Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «Рівнеазот» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку. Вимоги своєї позовної заяви мотивує тим, що з 29.12.2011 обіймав посаду директора представництва ПрАТ «Рівнеазот» до свого звільнення за угодою сторін 30.03.2018. З моменту звільнення і до цього часу існує заборгованість із заробітної плати, нарахованої за період лютий 2017 - червень 2017 р., у розмірі 106 391, 19 грн. Наявність заборгованості підтверджується довідкою наданою на вимогу відповідача про суми, які належать до виплати при звільненні та випискою з банківського рахунку. Таким чином, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом порушених прав та просив стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Ухвалою судді від 04.04.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого засідання. Ухвалою судді від 17.05.2019 було закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, на поштову адресу суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. 13.05.2019 Представником ПрАТ «Рівнеазот» було подано відзив на позов, відповідно до якого повністю заперечували, щодо вимог позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку, оскільки на думку відповідача наявні поважні причини та об`єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем. Відповідно до договору № 1798 від 25.11.2005 р., ПАТ «Рівнеазот» здійснює очистку калінізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього м. Рівне. РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» має заборгованість перед відповідачем, яку наразі погасити не в змозі, відтак утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПАТ «Рівнеазот». Такі обставини спричиняють додаткові непередбачувальні витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки перебої в їхній роботі можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища в межах всього міста. 7 березня 2017 року відповідачу повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію для українських аграрів, фактично замінивши українські мінеральні добрива імпортом їх з Росії. Перебуваючи в стані крайньої необхідності ПрАТ «Рівнеазот» вживало всі можливі заходи для оплати заборгованості за газ, відновлення виробництва та збереження 2 712 робочих місць. Розуміючи свою відповідальність за необхідність проведення розрахунку зі звільненими працівниками, ПрАТ «Рівнеазот» провела звільнення позивача відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України і нарахувала йому тримісячний середній заробіток. Аналогічна ситуація і з рештою звільнених працівників і на це пішли великі кошти на виплату вихідної допомоги. В свою чергу підприємство має значні борги по зарплаті перед працівниками, які залишились працювати. Таким чином, ПрАТ «Рівнеазот» порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності, оскільки шкода, завдана позивачу у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам юридичної особи. Також відповідач заперечує, щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки сума пред`явлена до стягнення відповідачем у розмірі 13 500, 00 грн., не є спів мірною із складністю справи та виконанням робіт. Отже, враховуючи, що шкода позивачу була заподіяна у стані крайньої необхідності, і однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність відповідач просить звільнити його від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні та відмовити відносно стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на правничу допомогу. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ПрАТ «Рівнеазот» на посаді директора представництва та 30.03.2018 відповідно до наказу від 26.03.2018 № 546 позивача було звільнено з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7) На заяву позивача сектором розрахунку з оплати праці бухгалтерії Головним бухгалтером ПАТ «Рівнеазот» надано довідку про суми, які належать виплаті при звільненні, згідно якої [PERSON] звільненому 30.03.2018 згідно наказу № 546-ВК від 26.03.2018 належить до виплати: 106 391, 19 грн. (а.с. 9) Наявність заборгованості при звільненні також не спростовується відповідачем. Згідно положень ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню судом, оскільки вказаний розмір заборгованості підтверджується належними та допустимими доказами. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України) Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації сум в день звільнення, коли ж він у цей час не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 12 червня 2019 року в справі № 61-44467св18. Відповідно до змісту ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно наданих відомостей за останні 2 календарні місяці роботи 2018 року, що передували звільненню, позивач отримав від відповідача заробітну плату в загальній сумі 74 789, 18 грн., таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 1823, 04 грн. (січень 2018 р. - 37 394, 59 грн. + лютий 2018 р. - 37 394, 59 грн. : 328, 2 фактично відпрацьованих годин за вказаний період = 227 86 середньогодинна заробітна плата х 8 робочих годин ), а загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у період з січня 2018 по лютий 2019 включно в перерахунку становить 453936, 96 грн. (249 - робочих днів х 1812, 04 - середньоденний заробіток= 453936, 96 грн.). Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 453936, 96 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, а також підягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1063, 91 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд вважає необхідним зауважити наступне. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Таким чином, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджується відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною На підставі викладеного та

Outcome: partial