Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину нерухомого майна, відшкодування витрат на поховання, у якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації [PERSON] та [PERSON] з травня 1973 року по 04 вересня 2009 року, визнати за ним право власності на: 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частину земельної ділянки розміром 6 соток та 1/2 частину будинку, розташованих по [ADDRESS] ; солідарно стягнути з відповідачів на корить позивача 12000,00 гривень витрат пов`язаних з похованням [PERSON] , а також вирішити питання щодо судових витрат понесених позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який за життя заповів позивачу все належне йому майно. 06.04.2018 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення спадкових прав позивачу стало відомо, що його померлий батько не встиг оформити право власності на спільне майно, яке було набуте ним за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , яка померла [INFO] . З 11.07.1967 року по 08.05.1973 року батько позивача та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і після його розірвання продовжували проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, мали спільні побут та бюджет. За час їх спільного проживання за спільні кошти було придбано земельну ділянку розміром 6 соток та будинок по [ADDRESS] і двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , батько позивача звернувся з заявою про прийняття спадщини до Другої Київської державної нотаріальної контори, однак не оформив спадкових прав, оскільки помер. 19.06.2018 року позивач звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття належного батькові вищевказаного майна і дізнався, що крім його батька, за отриманням спадщини після смерті [PERSON] звернулись відповідачі у справі. Спадкові права не оформлені. Позивач вважає, що вищевказане майно було придбано внаслідок спільної праці членів сім`ї ( [PERSON] та [PERSON] ), а тому є їх спільною сумісною власністю відповідно до положень ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин та набуття майна, а тому частка у спільному майні має бути успадкована ним після смерті батька. Також позивач зазначає, що спільно з батьком здійснили витрати по похованню [PERSON] , оплатили поминальний обід, ритуальні послуги, орієнтовна сума витрат складає 12 000 гривень, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. 10.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження в даній справі. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні заявлених вимог, посилаючись на те, що позивач не прийняв спадщину після смерті батька, а тому у нього не виникло прав, пов`язаних зі спадкуванням, а тому права позивача ніяким чином не порушені. Крім того, спірне майно придбано [PERSON] у особисту власність, а земельна ділянка взагалі не має кадастрового номеру, а тому не є об`єктом цивільних прав. Крім того, зазначає, що відповідач [PERSON] несла витрати по похованню померлої [PERSON] , а позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення таких вимог. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, згідно якого він просить відмовити у задоволенні заявлених у справі вимог, оскільки після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але спільного бюджету не мали, не вели спільної праці для придбання спірного майна. Вважає, що заявлені у справі вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. В судовому засіданні 01.02.2019 допущено процесуальне правонаступництво відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] її спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] . Від вказаних осіб відзиву на позов до суду не надходило. Позивач та його представники в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні заявлених вимог з підстав, що зазначені у відзиві. Інші відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. В період з 11.07.1967 по 08.05.1973 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати спільно. 05.08.1981 року на підставі рішення Носівського міськвиконкому №80 від 30.07.1981 року [PERSON] придбала жилий будинок площею 12,10 кв.м за адресою: [ADDRESS] , який розміщений на земельній ділянці. 14.08.1998 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись її сестри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] Спадкові права не оформлені. [INFO] [PERSON] помер. Його спадкоємцем за заповітом є його син - позивач у даній справі [PERSON] . За життя [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м.Києві, Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зміну черговості у спадкуванні. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04.11.2011 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м.Києві, Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зміну черговості у спадкуванні. В даній справі [PERSON] просив, зокрема, визнати право спільної сумісної власності на наступне нерухоме майно: -квартиру [ADDRESS] ; -квартиру [ADDRESS] ; -жилий будинок та земельну ділянку розміром 15 соток, розташовані по [ADDRESS] ; -жилий будинок та земельну ділянку розміром 6 соток, яка розташована по [ADDRESS] . У вказаному судовому рішенні встановлено судом те, що витрати на поховання [PERSON] . ніс [PERSON] , а також те, що майно, про визнання права власності на яке просив позивач [PERSON] , було набуто [PERSON] за грошові кошти, внесені нею особисто. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У цьому провадженні позивач [PERSON] , який не брав участі у вищевказаній справі, що перебувала у провадженні Печерського районного суду м.Києва, звертаючись з вимогами про визнання права власності на частку у майні, посилався на те, що згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» (чинного, на момент придбання спірного майна), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст.18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Позивачем [PERSON] в якості доказів, які на його думку підтверджують факт набуття майна у спільну сумісну власність, подано докази - показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили суду факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу, їх спільний побут, розподіл обов`язків щодо його належної організації. Суд вважає дані докази недостатніми для прийняття рішення про те, що саме внаслідок спільної праці вказаних осіб ними отримано дохід, який був в подальшому спрямований на набуття спільного майна. Зокрема суду не надано доказів щодо розмірів та джерел отримуваних доходів [PERSON] , [PERSON] , наявність чи відсутність їх особистих заощаджень, об`єднання спільних коштів для придбання саме того нерухомого майна, про виділ частки у якому просить позивач. Сам по собі факт ведення спільного господарства на період придбання майна безумовно не свідчить про те, що спірне майна є об`єктом спільної сумісної власністю. З огляду на це підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Щодо вимог про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 1973 року по 04.09.2009 року, суд зауважує наступне. Згідно ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як вбачається зі змісту ч.2 цієї ж статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. Вказані вимоги законодавства на думку суду вказують на те, що судом можуть встановлюватись лише ті факти, які мають юридичне значення, тобто породжують, змінюють, припиняють особисті чи майнові права заявника (позивача). Як зазначалось вище, суд при розгляді справи не знайшов правових підстав для визнання майна, придбаного [PERSON] спільним сумісним майном з [PERSON] та, як наслідок, набуття позивачем права власності на частку у даному майні в порядку спадкування, у зв`язку з чим суд вважає правильним відмовити у встановленні факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , оскільки встановлення даного факту не породжуватиме тих правових наслідків для позивача, які визначені ним при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення витрат на поховання, суд вважає необхідним відмітити те, що відповідно до ст.1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Заявляючи вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, понесених ним та його батьком [PERSON] , позивачем визначено орієнтовну вартість понесених витрат у розмірі 12 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вже зазначалось вище, витрати по похованню [PERSON] ніс [PERSON] , що встановлено рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04.11.2011 року. Будь-яких доказів, які б підтверджували розмір понесених витрат позивачем не подано. Доводи позивача про те, що документи, які підтверджують понесені витрати, ним втрачені не можуть бути підставою для звільнення від доказування розміру таких витрат. За відсутності доказів щодо розміру понесених витрат у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє також. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed