Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «СК «Україна», [PERSON] про відшкодування матеріальної спричиненої дорожньо - транспортною пригодою (надалі\~ДТП). В обґрунтування позову, зазначив, що 10 січня 2015 р у м.Маріуполі близько 17 год. 45 хв., [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos д.н. АН 3383ІЮ, що належить йому на праві власності, рухаючись по вул.Київській у напрямку вул. Орджонікідзе, на перехресті вул. Київська - пров. Київський, проявив неуважність і необережність, не правильно обрав дистанцію щодо автомобіля [NUMBER], який рухався попереду та знаходився під керуванням [PERSON], в результаті чого відбулося зіткнення. Внаслідок зіткнення, його автомобіль [NUMBER] отримав технічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26 січня 2015 року провадження щодо [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за\~ст.124 КУпАП\~було закрито, він був звільнений від адміністративної відповідальності та йому було зроблено усне зауваження. Відповідно до висновку «Укравтоекспертиза за №036/1 від 17 лютого 2015 року вартість матеріальної шкоди спричиненої позивачу як володільцю транспортного засобу автомобіль [NUMBER], складає 17510, 76 гривень, з яких вартість відновлювального ремонту складає 14145,53 гривні, втрата товарної вартості - 3365,23 гривні. Окрім того, вартість оцінки складає 300 гривень та 3 гривні комісія банку. Також позивачем були сплачені послуги аварійного комісару в розмірі 200 гривен. Всього матеріальна шкода складає 18013,76 гривень. Сума втрати товарної вартості - 3365,23 гривні, була стягнута з відповідача [PERSON] на підставі рішення суду від 17 грудня 2015 року. З метою отримати страхове відшкодування, 07 серпня 2015 року позивач направив до [PERSON] «СК «Україна» відповідну заяву, але, незважаючи на те, що страховик зазначену заяву отримав 07 вересня 2015 року, виплати до теперішнього часу не здійснені. В звязку з неналежним та не своєчасним виконання своїх зобовязань страховою компанією, посилаючись на норми діючого законодавства, просить стягнути з [PERSON] «СК «Україна»: матеріальну шкоду спричинену в результаті ДТП в сумі 13645,53, виходячи з розрахунку (17510,76 грн. -3365,23 грн. втрата товарної вартості 500 грн. розмір франшизи); пеню в розмірі 2540,03 гривень; три проценти річних в сумі 181,44 гривень; суму втрат від інфляції в розмірі 789,98 гривень; відсотки за користування грошовими коштами в сумі 1269,94 гривень;, а всього 18426,92 гривні. З відповідача [PERSON] просить стягнути розмір франшизи в сумі 500 гривень; витрати на оцінку пошкодженого автомобіля в сумі -300 гривень; послуги аварійного комісара в сумі 200 гривень та 3 гривні комісія банку, всього 1003 гривні. Судові витрати стягнути з відповідачів. Позивач в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зазначив, що ним були здійснені заходи, зокрема, шляхом надіслання адвокатського запиту на адресу [PERSON] «СК «Україна», з метою отримання копії стравного полісу, укладеного між [PERSON] та страховою компанією. Проте вказаний запит залишився без відповіді. Зазначив, що при розгляді цивільної справи за № 265/3438/15, за позовом [PERSON] до [PERSON] «СК «Україна» та [PERSON], останній зазначав, що його права та обовязки, як володільця транспортного засобу застраховані в [PERSON] «СК «Україна». Вважає, що при розгляді даної справи, суду необхідно виходити із наявності страхового поліса укладеного між [PERSON] «СК «Україна» та [PERSON] Представник [PERSON] «СК «Україна», будучи неодноразово належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у тому числі шляхом оголошення у газеті «Урядовий курєр», у судові засідання не зявився. [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. При таких обставинах, враховуючи, що відповідачі [PERSON] «СК «Україна» та [PERSON],будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи до суду не зявилися, про причини неприбуття не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Частина 4\~ст.61 ЦПК України\~передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 січня 2015 року у справі №263/747/15-п було встановлено, що 10 січня 2015 року о 17 год. 45 хв. [PERSON]керуючи автомобілем [NUMBER], (належного йому на праві приватної власності), рухаючись по вулиці Пашковського на перехресті з провулком Київським у місті Маріуполі не вибрав безпечну дистанцію та швидкість руху, не врахував дорожньої умови, а саме ожеледиці, та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]К.(належного йому на праві приватної власності), який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив п.12.1, 13.1\~Правил дорожнього руху\~України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт правопорушення підтверджується протоколом серії АВ2 №871243 про адміністративне правопорушення від 10 січня 2015 року, схемою до нього, письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та іншими матеріалами, доданими до протоколу. Дії [PERSON] вірно кваліфіковані за\~ст.124 КУпАП, оскільки він порушив\~правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. (а.с.29) Доказів того, що [PERSON]., керуючи належним йому транспортним засобом завдав [PERSON]шкоду внаслідок непереборної сили або умислу позивача, суду не надано. На надано суду також й доказів того, що в діях [PERSON] .під час ДТП встановлена наявність вини. При цьому, суд не приймає до уваги наявність ожеледиці, як умови, яка впливає на ступінь вини відповідача [PERSON] по цій справі, оскільки відповідно до п.12.1.\~Правил дорожнього руху, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Вина відповідача [PERSON] під час зазначеного ДТП, встановлена також рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 грудня 2015 року по справі № 265/3438/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що саме через дії відповідача [PERSON] сталося дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої позивачу [PERSON] була завдана матеріальна шкода. Відповідно до звіту №036/1 від 17.02.2015, який було складено оцінювачем [PERSON] та який суд розцінює як незалежну оцінку майна згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля Hyundai Accent, державний номер [NUMBER], становить 17510,76 грн., з яких вартість відновлюваного ремонту складає 14145,53 грн. та величина втрати товарної вартості - 3365,23 грн. (а.с. 20-24) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 грудня 2015 року по справі № 265/3438/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП, величина втрати товарної вартості в сумі 3365,23 грн. стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] (30-32) Таким чином, не відшкодованою залишилась вартість відновлюваного ремонту в сумі 14145,53 гривень, яку позивач просить стягнути [PERSON] «СК «Україна». Щодо зазначених вимог, суд виходить з наступного. Стаття 11 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правовідносини між страхувальником та власником наземного транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, регулюється спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Разом з тим, заявляючи вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з [PERSON] «СК «Україна», позивач та його представник виходили з того, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Daewoo Lanos д.н. АН 3383 І Ю [PERSON], була застрахована в [PERSON] «СК «Україна». Проте, в матеріалах справи поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між [PERSON] та [PERSON] «СК «Україна», відсутній. Посилання представника позивача на пояснення [PERSON], надані ним по справі за № 265/3438/15, під час яких він стверджував, що його цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля Daewoo Lanos. АН 3383 І Ю застрахована в [PERSON] «СК «Україна», є недопустимим доказом, з огляду на положення ч.2 ст.59ЦПК України, відповідно до яких, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 грудня 2015 року по справі № 265/3438/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, начебто укладений між [PERSON] та [PERSON] «СК «Україна» не був досліджений та оцінений судом під час розгляду вказаної справи. (а.с.30-32) Таким чином, відсутність зазначеного полісу, позбавляє суд можливості безпосередньо дослідити договір страхування (Поліс), його умови, та встановити обставини які є необхідними при розгляді вказаних вимог, а саме: відомості про страховика, строк дії договору, розмір матеріальної шкоди, розмір франшизи, тощо. А відсутність страхового договору є підставою для відмови в задоволені вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП, яке мало місце 10 січня 2015 року, за участю водія [PERSON], саме з [PERSON] «СК «Україна». Водночас, згідно п.4 Постанови ВССУ від 1 березня 2013 року N 4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За\~статтею 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення\~ЦК України\~факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). З огляду на наведе, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача [PERSON], як винної особи, підлягає стягнення вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача в сумі 14145,53 гривень; витрати на оцінку вартості матеріальної шкоди в сумі 300 гривень, витрати на послуги аварійного комісара в сумі 200 гривень, та 3 гривні комісії банку. Зазначені витрати підтверджені належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи: актами, квитанціями, тощо. (а.с. 19, 20-24, 27, 28) Задовольняючи вимоги позивача таким чином, суд виходить з того, що сама по собі можлива наявність договору страхування укладеного між страховою компанією та [PERSON], не спростовує висновків суду про відшкодування шкоди потерпілому саме з винної особи та не позбавляє можливості відповідача [PERSON], в майбутньому звернутися до страховика з вимогою про відшкодування зазначених витрат, в порядку регресу, зокрема, при умові виконання ним інших умов Закону № 1961-IV . До такого висновку суд дійшов також з огляду на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України (Постанова від 26 жовтня 2016 року № 6-954/16ц ) Щодо вимог позивача про стягнення витрат повязаних з несвоєчасним виконанням зобовязань, а саме: пені, трьох процентів річних, втрат від інфляції, відсотків за користування грошовими коштами, то суд відмовляє в задоволенні зазначених вимог, оскільки на даній стадії, відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд керується також положеннями Постанови ВССУ від 1 березня 2013 року N 4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ч.2 п.4 яких, положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Судові витрати по сплаті судового збору, підлягають розподіленню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial