Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: поновити його на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор», код ЄДРПОУ 30096603, за основним місцем роботи; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор», код ЄДРПОУ 30096603, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., витрати на лікування внаслідок погіршення стану здоров`я через незаконне звільнення у розмірі 1484,30 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 15 січня 2016 року він був прийнятий на посаду заступника директора ТОВ Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор» на неповний робочий день на підставі наказу № 154 від 15 січня 2016 року. Наказом № 186 від 06 лютого 2021 року з 08 лютого 2016 року був призначений на посаду заступника директора ТОВ Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор» за основним місцем роботи. Наказом ТОВ РІВ «Егрегор» № 63-К від 08 грудня 2020 року, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, його було звільнено з посади з 08 грудня 2020 року через відсутність його на роботі без поважних причин з 15.00 години до 18.00 години 27 листопада 2020 року, з 09.00 години до 18.00 години 30 листопада 2020 року, з 09.00 години до 18.00 години 01 грудня 2020 року. У п`ятницю, 27 листопада 2020 року приблизно о 17.00 годині, а не о 15.00 годині, як вказано у наказі, в нього виник конфлікт з директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] через різні погляди на здійснення діяльності товариства та через особисті протиріччя. Враховуючи, що у п`ятницю робочий день закінчується в товаристві на час раніше, тобто о 17.00 годині, а в цей час він був на роботі, вважає, що 27 листопада 2020 року прогул в нього відсутній. В понеділок 30 листопада 2020 року він приїхав до офісу ТОВ РІВ «Егрегор», де знаходилося його робоче місце, але двері офісу були зачинені і йому їх не відчинили, у зв`язку з чим він не зміг потрапити на своє робоче місце. На його телефонні дзвінки, директор товариства не відповідав. Прочекавши приблизно одну годину, він пішов від офісу. Наступного дня 01 грудня 2020 року він знову приїхав до офісу товариства, але двері знову були зачинені, тому він не зміг потрапити у свій кабінет, а на його телефонні дзвінки ніхто з офісу не відповідав. Вказані ним обставини можуть бути підтверджені [PERSON] та [PERSON] , які підвозили його на роботу 30 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року. 02 грудня 2020 року, у зв`язку з тим, що він був не допущений до роботи директором товариства, він звернувся до Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Згідно довідки за результатами розгляду матеріалів ЖЄО № 19014 від 11 грудня 2020 року Південного ВП, його, [PERSON] , було повідомлено про те, що, згідно наказу ТОВ РІВ «Егрегор» № 62-к від 02 грудня 2020 року, його було тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків з 02 грудня 2020 року до встановлення причин та обставин порушень трудової дисципліни із збереженням середньої заробітної плати, а наказом № 63-к від 08 грудня 2020 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, звільнено з посади з 08 грудня 2020 року через відсутність на роботі без поважних причин з 15.00 години до 18.00 години 27 листопада 2020 року, з 09.00 години до 18.00 години 30 листопада 2020 року, з 09.00 години до 18.00 години 01 грудня 2020 року. Також у цій довідці вказано, що він відмовився назвати причину його відсутності на робочому місці та відмовився надати пояснення. Проте, це не відповідає дійсності, бо він надавав усні пояснення директору ТОВ РІВ «Егрегор» щодо недопуску його на робоче місце, але ці пояснення не були взяті директором до уваги, оскільки в той час, як він намагався врегулювати конфлікт, директор мав твердий намір звільнити його, позивача, з посади, про що неодноразово його повідомляв. Також вважає, що відповідач не в повному обсязі провів з ним розрахунок при звільненні, так як за час роботи в товаристві з початку 2016 року він жодного разу не був у відпустці та не отримував компенсацію за невикористану відпустку. 28 грудня 2020 року в його, позивача, інтересах, відповідачу було направлено адвокатський запит про витребування наступних документів: копії укладеного з ним трудового договору, копії наказу про прийняття його на роботу, відомостей про розмір нарахованої та виплаченої йому заробітної плати за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року, відомостей про надання його щорічних відпусток за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року і про виплату компенсації за невикористані дні відпусток, розрахунку виплачених йому коштів при звільненні, копії наказу № 62-к від 02 грудня 2020 року про його тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків. Проте, за відомостями з офіційного веб-сайту «Укрпошта», адвокатський запит 04 січня 2021 року не вручений під час доставки. Посилаючись на п.4 ч.1 ст. 40, ст. 117, п. 2 ч.1 ст. 232, ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, вважає, що він звільнений з роботи без законних підстав, а тому його належить поновити на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, за всі роки його роботи в товаристві він знаходився у відпустці приблизно один тиждень на рік, при цьому писав заяви про виплату компенсації за невикористані дні відпусток, але жодного разу такої компенсації не отримував, тому він також має право на отримання компенсації за невикористані дні відпустки. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні відпустки буде розрахований ним після надання відповідачем необхідної інформації. Також, з урахуванням вимог ч.1 ст. 257-1 КЗпП України, ч.1 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, вважає, що він має право на відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, що полягає в моральних стражданнях, яких він зазнав через незаконне звільнення з роботи, втрату постійного заробітку. Він був вимушений шукати грошові кошти для існування, порушилися його життєві зв`язки, а постійні хвилювання призвели до погіршення стану здоров`я. На момент звернення до суду з цим позовом він проходить лікування у 9-й міській лікарні, витратив 1484,30 грн. на придбання ліків. Після закінчення лікування ним будуть надані суду відповідні медичні документи та чеки на підтвердження розміру витрачених на лікування коштів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та, за клопотанням позивача, поданим одночасно з позовною заявою, витребувані від ТОВ Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор» належним чином засвідчені копії документів що стосуються позивача [PERSON] (а.с 20). Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року, за клопотанням представника позивача - адвоката Клочихіна С.І. витребувано від відповідача додаткові документи, а також витребувано від Кам`янської ДПІ Кам`янського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області довідку форми ІДФ за І, II, III, IV квартали 2016 - 2020 років по ТОВ РІВ «Егрегор» відносно [PERSON] (а.с. 93). На виконання ухвал суду відповідачем надані наступні належним чином засвідчені копії документів, які долучені до матеріалів справи (а.с. 42-79): - Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з інформацією про ТОВ РІВ «Егрегор», - наказ № 45-к від 20.11.2018 р. про призначення [PERSON] на посаду директора ТОВ РІВ «Егрегор», - наказ № 7 від 21.11.2018 р. про встановлення тривалості робочого часу на підприємстві - ТОВ РІВ «Егрегор», - наказ № 154-к від 15.01.2016 р. про призначення на посаду заступника товариства [PERSON] з 15.01.2016 р. за сумісництвом з окладом згідно штатного розкладу, - заява [PERSON] від 10.02.2016 р. про прийняття його на посаду заступника директора за сумісництвом ТОВ РІВ «Егрегор», - наказ № 186-к від 06.02.2016 р. про призначення [PERSON] з 08 лютого 2016 р. на посаду заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» за основним місцем роботи з окладом згідно штатного розпису, - посадова інструкція заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор», наказ № 17-к вдл 24.07.2018 р. про призначання [PERSON] з 25.07.2018 р. на посаду інспектора з кадрів за сумісництвом з окладом згідно штатного розпису, - заява [PERSON] про призначення його на посаду інспектора з кадрів за сумісництвом, - посадова інструкція інспектора з кадрів ТОВ РІВ «Егрегор», - цивільно-правовий договір від 16.11.2020 р. між ТОВ РІВ «Егрегор» в особі директора [PERSON] , та [PERSON] про надання послуг з перевірки організації кадрової роботи в ТОВ РІВ «Егрегор», - Акт від 25.11.2020 р. про виконання перевірки організації кадрової роботи, - Акт від 27.11.2020 р. про відсутність [PERSON] на робочому місці з 15.00 години до 18.00 години 27.11.2020 р., - Акт від 30.11.2020 р. про відсутність [PERSON] на робочому місці з 09.00 години до 18.00 години 30.11.2020 р., - Акт від 01.12.2020 р. про відсутність [PERSON] на робочому місці з 09.00 години до 18.00 години 01.12.2020 р., - наказ № 62-к від 02.12.2020 р. про тимчасове відсторонення заступника директора [PERSON] від службових обов`язків з 02.12.2020 р. до встановлення причин та обставин порушення трудової дисципліни із збереженням заробітної плати, - наказ № 63-к від 08.12.2020 р. про звільнення [PERSON] , заступника директора, з 08.12.2020 р. через відсутність на роботі без поважних причин 27.11.2020 р. з 15.00 до 18.00 години, 30.11.2020 р. з 09.00 до 18.00 години, 01.12.2020 р. з 09.00 до 18.00 години, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, з проведенням з [PERSON] повного розрахунку відповідно до чинного законодавства, - Акт від 09.12. 2020 р. про відмову [PERSON] 09.12. 2020 р. надати пояснення та будь-які документи щодо його відсутності на робочому місці, - розрахунково-платіжна відомість за грудень 2020 р. про нарахування [PERSON] заробітної плати за 6 робочих днів грудня в розмірі 2381,00 грн. та компенсації на чергову відпустку в сумі 3380,30 грн., сума до виплати після відрахування обов`язкових платежів - 4637,85 грн., - книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них із записом про отримання [PERSON] 09 грудня 2020 р. трудової книжки, - меморіальні ордери від 08.12.2020 р. про перерахування [PERSON] заробітної плати в сумі 4637,85 грн. та 1850,40 грн. на його рахунок в АТ «Сбербанк», - довідка № 215 від 08.02.2020 р. про доходи [PERSON] , отримані в ТОВ РІВ «Егрегор» в період з 15.01.2016 р. по 08.12.2020 р. в загальному розмірі 257230,87 грн., - довідка № 216 від 08.02.2021 р. з інформацією по щорічним відпусткам [PERSON] , - наказ № 249-к від 09.08.2016 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 10.08.2016 р. терміном на 14 діб, заяву [PERSON] від 09.08.2016 р. про надання планової відпустки з 10.08.2016 р. терміном на 14 днів, - наказ № 330-к від 08.08.2017 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 10.08.2017 р. терміном на 10 діб, заяву [PERSON] від 08.08.2017 р. про надання планової відпустки за 2017 рік з 10.08.2017 р. по 20.08.2017 р., - наказ № 28-к від 06.08.2018 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 08.08.2016 р. терміном на 10 діб, заяву [PERSON] від 06.08.2018 р. про надання планової відпустки за 2018 рік з 08.08.2016 р. терміном на 10 днів, - наказ № 10-к від 05.03.2019 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 07.03.2019 р. терміном на 14 діб, заяву [PERSON] від 05.03.2019 р. про надання планової відпустки за 2018 рік з 07.03.2019 р. терміном на 14 днів, - наказ № 15-к від 03.05.2019 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 06.05.2019 р. терміном на 24 доби, заяву [PERSON] від 03.05.2019р. про надання планової відпустки за 2019 рік з 06.05.2019 р. терміном на 24 дні, - наказ № 46-к від 12.12.2019 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 13.12.2019 р. терміном на 12 календарних днів, заяву [PERSON] від 10.12.2019 р. про надання планової відпустки за 2019 рік з 13.12.2019 р. строком на 12 днів, - наказ №36/1-к від 03.08.2020 р. про надання [PERSON] планової щорічної відпустки з 03,08.2020 р. терміном на 24 календарних дні, заяву [PERSON] від 29.07.2020 р. про надання планової відпустки за 2020 рік з 03.08.2020р. терміном на 24 дні. Також відповідачем, на виконання ухвали суду про витребування доказів, додатково надані наступні документи (а.с. 102- 123): - виписка з табелю обліку робочого часу щодо [PERSON] за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року, - виписка з відомостей нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року, - виписка з відомостей про виплату заробітної плати [PERSON] за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року, - виписка з штатного розпису [PERSON] за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року із зазначенням посади та посадового окладу. Що стосується таких документів, як маршрутні листи міського екіпажу, журнал приймання-здачі чергування, журнал спрацювання, акти виїзду на спрацювання міським екіпажом за період перебування [PERSON] у відпустці з 10.08.2106 року, з 10.08.2017 року, з 08.08.2018 року, з 07.03.2019 року, з 06.05.2019 року, з 13.12.2019 року, з 03.08.2020 року, то, згідно письмових пояснень відповідача, ця документація є внутрішньою та в подальшому частково використовується при виникненні спірних питань із замовниками послуг, а у випадку відсутності спорів така документація знищується індивідуальним рішенням керівника підприємства протягом 30 днів після її формування без складання будь-яких актів про її знищення та довгостроковому зберіганню не підлягає у зв`язку з відсутністю такої потреби. Тому надати вказані документи неможливо у зв`язку з їх знищенням та відсутністю. На виконання ухвали суду, Головним управління ДПС в Дніпропетровській області надані копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ РІВ «Егрегор», податковий номер 30096603 за період 2016-2020 роки (а.с. 126 -153). До початку розгляду справи директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с. 34 - 41), де зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними і необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. [PERSON] дійсно 15 січня 2016 року був прийнятий на посаду заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» згідно наказу №154 від 15.01.2016 року. Наказом №186 від 06.02.2016 року з 08.02.2016 року призначений на посаду заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» за основним місцем роботи. Наказом №17-к від 24.07.2018 року позивач призначений на посаду інспектора з кадрів TOB РВІ «ЕГРЕГОР» за сумісництвом. З 17.11.2020 року по 23.11.2020 року на підприємстві була здійснена перевірка організації кадрової роботи, внаслідок якої в товаристві було виявлено ряд недоліків, про що складений відповідний акт. 27.11.2020 року приблизно о 14 годині 30 хвилин результати перевірки директором підприємства були озвучені позивачу, який зауваження директора не визнавав, на критику в роботі відреагував неадекватно, вийшов з кабінету директора, взяв в своєму кабінеті деякі речі та пішов з робочого місця. Коли [PERSON] йшов з роботи, він зустрів на вулиці біля офісу ТОВ заступника директора [PERSON] та заступника директора [PERSON] , яким позивач розповів про конфлікт з директором. Після цього пішовши з роботи та до 18.00 години на робоче місце не повернувся. Було складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці з 15.00 години до 18 години 27 листопада 2020 року. 30 листопада та 01 грудня 2020 року позивач на роботі не з`явився, про причини відсутності керівництво товариства не повідомив, у зв`язку з чим були складені відповідні акти про відсутність [PERSON] на робочому місці у вказані дні. Наказом № 62-к від 02 грудня 2020 року позивач був тимчасово відсторонений від виконання службових обов`язків заступника директора товариства до встановлення причин та обставин порушення ним трудової дисципліни із збереженням середньої заробітної плати. До 08 грудня 2020 року від позивача ніяких пояснень щодо причин відсутності у вказані дні на робочому місці не надходило. Наказом № 630-к від 08 грудня 2020 року позивач був звільнений з посади заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор», згідно п.4 ст.40 КЗпП України. 09 грудня 2020 року [PERSON] отримав трудову книжку, розписавшись у Книзі обліку руху трудових книжок, та отримав наказ про звільнення, але відмовився розписатися про його отримання, про що було складено відповідний акт. При звільненні з позивачем було здійснено повний розрахунок. Не відповідають дійсності твердження позивача про тривалість робочого дня в товаристві в п`ятницю до 17.00 години, бо наказом №7 від 21 листопада 2018 року на підприємстві встановлена тривалість робочого дня для працівників з денним режимом роботи п`ятиденним робочим тижнем з 09.00 години до 18.00 години. Вважає законними підстави звільнення заступника директора [PERSON] з ТОВ РІВ «Егрегор», а тому не підлягає задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також є необґрунтованими вимоги позивача про виплату йому компенсації за невикористані відпустки, оскільки за його заявами йому щорічно надавалися планові відпустки на різні терміни. При звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку з 2016 року в розмірі 3380,30 грн., виходячи з розрахунку: загальна кількість днів щорічної відпустки 118 днів (4 роки 11 місяців х 24 дні = 118 днів), використано відпустки згідно наказів по підприємству - 108 днів, невикористана відпустка 10 днів (118 днів - 108 днів = 10 днів), розмір компенсації склав 3380,30 грн. (10000,00 х 12 / (365-10) = 338,03 грн. х 10 днів = 3380,30 грн.). Також вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, бо позивачем не наведені причинно-наслідкові зв`язки погіршення стану здоров`я в результаті його звільнення з підприємства, а у відзиві на позов викладені підстави звільнення позивача та надані відповідні докази законності звільнення. Представником позивача - адвокатом Клочихіним Є.І. було подано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 81-82), де зазначено, що викладені відповідачем обставини у відзиві на позов є неправдивими, бо правдиві обставини звільнення позивача викладені у позовній заяві. Крім того, [PERSON] , з яким було укладено цивільно-правовий договір, не має освіти та досвіду роботи в управлінні кадрами, в бухгалтерській справі. Позивач заперечує, що в товаристві проводилася будь-яка перевірка, а якщо вона і була б проведена, то її результати об`єктивно не могли б бути взяті до уваги. Конфлікт між позивачем та директором мав місце приблизно о 17.00 годині 27 листопада 2020 року, а не о 15.00 годині, яка це вказано відповідачем. [PERSON] та [PERSON] матеріально та службово залежать від директора [PERSON] , тому їх твердження не можуть бути об`єктивними. Що стосується наказу № 7 від 21 листопада 2018 року про встановлення тривалості робочого дня, то його зміст до позивача не доводився. Позивач взагалі мав ненормований робочий день і за наявності потреби працював в неробочий час. Позиція позивача щодо компенсації за невикористану відпустку буде викладена після витребування судом від відповідача, за клопотанням позивача, додаткових доказів. У вступному слові позивач [PERSON] підтримував свої позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню його позову, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 27 листопада 2020 року він зайшов до директора ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] , щоб вибачитися за раніше виниклий між ними конфлікт, а також мав намір підписати заяву на відгули на 30 листопада та 01 грудня 2020 року. Проте, директор звинуватив його у зраді, вони посварилися, під час сварки висловлювалися нецензурними словами. Директор наказав йому залишити приміщення офісу ТОВ РІВ «Егрегор», що знаходиться по вул. Воробйова, буд. 14 в м. Кам`янське. Вказані події мали місце приблизно о 17.00 годині. Він пішов з офісу зі своїми робочими документами. На вулиці зустрів заступника директора [PERSON] , якому повідомив про свій конфлікт з директором, а також сказав йому, що зустрінуться в понеділок та відсвяткують його, позивача, день народження. [INFO] він святкував вдома день народження з друзями. Його дочка із зятем, які були присутні на дні народження 30 листопада 2020 року збиралися повертатися додому, тому він попросив [PERSON] , щоб він на своєму мікроавтобусі відвіз на автовокзал 30 листопада 2020 року його дочку із зятем, дочку [PERSON] - [PERSON] . 30 листопада 2020 року о 08 годині 50 хвилин за ним та його дітьми заїхав на мікроавтобусі [PERSON] . В мікроавтобусі були [PERSON] , його дочка [PERSON] і зять [PERSON] , який керував автомобілем. Спочатку вони відвезли дітей на автовокзал, а потім вони на цьому мікроавтобусі поїхали в магазин «Варус», щоб купити продукти для святкування його дня народження на роботі, заїхавши по дорозі приблизно о 09 годині 15 хвилин в офіс товариства, щоб домовитися з директором про час, коли можна буде відсвяткувати день народження. Він подзвонив у двері офісу, на що одна із диспетчерів сказала, що розпорядженням директора [PERSON] його наказано не впускати в офіс. Після чого він розвернувся, пішов до мікроавтобуса, і вони поїхали до магазину, де він купив продукти та спиртні напої, які залишив у мікроавтобусі, щоб наступного дня, коли директор відійде від конфлікту, домовитися з ним про святкування дня народження. 01 грудня 2020 року приблизно о 09 годині 05 хвилин він вказаному мікроавтобусі, яким керував [PERSON] , знову приїхав до офісу, подзвонив у кнопку виклику, але двері офісу йому ніхто не відчинив, хоча його могли бачити і бачили працівники екіпажу, які заходили до офісу. Він знову розвернувся та пішов до мікроавтобуса, сказавши [PERSON] , що будуть їсти та пити самі, та поїхали до нього, позивача, додому. Потім він зателефонував [PERSON] , який є другом директора, та попросив його помирити їх. Приблизно о 15.00 годині 01 грудня 2020 року [PERSON] приїхав до нього, вони з ним поговорили, після чого [PERSON] зателефонував директору [PERSON] та попросив його приїхати до його, позивача, будинку. [PERSON] погодився та прихав, сів в їх автомобіль і він, позивач, запропонував йому два варіанти свого звільнення: він допрацює в товаристві до літа, або [PERSON] виплатить йому 150000 грн. компенсації за невикористані відпустки та його вклад в роботу товариства. [PERSON] відмовився від його пропозицій, відповівши, щоб він звільнявся або за власним бажанням або він його звільнить за статтею. 02 грудня 2020 року о 09.00 годині його знову не впустили до офісу, у зв`язку з чим він викликав поліцію, щоб задокументувати факт його недопущення до робочого місця. 03 та 04 грудня його знову не впустили в офіс і він знову викликав поліцію. 07 та 08 грудня 2020 року він прийшов до офісу та зафіксував, що його не впускають в офіс. 09 грудня 2020 року йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що звільнив його за прогули, бо ніяких заяв про відгули він не бачив, і щоб він приїхав та розписався в журналі про отримання трудової книжки та забрав свої речі. 09 грудня 2020 року він прийшов в офіс, директор заставив написати його опис речей, які він хотів забрати. Йому видали наказ про звільнення, який він відмовився підписати. При цьому були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Він відмовився надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі 30 листопада та 01 грудня 2020 року, пославшись на те, що він надасть такі пояснення туди, куди раніше пішли його заяви. Йому не віддали частину його записів та диктофон, бо він не вказав їх у своїй заяві про видачу речей. Робочий день в ТОВ РІВ «Егрегор» триває з 09.00 до 18.00 години, обідня перерва - з 13.00 до 14.00 години, але він не ознайомлювався з наказом про розпорядок робочого дня в товаристві. На питання [PERSON] позивач пояснив, що конфлікт, який відбувся 27 листопада 2020 року, виник у зв`язку з робочими питанням та з особистих причин; 29 листопада 2020 року до нього приїхав [PERSON] , щоб дати гроші на день народження, але він їх не взяв; ТОВ РІВ «Егрегор» є невеликою фірмою, тому накази про відгули не видаються, а заяви про такі відгули пишуться для страховки; він не зайшов в офіс разом з іншими працівниками, бо в офісі був директор; робочий день закінчується в товаристві тоді, коли побажає директор, який проводить оперативку в кінці дня; на його банківську картку зайшли гроші розрахунку, у тому числі за 10 днів відпустки, та зарплата за листопад 2020 року; він не розписувався в наказі про звільнення, бо вважає його незаконним. Також позивач підтвердив, що він писав заяви про надання йому відпусток і по цим заявами видавалися накази, але гроші за відпустки він не отримував і цього немає у відомостях. Він не був відпустках, хоча і писав заяви, знаходився у відпустках лише по 2 дня на рік, коли ходив на полювання. Йому невідомо, чи надав йому директор відгули згідно його заяви, яку він залишив та пішов з роботи. У вступному слові представник позивача - адвокат Клочихін Є.В. надав пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві, відповіді на відзив та в письмових поясненнях, просив позов задовольнити. За клопотанням представником позивача - адвоката Клочихіа Є.І. судом були долученя до матеріалів справи його письмові пояснення (а.с. 155-158), де зазначено, що відповідач повинний був відібрати від позивача пояснення щодо порушення дисципліни саме в ті дні, які вказуються як прогули, але акт про відмову надати пояснення складений 09 грудня 2020 року, тобто після винесення 08 грудня 2020 року наказу про звільнення позивача з роботи. 27, 30 листопада та 01 грудня 2020 року пояснення у позивача не відбиралися. Крім того, у акті про відмову надати пояснення від 09 грудня 2020 року, зазначено, що зафіксовано прогул з 15.00 години до 18.00 години, тобто тривалістю три години, а, згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин). Тобто 27 листопада 2020 року прогул відсутній навіть згідно правової позиції самого відповідача. Крім того, акти про відсутність на роботі від 27.11.2020 року, від 30.11.2020 року та від 01.12.2020 року затверджені директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] та підписані працівниками товариства, але не є зрозумілим, чому акт складений і затверджений саме зазначеними особами, чому на підприємстві не створена відповідна комісія для вивчення факту наявності дисциплінарного проступку працівником, не виданий відповідний наказ про створення цієї комісії. Тобто, керівник товариства повинний був своїм наказом створити спеціальну комісію, уповноважену зафіксувати вказаний факт шляхом складення відповідного акту. Особи, які мають входити до такої комісії, можуть бути визначені локальним актом, а за відсутності такого, визначаються самим керівником на його розсуд. Розпорядження (наказ) вказаного вище змісту видається керівником підприємства в день отримання доповідної записки та видачі наказу про проведення службового розслідування. За результатами службового розслідування складається акт, в якому відображаються результати вжитих заходів для з`ясування причин відсутності працівника на роботі. На підставі результатів службового розслідування роботодавець має право звільнити працівника за прогул. Проте, службове розслідування не було проведено, взагалі не встановлено чи вчинений дисциплінарний проступок і в чому він полягає, чи заподіяно ним шкоду, та обставини, за яких, начебто вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Тобто, звільнення позивача, проведено з чисельними порушеннями. Крім того, позивач був звільнений з посади заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» за основним місцем роботи, при тому, що наказом № 17-к від 24.07.2018 року позивач також призначений на посаду інспектора з кадрів ТОВ РІВ «Егрегор» за сумісництвом. Таким чином, позивач не звільнений із вказаної посади. Вважає, що відповідач вводить суд в оману, надаючи виписку з відомостей заробітної плати, оскільки надати повні відомості відповідач не може, бо в них немає підпису позивача про отримання належних витрат за цей період. Так, позивач використав по два дні щорічної відпустки в 2016, 2017, 2018 та 2020 роках, та вісім днів щорічної відпустки у 2019 році з 13 грудня 2019 року по 20 грудня 2019 року. Враховуючи вказані у довідці відповідача від 08.02.2021 року, вих. № 216, відомості, позивач має право на компенсацію за невикористані 92 дні щорічної відпусти, виходячи з наступного: 118 днів (кількість днів відпустки за весь період роботи) - 10 днів (кількість днів відпустки, за при звільненні виплачена компенсація) - 14 днів (кількість використаної відпустки в період з 2016 року по 2020 рік) = 92 дні. Тому розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 31096 грн. (92 дні х 338,30 грн. = 31096,00), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідач повинний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26387,40 грн. (78 робочих днів х 338,30 грн. = 26387,20 грн.). В додаткових письмових поясненнях представника позивача (а.с. 170-171, 176-177) зазначено, що 31 березня 2021 року до суду подані письмові пояснення щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в яких невірно застосований розмір середньоденної заробітної плати, бо згідно Порядку від 08.02. 1995 року середню заробітну плату обчислюють виходячи із заробітку за 2 місяці, які передують місяцю звільнення працівника з роботи, якщо в цих двох місяцях заробітку не було, то беруть попередні (перед ними) два місяці. Заробіток позивача за жовтень 2020 року становив 8050 грн., за листопад 2020 року - 6395,60 грн., кількість робочих днів у вказані місяці становить 42 дні, таким чином середній заробіток складає 14445,60 грн. / 42 + 343,94 грн., а розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 22 квітня 2021 року становить 343394,00 грн. (343,94 грн. х 112 робочих днів = 38524,28). У вступному слові представник відповідача - директор ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] заперечував проти позову та пояснив, що на підставі ухвали суду ним направлені документи, якими підтверджується надання позивачу щорічних відпусток. Він, як керівник товариства, відповідає за господарську діяльність. У ТОВ РІВ «Егрегор», яке надає охоронні послуги, є внутрішня документація: журнал спрацювання сигналізації, журнал чергування нарядів, акти виїзду нарядів на адреси. Термін зберігання цієї документації не визначено. Маршрутних листів на підприємстві взагалі не існує. Пересування наряду відображається в бортових журналах, які вони не зберігають. У екіпажів є путьові листи, які заповнюються водієм. До цих листів позивач не має ніякого відношення. Що стосується щорічних відпусток позивача, то згідно заяв [PERSON] та виданих на підставі них наказів, позивачу надавалися щорічні відпустки. [PERSON] виконував обов`язки начальника відділу кадрів, що відображено в табелях обліку використаного робочого часу, які підписувалися ним та [PERSON] . Оригінали табелів та відомостей будуть надані в судове засідання для їх огляду. Заробітна плата виплачувалася в товаристві по відомостями до половини січня 2020 року, а потім перераховувалася працівникам на картки Сбербанку. Виписки з банку надані до відзиву на позов. Що стосується звільнення позивача, то [PERSON] дійсно залишив робоче місце 27 листопада 2020 року приблизно о 14 годині 45 хвилин, а 30 листопада та 01 грудня 2020 року був відсутній на роботі протягом всього робочого дня. 02 грудня 2020 року о 09 годині 20 хвилин він зателефонував позивачу, щоб він надав пояснення про причини відсутності на роботі, але він відмовився, у зв`язку з чим було видано наказ про відсторонення позивача від виконання службових обов`язків до з`ясування обставин відсутності його на робочому місці 27, 30 листопада та 01 грудня 2020 року зі збереженням заробітної плати. Факт відсутності позивача на роботі у вказані дні підтверджується відповідними актами. 08 грудня 2020 року був виданий наказ про звільнення [PERSON] з посади за прогули. На банківську картку позивача було перераховано невиплачену заробітну плату та компенсацію за 10 днів невикористаної відпустки. 09 грудня 2020 року [PERSON] в офісі товариства по вул. Воробйовій, буд 14 в м. Кам`янське в першій половині дня отримав наказ про його звільнення, але він підпису наказу та від дачі пояснень відмовився, про що було складено акт. Він не бачив, щоб позивач приходив до офісу 30 листопада та 01 грудня 2020 року. Товариство працює цілодобово, і якщо б позивач хотів потрапити у офіс, він зайшов би до нього, бо у приміщенні знаходяться офіси інших організацій, до яких заходило і з яких виходило багато працівників, як їх товариства, так і інших організацій. Офіс товариства окремо не закривається, закриваються лише окремі кабінети. Перед вхідними дверима є відеонагляд. У вступному слові представник відповідача - [PERSON] заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також пояснив суду, що законом не передбачено створення комісій з кадрових питань, це право керівника товариства створити таку комісію або просто скласти акти про порушення трудової дисципліни. [PERSON] не надав ніяких пояснень про причини відсутності його на робочому місці та не надав жодних документів, на підтвердження поважності цих причин. В судовому засіданні були допитані, за клопотанням позивача свідки [PERSON] і [PERSON] , та за клопотанням відповідача свідки [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання про те, що [INFO] від був вдома у [PERSON] на святкуванні його дня народження. Також на дні народження була дочка позивача із чоловіком та його, свідка, дочка - [PERSON] , які приїхали з Києва. Він попросив свого зятя [PERSON] , щоб він 30 листопада 2020 року вранці відвіз дітей на автовокзал, бо вони збиралися їхати до м. Києва. 30 листопада 2020 року вони на мікроавтобусі заїхали до [PERSON] додому та забрали [PERSON] і його дочку з чоловіком. В автомобілі були він, свідок, [PERSON] , водій [PERSON] , дочка [PERSON] із зятем та його свідка, дочка [PERSON] . Приблизно о 09.00 годині вони висадили дітей на автовокзалі в м. Кам`янське, а [PERSON], на його прохання, вони повезли на роботу в офіс на вул. Воробйова. [PERSON] пішов до офісу, сказав, щоб вони його зачекали, бо він хотів купити продукти для святкування дня народження на роботі. [PERSON] повернувся через 5-7 хвилин, посміхаючись, сказав, що його не пускають в офіс, бо директор ще не відійшов, сказав також, що він скупиться, а назавтра приїде на роботу святкувати День народження. Вони поїхали в магазин «Варус», [PERSON] придбав продукти, які потім залишив у автомобілі, а сам пішки пішов. Вони домовилися, що [PERSON] 01 грудня 2020 року завезе [PERSON] з пакетами на роботу. 01 грудня 2020 року [PERSON] приїхав до нього на [ADDRESS], куди також підійшов [PERSON] , і вони поїхали до позивача на роботу. [PERSON] пішов у свою охоронну фірму, а вони чекали, бо він залишив пакети в автомобілі. Через 5-7 хвилин [PERSON] повернувся та сказав, що його не впускають в приміщення на 1-му поверсі. Вони відвезли [PERSON] додому на [ADDRESS] , він забрав свої пакети і пішов додому, а його, свідка, [PERSON] відвіз на роботу. Про те, що в нього відгули, [PERSON] не казав. Свідок [PERSON] надав показання про те, що в кінці листопада 2020 року його тесть [PERSON] попросив 30 листопада 2020 року, вранці, відвезти на автовокзал його дочку [PERSON] , дочку [PERSON] з чоловіком, бо вони їхали в м. Київ. Він на своєму мікроавтобусі приблизно о 09.00 годині 30 листопада 2020 року повіз дітей, [PERSON] , [PERSON] на автовокзал, де висадили дітей. Потім поїхали до [PERSON] на роботу на фірму по вул. Воробйова, де позивач вийшов з мікроавтобуса та попросив його почекати. Він розвернув автомобіль, став далі від будинку, до якого пішов [PERSON] . Він не бачив, куди саме пішов [PERSON] . Через декілька хвилин прийшов [PERSON] та попросив підвезти його до магазину, щоб купити продукти. Вони поїхали до магазина «Варус» на проспекті Шевченка. [PERSON] і [PERSON] вийшли з автомобіля та повернулися приблизно через 30 хвилин з пакетами, в яких були продукти, які поставили в автомобіль. Вони кудись пішли, а він на автомобілі поїхав на рибалку. Ввечері вони домовилися з тестем, що вранці 01 грудня 2020 року повезуть [PERSON] на роботу разом з продуктами, що він залишив в автомобілі, щоб відсвяткувати його день народження на роботі. Вранці наступного дня 01 грудня 2020 року приблизно о 09.00 годині він заїхав на мікроавтобусі за тестем [PERSON] та [PERSON] на [ADDRESS] і повіз [PERSON] на вул. Воробйова, а потім повинний був відвезти тестя в гараж. Вони стали біля будинку, на якому був напис «Адвокати», і [PERSON] пішов до будівлі, попросивши почекати його. Через 5 хвилин він повернувся і про щось балакав з тестем, казав, що там якісь проблеми, попросив, щоб він, свідок, відвіз його додому. Він на автомобілі відвіз [PERSON] до нього додому, допоміг донести його пакети до квартири, а потім повіз тестя в гараж. Він не чув про те, що [PERSON] не пускали на роботу. Свідок [PERSON] надав показання про те, що він працює на посаді заступника директора з комерційних питань в ТОВ РІВ «Егрегор». [PERSON] , який займав посаду заступника директора, допустив прогул 27 листопада 2020 року, бо пішов з роботи в цей день, а знову він побачив його на роботі тільки 09 грудня 2020 року, коли позивач прийшов за своїми особистими речами. Позивач був звільнений з роботи за прогули. 27 листопада 2020 року о 15.00 годині, коли він, свідок, був біля офісу, на вулицю вийшов [PERSON] та сказав, що він посварився з директором, і пішов додому. Потім їх викликали на оперативку і вони написали пояснення, що 27 листопада 2020 року позивача не було на роботі. Хто складав акт, він не пам`ятає, але він цей акт підписував. Він вважає, що сварка з директором не є поважною причиною відсутності на робочому місці. Він, свідок, був на роботі 30 листопада, 01 грудня 2021 року з 09.00 години і не бачив [PERSON] і не розмовляв з ним, бо його не було на роботі. В ТОВ РІВ «Егрегор» робочий день триває з 09.00 години до 18 години, обідня перерва - одна година. Є наказ про тривалість робочого дня та перерву, і він з цим наказом ознайомлений. [PERSON] відмовився підписувати наказ про своє звільнення. Він, свідок, підписував акт про те, що позивач відмовився надати пояснення щодо причин відсутності на роботі. 29 листопада 2020 року заступник директора [PERSON] поїхав до [PERSON] додому, щоб привітати з днем народження та передати подарунок від колективу, але [PERSON] відмовився від подарунку, повідомивши, що буде ламати їхню фірму. До їх офісу вільний доступ. В будівлі, де знаходиться їх офіс, знаходяться також інші офіси. Йому відомо, що [PERSON] щорічно брав відпустки, які оплачувалися также як і всім іншим працівникам товариства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює заступником директора ТОВ РІВ «Егрегор», з [PERSON] працював в одному кабінеті. 27 листопада 2020 року приблизно о 14 годині 20 хвилин [PERSON] пішов в кабінет директора [PERSON] , а він, свідок, вийшов на вулицю. Об 14 годині 50 хвилин приїхав [PERSON] , а в 15.00 годині з офісу вийшов [PERSON] , який був у верхньому одязі, та був збуджений. Він сказав, що іде додому. Робочий день в ТОВ РІВ «Егрегор» триває з 09.00 до 18.00 години, після 17.00 години вони збираються у директора. Коли 27 листопада 2020 року вони зібралися у директора, той запитав, де [PERSON] , а він відповів, що о 15.00 годині він пішов додому і його немає в офісі. В той момент в кабінеті директора були присутні [PERSON] , начальник техвідділу [PERSON] . На пропозицію директора він написав пояснення про відсутність [PERSON] на роботі, а також було складено про це відповідний акт, який він підписав. У [PERSON] [INFO] був День народження. В колективі ТОВ зібрали гроші щоб подарити йому на День народження. 29 листопада 2020 року, в неділю, він поїхав до позивача додому, щоб привітати його з днем народження і передати гроші на подарунок, але він відмовився брати гроші та повідомив, що з понеділка він буде руйнувати фірму, що йому директор винний 100000 грн. за кожен рік роботи, а всього 500000 грн. Гроші на подарунок не може взяти, бо внаслідок його дій з руйнування фірми, хлопці втратять роботу. Також казав, що потім вони відсвяткують його день народження. В понеділок 30 листопада 2020 року позивач не з`явився на роботу, про що було складено відповідний акт, який він підписав. Він побачив [PERSON] в офісі 09 грудня 2020 року, коли він забирав свої речі, які він, свідок, зібрав у кабінеті 08 грудня 2020 року, згідно опису, та виніс їх позивачу. 09 грудня 2020 року директор пропонував [PERSON] написати пояснення про причини відсутності його на роботі з 15.00 години 27 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року, але [PERSON] відмовився. 30 листопада та 01 грудня 2020 року [PERSON] на роботу не приїхав, до нього, свідка, він не телефонував, не стукав у двері офісу чи у вікно їх спільного кабінету, при тому, що офіс знаходиться на першому поверсі. З розмов йому відомо, що, буцімто, 02 грудня 2020 року [PERSON] приїжджав до офісу з поліцейськими. За останні 2 роки його, свідка, роботи в товаристві, йому відомо, що позивач щорічно брав відпустки, їздив на охоту, за кордон в Домінікану , також брав відпустку на 2 тижні, коли його побили. Гроші за відпустки платили разом із заробітною платою по відомостям, а з січня 2020 року перераховують на банківські картки. На питання позивача, пояснив, що 27 листопада 2020 року приблизно о 14 годині 20 хвилин він казав [PERSON] , щоб той спитав у директора, як святкувати день народження. Він не пропонував позивачу вибачатися перед директором. У його, свідка, присутності, позивач заяв на відгули не писав. Позивач казав, що буде розоряти фірму, а працівники залишаться без роботи. 30 листопада 2020 року зранку він [PERSON] не бачив. Позивач міг вільно зайти до офісу. Всі свої речі позивач забрав. Після складення актів позивача відсторонили від роботи у зв`язку з прогулами. 27 листопада 2020 року позивач сказав, що вже наробився і пішов з роботи. 02 грудня 2020 року позивач надіслав смс-повідомлення з грубостями. Профспілкового комітету в товаристві немає. Вислухавши позивача, його представника, представників відповідача: директора ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 січня 2016 року [PERSON] , на підставі його заяви, був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю Рекламно-інформаційне видавництво «Егрегор» на посаду заступника директора за сумісництвом з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наказом № 154-к від 15 січня 2016 року (а.с. 45, 46). Наказом №186 від 06 лютого 2016 року (а.с. 47), [PERSON] призначений на посаду заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» за основним місцем роботи. На підставі заяви [PERSON] (а.с. 50), з 25 липня 2018 року [PERSON] призначений на посаду інспектора з кадрів ТОВ РІВ «Егрегор» за сумісництвом з окладом згідно штатного розкладу, що підтверджується наказом №17-к від 24 липня 2018 року (а.с. 49). 27 листопада 2020 року було складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці з 15.00 години до 18.00 години 27 листопада 2020 року (а.с. 54). Вказаний акт був складений та підписаний заступником директора з комерційної діяльності ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] , заступником директора товариства [PERSON] , начальником технічного відділу [PERSON] та затверджений директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] . В акті зазначено, що причини відсутності [PERSON] на роботі невідомі, на телефонні запити не відповідає. 30 листопада 2020 року також було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі, який підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затверджений директором товариства [PERSON] (а.с. 55), про те, що заступник директора [PERSON] був відсутній на робочому місці 30 листопада 2020 року з 9.00 години по 18.00 годину, причини відсутності невідомі, на телефонні запити не відповідає. 01 грудня 2020 року було складено, підписано та затверджено аналогічний акт (а.с. 56) про відсутність заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] на робочому місці 01 грудня 2020 року з 09.00 години до 18 години, причини відсутності невідомі, на телефонні запити не відповідає. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці в офісі ТОВ РІВ «Егрегор», що знаходиться по вул. Воробйова, буд 14 в м. Кам`янське, 27 листопада 2020 року з 15.00 години до 18.00 години, 30 листопада 2020 року з 09.00 години до 18 години, та 01 грудня 2020 року з 09.00 години до 18.00 години. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач стверджував, що був відсутній на робочому місці 27 листопада 2020 року з 17.00 години, а 30 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року, його, за розпорядженням директора [PERSON] , не пустили до офісу, біля якого він знаходився приблизно одну годину, дзвонив директору, намагаючись з`ясувати причини недопущення на робоче місце, але йому ніхто не відповідав та двері офісу не відчиняв, тому він не міг потрапити на роботу та повертався додому. Проте, такі пояснення позивача спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , про те, що після конфлікту з директором товариства [PERSON] позивач 27 листопада 2020 року о 15.00 годині залишив робоче місце та більше до роботи не приступав, у зв`язку з чим були складені відповідні акти про відсутність [PERSON] на робочому місці 27 листопада, 30 листопада, 01 грудня 2020 року, які вони підписували. Допитані, за клопотанням позивача, свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що вони підвозили [PERSON] до його офісу по вул. Воробйова в м. Кам`янське вранці після 09.00 години 30 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року, а вони на його прохання чекали його в автомобіля по декілька хвилин у вказані дні, але не бачили, чи намагався [PERSON] потрапити до офісу та не бачили щоб йому перешкоджали в цьому. Сам позивач в судовому засіданні пояснив, що біля офісу в цей час його могли бачити працівники товариства (екіпажу,) які заходили до офісу, але він не зайшов в офіс разом з іншими працівниками, бо в офісі був директор. Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість зайти 30 листопада та 01 грудня 2020 року до офісу товариства на своє робоче місце, проте на роботу не йшов, і на думку суду не мав наміру цього робити, бо просив волдія автомобіля [PERSON] зачекати його, а потім їав в магазин, а наступного дня додому. Суд вважає доведеним, що позивач без поважних причин був відсутній на робочому місці 27 листопада 2020 року з 15.00 години, 30 листопада 2020 року 09.00 до 18.00 години, та 01 грудня 2020 року з 09.00 до 18.00 години. Ніяких письмових пояснень пропричини відсутності на робочому місці у вказані дні позивач директору товариства не надавав. Позивач вказує, що він залишав директору товариства заяву про надання йому відгулів 30 листопада та 01 грудня 2020 року, попереджав директора про свою відсутність на робочому місці. Проте, доказів на підтвердження подання такої заяви позивачем суду не надано, а представник відповідача [PERSON] заперечує проти того, що позивач писав та подавав таку заяву, що він погоджував з директором товариства можливість його відсутності на робочому місці у вказані дні. Із наданих позивачем пояснень витікає, що 01 грудня 2020 року о 15.00 годині він особисто зустрічався з директором [PERSON] і вони намагалися дійти згоди щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор», і що [PERSON] пропонував позивачу звільнитися з роботи за власним бажанням, бо інакше він буде звільнений за статтею, але позивач не погодився із запропонованими умовами, вимагаючи від [PERSON] сплатити йому 150000 грн. компенсації за відпустки та вклад в роботу товариства. Отже, позивачу було відомо про намір директора товариства звільнити його за відсутність на робочому місці, що відгули на вказані дні йому не надано, а тому він повинний був знаходитися на роботі, або надати письмові пояснення про поважність причин відсутності на роботі. 02 грудня 2020 року директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] було видано наказ № 62-к, яким у зв`язку з грубим порушенням [PERSON] трудової дисциплін, відсутністю на робочому місці 27 листопада 2020 року з 15.00 до 18.00 години, 30 листопада 2020 року з 09.00 до 18.00 години, 01 грудня 2020 року з 09.00 до 18.00 години без пояснення причин, він був тимчасово відсторонений від службових обов`язків з 02 грудня 2020 року до встановлення причин та обставин порушення трудової дисципліни із збереженням заробітної плати (а.с. 57). Як вказано у наказі, він був доведений до відома особисто [PERSON] 02 грудня 2020 року об 09.00 годині по телефону. 02 грудня 2020 року [PERSON] з метою підтвердження недопущення його на робоче місце в цей день звернувся до Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується довідкою про результати розгляду матеріалів ЖЄО № 19014 від 02 грудня 2020 року (а.с. 11). Проте, з такими зверненнями щодо порушення його трудових прав 30 листопада та 01 грудня 2020 року позивач до поліції не звертався, хоча, як він стверджує у вказані дні його також не допускали до роботи. Протиречивими є пояснення позивача також стосовно того, що він був відсутнім на роботі 30 листопада та 01 грудня 2020 року у зв`язку з поданою ним заявою про надання йому відгулів у ці дні і твердженнями про те, що в ці дні вранці його не впускали до офісу на його робоче місце. Після 02 грудня 2020 року позивач також не надав директору товариства письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці. 08 грудня 2020 року директором ТОВ РІВ «Егрегор» [PERSON] було видано наказ № 63-к про звільнення [PERSON] , заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор», з 08 грудня 2020 року через відсутність на роботі без поважних причин 27 листопада 2020 року з 15.00 години до 18.00 години, 30 листопада 2020 року з 09.00 до 18.00 години, 01 грудня 2020 року з 09.00 до 18.00 години, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 58). 09 грудня 2020 року [PERSON] отримав трудову книжку, розписавшись у Книзі обліку руху трудових книжок (а.с. 61), та отримав наказ про звільнення, але відмовився розписатися про його отримання, про що було складено відповідний акт (а.с. 59). Також у цьому акті було вказано, що [PERSON] усно пояснив, що був відсутній на роботі з приводу вирішення особистих питань, але дати пояснення з цього приводу відмовився. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено судом, позивач був відсутній на робочому місці 27 листопада 2020 року протягом трьох годин, з 15.00 до 18.00 години. Враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає, що відсутність позивача на роботі 27 листопада 2020 року протягом трьох годин не є прогулом, а тому відсутність [PERSON] у вказаний день не є підставою для розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Що стосується відсутності позивача на робочому місці 30 листопада 2020 року з 09.00 години до 18.00 години та 01 грудня 2020 року з 09.00 години до 18.00 години без поважних причин, то цей факт достовірно встановлений судом та підтверджується наданими представниками відповідача вказаними вище письмовими доказами (актами, табелем обліку робочого часу), поясненнями самого позивача, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України). Як зазначено у ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Враховуючи те, що позивач був відсутній на роботі протягом двох робочих днів, тобто порушив трудову дисципліну, відмовився надати письмові пояснення, суд вважає, що до нього відповідачем було правомірно, у відповідності до вимог законодавства, застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді його звільнення з посади заступника директора ТОВ РІВ «Егрегор» за прогули, а саме за відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин 30 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року. З 02 грудня 2020 року до дня звільнення 08 грудня 2020 року позивачем, якому було відомо про відсторонення його від службових обов`язків у зв`язку з відсутністю на роботі 30 листопада та 01 грудня 2020 року та про те, що встановлюються причини та обставини його відсутності на роботі у вказані дні, і що він може бути звільнений за прогули, не було надано будь-яких письмових пояснень щодо факту відсутності на роботі та причин відсутності, бо він відмовився їх надавати, що підтвердив сам [PERSON] в судовому засіданні, та допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави …працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При розгляді даної справи обов`язок по доказуванню законності звільнення, наявності підстав для звільнення та дотримання процедури звільнення покладається на відповідача. На позивача покладається обов`язок по доказуванню відсутності прогулу, а при наявності прогулу - обов`язок довести поважні причини такого прогулу (відсутності на робочому місці понад визначені законом строки). Відповідачем на підтвердження законності звільнення позивача та наявності його прогулу без поважних причин надані суду зазначені вище докази що досліджені судом, та це підтверджено показаннями допитаних свідків. У свою чергу, позивачем не надано суду доказів, на підтвердження поважності причин його відсутності на роботі 30 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року, перебування його в ці дні у відпустці чи у належно оформлених відгулах. Суд вважає, що відповідачем дотримана процедура звільнення позивача з роботи, а посилання представника позивача на те, що не було проведено службове розслідування, під час якого не було встановлено всі обставини дисциплінарного проступку та наявність його вчинення, не є порушенням прав позивача бути вислуханим та надати пояснення при накладенні дисциплінарного стягнення, бо, як встановлено судом, [PERSON] відмовився надавати будь-які пояснення, в тому числі після тимчасового відсторонення від службових обов`язків та до його звільнення. Звільнення [PERSON] з роботи було здійснене без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), оскільки в ТОВ РІВ «Егрегор» відсутня така профспілкова організація. Наказ видано керівником, уповноваженим на вчинення таких дій, що виключає незаконність такого наказу (зведення особистих рахунків з працівником), на що посилається позивач. Будь-яких порушень процедури звільнення, які б тягли визнання наказу незаконним і які б вказували на незаконність звільнення та на порушення прав працівника, судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що прогули позивача мали місце, вони не були пов`язані з поважними причинами, що відповідач мав підстави для звільнення позивача за прогули, і що таке дисциплінарне стягнення є співмірним самому порушенню. Звільнення проведено законно, без порушень визначеної законом процедури, а тому позов в частині поновлення на роботі задоволенню не підлягає. Оскільки звільнення позивача було законним і обґрунтованим, немає підстав для поновлення його на роботі, то у суду відсутні підстави для стягнення з відпвідача середнього заробітку за вимушений прогул з підстав, передбачених статтею 235 КЗпП України. Отже в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Суд вважає необхідним відмовити також в задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористані дні відпуски. Позивач посилається на те, що він використав по два дні щорічної відпустки в 2016, 2017, 2018 та 2020 роках, та вісім днів щорічної відпустки у 2019 році з 13 грудня 2019 року по 20 грудня 2019 року. Тому він має право на компенсацію за невикористані 92 дні щорічної відпусти, виходячи з наступного розрахунку: 118 днів (кількість днів відпустки за весь період роботи) - 10 днів (кількість днів відпустки, за які при звільненні виплачена компенсація) - 14 днів (кількість використаної відпустки в період з 2016 року по 2020 рік) = 92 дні. Розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 31096 грн. (92 дні х 338,30 грн. = 31096,00), яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача. Судом встановлено, що позивачу при звільненні було перераховано на його банківську карту в АТ «Сбербанк» належні при звільненні виплати, які складаються із нарахованої заробітної плати та компенсацію за десять днів невикористаної відпустки, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за грудень 2020 року (а.с. 60), згідно якої [PERSON] нараховано за 6 днів грудня 2020 року 2381,00 грн. та компенсацію за чергову відпустку - розмірі 3380,30 грн., разом нараховано 5761,30 грн., утримано податку на доходи фізичних осіб 1037,03 грн., військового збору 86,42 грн., всього утримано 1123,45 грн., заборгованість за попередні періоди 1850,40 грн., виплачено за попередні періоди 1850,40 грн. належить до виплати 4637,85 грн. (а.с. 60). Вказане також підтверджується меморіальними ордерами № 24276413 та № 24276148 від 08 грудня 2020 року про перерахування на банківську картку [PERSON] в АТ «Сбербанк» 4637,85 грн. (а.с. 62) та 1850,40 грн. (а.с. 63). Позивач вказує на те, що він має право на отримання від відповідача компенсації за 92 невикористані дні щорічних відпусок за період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року. Проте, згідно наданих відповідачем заяв [PERSON] та наказів про надання щорічних відпусток (а.с. 65- 79), позивачу в період його роботи в товаристві з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року надавалися щорічні відпустки та нараховувалася в ці дні заробітна плата (відпускні), а саме: - з 10.08.2016 року терміном на 14 діб, на підставі заяви [PERSON] від 09.08.2016 року про надання планової відпустки з 10.08.2016 року строком на 14 днів, згідно наказу № 249-к від 09.08.2016 року; - з 10.08.2017 року терміном на 10 діб, на підставі заяви [PERSON] від 08.08.2017 року про надання планової відпустки за 2017 рік з 10.08.2017 року по 20.08.2017 року, згідно наказу № 330-к від 08.08.2017 року; - з 08.08.2018 року терміном на 10 діб, на підставі заяви [PERSON] від 06.08.2018 року про надання планової відпустки за 2018 рік строком на 10 днів з 08.08.2018 року, згідно наказу № 28-к від 06.08.2018 року; - з 07.03.2019 року терміном на 14 діб, на підставі заяви [PERSON] від 05.03.2019 року про надання планової відпустки за 2018 рік на 10 днів з 07.03.2019 року, згідно наказу № 10-к від 05.03.2019 року; - з 06.05.2019 року терміном на 24 доби, на підставі заяви [PERSON] від 03.05.2019 року про надання планової відпустки за 2019 рік з 06.05.2019 року терміном на 24 дні, згідно наказу № 15-к від 03.05.2019 року; - з 13.12.2019 р. терміном на 12 календарних днів, на підставі заяви [PERSON] від 10 грудня 2019 року про надання планової відпустки за 2019 рік з 13.12.2019 року строком на 12 днів, згідно наказу № 46-к від 12.12.2019 року; - з 03.08.2020 року терміном на 24 календарних дні, на підставі заяви [PERSON] від 29.07.2020 року про надання планової відпустки за 2020 рік з 03.08.2020 року терміном на 24 дні згідно наказу №36/1-к від 03.08.2020 року. За період з 15 січня 2016 року по 08 грудня 2020 року позивач мав право на 118 днів щорічної відпустки, виходячи із розрахунку 24 календарних дні відпустки за кожен відпрацьований рік ( 24 дня х 4 роки = 96 днів + 22 дні (за період з 15 січня 2020 року по 08 грудня 2020 року) = 118 днів. Згідно зазначених вище заяв позивача та наказів, позивачу у період його роботи в ТОВ РІВ «Егрегор» було надано 108 днів відпусток, залишилися невикористаними 10 днів відпустки, компенсація за які була нарахована, виходячи із заробітної плати позивача, та виплачена [PERSON] при звільненні. Те, що позивач у вказані в наказах дні дійсно перебував у щорічних відпустках підтверджується наданими відповідачем виписками з табелів робочого часу за період 2016-2020 років (а.с. 102 - 106). Те, що за вказані у наказах про надання щорічних відпусток дні позивачу нараховувалася та виплачувалася кошти, підтверджується виписками з відомостей нарахування заробітної плати по [PERSON] за період 2016-2020 років (а.с. 107-110), випискою про виплату грошей на [PERSON] за період з січня 2016 року по грудень 2020 року (а.с. 112-114), випискою по особовим рахункам [PERSON] в АТ «Сбербанк» за період з 01 січня 2020 року по 08 грудня 2021 року (а.с. 118-123). Оригінали відомостей про отримання [PERSON] вказаних у виписці про виплату коштів за період з 2016 року по грудень 2020 року (з лютого 2020 року кошти виплачувалися шляхом зарахування на картковий рахунок позивача), були надані відповідачем в судове засідання та оглянуті судом. При огляді оригіналів вказаних документів, позивач вказував, що в частині із цих відомостей він не розписувався, а у графі про отримання коштів не його підпис, але не заперечував, що вказані у відомостях суми коштів були йому виплачені. В судовому засіданні позивачем не заявлялося клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи,лах стосовно підписів у відомостях, про що йому було роз`яснено судом. Те, що [PERSON] отримував кошти, в тому числі за період використаних ним 108 днів щорічних відпусток підтверджується також копіями податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ РІВ «Егрегор», податковий номер 30096603 за період 2016-2020 роки (а.с. 126 -153), які були витребувані судом за клопотанням представника позивача. Відповідність грошових нарахувань за дні відпустки розміру заробітної плати позивача також підтверджується випискою із штатного розпису на [PERSON] (а.с. 115-116). Як поясняли в судовому засіданні представники відповідача, грошові кошти за використані щорічні оплачуваня відпустки виплачувалися за тими ж відомостями, що і заробітна плата, без розділення сум виплаченої зарплати та сум за використану відпустку. Таким чином, судом встановлено, що позивач під час роботи в ТОВ РІВ «Егрегор» використав 108 днів щорічної відпустки, залишилося невикористаними десять днів щорічної відпустки, за які відповідачем позивачу було нараховано компенсацію в розмірі 3380,30 грн., яка разом із нарахованою при звільненні заробітною платою перерахована відповідачем на банківську картку позивача в АТ «Сбербанк». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач повністю розрахувався з позивачем при його звільненні, в тому числі в повному обсязі виплатив компенсацію за невикористаної щорічної відпустки, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] необхідно відмовити. Згідно статті 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом не встановлено порушень прав позивача при його звільненні, а також порушення інших його трудових прав відповідачем, які б могли бути підставою для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди, завданої працівнику. Отже, в задоволенні вимог позивача, щодо відшкодування йому завданої моральної шкоди, також необхідно відмовити. і

Outcome: dismissed