Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Ленінським відділом ЗАГСом м. Донецька 2 червня 1989 року, актовий запис № 359. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сумісне життя між ними не склалось з причини відсутності взаємопорозуміння, почуття кохання та поваги один до одного втрачено, подружні стосунки вони не підтримують, проживають окремо, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, в матеріалах справи мається його заява з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зазначив, що дійсно сім'я розпалась та її збереження являється неможливим, окремо вони не проживають з 21 травня 2007 року, наполягає на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи мається її заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, зазначила, що дійсно сім'я розпалась та її збереження являється неможливим, окремо вони не проживають з 2008 року, наполягає на розірвання шлюбу. З питанням щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу вона не визначилась. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом ЗАГСом м. Донецька 2 червня 1989 року, актовий запис № 359, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Судом встановлено, що сумісне життя між ними не склалось, сімейні відносини припинені з причини відсутності взаємопорозуміння, почуття поваги та кохання один до одного втрачено, мешкають окремо, їх сім'я розпалась та її зберегти не можливо. З письмових пояснень сторін встанолено, що позивач наполягає на розірвання шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згодна. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ч. 2 п. 3 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В порядку ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 51, 56, 104, 110, 111, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved