Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, визнання фінансового зобов'язання дійсним та визнання права власності на земельні ділянки садового товариства. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 грудня 2016 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, згідно з яким передав Відповідачу грошові кошти в розмірі - 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) з умовою їх повернення до 02 січня 2017 року в повному обсязі. На підтвердження цього факту, було укладено договір позики, [PERSON] надано розписку від 02.12.2016 року, в якій зазначено, що відповідач позичає в [PERSON] суму грошових коштів в розмірі - 20 000 гривень (двадцятьтисяч гривень), яку зобов'язується повернути в строк до 02 січня 2017 року, а у разі, якщо він не спроможний буде повернути позивачу гроші за договором позики, то відповідач [PERSON] передасть позивачу у власність земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], площею - 0,0152 га, з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер [NUMBER], та земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS], площею - 0,0459 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. Вищевказані земельні ділянки належать брату відповідача [PERSON] (далі по тексту - третя сторона), що підтверджується Витягами з Державного Реєстру індексні номери - 87372792 та 87125039, на підставі приватної власності. У судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримавв повному обсязі. У судове засідання відповідач та третя особа не з'явилися, про дату, місце та час слухання справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Згідно з договору позики та розписки укладених 02 грудня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] грошові кошти в розмірі - 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) передані позивачем відповідачу з умовою їх повернення до 02 січня 2017 року в повному обсязі. Відповідно до вищевказаного договору позики зазначено у разі, якщо відповідач [PERSON] не спроможний буде повернути позивачу гроші за договором позики, то відповідач передасть позивачу у власність земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], площею - 0,0152 га, з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер [NUMBER], та земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS], площею - 0,0459 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до витягу з Державного Реєстру індексні номери - 87372792 та 87125039, земельні ділянки належать третій особі, брату відповідача [PERSON] на підставі приватної власності. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного Кодексу України, між сторонами був укладений догорів позики, відповідно до якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідач гроші отримав в повному обсязі, про що і свідчить, Розписка написана власноруч Відповідачем, але ухиляється від виконання зобов'язання за договором позики від 02.12.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такійсумі, переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи положення ст. 10 ЦПК України, де йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved