Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить суд ухвалити рішення, яким усунути від права на спадкування відповідачів - [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його брат [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі і на земельну ділянку та будинковолодіння в с.Глинськ, Рівненського району, Рівненської області. Ним було подано заяву в Здолбунівську районну державну нотаріальну контору, як спадкоємцем другої черги відповідно до ст.1262 ЦК України. Іншими спадкоємцями є діти спадкодавця - відповідачі по справі, як спадкоємці першої черги, які також подали заяви про прийняття спадщини. Він весь час, протягом якого спадкодавець перебував в безпорадному стані внаслідок важкої хвороби і аж до його смерті, доглядав його, купував всі необхідні ліки, продукти, оплатив та здійснив повністю поховання рідного брата. Натомість відповідачі ухилялися від надання допомоги своєму батькові пенсіонеру, який через важку хворобу був у безпорадному стані і яка стала причиною його смерті. Враховуючи наведене вважає, що є всі підстави для усунення відповідачів від права на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] на підставі пп.3, 5, 6 ч.2 ст.1224 ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали до суду відзив на позов, в якому заперечили щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що вони є дітьми спадкодавця і відповідно спадкоємцями першої черги. Спадкоємець за життя не залишив заповіту у якому було б визначено інших спадкоємців, тобто фактично висловив свою волю та бажання про перехід права власності на належне йому майно після його смерті до його законних спадкоємців, а саме до дітей (відповідачів) [PERSON] та [PERSON] . Твердження позивача про те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги своєму батькові не має свого підтвердження, оскільки, спадкодавець не звертався особисто до жодного із відповідачів з проханням про надання йому будь-якої допомоги, в тому числі матеріальної. Крім того, померлий не звертався до своїх дітей з проханням про здійснення за ним догляду, а тим більше не звертався до суду з позовом до відповідачів про стягнення з останніх на його користь в порядку глави 17 СК України аліментів на його утримання, що свідчить про відсутність в [PERSON] потреби у сторонній допомозі та утриманні чи взагалі догляді за ним. Крім того, рішенням Здолбунівського районного суду від 19.12.2006р. по справі № 2-1251 було розірвано шлюб між батьками і стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 3012.2011р. за позовом [PERSON] було стягнуто з померлого аліменти на її користь на період навчання. Проте спадкодавець не виконував свій батьківський обов`язок по утриманню дітей і не сплачував аліменти за вказаними рішеннями судів. Крім того, на думку позивача відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування, оскільки за життя батька, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, а відповідачі ухилялися від надання батькові допомоги. Проте, позивачем жодним доказом не доведено обставин, які в сукупності могли би слугувати підставою для усунення їх від права на спадкування, а саме ухилення спадкоємців від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання спадкоємцями; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця у допомозі саме від них. Відповідачі зазначають, що лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємців може бути усунуто від права на спадкування. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ярмольчук В.С. позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити його. Позивач [PERSON] додатково зазначив, що до 18.10.2020р. його брат практично не хворів. 18 жовтня 2020 року йому зателефонував померлий та сказав, що у нього швидше за все стався інсульт, приїжджала швидка, оглянули його проте в лікарню не забрали. Наступного дня знову було викликано швидку медичну допомогу і брата госпіталізували в Рівненську МЦРЛ, а в подальшому перевели в Здолбунівську ЦРЛ. За два дні до смерті він забрав брата додому. Відповідачі знали, що батько знаходиться на лікуванні та в силу свого захворювання був у безпорадному стані, оскільки отримували листа, який він їм направив. Він також розмовляв з ними з приводу того, що необхідно вирішувати питання щодо догляду за батьком, так як він потребує сторонньої допомоги. Проте, звернення до відповідачів з проханням надати хоч якусь матеріальну допомогу на лікування та утримання спадкодавця чи вирішити питання про влаштування його в інтернат не дали жодного результату, незважаючи на те, що відповідачі, будучи дітьми спадкодавця, були зобов`язані брати участь у витратах на лікування та у інших витратах на його утримання. В судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] та її представник адвокат Думанський В.О. в задоволенні позову просили відмовити, з підстав, наведених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] додатково зазначила, що вона практично не пам`ятає, як проживала разом з батьком. Її батьки почали проживати окремо, коли їй було приблизно п`ять років. Тоді вони з мамою переїхали жити від батька з с.Глинськ, Здолбунівського району, Рівненської області в м.Вінницю. Весь час вона проживала разом з мамою, бабою і братом. З батьком вона бачилася років 10 назад. Коли батько вітав її з 25 річчям то також повідомив, що був у м.Вінниці. Проте, знаючи, що вона проживає також у м.Вінниці не приїхав до неї. Проте, що батька забрали у лікарню позивач їй не повідомляв, лише коли отримала листа, то дізналася, що він перебуває у важкому стані. Проте, відразу вона приїхати не могла, а коли у неї появилася можливість відвідати батька, в кінці грудня 2020р., то їй стало відомо, що він помер. Батько ніколи не просив у неї допомоги і ніколи не казав, що потребує сторонньої допомоги. Вона проживає в орендованій трьохкімнатній квартирі, де проживає шестеро осіб. ЇЇ заробітна плата не покриває всі видатки, їй допомагає мати. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є рідним братом померлого [PERSON] 18 жовтня 2020 року йому зателефонував брат та сказав, що йому погано. Він з батьком приїхали до брата, була швидка, його оглянули дали укол і поїхали, в лікарню не госпіталізували. Наступного дня знову викликали швидку і його вже госпіталізували в лікарню, спочатку в м.Рівне, а потім перевели в м.Здолбунів. Весь цей час брат знаходився в лікарні. За два дні до смерті він забрав брата до себе додому. До того, як брат захворів він працював офіційно водієм маршрутного таксі в м.Київ і з його слів мав достатній заробіток. До хвороби брат утримував сам себе. Брат жодним чином не висловлювався про те, що хоче позбавити своїх дітей спадщини. Свідок [PERSON] повідомив суду, що коли брат захворів він спочатку перебував в лікарні в м.Рівне, а потім в м.Здолбунів. Коли брат знаходився в лікарні і був у важкому стані, виникло питання, що з ним робити. Чи можливо влаштувати в інтернат, але без згоди дітей зробити цього було не можливо. Проте, діти про це не хотіли розмовляти. За життя брат щодо позбавлення дітей спадщини жодним чином не висловлювався. Коли брат хворів кошти на його утримання надавали інші брати. Свідок [PERSON] повідомила суд, що вона є матір`ю відповідачів. До батька дітей [PERSON] в с.Глинськ, Здолбунівського району, Рівненської області вона переїхала жити через вісім місяців після народження дочки. Коли проживала разом з померлим вона приймала участь в будівництві будинку. В 1997 році вона разом з дітьми переїхала жити назад в м.Вінницю, так як померлий зловживав спиртними напоями, застосовував до неї фізичну силу. Вона намагалася зробити все, щоб батько спілкувався з дітьми, але він не хотів цього зробити. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей практично не сплачував. Кошти на навчання дочки також відмовлявся сплачувати, мотивуючи тим, щоб вона переводилася на заочну форму навчання, влаштовувалася працювати і заробляла кошти на навчання. Померлий про надання допомоги на утримання не просив. Свідок [PERSON] повідомила суд, що вона є рідною тіткою відповідачів. Батько [PERSON] вихованням та утриманням дітей не займався. Діти іноді приїжджали до баби в с.Глинськ, але батько ними не цікавився. Аліменти сплачував нерегулярно і лише коли його розшукували через відповідні установи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Позивач по справі [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Копківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області 18.02.1958р. та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 30.10.1959р. Копківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є рідним дітьми спадкодавця [PERSON] . Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , про що Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 21.12.2020 року складено відповідний актовий запис № 377. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 34 від 18.12.2020р. причиною смерті [PERSON] стала хронічна недостатність кровообігу, ішемічна хвороба серця. Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] на підставі ст.1224 ЦК України просить усунути відповідачів [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування майна їх батька, оскільки вони умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] , який потребував допомоги в зв`язку з перебував у безпорадному стані внаслідок важкої хвороби. За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги, а позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги Вирішуючи питання щодо усунення відповідачів від права на спадкування майна їх батька [PERSON] суд зважає на наступне. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що відповідачі, як діти померлого [PERSON] , знали про важку хворобу батька та його безпорадний стан проте відмовилися від надання йому будь-якої допомоги. Весь час протягом якого спадкодавець перебував в безпорадному стані і аж до його смерті він доглядав його, купував всі необхідні ліки, продукти та оплатив і здійснив повністю поховання рідного брата. З епікризу № 593 виданого КНП «Здолбунівська центральна районна лікарня» Здолбунівської районної ради вбачається, що [PERSON] з 18.10.2020р. знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП ЦМЛ м.Рівне, а 28.11.2020р. був переведений в КНП ЗЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.11.2020р. по 18.12.2020р. та був виписаний з лікарні в стабільно важкому стані. Таким чином в період з 18 жовтня 2020 року по день смерті [PERSON] постійно знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, який і здійснював його догляд. Необхідну допомогу в придбанні ліків йому в цей час надавав позивач. Крім того, як встановлено в судовому засіданні про те, що спадкодавець [PERSON] захворів на важку хворобу та потребував допомоги відповідачі дізналися з листів направлених їм позивачем. Як вбачається з матеріалів справи вказані листи були відправлені позивачем 03.12.2020р. та отримані відповідачами 08.12.2020р., тобто за десять днів до смерті [PERSON] . Крім того в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] офіційно працює і в силу виконання посадових обов`язків не мала можливості відразу приїхати до батька, а відповідач [PERSON] тривалий час знаходиться в плаванні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та достовірних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] потребував допомоги від своїх дітей, за умови отримання її від інших осіб, позивачем суду не надано. Не надано позивачем і доказів наявності у відповідачів матеріальної й фізичної змоги надавати таку допомогу своєму батьку. Доводи позивача щодо понесення ним витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в якості підстав для усунення відповідачів від права спадкування судом до уваги не приймаються, оскільки, відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.1232 ЦК України, понесення особою таких витрат є підставою для їх стягнення зі спадкоємців у разі їх розумності та обґрунтованості, проте не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed