Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів, в якому вказав, що 10.09.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на підставі якого відповідач отримав позику в сумі 2500000 гривень на строк до 10.09.2013 року. У встановлений строк відповідач борг не повернув. Просить стягнути з відповідача грошові кошти. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підставі якого відповідач отримав позику в сумі 2500000 гривень на строк до 10.09.2013 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 6). Згідно з ст. 526, 530 ЦПК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Відповідно до ч. ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, фактично між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого була видана розписка. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми боргу підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved