Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою у якій просить зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» (далі ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль»), [PERSON] та [PERSON] укласти з ним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що складаються з приміщень першого поверху під літ.А' та приміщень підвалу під літ.А', загальною площею 1437,6 м2, що розташовані за адресою [ADDRESS] (далі Приміщення) на умовах, визначених попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13 жовтня 2016 року № 1738. В обґрунтування цих вимог зазначає, що між ним та [PERSON] (далі [PERSON]) укладено зазначений вище попередній договір згідно якого вони зобов'язались не пізніше 17 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу Приміщення. На момент укладення цього правочину, Приміщення було зареєстровано за ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», власником якого був [PERSON] Однак формально ним володіла [PERSON], саме тому договір було укладено з нею. В момент підписання вказаного договору ним, тобто позивачем, було передано [PERSON] аванс в сумі 20'000 дол. США. Таким чином ним, як покупцем було повністю виконано умови зазначеного договору, чого не можна сказати про продавця за цим правочином. У обумовлений час, тобто до 17 листопада 2016 року основний договір укладено не було. Позивач вказує, що неодноразово узгоджував з [PERSON] день та час укладення договору купівлі-продажу Приміщення, однак через неявки останнього підписання так і не відбулось. Більше того, позивачу стало відомо, що підконтрольне [PERSON] підприємство ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» передало Приміщення в статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «Торгсервіс ТМ» (далі - ТзОВ «Торгсервіс ТМ»), директором якого, знову-таки є [PERSON] Саме тому позивач вважає, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов'язань згідно вказаного попереднього договору, що порушує його права. Їх слід захистити шляхом зобов'язання останніх укласти договір купівлі-продажу Приміщення, вважає [PERSON] У судовому засідання представник позивача - [PERSON] вказані вимоги підтримав. При цьому він посилався і на заяву про зміну предмету позову. Такі доводи представника позивача суд до уваги не бере, про що неодноразово повідомляв самому [PERSON] з огляду на таке. Про залишення вказаної заяви про зміну позовних вимог без руху, з зазначенням її недоліків, а саме: невиконання вимоги ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), та не сплати судового збору у встановленому законом розмірі за її подачу, судом було постановлено ухвалу у судовому засіданні 19 вересня 2017 року. Зміст цієї ухвали був доведений до відома та роз'яснений представнику позивача [PERSON], котрий брав участь у судовому розгляді. Однак вказана ухвала виконана не була, судовий збір у повному обсязі, сплачений не був, а тому зазначена заява була повернута представнику позивачу на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України. Представник ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд бере до уваги правову позицію вказаного підприємства, котру його представник виклав у своїх запереченнях проти позову. У них останній зазначає, що вважає позов [PERSON] безпідставним, посилаючись на те, що зазначена юридична особа не була стороною попереднього договору від 13 жовтня 2016 року, а тому жодних зобов'язань за ним на себе не брала. Про існування цього правочину йому стало відомо із позовної заяви [PERSON] Більше того, 23 листопада 2016 року Приміщення вибуло з власності ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» шляхом передання до статутного фонду іншої юридичної особи - ТзОВ «Торгсервіс ТМ». Представник ТзОВ «Торгсервіс ТМ» у судовому засідання проти задоволення позову заперечив і вказав, що юридична особа, яку він представляє справді є власником Приміщення згідно установчого договору та акту приймання-передачі майна як вкладу до статутного капіталу від 30 січня 2017 року. З позовної заяви [PERSON] йому стало відомо, що 13 жовтня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу Приміщення. На момент укладення цього договору власником зазначеного майна було ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», однак стороною цього правочину не являлось. Обов'язковою умовою укладення основного договору, згідно п. 1.4.3. попереднього договору, було набуття [PERSON] права власності на Приміщення. Однак цього не відбулось. Сплачений при укладенні зазначеного договору [PERSON] аванс був йому повернутий. Саме тому та з огляду на вимоги ч. 3 ст. 635 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), вимоги останнього про зобов'язання укласти зазначений договір купівлі-продажу є необґрунтованими та безпідставними. [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, пославшись на те, що основний договір у строк встановлений попереднім договором не укладався, аванс позивачу повернутий, [PERSON] не є власником Приміщення, а тому вимога про зобов'язання її укласти договір купівлі продажу цього майна є необґрунтованою. [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та проти їх задоволення заперечує. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази, вважає за необхідне зазначити таке: 13 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (далі Попередній договір). Пунктами 1.1, 1.2 цього договору визначено, що сторони погодили у термін не пізніше 17 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу (далі Основний договір) за яким [PERSON] зобов'язується передати, а [PERSON] прийняти та оплатити згідно умов цього, а також Основного договору, об'єкт нерухомого майна - Приміщення. Визнані сторонами, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають наступні обставини: на момент укладення Попереднього договору Приміщення належало ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль». На виконання вимог п. 2.2.1. Попереднього договору позивач передав [PERSON], аванс в сумі 523'290 грн., що еквівалентно 20'000 дол. США. У встановлений в Попередньому договорі строк Основний договір укладений не був. Отже має місце невиконання Попереднього договору. 17 серпня 2017 року аванс, сплачений позивачем згідно Попереднього договору, був йому повернений, що підтверджується копією заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дитюк Г.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1249. Частиною 2 ст. 635 ЦК України визначено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Таку правову позицію, викладно Верховним Судом України у справі за N 6-226цс14. Частиною 1, 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом не передбаченим пунктами 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, якщо він встановлений договором або законом. Обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права - зобов'язання вчинити дії (укласти договір), не встановлений ні договором, ні законом. Звідси суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах права, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, застосовані судом заходи забезпечення позову слід скасувати на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Outcome: dismissed