Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту. Свій позов обґрунтовує тим, що 05.02.2018 в м. Луцьку по вул. Ковельській, 41 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «ВАЗ 212140» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «BMW» X5 н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. В результаті даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2018 у справі № 161/2520/18 [PERSON] визнанно винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 05.02.2018 за участю автомобілів сторін. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА». Позивач зазначає, що звертався до ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» із заявою про здійснення страхового відшкодування по вказаній дорьожньо-транспортній пригоді та надав запитувані документи, однак виплати страхового відшкодування не отримав. На замовлення позивача було виготовлено висновок № 1983 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] , згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 103388,64 грн. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» та [PERSON] 104422,54 з яких: 103388,64 вартість відновлювального ремонту та 1033,90 витрат по сплаті судового збору. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), відповідно до яких у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідач зазначає, що повідомлення про ДТП, яка мала місце 05.02.2018 ним отримана 03.01.2020. Разом з цим водії та власники транспортних засобів причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП , до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (п.33.3 ст.33 Закону). 10.01.2020 ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» замовило огляд транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] у суб`єкта оціночної діяльності, однак вказаний автомобіль на огляд представнику страховика не надано. У зв`язку з невиконанням вимог Закону відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що повідомлено позивача. Заперечує відповідач і щодо прийняття як належного доказу висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] та просить суд відмовити у задоволені позову. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві, позовні вимоги не визнав. Вказав, що на момент вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА», яку він невідкладно повідомив про ДТП, яке мало місце 05.02.2018. Вважає, що саме страхова компанія повинна нести відповідальність за завдану позивачу шкоду, а він є неналежним відповідачем у даній справі. Зазначив, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 є неналежним, оскільки не відповідає вимогам ст. 29 Закону та у ньому не враховано коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля. Ухвалою судді від 13.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 31.08.2020 ухвалою суду у справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено на час її проведення. Ухвалою суду від 21.12.2020 поновлено провадження у даній справі та призначено судовий розгляд. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Микулик В.М. подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» у судове засідання також не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд даної справи у його відсутності. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке. 05.02.2018 о 11 год. 20 хв. у м. Луцьку по вул. Ковельській, 41 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ 212140» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «BMW» X5 н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» № АМ/1255446. 06 березня 2018 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 03 грудня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши до заяви ремонтну калькуляцію пошкодженого транспортного засобу, виготовлену німецьким експертним підприємством «Hans-Joachim Lowak» з фототаблицями. Листом № 2080 від 06.12.2018 повідомив, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування завданої шкоди необхідно надати наступні документи: повідомлення про настання страхового випадку від потерпілої особи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водію, паспорт власника транспортного засобу, ідентифікаційний номер, банківські реквізити для перерахування страхового відшкодування. 26.12.2019 позивач надіслав ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» документи, що запитувалися, які отримані ним 03.01.2019, але страхових виплат не отримав. На підтвердження вартості відновлювального ремонту, позивач подав суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] від 24.05.2019. За змістом положень\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей\~1187,\~1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до\~статті 1192 ЦК України\~має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~визначено, що\~\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»\~та\~наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092\~(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 221/6180/16-ц від 25.07.2019. Натомість позивачем для підтвердження матеріального збитку надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] від 24.05.2019 щодо вартості відновлювального ремонту, який судом не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ з огляду на наступне. Так,\~ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6\~ст. 106 ЦПК України\~зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5\~ст. 106 ЦПК України\~у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] від 24.05.2019 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справа № 522/1029/18 (провадження №14-270цс19). Ураховуючи те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] від 24.05.2019 не є належним та допустимим доказом, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено розмір матеріального збитку, яка на його думку підлягає солідарному стягненню із відповідачів. Крім цього статтею\~6 Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з пунктом 22.1\~статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Враховуючи наведені приписи у позивача виникло право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням у ДТП автомобіля, що належить йому на праві власності Відповідно до\~статті 28 Закону до\~шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Судом встановлено, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1983 транспортного засобу «BMW» X5 н.з. [NUMBER] 17 від 24.05.2019 виконано на підставі фотокопій документів наданих для дослідження, що не відповідає пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092. Відповідно до якого калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу. Оскільки такий висновок виконаний без огляду автомобіля «BMW» X5 н.з. [NUMBER] , суд його до уваги не приймає. Разом з тим, за клопотанням сторони позивача у справі судом призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка не виконана у зв`язку з тим, що у судового експерта відсутня можливість безпосередньо оглянути та дослідити автомобіль «BMW» X5 н.з. [NUMBER] , який є об`єктом дослідження, а відповідно до наданих на дослідження матеріалів не являється за можливе визначити обсяг і характер пошкоджень досліджуваного колісного транспортного засобу, що унеможливлює вирішення поставлених перед судовим експертом запитань. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) . При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність та про відсутність заперечень щодо ухвалення рішення. Заявляючи відповідно до вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту, як це передбачено статтями\~75 - 79,\~81 ЦПК України. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed