Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Донецька з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька «про відшкодування моральної шкоди завданої пошкодженням здоров'я». Позовні вимоги мотивує наступним. Позивач [PERSON] працював з 03.01.1979 року по 21.12.2009 року на шахті «ім. О.О. Скочинського» на гірничих посадах - гірничим робочим підземним з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем під землею. 21.12.2009 року позивач був звільнений з роботи за ст. 40 КЗпП України за станом здоров?я. Під час праці на вказаному підприємстві 10 грудня 2003 року з позивачем стався нещасний випадок, пов?язаний з виробництвом, що підтверджується Актом про нещасний випадок на підприємстві № 55 за формою Н-1. Відповідно до вказаного Акту позивач отримав виробничу травму - рвані та размозжені рани 3 і 4 пальців правої кісті. Внаслідок отриманих виробничих травм позивач тривалий час знаходився на лікуванні в медичному закладі. Згідно первісної довідки МСЕК №2 м. Донецька № 086568 позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності. Позивач вказує, що вказані виробничі травми приводять до моральних страждань, порушили нормальні життєві зв'язки. Життєдіяльність обмежена. Змінився звичайний спосіб його життя. Внаслідок вказаних травм позивач вимушений витрачати час на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, неодноразові обстеження та консультації спеціалістів, будучі позбавлений можливості спілкування зі своєю родиною, що з що в свою чергу завдає неподобства, обмеження спілкування з сім'єю та порушення нормальних життєвих зв'язків. Крім того позивач вимушений обмежувати коло спілкування зі знайомими та друзями. За таких обставин, позивач просить суд стягнути на його користь з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька 10 000, 00 гривен, в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Левіна Н.О., яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, вважаючи, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди тому що МСЕК не встановлена моральна шкода, а також в зв'язку з тим, що позивачем не підтверджений факт спричинення моральної шкоди, про що викладено у письмових запереченнях відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач [PERSON] працював на ВП ДП ДВЕК«шахта ім. О.О. Скочинського» на посаді гірничого робочого підземного з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем під землею, що підтверджується трудовою книжкою. 21.12.2009 року позивач був звільнений з роботи за ст. 40 КЗпП України за станом здоров?я. 10 грудня 2003 року, під час роботи на вказаному підприємстві, з позивачем стався нещасний випадок, пов?язаний з виробництвом, що підтверджується Актом про нещасний випадок на підприємстві № 55 за формою Н-1. 17 березня 2004 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії № 2 м. Донецька, позивачу було первинно встановлено втрата професійної працездатності на 20 %, у зв'язку з отриманою ним виробничою травмою 10.12.2003р. У відповідності зі ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За змістом ст. 21, 28, 30, 34, 35 вищевказаного Закону та абзацу 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Тобто, відповідач у відповідності з діючим законодавством добровільно, відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок травми на виробництві пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого, з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів, але згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 24.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо, а положення ст. 34 вищевказаного Закону, треба розуміти як визначення порядку, процедури та розміру відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності, тому що, у випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, тому задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на наслідки виробничої травми, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та ст.4 п.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial