Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 15.08.1990 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, у якому народилися діти: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які вже досягли повноліття. На протязі останніх десяти років сумісного проживання з відповідачем між ними було відсутнє взаєморозуміння через різні погляди на життя та підтримання сімейних відносин, матеріального забезпечення ті інших побутових питань. З цих підстав між ними постійно виникали суперечки, які закінчувалися особистими образами. Тому з травня 2016 року між ними фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, відносин вони не підтримують. Він пішов від відповідача та почав жити окремо. Позивач переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечитиме його інтересам, тому просить суд розірвати з відповідачем шлюб. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, наполягаючи на розірванні шлюбу, пояснив, що сумісне проживання з відповідачем є неможливим, окрім негативних почуттів він до неї нічого не відчуває. З травня 2016 року, зокрема у наданий судом чотирьохмісяний строк, ніяких намагань примиритися з його боку не відбувалося, бо жити в умових постійної зневаги, де панує тільки думка відповідача, він не може. Крім того, на протязі останніх п'яти років він підтримує стосунки з іншою жінкою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловилася проти розірвання шлюбу з позивачем, пояснила, що чоловік дійсно на протязі останніх п'яти років нахабно обманював її, зраджуючи з іншою жінкою. Вважає, що шлюб треба зберегти заради дітей і онуки, щоб позивач їх не ігнорував і допомогав, а не витрачав гроші на інших жінок. Вона намагалася примиритися у наданий судом строк, але позивач цього не бажає. У серпні 2016 року позивач спричинив їй легкі тілесні ушкодження, з приводу чого відбувається досудове розслідування. Прокоментувати свої почуття до позивача та ставлення до їх стосунків відмовилася. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15 серпня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 213, у якому народилося дві доньки, які досягли повноліття, що встановлено на підставі свідоцтва про шлюб, відміток у паспорті громадянина України, виданого на ім'я позивача (а.с.2, 3-4). Шлюбно-сімейні стосунки сторони остаточно припинили з травня 2016 року, не поновлюючи їх до теперішнього часу. Дану обставину і позивач, і відповідач підтвердили у судовому засіданні. Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, викладеним у ст.24 СК України, відповідно до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Крім того, відопідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. З'ясовуючи фактичні взаємини подружжя, судом встановлено категоричне небажання позивача продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем. Між сторонами тривлий час існують напружені стосунки, у тому числі через подружню невірність позивача та застосування за версією відповідача до неї насильства з боку чоловіка, що призвело до втрати внаслідок цього почуття любові та поваги одне до одного. Факт порушення кримінального провадження стосовно повідомлених відповідачем протиправних дій позивача щодо неї сторони не заперечували. Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, у наданий судом чотирьохмісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення та збереження сім'ї неможливим, спір про майно відсутній, у разі його наявності сторони будуть звертатися з окремим позовом, діти досягли повноліття. Наведені відповідачем підстави збереження шлюбу свідчать про примушування позивача до сімейних стосунків, пов'язані з бажанням користовуватися його матеріальними можливостями, що є недопустимим з точки зору вищенаведених принципів, на яких будується шлюб. З огляду на приведене суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження їх сім'ї не відповідало б інтересам позивача та суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. На підставі ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved