Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості. В обґрунтування позову в своїй позовній заяві [PERSON] суду зазначив що, він з 11 грудня 2014 року по 26 жовтня 2015 року працював у [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» на посаді менеджера зі збуту у відділі маркетингу та збуту. 26 жовтня 2015 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.Під час роботи, з метою збільшення обсягу реалізації продукції підприємства та мотивації працівників відділу збуту наказом директора [PERSON] «Про мотивацію працівників збуту» без номеру від травня 2015 року було встановлено план реалізації продукції на одного менеджера 100000 гривень та встановлено премію при виконанні плану реалізації у розмірі 2% при реалізації фасованого товару та 1% від суми реалізації наливом, в б/у тару та в кубові контейнери.Облік виконання плану згідно наказу покладено на менеджерів. Премія повинна виплачуватися при виконанні умов договорів поставки. Із зазначеним наказом його було ознайомлено під розпис. За період травень - жовтень 2015 року він щомісячно перевиконував встановлений план реалізації, що підтверджується обліковими відомостями. Всі умови договорів поставки було ним виконано, оплата за поставлений товар на підприємство надійшла вчасно. Так: у травні 2015 року ним було реалізовано продукції на суму 2095016,64 грн. - наливом 1779645 грн. - (1% складає-17796,45 грн.) - фасованої продукції 315371,64 грн. - (2% складає-6307,43 грн.) всього премія складає: 24103,88 грн. у червні 2015 року реалізовано продукції на 1416628,76 грн. - наливом 1203817,56 грн. - (1% складає-12038,18 грн.) - фасованої продукції 212811,2 грн. - (2% складає-4256,22 грн.) всього премія складає: 16244,40 грн. у липні 2015 року реалізовано продукції на 1596285,18 грн. - наливом 1379820,75,56 грн. - (1% складає-13798,21 грн.) - фасованої продукції 216464,43 грн. - (2% складає-4329,28 грн.) всього премія складає: 18127,49 грн. у серпні 2015 року реалізовано продукції на 2778046,7 грн. - наливом 2363184,94 грн. - (1% складає-23631,85 грн.) - фасованої продукції 414861,76 грн. - (2% складає-8297,24грн.) всього премія складає: 31929,09грн. у вересні 2015 року реалізовано продукції на 1814284,9 грн. - наливом -1454827,64 грн. - (1% складає-14548,28грн.) - фасованої продукції - 359457,26 грн. - (2% складає-7189,14грн.) всього премія складає: 21737,42 грн. у жовтні 2015 року реалізовано продукції на суму 514923,54 грн. - наливом -481657,27 грн. - (1% складає-4816,57грн.) - фасованої продукції - 33265,82 грн. - (2% складає-665,32грн.) - всього премія складає: 5481,89 грн. На день звільнення із ним не був проведений повний розрахунок, премія за виконання плану реалізації продукції за період травень-жовтень 2015 року не виплачена, заборгованість склала 117624 гривні 17 копійок. На його звернення 04 грудня 2015 року до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі відповіді він не отримав, заборгованість по теперішній час підприємством йому не виплачена, а тому підлягає стягненню у судовому порядку. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого порушення, яким є день фактичного розрахунку (така правова позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4рп/2012). Відповідно до розрахункових листів розмір його заробітної плати становив за серпень 2015 року 2626,8 грн. за 20 відпрацьованих днів та за 22 дні вересня 2015 року 2630,32 грн. Середньоденний заробіток за два повністю відпрацьованих до звільнення місяці становить 125,17 грн. (5257,15 грн.: 42 дні). Час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 жовтня 2015 року по 01 лютого 2016 року (день складання позовної заяви) становить 67 днів (жовтень 2015 року - 4 дні; листопад 2015 року - 21 день; грудень 2015 року - 23 дня; січень 2016 року-19 днів). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 8386,39 грн. (125,17 грн. х 67 днів) та підлягає стягненню з відповідача. Тому він просив суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 117624 гривні 17 копійок, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8386,39 копійок що всього становить 126010 гривень 56 копійок. Позивач \~[PERSON]\~в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені вище обставини справи. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, вимоги про сплату премії за період з травня по жовтень 2015 року позивачем заявлені безпідставно, оскільки наказ на який посилається позивач лише обговорювався , текст наказу, копія якого долучена позивачем,може розцінюватися, як проект - він поширював свою дію на один місяць, у тексті наказу відсутні положення щодо постійного застосування або встановлення обсягів реалізації на календарний місяць взагалі. Інших наказів (у червні-жовтні 2015 року) на підприємстві не видавалось, як і наказів про продовження або подальше застосування цього наказу. Таким чином, на підставі наявних у справі матеріалів та фактичних обставин справи підлягає розгляду питання лише про наявність чи відсутність підстав для преміювання [PERSON] у травні 2015 року. Згідно п. 3 Наказу про мотивування працівників збуту Облік виконання плану було покладено безпосередньо на менеджерів. Менеджером [PERSON] ні по завершенні звітного місяця, ні протягом подальшого часу роботи на підприємстві не було здійснено облік стану виконання ним плану, не подано звіту чи іншого доповідного, інформаційного чи іншого документу начальнику відділу або керівнику підприємства з питання преміювання. Таким чином, вимоги наказу працівником не виконано. Протягом часу роботи на підприємстві ніяких звернень щодо невиплати премії не заявлялось, претензій не висувалось. [PERSON] звернувся до підприємства після свого звільнення та одержання розрахунку листом від 04 грудня 2015 року щодо неповного розрахунку при звільненні, на що йому було направлено відповідь про відсутність заборгованості. У зв'язку із зверненням [PERSON] до суду із позовом у даній справі (через три місяці після звільнення) на підприємстві було зроблено перевірку стану обсягів реалізації продукції ТМ КРОЛ за травень 2015 року та не встановлено обсягу встановленого плану як підстави для виплати премії. Твердження [PERSON] про виконання ним встановленого плану реалізації продукції у травні 2015 року не відповідають дійсності та не підтверджені. У відповідності до ст. 117 КЗпП України обов'язок виплачувати середній заробіток настає у випадку невиплати належних працівникові сум. Враховуючи, що на день звільнення були відсутні належні до виплати суми, розрахунок проведений вчасно та повно. При цьому у ст. 116 КЗпП України зазначено, що обов'язок провести розрахунок не поширюється на суми, щодо виплати яких на день звільнення є спір між працівником та власником. В даному випадку між сторонами навіть не було спору при звільненні щодо проведеного утримання. Отже, вимога про оплату середнього заробітку дійсно не може ґрунтуватися на ст. 117 КЗпП України, оскільки умови такої виплати, визначені у цій нормі, у обставинах даної справи відсутні. Тому він просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила що, наказу «Про мотивацію працівників збуту»на підприємстві не було,оскільки наявні накази всі занесені до книги наказів,мають реєстраційний номер,виконавця. Нею не надавався для ознайомлення ні позивачу а ні іншим особам цей наказ, оскільки даний наказ не пройшов реєстрації на підприємстві та не був занесений до книги наказів. Свідок [PERSON] суду пояснив що в квітні 2015 року на підприємстві був виданий наказ «Про мотивацію працівників збуту» без номеру, який був наданий йому для ознайомлення, що місяця план продажу доводився працівникам як в усній формі, так і вигляді роздруківки, але наказом не оформлювався. Судом в судовому засіданні встановлено що, з 11 грудня 2014 року по 26 жовтня 2015 року [PERSON] працював у [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» на посаді менеджера зі збуту у відділі маркетингу та збуту. 26 жовтня 2015 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, та свідків суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] не знайшли своє доказове підтвердження в судовому засіданні, та є необґрунтованими з наступних підстав: зазначений позивачем наказ «Про мотивацію працівників збуту» у якості проекту не є розпорядчим документом підприємства, не був введений в дію з огляду на порядок управління та вирішення питань з оплати праці на ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» (а.с. 20). Згідно п. 4.3.9 Статуту [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ», затвердженого протоколом загальних зборів № 2/13 від 11 лютого 2013 року та зареєстрованого 28 лютого 2013 року, визначення умов та оплати праці посадових осіб [PERSON] належить до виключної компетенції Загальних зборів учасників. Згідно пп. 5) п. 4.7 Статуту Директор подає на затвердження загальних зборів учасників загальний фонд оплати праці та штатний розклад [PERSON]. У відповідності до п. 6.2 Статуту [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» передбачені законодавством повноваження трудового колективу реалізуються його загальними зборами та виборним органом. Зборами трудового колективу були обрані такі представники для представництва інтересів у відносинах із власником (а.с. 54-59). [PERSON] був прийнятий на роботу з 11.12.2014 року на посаду менеджера зі збуту згідно його власної заяви із оплатою праці у відповідності до штатного розкладу. Згідно діючого на той час штатного розкладу посадовий оклад менеджера зі збуту становив 2 000,00 грн. Штатний розклад затверджено в установленому порядку, погоджено із представниками трудового колективу. Під час роботи [PERSON] на підприємстві рішеннями Загальних зборів учасників за поданням директора змінювались умови оплати праці та затверджувався фонд оплати праці, штатні розклади, якими оклади, в тому числі менеджера зі збуту змінювались, надбавки, доплати не передбачені, розклад погоджено із трудовим колективом. Запровадження преміювання за обсяги реалізації обговорювалось керівництвом, пропозиції відділом вносились. Як пояснив свідок [PERSON], він особисто наполягав на запровадження премії за реалізацію, у квітні 2015 року був підготовлений та обговорювався проект наказу, що і не заперечується відповідачем. Однак інші обставини - щодо запровадження такої премії під час судового розгляду не встановлено. Директором [PERSON] було підготовлено проект наказу з питань умов оплати праці, а саме - встановлення премії окремим працівникам, що не передбачено як самостійну та достатню підставу для змін в оплаті праці статутом [PERSON]. За поданням директора учасник (засновник) товариства такі умови оплати праці працівників одного відділу не затвердив, у зв'язку із чим наказ не зареєстрований, номер та навіть дата йому не присвоєні, на розгляд представників трудового колективу не вносився, не був переданий працівникам бухгалтерії до виконання. Оригінал проекту наказу на підприємстві відсутній .У відповідності до ч. 2 ст. 57 ГК України в установчих документах суб'єкта господарювання визначається компетенція його органів управління. Згідно ч. 5 ст. 65 ГК України керівник підприємства вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Видання розпорядчого документу з питань оплати праці директором ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ ШДАСТРІ» не відповідає встановленому порядку управління товариством. У передбаченому порядку премію не було встановлено рішенням загальних зборів учасників, фонд оплати праці на травень-жовтень 2015 року не був змінений. Таким чином, згідно порядку, передбаченого для управління [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ШДАСТРІ», на якому працював позивач із підпорядкуванням встановленому порядку управління, рішення про виплату премій менеджерах зі збуту у травні-жовтні 2015 року було відсутнє. Також у відповідності до п. 6.1, 6.2 Правил Внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Зборами трудового колективу, на товаристві передбачено заохочення за зразкове виконання трудових обов'язків, підвищення продуктивності праці, покращення якості продукції, тривалу та бездоганну роботу, новаторство у праці та інші досягнення, яке оголошується наказом директора та доводиться до відома всього колективу. Інший порядок та підстави виплати премії трудовим колективом не погоджений (а.с 60-65). Проект наказу підписаний директором у якості подання засновнику [PERSON]. Однак, з огляду на те, що положення наказу не були затвердженні та наказ не вводився в дію, йому не було присвоєно номер, у нього відсутня дата. У книзі наказів ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ ШДАСТРІ» наказ не зареєстровано. В той же час згідно пояснень позивача [PERSON] доступ до печатки підприємства був у працівників підприємства, вони постійно нею користувались при складанні вихідних документів. Пояснення позивача щодо надання йому наказу для ознайомлення [PERSON] спростовані показаннями самої [PERSON], допитаної у якості свідка, яка пояснила суду, що у квітні 2015 року готувався проект наказу про преміювання, обговорювався в робочому порядку, але в подальшому не був затверджений засновником і не приймався як наказ, вона особисто з наказом про преміювання нікого не ознайомлювала. Той факт, що у квітні 2015 року був складений саме проект наказу про преміювання, який обговорювався із працівниками відділу збуту, підтверджується і свідченнями [PERSON], допитаного у якості свідка за клопотанням позивача. У відповідності до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затв. наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року (поширює свою дію на організаційно-розпорядчу документацію підприємств, установ, організацій - незалежно від форми власності), документи, що складають в організації, повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва організації, назва виду документа, дата, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис (п. 4.4). При цьому згідно п. 5.11 стандарту дата документа - це дата його підписання, затвердження, прийняття, зареєстрування, яку оформлюють цифровим способом. Елементи дати наводять арабськими цифрами в один рядок у послідовності: число, місяць, рік (у проекті відсутня дата). Згідно п. 5.12 стандарту реєстраційний індекс документа складають з його порядкового номера (номер наказу відсутній). Тому суд на підставі викладеного вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed