскільки позивач має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору позики, тобто до 31.12.2014. Вимоги щодо стягнення 3 відсотків річних також вважає безпідставними, оскільки позивачем здійснено розрахунок не з суми позики, так як вона відсутня в розписці, а з еквіваленту, який прописаний невідомо до якої валюти та розміру позики. Також позивачем не враховано 137130,76 грн., які були сплачені відповідачем. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними позивачем. Вказує, що з відповідача вже була стягнута моральна шкода у вказаних відносинах, а саме при розгляді судової справи № 239/443/17 в 2018 році в розмірі 3000 грн. Відповідач є пенсіонером, не працює, інших видів доходу не має, по виконавчому провадженню з нього стягується заборгованість з його пенсії, від виконання рішення суду він не ухиляється, але наразі він не має можливості влаштуватись на роботу. У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що посилання відповідача на відсутність у договорі позики чіткого предмету договору, її валюти є безпідставними, оскільки відповідність розписки вимогам ЦК України перевірено та визнано судовим рішенням. Відповідач не заперечував під час судового розгляду у справі № 239/3/16-ц факту отримання грошових коштів від позивача та відсоткової ставки за договором позики. У запереченні відповідач вказав, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду. Розписка не містить суму позики її валюти. У розписці встановлено строк позики - до 31.12.2014. Умовами розписки встановлено, що поверненню підлягає сума еквівалентна 16500 доларів США. Позивач має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору тобто до 31.12.2014, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав та у їх задоволені просив відмовити з підстав, викладених у його запереченнях. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали 26.09.2014 договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу 15000 доларів США, строком до 31.12.2014 року, відповідач зобов`язався повернути позивачу позику та сплатити відсотки за кожен місяць використання позики, у розмірі 5 % від суми позики. 31.12.2014 відповідач зобов`язався повернути позивачу 16500 доларів США, що підтверджується копією письмової розписки та неодноразово було встановлено судовими рішеннями. Так, рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 17.03.2016 у справі № 239/3/16-ц, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , 344959 грн. - борг за договором позики від 26.09.2014 року, 258719,62 грн. - відсотки за користування позикою, а всього: 603678,62 грн., а також судовий збір у розмірі 3450,20 грн. Рішення набрало законної сили 28.03.2016. Згідно рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 16.01.2018 у справі № 239/443/17, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 69133,25 грн. - проценти за договором позики від 26.09.2014 року за період з 31.03.2016 по 31.07.2017, які визначені на рівні облікової ставки НБУ, 3000 грн. - моральної шкоди, 679,86 грн. судового збору - а всього: 72813,11 грн. Рішення набрало законної сили 15.02.2018. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку позики. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів, розмір яких встановлено за договором позики від 26.09.2014, після 31 грудня 2014 року, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Посилання відповідача на відсутність у розписці від 26.09.2014 істотних умов договору позики суд відхиляє, оскільки зазначені обставини, в тому числі вказаний договір та наявності заборгованості за цим договором неодноразово досліджувались під час судового розгляду в інших справах (№ 239/3/16-ц, № 239/443/17), за результати розгляду яких, судом ухвалювались судові рішення, які набрали законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1 - 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З копії листа Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.03.2021 встановлено, що у відділі на виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 58696230 з примусового виконання виконавчого листа № 239/443/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 72813,11 грн., та виконавчого листа № 2/239/92/2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 607128,82 грн. 02.02.2021 виконавче провадження завершено відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернутий за заявою стягувача. Залишок заборгованості на користь [PERSON] на момент закінчення виконавчого провадження складає 544241,04 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який позивач наводить у позові, розмір трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нараховує за період з 31.07.2017 по 31.08.2018 (1 рік) на частину фактично неповернутої відповідачем суми заборгованості у розмірі 401400 грн., що складає 12042 грн., отже вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки наявність заборгованості, навіть у більшому розмірі, ніж який позивач використовує для розрахунку відсотків за ст. 625 ЦК України, є доведеним та підтверджується матеріалами справи. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 16.01.2018 у справі № 239/443/17, з відповідача на користь позивача стягнуто у відшкодування моральної шкоди 3000 грн., оскільки судом було встановлено що позивачу невиконанням договору позики від 26.09.2014 та не поверненням суми позики та відсотків була завдана шкода, яка полягала в душевних хвилюваннях та стражданнях щодо неповернення позики та відсотків, законним сподіванням позивача на їх отримання, докладанням позивачем додаткових зусиль для повернення грошових коштів, шляхом захисту порушеного права в суді, неможливістю користування вказаними коштами, з приводу чого він відчував та переживав емоції та хвилювання. Отже позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням договору позики та не поверненням суми позики та відсотків. Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством та договором позики, який був укладений між сторонами не передбачено багаторазове відшкодування моральної шкоди за невиконання вказаного договору. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17. Тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн., за невиконання договору позики від 26.09.2014 задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних, згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 401400 грн., за період з 31.07.2017 по 31.07.2018 у розмірі 12043 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial