Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», згідно якого просить поновити його на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року та стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. Крім того, позивач просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року. Після уточнення позовних вимог, наданих суду та надісланих на адресу відповідача 12.03.2018 року, позивач просить поновити його на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року, стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 129\~693 гр. 24 коп. Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із записом в трудовій книжці № 25 від 26.12.2017 року позивача було звільнено у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності і штату працівників згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, підставою звільнення зазначено наказ № 128 від 22.12.2017 року, копію якого йому не було вручено, що він вважає незаконним, а наказ таким, що підлягає скасуванню. Позивач також зазначає, що в порушення вимог законодавства про працю відповідачем під час вручення попередження про те, що його посада скорочується, а також впродовж двомісячного строку після вручення попередження, йому жодного разу не було запропоновано вакантну посаду чи роботу. Крім того, відповідачем при звільненні не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі, передбаченого ст. 42 КЗпП України, а саме: тривалий безперервний стаж на підприємстві (більше 30 років), передпенсійний вік (повних 58 років). Вважає, що його безпідставно звільнили з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, тому що будь-які зміни в організації виробництва і праці не відбувалися, а неправомірними діями відповідача, що виразилися у його незаконному звільненні, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у виникненні та тривалості тяжких відчуттів, переживаннях емоційного дискомфорту та стресу, відчуттям глибокої образи та незахищеності від незаконної поведінки роботодавця. Правовою підставою на стягнення моральної шкоди позивач вважає, зокрема, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Ухвалою суду від 29.01.2018 року відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання. На виконання ухвали суду від 29.01.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву (з доказом направлення його 14.02.2018 року на адресу позивача, арк.с.28, 29, 30-34), у якому просить в задоволенні позову відмовити на підставах, викладених у відзиві та з посиланням на ст. 64 Господарського кодексу України, якою визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Крім того представник відповідача вказала, що відповідач дотримався всіх вимог, передбачених ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, а позивачем не доведено порушення його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, а також не доведено у чому саме полягають його моральні страждання і чим вони підтверджуються. На виконання ухвали суду від 20.02.2018 року відповідачем 25.02.2018 року до суду направлено штатні розклади станом на 23.10.2017 року, 26.12.2017 року, 22.02.2018 року, які він просив долучити до матеріалів справи (арк. с. 59-150). За клопотанням представника позивача про витребування документів, задоволеного судом 12.03.2018 року, відповідач надав суду статут підприємства, завірений належним чином, посадову інструкцію заступника генерального директора з комерційної роботи та посадову інструкцію директора із закупівлі і логістики. Дослідивши надані суду докази в їх сукупності, визначившись, що між сторонами склалися правовідносини, що регулюються Кодексом законів про працю України, постановами Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2\~ст.\~124\~Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ч.1\~ст.221 КЗпП України\~визначають підвідомчість трудових спорів районним, районним у місті, міським чи міськрайонними судам. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.232 КЗпП України\~безпосередньо в районних, районних у\~місті,\~міських чи\~міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. В силу ч. 1ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК\~випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що [PERSON] народився 9.10.1959 року, що підтверджує його доводи, викладені у позовній заяві про те, що на час звільнення його з посади заступника генерального директора з комерційної роботи йому виповнилося 58 років 2 місяці 16 днів (а.с.5). Згідно трудової книжки БТ-1 № 3122782 [PERSON] (позивач) 2.04.2001 року розпорядженням ОК № 860 від 2.04.2001 року призначено на посаду заступника директора з постачання та збуту ЗАТ «Артемівський завод «Вістек», 1.01.2005 року переведено на посаду заступника генерального директора з комерційної роботи (згідно з розпорядженням ОК № 11 від 1.01.2005 року (а.с.9, зворотній бік). 23.10.2017 року позивач отримав персональне попередження про те, що відповідно до наказу від 5.09.2017 року № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «ВІСТЕК» посада заступника генерального директора з комерційної роботи з 25.12.2017 року скорочується (а.с.10, 38). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААЇ № 695740 [PERSON] є інвалідом 2 гр. загального захворювання довічно з 23.08.2017 року (а.с.11). 5.09.2017 року генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» видано наказ № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу» (а.с.35). Відповідно до цього наказу у звязку з введенням наказу № 187 від 22.08.2017 року в дію нової організаційної структури,

Outcome: dismissed