Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому проситьстягнути з останнього на свою (позивача) користь борг за договорами позики в розмірі 11 561, 00 грн. та 25 300,44 грн. відповідно, а загалом 36 861,44 грн.В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що24.02.2019 року між ним (позивачем) та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він (позивач) позичив грошові кошти в розмірі 22 200 грн., а [PERSON] прийняв ці кошти, про що останнім було видано власноручно написану розписку, у якій було визначено строк повернення позичених коштів, - серпень 2020 року, при цьому відповідачем частково, а саме: 09.05.2019 року в сумі 7 360, 00 гривень; 09.11.2019 року в сумі 993,00 гривні;17.12.2019 року в сумі 993 гривні;18.01.2020 року в сумі 993,00 гривні; 09.04.2020 року в сумі 300 гривень, а загалом 10 639, 00 гривень, було повернуто позику, про що ним (позивачем) зроблені відповідні записи на розписці, однак, в подальшому, відповідач грошові кошти в залишку заборгованості в розмірі 11 561, 00 грн. не повертає та відвирішення питання їх повернення ухиляється. Позивач також вказав, що 05.03.2019 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено також договір позики, відповідно до якого він (позивач) позичив грошові кошти в розмірі 900 доларів США, а [PERSON] прийняв ці кошти, про що останнім було видано власноручно написану розписку, у якій було визначено строк повернення позичених коштів, - 01.12.2019 року, однак, у визначений у розписці строк, відповідач грошові кошти не повернув та від вирішення питання їх повернення, - ухиляється, що змусилойого (позивача) звернутисядо суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання подав заяву, яка зареєстрована судом 19 квітня 2021 року за вх. № 9855 про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а також через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду невідомо, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, судом відзначається, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, судом відзначається, що відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.43 та ч.1 ст.44 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка є обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; окрім того, учасники судового процесу та їхні представники зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 24 лютого 2019 року було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 22 200 грн., які зобов`язався повернути у серпні, 2020 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надав розписку від 24.02.2019 року, відповідно до якої останній підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 22 000 грн. Встановлено, що взяті на себе зобов`язання в частині повернення в строк до серпня, 2020 року, отриманих в позику коштів в розмірі 22 200, 00 грн. відповідач виконав частково, повернувши позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 639, 00 грн., а саме:09.05.2019 року в розмірі 7 360 гривень; 09.11.2019 року в розмірі 993,00 гривні; 17.12.2019 року в розмірі 993 гривні; 18.01.2020 року в розмірі 993,00 гривні; 09.04.2020 року в розмірі 300 гривень, про що зроблені відповідні записи в розписці від 24.02.2019 року. Залишок боргу за договором позики від 24.02.2019 року становить 11 561, 00 грн. Крім того, судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 05 березня 2019 року було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 900 доларів США., які зобов`язався повернути в строк до 01.12.2019 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надав розписку від 05.03.2019 року, відповідно до якої останній підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 900 доларів США. При цьому, встановлено, що взяті на себе зобов`язання за зазначеним договором позики відповідач не виконав, та у встановлений в договорі строк кошти не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладеневище, судом відзначається, що зміст розписки від 24 лютого 2019 року про те, що відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 22 200, 00 грн., а так само зміст розписки від 05 березня 2019 року про те, що відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 900 доларів США, є підтвердженням як укладення між ними договорів позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договорами позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначених грошових сум. Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 24.02.2019 року визначений в договорі та який (строк) становить серпень, 2020 року, а також строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 05.03.2019 року визначений в договорі та який (строк) становить 01.12.2019 року, минув, пред`явлені позивачем розписки, які долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що відповідач на час судового розгляду справи борг в повному обсязі не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договорами позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем [PERSON] , як позикодавцем, щодо повернення сумм позики за зазначеними договорами, на підставі чого позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 24 лютого 2019 року в розмірі 11 561, 00 грн. та за договором позики від 05 березня 2019 року, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом,в розмірі 25 300, 44 грн. (що в еквіваленті 900 доларів США з розрахунку 1 долар США становить 28, 1116 грн. курс НБУ на 09.11.2020 року), а всього 36 861, 44 грн.,є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню зазначеної суми з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Крім того, позивачем [PERSON] заявлені судові витрати у справі, що складаються з судового збору в розмірі 840, 80 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1 200, 00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, судом відзначається наступне. Відповідно до п. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`яз ану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів що до обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 09.11.2020 року,який укладений між адвокатом АО «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Данилюк Н.В. та [PERSON] , предметом якого є надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів позивача в суді у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики; розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову допомогу), відповідно до якого характер правової допомоги (послуги) складають: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції, що становить 1 год. витраченого часу та становить 400 грн.; підготовка процесуальних документів, подання позовної заяви до Ленінського районного суду м. Кіровограда, що становить 2 год. витраченого часу та становить 800 грн., та квитанцію до прибуткового касового ордера від 09.11.2020 року на суму 1 200 грн. 00 коп., на підтвердження оплати послуг за надану правову допомогу. З огляду на викладене вище та з урахуванням норм ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 200 грн. 00 коп. є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг, враховується також, що відповідачем не заявлено клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, - на підставі чого з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 200, 00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №0.0.1900903775.1 від 11.11.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved