Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно боргових розписок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] позичив у позивача в борг 3000 доларів США. Окрім цього, 25 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] позичив у позивача в борг ще 2000 доларів США. На підтвердження укладення договорів позики та їх умов [PERSON] було складено розписки. Строк повернення суми позики в розписках визначений до 31 грудня 2017 року. Однак в зазначений строк відповідач кошти не повернув. В зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті, що на момент звернення до суду становить 138600 грн. та судові витрати. Ухвалою від 28.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Розгляд цивільної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено сторонам, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за їхніми клопотаннями. У встановлений судом строк відповідач, який, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, 24.09.2020 року отримав позовну заяву з додатками та ухвалу суду, будучи в такий спосіб належним чином повідомлений про розгляд справи в спрощеному порядку, не надав суду відзиву на позов та не подав жодних заяв чи клопотань. В свою чергу позивач також не надав жодних клопотань. За таких обставин справа розглянута у відсутності сторін, без проведення судового засідання, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позик від 01 жовтня 2017 року та 25 жовтня 2017 року, відповідно до яких відповідач взяв в борг у позивача 3000 доларів США та 2000 доларів США, що підтверджується розписками відповідача, в яких останній зобов`язався повернути вищевказані суми грошових коштів до 31 грудня 2017 року. До теперішнього часу свої зобов`язання відповідач не виконав. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст.1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13, яка, згідно зі ст.417 ЦПК України, є обов`язковою для усіх судів України, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1,2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останніх у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що боргові розписки від 01.10.2017 року та 25.10.2017 року у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належними доказами у справі на підтвердження отримання відповідачем позик від позивача у розмірі 3000 дол. США та 2000 дол. США. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно боргових розписок від 01.10.2017 року у розмірі 3000 дол. США та від 25.10.2017 року у розмірі 2000 дол. США підлягають задоволенню. Як роз`яснив Верховний Суд України в абз.2 п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести роз-рахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 16.10.2020 року офіційний курс Національного банку України щодо долара США складає - 28,33 грн. за 1 долар США, у зв`язку з чим, на дату постановлення судом рішення по даній справі борг за договорами позик складає - 141650 грн. (3000 доларів США +2000 доларів США)*28,33) Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач просив стягнути суму боргу відповідно до офіційного курсу станом на 04.08.2020 року, що становить 138600 грн. та заяви про збільшення позовних вимог не подавав, суд не може вийти за межі позову та приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 138600 гривень. Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача. Водночас, цим правом відповідач не скористався та не спростував обставини, викладені в позові та докази, якими вони обґрунтовуються, а тому суд бере їх за основу при вирішенні спору. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1386 гривень.

Outcome: approved