Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним пункт 4.3 Договору № 2224343 від 01 квітня 2020 року про надання споживчого кредиту, який укладено між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Стягнути з ТОВ «Авентус Україна» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 895,00 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.04.2020 позивач уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (торгова марка CreditPlus) Договір № 2224343 від 01.04.2020 про надання споживчого кредиту. Відповідно до змісту Договору, споживач отримує 6500,00 грн. на строк 14 днів, дата повернення 15.04.2020, та сплачує за користування кредитом проценти у розмірі 864,50 грн., виходячи з ставки 0,95% за кожний день користування кредитом. Загальна сума до сплати 7364,50 грн. В подальшому, 14.04.2020 позивач достроково частково виконав зобов`язання за Договором та перерахував на користь Відповідача 4000,00 грн. Сплачуючи 4000,00 грн. як дострокове повернення кредиту, жодних намірів крім намір частково повернути кредитні кошти та сплатити зобов`язання за Договором позивач не мав. Одночасно з цим, в листі від 23.04.2020 Відповідач повідомив, що відповідно до пункту 4.3 Договору Відповідач розцінив мій платіж від 14.04.2020 як пропозицію щодо продовження строку користування кредитом на строк, який указаний в пункті 1.4 Договору (в даному випадку 14 днів). Внаслідок цього за розрахунками Відповідача у позивача виникли зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у наступні 14 днів у розмірі 1,9% в день від суми кредиту. Однак, як зазначає позивач, він категорично не погоджується оскільки, сплачуючи достроково 4000,00 грн. за Договором, [PERSON] мав намір виключно достроково виконати частину своїх зобов`язань за Договором та достроково повернути частину кредитних коштів. В період карантину споживачі звільнені від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань (пункт 6 прикінцевих та перевідних положень (розділ IV) Закону України «Про споживче кредитування»), внаслідок цього і без будь-яких негативних наслідків та без сплати будь-яких інших платежів вважає за доцільне повернути залишок заборгованості у розмірі 3364,50 грн. до останнього дня місяця закінчення карантину. При цьому позивач зазначає, що він звільнений від відповідальності за таке прострочення.Сприйняття Відповідачем часткової оплати за Договором як пропозиції продовжити строк кредитування за договором - є нав`язуванням послуги Відповідача «Пролонгація стоку кредиту». В обґрунтування позову позивач посилається на норми частини 1 ст. 203, частини 1 статті 215 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». 05 серпня 2020 р. до суду від представника відповідача Бабенкової Н.А. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. У відзиві зазначено, що 01 квітня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 2224343 про надання споживчого кредиту в розмірі 6500,00 грн. Згідно кредитного договору сторони погодили всі істотні умови. Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, натомість таких дій не вчинив. Щодо лсита в якому відповідач повідомив позивача про продовження строку дії кредитування, то представник відповідача в своєму відзиві зазначила, що ними помилково було повідомлено позивача про вказане продовження строку користування кредитом, у зв`язку з чим надіслав листа на адресу позивача з уточненням вказаної інформації. Щодо не відповідності п. 4.3 Кредитного договору, то представник повідомила, що розділом 4 кредитного договору передбачений чіткий перелік дій, які необхідно вчинити для внесення змін в кредитний договір та лише за умови виконання перелічених пунктів може біти здійснена пролонгація кредитного договору. Таким чином, наявність прав позивача ініціювати продовження строку кредиту, не позбавляє останнього права достроково повернути заборгованість за кредитом, саме тому не вбачається порушення прав позивача в цій частині. Щодо невідповідності п. 4.3 Кредитного договору ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у відзиві зазначено, що позивач був ознайомлений з умовами договору, йому заздалегідь було відомо, що він наділений правом ініціювати продовження строку кредиту в спосіб передбачений розділом 4 Кредитного договору та з порядком продовження строку кредиту. Також представник відповідача заперечувала щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відсутня вина та причинний зв`язок. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року клопотання представника Національного банку України про залучення правонаступника третьої особи у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про захист прав споживача фінансових послуг - задоволено. В порядку правонаступництва залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про захист прав споживача фінансових послуг, замість Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - Національний банк України. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, відзиву, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 2224343 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в сумі 6 500,00 грн. строком на 14 днів (дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 15.04.2020 р.) з можливістю продовження строку кредиту у порядку та на умовах визначених договором зі сплатою зниженої процентної ставки 0,95 % в день від суми кредиту у межах строку надання кредиту, що складає суму нарахованих процентів 864,50 грн., та стандартної процентної ставки 1,90 % в день від суми кредиту, яка застосовується у разі невиконання споживачем умов договору для застосування зниженої процентної ставки. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Пунктом 4.3 укладеного між сторонами договору визначено: «Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку дії користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Позивач просить визнати недійсними вищевказаний пункт 4.3 договору оскільки позивач сплачуючи 4 000,00 гривень за договором не мав на меті продовжити строк кредитування, в період карантину споживачі звільнені від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань та сприйняття відповідачем часткової оплати позивачем за Договором як пропозиції продовжити строк кредитування за договором - є нав`язуванням послуги Відповідача «Пролонгація стоку кредиту», яка позивачу не потрібна та яку останній в даному випадку не мав наміру замовляти та жодних дій для її отримання не вчиняв. За правилами частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно положень частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, що ним 14 квітня 2020 року було сплачено 4 000,00 грн на дострокове погашення частини своїх зобов`язань за договором, однак відповідач листом від 23 квітня 2020 року повідомив позивача, що відповідно до п. 4.3 Договору останній розцінив як пропозицію щодо продовження строку дії кредитування внаслідок цього у позивача виникли додаткові зобов`язання. Однак, представником відповідача до відзиву було долучено лист від 30 липня 2020 року зі змісту якого вбачається, що відповідач помилково повідомив позивач про вказане продовження строку користування кредитом. Позивача було повідомлено, що фактичне продовження строку користування кредитом за кредитним договором в зв`язку з отриманням платежу від позивача в розмірі 4000,00 грн не відбулося, вказана інформація була зазначена позивачу помилково. В листі, відповідач підтвердив, що платіж який був отриманий відповідачем від позивача був направлений саме в часткове погашення заборгованості за кредитним договором, при цьому строк користування кредитом не змінився. Спірний пункт 4.3 Договору передбачає умови продовження строку кредитування. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», Споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Це ж право зафіксовано для Позивача і в пп.1) п.5.3 Кредитного договору, де передбачено, що Споживач має право достроково повернути кредит як в повному обсязі, так і частинами, сплативши проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку суми кредиту та фактичного строку користування кредитом; Крім того, Позивачу доступне право ініціювати продовження строку кредиту. Так, відповідно до пп.4) п.5.3 Кредитного договору, Споживач має право у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі, ініціювати продовження (пролонгацію) строку, на який надається кредит у порядку, визначеному Договором. Вищезазначені права Позивача не є взаємовиключними, ці права можуть бути використані Позивачем окремо один від одного шляхом вираження волі Позивачем, в тому числі використовуючи Особистий кабінет, доступний Позивачу на Веб-сайті Відповідача, увійшовши в який Відповідач може здійснити ряд дій. Так, відповідно до визначень наведених в Кредитному договорі під терміном Особистий кабінетом розуміється - захищена частина Веб-сайту, яка доступна Споживачу для входу через Веб- сайт або Мобільний додаток після його ідентифікації в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та/або за допомогою Паролю до Особистого кабінету, в якій Споживач має можливість укладати кредитні правочини, отримувати інформацію та документи, пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту (в т.ч. суму заборгованості за кредитом, строки погашення, інше), здійснювати дії щодо ініціювання продовження строку кредиту. Як зазначено вище, Позивач з метою повернення заборгованості може використовувати сервіси Особистого кабінету, які однозначно дають розумінні і Позивачу і Відповідачу, які саме дії бажає вчинити Позивач, чи достроково частково повернути заборгованість за Кредитних' договором, чи ініціювати продовження строку користування кредитом. Враховуючи, що Позивач направляючи 4 000 гривень за допомогою Особистого кабінету здійснив вибір функції щодо часткового повернення заборгованості, дана заборгованість була направлена на таке повернення. В той же час для здійснення пролонгації Позивачу доступний в Особистому кабінеті зовсім інший порядок дій. Крім того, Розділом 4 Кредитного договору, передбачено чіткий перелік дій, які необхідно вчинити для внесення змін в Кредитний договір, що передбачають продовження строку кредиту, а саме: «4.1. Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку визначеному пп. 4.2. -4.5 Договору. 4.2.Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.3 Договору. 4.3 Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше сухій нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. 4.4 Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строк. кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адрес, електронної пошти повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі 4.5У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня. що слідує за вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. 4.6 Вказаний порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту. Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленій статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.» Тобто, лише за умови виконання перелічених пунктів може бути здійснена пролонгація Кредитного договору. Оскільки матеріали справи та з самого тексту позовної заяви не вбачається, що позивачем або відповідачем були вчинені такі дії, тому підстав вважати, строк користування кредитом було продовжено ще на 14 днів та на позивача покладалася відповідальність у розмірі 1.9 % від суми кредиту. Крім того, позивач в своєму позові також посилається на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Аналізуючи положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Установивши, що під час укладення договору про надання кредиту [PERSON] діяв свідомо та вільно, ураховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину та погодив всі його істотні умови, отримавши кредитні кошти тривалий час виконував зобов`язання з їх повернення, не заявляв жодних претензій щодо незрозумілих чи несправедливих умов кредитного договору. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Верховний суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу суддів на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду таз чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Враховуючи те, що судом під час розгляду справи не було встановлено, що відповідач діяв протиправно з порушенням вимог закону та як наслідок не було встановлено причинний зв`язок, а також позивачем не було доведено факту наявності вини з боку відповідача, тому суд, з урахуванням викладеного, вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає у зв`язку із безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень п.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належним є докази, які мають інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 79 та ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу понесених позивачем судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed