Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і просив стягнути з останнього на свою користь основний борг у розмірі 750 000,00 грн, пеню від позики у розмірі 61 253,41 грн, 3% річних у розмірі 40 068,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 84 075,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 лютого 2018 року він з відповідачем уклали договір позики, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 750 000,00 грн, які зобов`язувався повернути до 15 серпня 2018 року. Однак станом на час звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, грошові кошти не повернув у передбачений договором строк, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 935 396,90 грн. 18 червня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також позов визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 лютого 2018 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали договір позики, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 750 000,00 грн, які зобов`язувався повернути до 15 серпня 2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальникзобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що станом на день розгляду справи відповідач свої вимоги за договором позики не виконав належним чином та не повернув грошові кошти, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість з основного боргу у розмірі 750 000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того відповідно до проведеного судом розрахунку у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість з пені від позики у розмірі 61 253,41 грн, 3% річних у розмірі 40 068,49 грн, інфляційних втрат у розмірі 84 075,00 грн. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з вищенаведеним та тим, що відповідач визнає позов у повному обсязі, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 9 353,97 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 551, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved