Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про витребування майна. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що 31.08.2019 року позивач придбав транспортний засіб Huyndai Grander 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Маючи намір продати вказаний автомобіль, позивачем була видана довіреність на представництво з правом продажу вказаного автомобіля на ім`я [PERSON] , який запевнив, що зможе знайти покупців. Після чого, позивачем, було передано [PERSON] вказаний автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Протягом місяця з моменту передачі автомобіля, позивач неодноразово звертався до [PERSON] щодо наявності інформації про покупців вказаного автомобіля, проте [PERSON] повідомив позивача, що через новорічні свята йому не вдалось знайти покупця. У подальшому 21.01.2020 року відповідач [PERSON] зателефонував позивачу та повідомив, що до нього звернувся громадянин та запропонував допомогу з продажу вказаного автомобіля, у зв`язку із чим 22.01.2020 року позивачем була видана нотаріальна довіреність на ім`я [PERSON] , однак автомобіль так і не був проданий, а зв`язок із відповідачем [PERSON] був втрачений. 22.06.2020 року позивачем скасовано довіреність на ім`я [PERSON] , а 28.07.2020 року скасовано довіреність на ім`я [PERSON] . Таким чином, у відповідачів відсутні правові підстави володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем позивача. На підставі викладеного, позивач просить витребувати у відповідачів та передати позивачу легковий автомобіль Huyndai Grander 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на рухоме майно автомобіль марки Hyundai Grandeur, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 8041 від 31.08.2019 року. Заборонено особам, що мають повноваження державного реєстратора, вчинення дій, спрямованих на відчуження, розпорядження та (або) реєстрацію, перереєстрацію зареєстрованого за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на праві власності рухомого майна - автомобіля Hyundai Grandeur, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску. В іншій частині заяви - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У письмовій заяві, яка надійшла на адресу Деснянського районного суду м. Києва, [PERSON] повідомив про те, що позивач звернувся до нього за допомогою продати автомобіль Hyundai Grandeur, д.н.з [NUMBER] . Для демонстрації вказаного автомобіля позивач видав довіреність на його ім`я та передав документи та ключі від автомобіля. В середині січня 2020 року, відповідачу зателефонував чоловік на ім`я [PERSON] та запропонував допомогу у продажі автомобіля, про що [PERSON] повідомив позивача. Після чого позивач видав довіреність на ім`я [PERSON] , а відповідач [PERSON] на прохання позивача, передав ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідачу [PERSON] . Подальше місце знаходження позивача, відповідача [PERSON] та автомобіля - відповідачу [PERSON] не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що автомобіль марки Hyundai Grandeur, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 8041 від 31.08.2019 року (а.с.7). 14.12.2019 року позивачем [PERSON] було видано нотаріально посвідчену довіреність на ім`я відповідача [PERSON] щодо транспортного засобу номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Суд позбавлений можливості з`ясувати обсяг повноважень відповідача [PERSON] згідно вказаної довіреності, оскільки представником позивача не було надано суду її повний текст (а.с.10). 22.01.2020 року, тобто у період дії довіреності, яка видана позивачем на ім`я [PERSON] , позивачем [PERSON] було видано іншу нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив останнього розпоряджатися (продати, обміняти, передати в оренду/лізинг, заставу) належним позивачу автомобілем Hyundai Grandeur, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, про що свідчить довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі №75, 76 (а.с.8). Згідно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреності від 22.06.2020 року № 42110452 позивачем було припинено дію довіреності від 22.01.2020 року №75. Згідно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреності від 28.07.2020 року № 42378001 позивачем також було припинено дію довіреності від 14.12.2019 року № 382 (а.с.11). Після скасування вказаних довіреностей, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] , позивач почав вимагати від відповідачів повернення йому автомобіля марки Hyundai Grandeur, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 37 - 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача. Судом апеляційної інстанції вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження вказаного автомобіля у відповідача». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи представника позивача про те, що транспортний засіб знаходиться саме у відповідачів [PERSON] та [PERSON] не доведені. Позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів знаходження вказаного автомобіля у незаконному володінні відповідачів. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що видача позивачем двох довіреності в один період щодо одного транспортного засобу марки Hyundai Grandeur, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, не може бути належним та допустимим доказом передачі спірного автомобіля відповідачам, а свідчить лише про наявність між позивачем та відповідачами представницьких правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення. Відповідно до частин першої та третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України). Пунктом 2 частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Згідно з частинами другою та третьою статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Відповідно до підпунктів 6.1, 6.2, 6.4 пункту 6 глави 4 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. Згідно з главою 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам на підставі усного звернення заінтересованих осіб, якщо вони не суперечать закону і не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено наступний порядок передачі заяв фізичних та юридичних осіб: заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку. Зазначені заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. Відповідно до п. 4 Порядку, на прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви. У свідоцтві викладається зміст одержаної на заяву відповіді або зазначається, що відповідь у встановлений у заяві строк не надійшла. Передача заяви та видача свідоцтва про передачу заяви є самостійними нотаріальними діями і реєструються в реєстрі нотаріальних дій під окремими номерами. Отже, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 09 вересня 2020 року в справі № 522/3746/19-ц (провадження № 61-7230св20). Проте, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України представником позивача не надано доказів направлення відповідачам [PERSON] та [PERSON] повідомлень про скасування довіреностей, виданих позивачем на ім`я відповідачів. Доводи представника позивача про те, що 25.07.2021 року мало місце порушення правил дорожнього руху, також не є належним та достовірним доказом перебування спірного автомобіля у розпорядженні відповідачів. Крім того, суд звертає увагу на те, що після скасування довіреностей позивачем, останній не звертався до правоохоронних органів щодо розшуку спірного автомобіля, про що свідчить відповідь Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр МВС № 8044 (ТСЦ МВС № 8044). За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року підлягають скасуванню. Відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed