Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , зі зняттям відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являється власником вказаного будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.1978 року. В належному йому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає з 2014 року та його особисті речі у вказаному будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.05.2019 року. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Позивач, [PERSON] , являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.1978 року , зареєстрованого в реєстрі за № 1080. Відповідач, [PERSON] , зареєстрований в житловому будинку позивача, що підтверджується довідкою № 1660 від 15.05.2019 року. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.05.2019 року підтверджується, що відповідач в житловому будинку [ADDRESS] з 2014 року по даний час не проживає. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 163 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення в будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, протягом шести місяців. Оскільки відповідачка не проживає по місцю реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] більше шести місяців, що підтверджується дослідженими по справі доказами, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття його з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривень 20 коп.. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved