Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачкою по справі він зареєстрував шлюб 08 жовтня 2011 року у виконкомі Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №2. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина донька [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. Крім цього, під час перебування більш ніж пів року на заробітках у Російській Федерації, відповідачка почала проживати з іншим чоловіком, при цьому дитину забрала з собою та забороняє йому бачитися з нею, спілкуватися та брати участь у її вихованні та емоційному розвитку, з приводу чого між ними неодноразово виникали сварки. Враховуючи вищенаведене просить шлюб між ними розірвати, малолітню доньку [PERSON], [INFO], залишити на подальшому проживанні та вихованні при відповідачці та визначити наступний спосіб його участі, як батька, у вихованні дитини, а саме: надати йому можливість безперешкодного спілкування з донькою на Новорічні свята першого січня, Різдво, Пасху перший день свят по непарних роках та другий день свят по парних роках, при цьому спілкування повинно відбуватися без участі відповідачки по місцю його проживання у період часу з 08.00 год. до 18.00 год., а також систематично бачитися з донькою по місцю проживання відповідачки двічі кожного тижня з 08.30 год. до 18.00 год., що не перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини, до досягненню дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 08 жовтня 2011 року у виконкомі Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею, перебуває на її повному утриманні та вихованні. Однак відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тобто рідко навідує дитину, майже не цікавиться її здоровям, вихованням та розвитком, не має бажання створити належні матеріально-побутові умови для її проживання, утримувати, виховувати і забезпечувати її, не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання, зароблені кошти витрачає на власні потреби. Оскільки вона на даний час не має можливості забезпечити доньку усім необхідним, а відповідач належним чином не виконує свій обовязок щодо утримання своєї дитини, при цьому має нерегулярний дохід, тому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засідання представник позивача [PERSON] просив первісний позов задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечила проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Перечинської РДА [PERSON] не заперечила проти задоволення первісного позову та зазначила, що необхідність у наданні висновку про доцільність надання [PERSON] безперешкодного спілкування з його малолітньою дитиною на даний час відпала, так як сторони дійшли згоди щодо їх участі у вихованні дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 08 жовтня 2011 року у виконкомі Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дівоче Барна) [PERSON], [INFO], актовий запис № 2. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина донька [PERSON], [INFO] (а. с. 7, 9). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, шлюбних відносин не підтримують, а отже шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання про місце проживання малолітньої дитини після розлучення, суд виходить з наступного. Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, виз¬начається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень, які містяться в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Отже, з врахуванням вищевикладеного та того, що малолітня дитина проживає разом з відповідачкою, позивач проти цього не заперечує, тому суд вважає, що доньку сторін [PERSON] після розлучення слід залишити проживати при матері [PERSON] Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. ч. 1 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Оскільки сторони дійшли згоди щодо участі позивача, як батька, у вихованні малолітньої доньки [PERSON], тому суд вважає, що первісний позов у цій частині також підлягає до задоволення. Що стосується зустрічного позову, то суд приходить до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи положення ст. 182 СК України та беручи до уваги позицію відповідача за зустрічним позовом, вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюватиметься відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved