Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив стягнути борг у сумі 13586,75 доларів США, що становить 352983,76 грн. та судові витрати В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 15 серпня 2016 року [PERSON] отримав у позивача кошти у сумі 5000 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму коштів до 15.12.2016 року та сплачувати за користування позикою 5% щомісячно від суми. На підтвердження отримання коштів у позику [PERSON] написав розписку від 15.08.2016 року. Однак після визначеної дати відповідач грошові кошти не повернув. З дати отримання відповідачем позики [PERSON] повернув позивачу заборгованість в сумі 3251,36 доларів США. Останній платіж було здійснено 20.07.2018 року. Станом на липень 2019 року нарахована і не сплачена заборгованість відповідача складається з наступного: загальна сума боргу на момент останнього платежу - 8491,72 доларів США та проценти за дванадцять місяців від суми боргу на момент останнього платежу - 5095,03 доларів США. Загальна сума боргу складає 13586, 75 доларів США, що становить 352983,76 грн. Тому позивач просить суд стягнути вищезазначену суму боргу з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 23 вересня 2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності, просив позов задовольнити повністю, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву до суду не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вищевказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з .ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що 15.08.2016 року згідно розписки [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Шевченківським РВУМВС України в Чернівецькій області 16.01.2008 року, який проживає в [ADDRESS] , взяв в борг у [PERSON] 5000 доларів США грн. та зобов`язався повернути в строк до 15.12.2016 року, включаючи сплату 5 процентів щомісячно від суми боргу за користування грошовими коштами (а.с. 19). Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу - заборгованість відповідача складає 8491,72 доларів США станом на 20.07.2018 року (а.с.6-7). Станом на 02.12.2019 року грошові кошти у розмірі 5000 доларів США основного боргу та процентів за користування коштами [PERSON] , згідно розписки від 15.08.2016 року, не повернуті. При цьому, відповідачем в розумінні положень ст.ст.12, 81 ЦПК України наданий позивачем розрахунок суми заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано, а також не надано доказів на підтвердження виконання боргових зобов`язань за розпискою. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Оскільки позивач виконав свої обов`язки за договором позики від 15.08.2016 року перед відповідачем, надав відповідачу в борг суму у розмірі 5000 доларів США, а відповідач взяті по договору обов`язки не виконав, борг не повернув, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу та процентів від суми позики в загальному розмірі 13586,75 доларів США, що становить на день ухвалення рішення 325674, 40 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з наданням йому правової допомоги, то суд дійшов висновку, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3529,84 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved