Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] ([PERSON], Хурсін) І.С., третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить зобовязати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO]. Просить визначити способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: кожного першого та третього тижня місяця із 17:00 год. пятниці до 19:30 год. неділі, а також у святкові дні; кожної неділі із 12:00 год. до 19:00 год.. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка [PERSON], 08 травня 2003, року народження. 24 грудня 2003 року Відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції зроблено актовий запис про розірвання шлюбу між сторонами. Сторони не можуть досягти згоди щодо участі батька у вихованні дитини, її утриманні, особистому спілкуванні. Зазначив, що відповідач уникає зустрічей та чинить перешкоди позивачу у його намаганнях зустрітися з дочкою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] ([PERSON], Хурсін) та її представник [PERSON] в судовому засіданні вважають, що при винесенні рішення слід врахувати, що побачення із дитиною мають відбуватись за її взаємної згоди із врахуванням її думки, яка є визначальною. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та Хомич ([PERSON], Хурсін) [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ИД №014119, видане 12.04.2007 року Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. актовий запис №327 від 24.12.2003 р.). У даному шлюбі народилася дочка [PERSON] (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №055237, видане 18.07.2007 р. відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області), яка проживає разом з матірю Хомич ([PERSON], Хурсін) І.С. за адресою: м. Тернопіль вул. Винниченка, 10/47. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України , той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифіковану Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 171 СК України передбачено, що думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Вирішуючи питання щодо віку, з якого думка дитини має враховуватися, суд по аналогії закону враховує правову позицію частини 1 статті 218 СК України, зі змісту якої випливає, що думка дитини має бути врахована, якщо вона (дитина) досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] зазначила суду, що вона не бажає проводити зустрічі із своїм батьком [PERSON], оскільки він оспорював своє батьківство щодо неї, звертався в суд з приводу цього, тривалий час не здійснював її утримання та не піклувався, не цікавився її життям. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька, що проживає окремо [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 06 січня 2016 року №22, орган опіки та піклування вважає за доцільне: встановити графік побачень батька [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], один раз в місяць за домовленістю між батьками на нейтральній території в присутності матері дитини; рекомендувати батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, приділяти доньці увагу і турботу; рекомендувати матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON], не чинити перешкод у спілкуванні батька з донькою. Суд проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. При цьому, суд враховує думку неповнолітньої [PERSON], висновок органу опіки та піклування, пояснення матері дитини, та приходить до висновку, що побачення дитини з батьком слід проводити із врахуванням графіку побачень батька з дитиною, запропонованих органом опіки та піклування, в присутності матері, з врахуванням згоди самої неповнолітньої [PERSON] Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд зазначає, що [PERSON] не надав суду доказів, які б підтверджували чинення перешкод останньому з боку відповідача щодо побачень та спілкування з неповнолітньою [PERSON], а тому вважає, що позов у цій частині не підлягає до задоволення. Також, суд зазначає, що позивач тривалий час не сплачував коштів на утримання неповнолітньої [PERSON], вважав, що він не є її батьком, не проявляв батьківської турботи, не цікавився її розвитком та навчанням, станом здоров»я, що негативно вплинуло на відносини батька та дитини, сформувавши у неповнолітньої не бажання проводити побачення та спілкування із своїм батьком. На підставі наведеного,

Outcome: partial