Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Чернівецької міської ради, треті особи: Державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.10.2013 року визнано за ним, [PERSON] право власності на ? частку [ADDRESS], площею 0,0865 га у садівничому товаристві «Мічурінець», цільове призначення якої - для ведення садівництва, але при написанні позовної заяви, відповідно до якої справа розглянута та ухвалене судом рішення, ним не було вказано істотну обставину по справі, а саме, те що 14 серпня 2002 року [PERSON], що проживала в [ADDRESS] і подарувала [PERSON], що проживала в [ADDRESS] одну другу частини земельної ділянки, за [ADDRESS], площею 0,0865 гa. у садівничому товаристві «Мічуринець», цільове призначення якої - для ведення садівництва. Зазначає, що 18 березня 2000 року [PERSON] склала заповіт, за яким усе належне їй майно заповідалось йому, а [INFO] [PERSON] померла, однак, акт про право власності на земельну ділянку та витяг Державного земельного кадастру про земельну ділянку не переоформила на своє ім»я через похилий вік та необізнаність. А, тому, просить суд визнати за ним, [PERSON] право власності на всю земельну ділянку за [ADDRESS], площею 0,0865 га у садівничому товаристві «Мічуринець» цільове призначення якої - для ведення садівництва. В попередньому судовому засіданні спір між сторонами був врегульований, представником відповідача позовні вимоги було визнано і відповідно сторони не заперечували проти розгляду справи по суті в попередньому судовому засіданні з ухваленням рішення, у відповідності до вимог ст. 130 ч.4 ЦПК України. Позивач [PERSON] і в його інтересах представник [PERSON] в попередньому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач надав суду пояснення аналогічно викладеним обставинам в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Чернівецької міської ради, за довіреністю Лелюк Х.М. в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представники третіх осіб: Державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції в попереднє судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки до суду, не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], доповнення до пояснення в його інтересах представника [PERSON], пояснення представника відповідача Чернівецької міської ради Лелюк Х.М., вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Належними доказами по справі встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.10.2013 року визнано було за позивачем [PERSON] право власності на ? частку [ADDRESS], площею 0,0865 га у садівничому товаристві «Мічурінець», цільове призначення якої - для ведення садівництва (а.с.6-8). Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При підготовки позовної заяви, відповідно до якої справа була розглянута та ухвалене Шевченківським районним судом м. Чернівці рішення від 21.10.2013 року, позивачем не було вказано істотну обставину по справі, а саме, те, що 14 серпня 2002 року [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] подарувала [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] - 1/2 частини земельної ділянки, за [ADDRESS], площею 0,0865 гa. у садівничому товаристві «Мічуринець», цільове призначення якої - для ведення садівництва, відповідно до договору дарування частини земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.9-10). Крім наведеного, установлено, що згідно заповіту від 18.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] - за життя [PERSON] усе належне їй майно, в тому числі і належну їй на праві власності [ADDRESS] заповіла позивачу (а.с.13), а також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2012 року посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В., спадкоємцем спадщини, на яку видане свідоцтво складається з прав на вклади із нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються в Чернівецькому обласному управлінні ПАТ «Державний Ощадний банк України» є позивач [PERSON] (а.с.12). [PERSON] [INFO] померла (а.с.11), але акт про право власності на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не переоформила через необізнаність правових питань. Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.182 ч.1 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Спадкування це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) визначено статтею 1216 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ч. 1 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини , а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини та згідно з статтею 1223 ч.1 та ч.2 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно норм ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтею 1270 ч.1 ЦК України. Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зміст п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7, відповідно до статей 1225 ЦК України і ст. 131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, при їх системному аналізі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved