Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2000 року, [PERSON], прийняв у дарунок від [PERSON] за договором дарування право на земельну частку (пай) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом серії [NUMBER] зареєстрованого 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області. Крім того, цього ж дня позивач прийняв у дарунок від [PERSON] за договором дарування право на земельну частку (пай) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом серії [NUMBER], зареєстрованого 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області. Місце розташування земельної частки (паю) с. Старий Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області. Цільове призначення земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом - для власного користування. Набувши право на зазначені земельні частки (паї) згідно договорів дарування, позивачем в 2000 році було проведено реєстрацію вказаних договорів в відділі земельних ресурсів Глибоцької райдержадміністрації Чернівецької області незадовго після їх укладання. Відповідно до діючих станом на 2000 рік вимог законодавства позивач [PERSON] провів реєстрацію змін до сертифікатів згідно договорів дарування та відомості зазначені зміни відділом земельних ресурсів Глибоцької держадміністрації були внесені до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Однак, при зверненні до органу Держгeoкадастру (відділу земельних ресурсів в період 2000 року) в Глибоцькому районі про надання відомостей про внесення змін в сертифікати на право на земельні частки (пай) в Книзі реєстрації сертифікатів позивачу повідомили, що Книги реєстрації і сертифікатів за 2000 рік в відділі відсутні. Після проведення реєстрації змін власника на право на земельну частку (пай) відділом земельних ресурсів було виготовлено бланк сертифікату серії [NUMBER] від 28.07.2000 року в якому зазначено, що [PERSON] на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 24.07.2000 року належить право на земельну частку (пай) розміром 2,20 га. в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Дружба народів». Однак з незрозумілих причин на даному сертифікаті відсутній підпис голови Глибоцької райдержадміністрації Чернівецької області та печатка. Вказане підтверджує, що дійсно відділом земельних ресурсів було проведено реєстрацію змін власника на земельні частки (паї) з [PERSON] на позивача [PERSON] В 2001 році позивачем виготовилася технічна документація на земельні ділянки (паї), що є предметом позову, з метою отримання державних актів на земельні ділянки. При цьому в 2001 році землевпорядник Старововчинецької сільської ради Глибоцького району [PERSON] вилучив у позивача оригінали сертифікатів на земельні частки (паї), в яких були зазначені зміни про перехід, прав на земельні частки згідно договорів дарування від 24.07.2000 року та видав позивачу копію бланку державного акту на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], датований 07.05.2001 року, не підписаний та не затверджений начальником районного відділу земельних ресурсів Глибоцького району Чернівецькорї області. На запитання чому в державному акті зазначена власником [PERSON], останній не зміг надати чіткі пояснення, на вимогу повернути позивачу оригінали сертифікатів на право на земельні частки (паї) вказав, що не може їх повернути позивачу так як виготовився бланк державного акту на земельні ділянки. При цьому землевпорядник не зміг надати пояснення чому на бланку відсутній підпис та печатка начальника районного відділу земельних ресурсів. 20.02.2018 року позивач звернувся до відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області з заявою про надання відомостей про реєстрацію змін в сертифікатах на право на земельні частки (паї) згідно вищевказаних договорів дарування АВМ №837102 та АВМ №837101 від 24.07.2000 року згідно сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та [NUMBER]. Однак, позивачу було повідомлено, що такі відомості не можуть бути надані гак як Книга реєстрації за 2000 рік в відділі відсутня та на підставі сертифікатів був виданий Державний акт на право приватної власності [NUMBER] від 07.05.2001 року, загальною площею 5,60 га [PERSON], а саме колишній власниці земельних часток (паїв). Крім того, у відповіді відділу Держгеокадастру повідомляється, що на момент укладання договорів дарування вже була розроблена технічна документація та затверджена сесією Старововчинецької сільської ради №10 скликання №23 від 29 травня 2000 року, рішенням якої були виділені земельні частки (паї) в натурі із земель колективної власності колгоспу «Дружба народів». Однак, відділ Держгеокадастру в своєму листі посилається на рішення Старововчинецької сільської ради Глибоцького району від 29 травня 2000 року, в якому згідно архівного витягу №1/98 зазначається наступне: «1.Затвердити технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) із земель колективної власності колгоспу «Дружба народів». 2.Передати у приватну власність громадянам села Старий Вовчинець земельні частки (пай) згідно з додатком для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, такими що втратили чинність і підлягають заміні на державні акти на право приватної власності на землю, сертифікати на право на земельну частку (пай), видані громадянам вказаним в додатку». До цього ж рішення додано список громадян с. Старий Вовчинець, яким виділяються земельні частки (паї) в натурі із земель колективної власності колгоспу «Дружба народів», згідно якого зазначаються дані про особу, якій виділяється земельна частка [PERSON] При цьому в списку не вказані повністю дані про особу та зазначений номер та серія сертифікату належного [PERSON] [NUMBER], розмір земельної частки 5,60 га. Номер сертифікату [NUMBER] виданий [PERSON] та зазначений в списку до рішення сільської ради від 29.05.2000 року, не відповідає номерам сертифікатів зазначених в договорах дарування від 24.07.2000 року, а саме [NUMBER] та [NUMBER], що видані на імя [PERSON], що свідчить про те, що зазначені сертифікати на право на земельну частку (пай), які були предметом договорів дарування не визнавалися згідно п.5 рішення сільської ради від 29.05.2000 року такими, що втратили чинність і підлягають заміні на державні акти на право приватної власності на землю та були діючими на час укладання договорів дарування земельних часток 24.07.2000 року. Слід зауважити, що на підставі рішення Старововчинецької сільської ради від 29.05.2000 року на імя [PERSON] було виготовлено державний акт серії [NUMBER] від 07.05.2001 року на право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 5,60 га., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Однак, зазначений державний акт не підписаний та не затверджений начальником районного відділу земельних ресурсів [PERSON], що свідчить про його недійсність. Крім того оригінал державного акту не видавався [PERSON]. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, що викладені в позові і просили суд позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Старововчинецької сільської рада Глибоцького району Чернівецької області не зявився, проте сільська рада надала суду листа, в якому позовні вимоги визнає повністю і просить суд розглянути справу без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до загальних правил (ст. 128 ЦК що діяв станом на 24.07.2000 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі. Відповідно до даної норми закону у позивача виникло право на земельну частку (пай) з моменту передачі земельної ділянки [PERSON] та моменту укладання договору дарування на користь позивача. Слід зауважити що згідно ст. 128 ЦК що діяв станом на 24.07.2000 року, в якому зазначається, що сертифікати на право володіння земельною часткою (паєм), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при предявленні ними вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право отримання земельної частки (паю) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (місцевості) та видачі їм державних актів на право власності на землю. В даному випадку згідно рішення № 116-10/2000 від 29.05.2000 року визнано таким, що втратив чинність сертифікат серії [NUMBER] що видавався [PERSON], який не був предметом договорів дарування укладених [PERSON] 24.07.2000 року. Тож сертифікати зазначені в договорах дарування, відповідно до яких [PERSON] подарувала у дарунок право на земельні частки (паї), були дійсними станом на 24.07.2000 року та були підставою для укладання договорів дарування. Відповідно до Практики розгляду судами земельних спорів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №n0081700-03, поточна редакція прийняття від 01.09.2003: власники земельних ділянок можуть добровільно створювати на належних їм земельних ділянок спільні сільськогосподарські підприємства, асоціації, спілки, акціонерні товариства, інші кооперативні підприємства та організації, передавати ці ділянки у спадщину, дарувати, обмінювати, здавати під заставу, надавати в оренду і продавати громадянам України без зміни їх цільового призначення. Відповідно до ст.6 Земельного Кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки від 18.02.1990 року №561-ХІІ, що діяв станом на 24.07.2000 року, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Указом Президента України від 10.11.1994 року № 666/94 земельна частка (пай) визначалась як об'єкт цивільних правочинів: «Установити, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави». Крім того, Земельний кодекс України (ред. 1991 рік) не передбачав обмежень щодо відчуження земельних ділянок приватної власності. Перше обмеження права розпоряджуватися земельною часткою (паєм) було встановлено Указом Президента від 21.04.1998 року № 332/98: в разі відчуження шляхом купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, переважне право на його придбання мають члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також селянські (фермерські) господарства та громадяни, які мають право їх створити. Наступне обмеження - це Закон України від 18.01.2001 № 2242. Цим Законом заборонено відчужувати тільки земельні частки (паї), право на які посвідчено сертифікатом. Земельні ділянки, які були виділені в натурі із земельних часток (паїв), власники мали право відчужувати не забороненим законодавством способом. Тобто, обмежень щодо відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на які посвідчено державним актом, не існувало. Договори дарування [PERSON] було укладено до дії вищевказаного Закону України, а саме до 18.01.2001 року, відповідно будь-яких обмежень в укладенні договору дарування земельної частки (паю) на підставі сертифікатів на час укладення договору 24.07.2000 року не існувало. Сертифікат виготовляється в одному екземплярі, який передається власнику особисто. При вчиненні угоди сертифікат не залишається у справі нотаріуса і підлягає поверненню власнику. На сертифікаті нотаріусом відмітку також не робиться. На підставі нотаріально посвідченого правочину в районному відділі земельних ресурсів до сертифікату на його зворотній стороні вносяться зміни в звязку з передачею права на земельну частку пай. Запис про зміни засвідчується підписом голови райдержадміністрації і печаткою райдержадміністрації. Одночасно із внесенням змін до сертифікату вносяться відповідні зміни до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Методичними рекомендаціями, затвердженими наказом Держкомзему України від 20 лютого 1996 року № 11 передбачена можливість відновлення втрачених (зіпсованих) сертифікатів районним державним адміністраціями. На жаль законодавство не визначає порядок видачі дублікату сертифікату, тому на практиці застосовується аналогія розділу 5 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему України від 04 червня 1999 року № 43. Всі дані щодо втраченого сертифікату (номер сертифікату, прізвище власника, дата видачі тощо) мають бути в реєстраційній книзі, яка ведеться місцевими державними адміністраціями згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801. Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 земельна частка пай була визначена як об'єкт цивільних угод. Але ні базовий закон, яким регулюються земельні відносини - Земельний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про власність», ні інші закони не врегульовували питання щодо переходу права власності на земельну частку (пай). Земля в колективну власність передається з 1992 року, а сертифікати почали видаватися із 1996 року до 2000 року включно. Земельна частка пай, право на яку посвідчено сертифікатом, з 1994 року стала обєктом купівлі-продажу, дарування, застави, міни, успадкування (п. 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94). Згідно ст. 128 Цивільного Кодексу Української СРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, позивач відповідно до діючої станом на 24.07.2000 року норми закону за договором дарування укладеним 24.07.2000 року набув права на земельну частку (пай) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом серії [NUMBER], зареєстрованого 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією та набув права на земельну частку (пай) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрованого 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області. Згідно п.-5 договору дарування дарувальниця [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв у дар за даними договором право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, вільне від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких в момент складання договору Дарувальниця чи Обдарований не міг знати. Згідно п.6 договору дарування невід'ємною частиною договору є сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п.7 договорів дарування сертифікати про право на земельну частку (пай) після нотаріального посвідчення, підлягають реєстрації Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай). Згідно ст.153 ЦК Української СРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 154 ЦК в редакції 1963 року коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не передбачена. З часу укладання договору дарування права на земельні частки (пай), а сааме з 2000 року позивачем сплачувався податок на землю, що підтверджується копія квитанцій про сплату податку та довідкою Старововчинецької сільської ради. Як встановлено в судовому засіданні позивачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва урочище «Могила» (рілля) та урочище «Стрельбище» (пасовище) на території Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області для подальшого оформлення права власності на земельні ділянки (паї) з присвоєнням кадастрових номерів земельним ділянкам та визначення меж. Однак для проведення даних дій позивач зобов'язаний надати сертифікат серії [NUMBER], зареєстрований 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією та сертифікат серії [NUMBER] зареєстрований 07 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області. В зв'язку з тим, що землевпорядником Старововчинецької сільської ради в 2000 році вилучено в позивача оригінали даних сертифікатів та повідомлено, що дані сертифікати загублені, позивач змушений звернутися до суду з заявою про визнання за ним права на земельні частки паї. Свідки [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні підтвердили обставини, які викладені в заяві. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст.ст. 153,154 ЦК УРСС, ст. 6 Земельного Кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки від 18.02.1990 року №561-ХІІ,

Outcome: approved