Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04 червня 1999 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що через часті суперечки та відсутність взаєморозуміння майже два роки шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення та збереження сім'ї недоцільне. Спорів щодо визначення місця проживання та матеріального утримання неповнолітньої дитини у сторін немає. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити та не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з'явилась надала заяву, в якій визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 04.06.1999 року було укладено шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спорів щодо визначення місця проживання та матеріального утримання неповнолітньої дитини на час розгляду справи у сторін немає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згодна з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved