Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19.01.1998 року та витягу з держреєстру прав власності на нерухоме майно він є власником будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Луначарського, 68. З 2004 року у зазначеному будинку значиться зареєстрований відповідач по справі [PERSON], в якості члена сім»ї. У зв»язку з тим, що з квітня 2005 року відповідач не проживає у будинку, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з»явився, в судове засідання, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Луначарського, 68, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, витягом з держреєстру прав власності на нерухоме майно ( а. с. 6,7). Відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим в житловому будинку як член сім»ї з 2004 року, проте не проживає з квітня 2005 року, що підтверджується матеріалами справи.( а.с.9,10). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на ст.. 405 ЦК України, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній не проживає у спірному житлі з квітня 2005 року. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Оскільки, відповідач, маючи статус члена сім»ї позивача, фактично не проживає у належному йому на праві власності житловому будинку з квітня 2005 року, він може бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням , при цьому правовою підставою для цього суд визнає норму ст. 405 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням На підставі викладеного ст.. 9, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.. ст. 6,10,11,213,214,215,216,218 ЦПК України, суд

Outcome: approved