Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просив: - встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення [PERSON] у користування приміщення житлових кімнат 8 та 6 площею 16,2 кв.м., 20,0 кв.м. відповідно, вбудовану шафу 7 площею 5,1 кв.м., коридор 5 площею 1,8 кв.м. (всього 43,1 кв.м.); - виділити у користування [PERSON] приміщення житлової кімнати 4 площею 41,1 кв.м. та лоджію площею 7,2 кв.м. (всього 48,3 кв.м.); - в загальному користуванні сторін залишити приміщення: передпокою 1 площею 17,8 кв.м., вбиральні 2 площею 3,2 кв.м., кухні 3 площею 15,0 кв.м., ванної кімнати 9 площею 6,0 кв.м. (всього 42,0 кв.м.). В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2012 рокуіз визначенням рівних часток (1/2 (одна друга) частка кожному покупцю). На даний час позивач не має ніякої можливості реалізувати своє право власності, відповідач перешкоджає йому користуватися житлом і не бажає вирішувати питання щодо користування та розпорядження спільною власністю у мирний спосіб. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, у тому числі через сайт Судова влада України. У відповідності до норм ч.ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Разом з тим, судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання, що відповідно до ч. 2 ст. 131 ЦПК України, суд вважає доставленою. Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2012 рокуіз визначенням рівних часток (1/2 (одна друга) частка кожному покупцю). Станом на день розгляду справи сторони не дійшли згоди у користуванні квартирою, оскільки відповідач, яка має інше житло, наполягає на даруванні квартири спільній дитині сторін, а позивач, який не забезпечений іншим житлом, не має можливості завершити ремонтні роботи і користуватися належним йому майном, що стало передумовою звернення до суду із позовом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст. 358 ЦК України), суд врахував, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно з висновком експерта № 18187 від 23 жовтня 2018 року за результатами проведення експертного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження, частки співвласників (1/2 та 1/2) в одиницях загальної площі квартири [ADDRESS] становлять по 66,7 кв.м. відповідно. Враховуючи фактичне планування об`єкта дослідження та частки співвласників, на розгляд надано два варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] , з врахуванням часток співвласників 1/2 та 1/2, з відхиленням від вказаних часток. За першим варіантом порядку користування пропонується виділити: першому співвласнику (1/2) приміщення житлової кімнати 4 площею 41,1 кв.м. та лоджію площею 7,2 кв.м. (всього 48,3 кв.м.); другому співвласнику (1/2) приміщення житлових кімнат 8 та 6 площею 16,2 кв.м., 20,0 кв.м. відповідно, вбудовану шафу 7 площею 5,1 кв.м. (всього 41,3 кв.м.); в загальне користування співвласників залишити приміщення: передпокою 1 площею 17,8 кв.м., вбиральні 2 площею 3,2 кв.м., кухні 3 площею 15,0 кв.м., коридору 5 площею 1,8 кв.м., ванної кімнати 9 площею 6,0 кв.м. (всього 43,8 кв.м.). Для можливості влаштування запропонованого варіанту порядку користування квартирою необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: влаштувати перегородку з дверним отвором між приміщеннями 1 та 4. Арифметичні частки співвласників за варіантом порядку користування становлять: - для першого співвласника (1/2): (41,1 + 7,2 + (17,8 + 3,2 + 15,0 + 1,8 + 6,0) / 2) / 133,4 = 53/100, тобто відхилення від ідеальної частки становить на 3/100 більше, - для другого співвласника (1/2): (16,2 + 20,0 + 5,1 + (17,8 + 3,2 + 15,0 + 1,8 + 6,0) / 2) / 133,4 = 47/100, тобто відхилення від ідеальної частки становить на 3/100 менше. За другим варіантом порядку користування пропонується виділити: першому співвласнику (1/2) приміщення житлової кімнати 4 площею 41,1 кв.м. та лоджію площею 7,2 кв.м. (всього 48,3 кв.м.); другому співвласнику (1/2) приміщення житлових кімнат 8 та 6 площею 16,2 кв.м., 20,0 кв.м. відповідно, вбудовану шафу 7 площею 5,1 кв.м., коридор 5 площею 1,8 кв.м. (всього 43,1 кв.м.); в загальне користування співвласників залишити приміщення: передпокою 1 площею 17,8 кв.м., вбиральні 2 площею 3,2 кв.м., кухні 3 площею 15,0 кв.м., ванної кімнати 9 площею 6,0 кв.м. (всього 42,0 кв.м.). Для можливості влаштування запропонованого варіанту порядку користування квартирою необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: влаштувати перегородку з дверним отвором між приміщеннями 1 та 4; влаштувати дверний отвір між приміщеннями 1 та 9. Арифметичні частки в квартирі за варіантом порядку користування становлять: - для першого співвласника (1/2): (41,1 + 7,2 + (17,8 + 3,2 + 15,0 + 6,0) / 2) / 133,4 = 52/100, тобто відхилення від ідеальної частки становить на 2/100 більше, - для другого співвласника (1/2): (16,2 + 20,0 + 5,1 + 1,8 + (17,8 + 3,2 + 15,0 + 6,0) / 2) / 133,4 = 48/100, тобто відхилення від ідеальної частки становить на 2/100 менше. Приймаючи до уваги другий варіант виділення в користування конкретних приміщень, суд враховує той факт, що визначений за даним варіантом порядок користування спільною власністю не порушуватиме нічиїх прав, а також те, що тільки позивач ніс витрати на утримання спільного майна та його ремонт, що відповідає матеріалам справи. Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved