Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні, користуванні та обслуговуванні приватною власністю. В підтримання заявлених позовних вимог посилається на те, що у відповідності до реєстру права власності на нерухоме майно він являється власником житлового будинку [ADDRESS], розташованого на приватизованій земельній ділянці. Межі земельної ділянки встановлені в натурі по периметру з усіма землекористувачами, за винятком відповідачки, земля якої прилягає до тильної сторони їхнього будинку по [ADDRESS]. Неузгодженість меж приводить до руйнування стіни їхнього будинку, так як доступу до неї немає, оскільки частина будинку відгороджена парканом, що унеможливлює проведення будь - якого ремонту стіни. Натомість, відповідачка вважає, що тильна сторона будинку є межею між їхніми ділянками, а відтак він не має доступу до цієї стіни. Таку позицію відповідачки вважає неправомірною, оскільки згідно п. 3. 25 ДБН - 360 - 92 віддаль до межі сусідньої ділянки від найбільш відступної конструкції стіни повинна бути не меншою, ніж 1,0 м Приймаючи до уваги, що будинок збудований ще у 1895 році, а він придбав його у 2003 році згідно договору купівлі - продажу від 29. 03. 2003 року разом із земельною ділянкою для обслуговування цього будинку, то дані державно - будівельні норми щодо відстані від стіни будинку до межі його земельної ділянки повинні дотримуватись і бути обов'язковими, а відтак в силу ст. 391 ЦК України він вправі вимагати усунення перешкод відповідачкою, що являється його суміжним землекористувачем, у розпоряджанні ним своїм майном. З тих підстав просить постановити рішення, яким визнати частково неправомірним Державний акт на право приватної власності на землю № 485485 серії ЯД, виданий 25. 08. 2009 року на ім'я [PERSON], та зобов'язати управління Держземагентства у Самбірському районі внести до нього зміни у урахуванням вищезгаданих державно - будівельних норм, а саме відступити 1,0м на дільниці ділянки, що прилягає до стіни будинку [ADDRESS]. Під час розгляду даної справи неодноразово змінював свої позовні вимоги. В своїх останніх позовних вимогах просив постановити рішення, яким: - визнати для обслуговування його житлового будинку за терміном давності земельну ділянку наступним розміром: шириною 1м, довжиною 25м; - скасувати рішення Самбірської міської ради від 23. 10. 2008 року за № 20 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON]».; - визнати незаконним акт встановлення та узгодження меж [PERSON] від 13. 05. 2008 року; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №485185 площею 0,1000 га з кадастровим номером 46109000000040280036, виданий на ім'я [PERSON]; - усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, що перекриває хвіртку, якою користувалась його родина на протязі 50 років для обслуговування свого житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] його користь 5 000 грн. заподіяної матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з неможливістю обслуговування свого житлового будинку, проведення ремонту стіни, яка є в аварійному стані. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на викладені у первісному позові обставини та, зокрема, на ту обставину, що актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 30. 03. 2004 року, яка перебуває у спільному його користуванні разом з [PERSON] та [PERSON], та розташована у [ADDRESS], визнано факт проходження межі із земельною ділянкою відповідачки по дротяній огорожі, про що стверджує її підпис, в той час, як остання у 2009 році при приватизації своєї земельної ділянки усупереч вимогам ст. 106 ЗК України, не включивши в акт встановлення та узгодження меж від 13. 05. 2008 року своїх найближчих сусідів, в тому числі і його, та не повідомивши про день встановлення меж, чим порушила його право на користування земельною ділянкою, визначену твердими межовими знаками, зазначила, що межа між їхніми земельними ділянками проходить по тильній стороні їхнього житлового будинку. Таке порушення щодо неправильного визначення межових знаків унеможливило його користуватись своєю власністю, позбавило змоги обслуговувати свій житловий будинок. Отримавши внаслідок приватизації Державний акт на право приватної власності на свою земельну ділянку, відповідачка незаконно прикріпила до стіни їхнього будинку господарські будівлі, що приводить у відповідності до ДБН - 36 - 92** до порушення протипожежної безпеки, так як по стіні проходить газова труба і остання такими спорудами блокується. Відтак вважає, що він вправі вимагати відновлення таких межових знаків, просити визнати недійсним акт погодження та встановлення меж, складений під час приватизації земельної ділянки [PERSON], так як він не відповідає вимогам ст. 25 Закону України «Про землеустрій». З аналогічних підстав також вважає незаконним рішення Самбірської міської ради від 23. 10. 2008 року № 20 «Про передачу у приватну власність для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] земельної ділянки [PERSON].» та виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на землю, а відтак вважає, що в силу ст. 155 Земельного кодексу України вони (рішення міської ради та Державний акт на право приватної власності на землю) повинні бути скасовані. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в заявах обставини, і пояснив, що в даному будинку проживає з часу народження. Земельна ділянка відповідачки [PERSON] межує з його земельною ділянкою, які розділяє металічна огорожа. Проте, усупереч фактичним обставинам, без його відома відповідачка приватизувала свою земельну ділянку, самовільно встановивши межу, що проходить по стіні їхнього житлового будинку. Такі порушення привели до позбавлення його можливості обслуговувати своє майно, мати до нього вільний доступ, як цього вимагають діючі ДБН. Приймаючи до уваги, що частиною земельної ділянки шириною 1м та довжиною 25 м він користувався з часу народження, просить визнати за ним за терміном давності право на цю земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Беручи до уваги, що акт встановлення та погодження меж [PERSON] від 13. 08. 2008 року, вищезгадані: рішення Самбірської міської ради та Держаний акт на право приватної власності на землю видані усупереч діючому законодавству, просить визнати їх недійсними і скасувати та усунути перешкоди у користуванні своєю власністю шляхом знесення самовільно встановленої огорожі. Оскільки своїми неправомірними діями відповідачка порушила його право на безперешкодне користування приватною власністю, чим заподіяла матеріальну шкоду, так як позбавила можливості ремонтувати стіну, заставила його переживати, унаслідок чого погіршився стан його здоров'я, просить стягнути з [PERSON] у його користь 5 000 грн. заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Залучена до участі в розгляді справи у якості співвідповідача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позові обставини. Пояснила, що з приводу неправомірних дій відповідачки вони - позивачі зверталася в різні інстанції, де під час здійснення перевірок було встановлено порушення відповідачкою діючих ДБН під час приватизації земельної ділянки, створенні нею перешкод в обслуговуванні тильної стіни їхнього будинку, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами ( листами - відповідями на їхні звернення Головного санітарного лікаря міста Самбора Н. П. Шпак, заступника начальника інспекції І. Дзеси ). Пояснила, що відповідачка [PERSON] свідомо скрила від них факт приватизації земельної ділянки з метою умисного неправильного зазначення меж, що привело до порушення їх законних прав як власників у відповідності до ст. 118 ЗК України, позбавило можливості обслуговувати стіну будинку, по якій відповідачка встановила межу. Вважає, що посилання сторони відповідачів як на підставу у відмові у задоволенні позовних вимог на ту обставину, що судовим рішенням встановлено сервітут з метою обслуговування стіни їхнього будинку, є неправомірним, так як на протязі тривалого часу вони (позивачі) користувалися частиною земельної ділянки шириною 1,0 м, розташованої вздовж тильної стіни будинку, яку незаконно приватизувала [PERSON], що підтверджено актом погодження і встановлення меж, складеним у травні 2004 року під час здійснення приватизації земельної ділянки [PERSON], договором купівлі - продажу, на підставі якого вони придбали житловий будинок разом із земельною ділянкою. З тих підстав вважає неправомірною згадану приватизацію відповідачки та просить визнати недійсними і скасувати прийняте з цього приводу рішення Самбірської міської ради №20 від 23. 10. 2008 року «Про передачу відповідачці у приватну власність земельної ділянки», акт погодження і встановлення меж від 13. 05. 2008 року та виданий на їх підставі Державний акт на право приватної власності на землю щодо передачі у приватну власність [PERSON] 0, 1000 га землі. Приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] самовільно встановила огорожу, перекривши хвіртку, якою вся їхня (позивачів) родина користувалась на протязі 50 - ти років, просить усунути перешкоди в користуванні своєю земельною ділянкою шляхом знесення цієї огорожі. Оскільки на даний час доступ до тильної стіни їхнього будинку перекрито, що унеможливлює її обслуговування, остання приходить у непридатність, руйнується, то вчасно провести ремонтні роботи не можуть із - за згаданих перешкод. У випадку проведення такого ремонту, враховуючи індекс інфляції, подорожчання цін на будівельні матеріали вони нестимуть більші витрати, у зв'язку з чим вона переживає, зрушує свою нервову систему, а тому, не розмежовуючи розміру матеріальної та моральної шкоди, просить стягнути з відповідачки у їхню користь 5 000 грн. Прокурор Старосельська Т. С., представляючи інтереси позивача [PERSON] в попередніх судових засіданнях ствердила, що позовні вимоги позивача є підставними, оскільки межові знаки встановлені невірно, що порушує права позивача. Прокурор Сітек В. І. в судовому засіданні зазначив, що при постановленні рішення слід врахувати законні інтереси позивачів і постановити справедливе рішення. Відповідачка [PERSON] пред'явленого до неї позову не визнала, у задоволенні його просить відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Позивачі з власної волі, нехтуючи дійсними обставинами справи, вважають, що спірна земельна ділянка шириною 1,0 м та довжиною 25м, розташована вздовж тильної сторони їхнього будинку, без будь - яких на те правових підстав повинна належати їм і бути призначеною для обслуговування будинку. Вони самовільно встановили у даній стіні вікно, вздовж стіни обладнали відмостку, що підтверджено прийнятим з цього приводу судовим рішенням, змінили конфігурацію стіни, що заставило її звернутися до суду з позовом. Приватизація нею земельної ділянки була проведена правомірно. Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки вважає законним, так як позивачу [PERSON] не була виділена в натурі частина землі зі спільної часткової власності, яку він придбав згідно договору купівлі - продажу, хоча землевпорядній організації вона подала відомості про всіх суміжних землекористувачів і не з її вини позивачі не були включені у вищезазначений акт Ствердила, що під час приватизації нею землі межі не змінювались, були погоджені ще у 1997 році між попередніми власниками: її мамою [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої. Жодних претензій з приводу встановлення такої межі ніхто не висував. Купляючи житловий будинок у 2007 році, позивачам достовірно було відомо про існуючу межу, яка проходить по тильній стороні їхнього будинку, а відтак вони не можуть претендувати на частину спірної земельної ділянки, що перебуває у її приватній власності. Нічиєї земельної ділянки вона не захоплювала. Частина межі вздовж їхніх (сторін) земельних ділянок ще з 1947 року проходила по тильній стороні будинку позивачів, а частина - по дротяній сітці, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Законність проведення нею приватизації підтверджено прийнятими судовими рішеннями, а відтак підстави для визнання неправомірними акту встановлення та погодження меж, рішень міської ради про передачу їй у приватну власність земельної ділянки та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю відсутні. Також вважає безпідставними позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вважаючи, що така шкода, в першу чергу, заподіяна їй. Просить відмовити і в задоволенні позовних вимог в частині знесення огорожі, оскільки хвіртка, яка закрита огорожею, веде на її земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи їх надуманими та безпідставними. З приводу визнання незаконним Державного акту на право приватної власності на землю існує рішення суду, а відтак повторне звернення до суду з тих самих підстав і між тими ж і одними сторонами є недопустимим. Позивачами не уточнено, які саме перешкоди їм чиняться у здійсненні ними права власності, в чому вони полягають. З 1947 року між земельними ділянками попередніх власників була встановлена межа, яка проходила по тильній стороні будинку позивачів. Останні не виявляли будь - яких претензій щодо такого розподілу. З приводу визнання неправомірним оспорюваного рішення Самбірської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], також вважає ці позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачами без поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним позовом, крім того, з тих самих підстав раніше судами приймалися рішення. Вважає, що не може бути предметом спору визнання недійсним акту встановлення та погодження меж, так як останній нормативним документом не являється, не породжує будь - яких юридичних наслідків, а є лише технічним документом, складання якого є обов'язковим під час здійснення приватизації землі. Даним актом зафіксовано межі земельних ділянок, встановлені ще у 1997 році відповідно до первісних меж у 1947 році, про що достовірно було відомо позивачам під час укладення договору купівлі - продажу у жовтні 2003 року. Також вважає безпідставними позовні вимоги в частині скасування рішення Самбірської міської ради від 23. 10. 2008 року за №20 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON].», оскільки останнє прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування, постановлене щодо передачі земельної ділянки у приватну власність не тільки відповідачці, а і іншим громадянам. Оскільки відповідачка [PERSON] встановленою металевою огорожею перегородила доступ до хвіртки, якою здійснювався вхід тільки на її земельну ділянку, вважає, що жодних перешкод позивачці не створила, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині також просить відмовити. Щодо відшкодування матеріальної шкоди ствердила, що позивачами не представлено будь - яких доказів, які б засвідчували факт її заподіяння. З аналогічних підстав просить відмовити в позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди. Третя особа [PERSON] заявлені позивачами позовні вимоги вважає безпідставними, такими, що не обґрунтовуються будь - якими доказами. Межі з ним під час здійснення приватизації [PERSON] земельної ділянки були погоджені, про що він розписався у відповідному журналі. Хвіртку відповідачкою було встановлено на своїй земельній ділянці. Позивачі жодного відношення до неї не мають. Третя особа [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В попередньому судовому засіданні пояснив, що із встановленими межами згідний. Його земельна ділянка розташована у [ADDRESS]. Реального розподілу не проведено. Про акт погодження та встановлення меж земельної ділянки у 2008 році йому було відомо, однак акту не підписував. Жодних претензій не висував. Межі були погоджені попереднім власником [PERSON] із матір'ю відповідачки [PERSON] Межа проходила по тильній стороні їхнього будинку. Представник третьої особи Самбірської міської ради у судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, а тому суд вважає за можливе слухати справу за відсутності її представника. Представник третьої Держземагентства У Самбірському району Лучинина М.М. вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки приватизація земельної ділянки відповідачкою була здійснена правомірно на підставі визначених ще у 1947 році меж. Сам факт невключення в акт погодження та встановлення меж земельної ділянки суміжного землекористувача при умові, що жодні його інтереси не порушуються, не може служити правовою підставою для визнання приватизації недійсною. Земельна ділянка в натурі виноситися не могла, оскільки не виділялась відповідачці, а лише приватизовувалась у розмірі та в межах, визначених попередніми власниками, що засвідчує пред'явлений нею план кварталу забудови. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає. що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 16. 08. 2005 року Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 2072261, договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки позивачі [PERSON] та [PERSON] являються співввласниками житлового будинку [ADDRESS], який розташований на приватизованій земельній ділянці, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами: договором купівлі - продажу житлового будинку від 29.10. 2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державним актом на право приватної власності на землю. Площа земельної ділянки становить 0, 2566 га і перебуває у співвласності позивачів та третіх осіб: [PERSON], [PERSON] Як було встановлено в судовому засіданні, даний житловий будинок разом із земельною ділянкою площею 0,2566 га позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та їхня мати [PERSON] придбали у [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09 жовтня 2003 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] у [PERSON] Останній згадана земельна ділянка площею 0, 2566 га по [ADDRESS], належала на підставі Державного акту на праві приватної власності від 14. 07. 1997 року, будучи переданою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Самбірського міськвиконкому від 25. 03. 1997 року. Ділянка межувала із земельною ділянкою, закріпленою за обслуговуванням житлового будинку і господарських споруд в [ADDRESS], що належали [PERSON], котра померла [INFO] та доводилась матір'ю відповідачки [PERSON] - на даний час власниці цього нерухомого майна згідно свідоцтва про право на спадщину та згаданої земельної ділянки площею 0, 1000 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 485481 від 25 серпня 2009 року. Дана обставина встановлена судовим рішенням, постановленим апеляційним судом Львівської області від 22 квітня 20013 року у цивільній справі № 1318/2 - 490 / 11 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19. 06. 2012 року, а відтак в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторному дослідженню не підлягає. Зокрема, цим рішенням встановлено, що згідно плану присадибної ділянки [ADDRESS], виготовленого 19. 04. 1997 року, ще станом на час приватизації цієї земельної ділянки [PERSON] межа по лінії Ж - А проходила по південній стороні будинку [ADDRESS], а 29. 10. 2003 року була продана [PERSON] (18/100 частин) , [PERSON] (14/100 частин), [PERSON].(21/100 частини) та [PERSON] (47/100 частин). Цим же судовим рішенням встановлено, що спору на час укладення договору купівлі - продажу між власником земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] та користувачем земельної ділянки [PERSON] не існувало. Про дану обставину було достовірно відомо покупцям, а відтак суд не взяв до уваги посилання [PERSON] на неправильність встановлення межі у зв'язку з порушенням рядку положень державних будівельних норм (ДБН). В подальшому, як зазначено у вищезгаданому рішенні, 08. 12. 2004 року, на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу земельної ділянки від 29. 10. 2003 року площею 02566 га її співвласникам було видано два Державні акти на право приватної власності на землю по [ADDRESS]: площею 0,1566 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0, 1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обох Державних актах на право приватної власності на землю від 08. 12. 2004 року, які виготовлялися за участю позивачів, суміжним землекористувачем зазначено [PERSON].( матір [PERSON].) по лінії А - Б та по лінії Є- Ж, а відтак суд вважає безпідставним посилання сторони позивачів на ту обставину, що невірно між суміжними землекористувачами невірно визначено межу, що привело до порушення їх законних прав. Позивачі просять постановити рішення, яким визнати за ними право за терміном давності на земельну ділянку шириною 1,0 та шириною 25м, посилаючись на тривалість часу користування нею. Однак, як було встановлено судовим рішенням, постановленим у цивільній справі № 2 - 133/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до про встановлення земельного сервітуту від 20. 08. 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27. 12. 2010 року, позивачів було зобов'язано повернути [PERSON] самовільно захоплену земельну ділянку розмірами по периметру 13, 5м х 0,5 м по [ADDRESS], на якій вони проклали відмостку. Цим же рішенням для [PERSON] встановлено строковий земельний сервітут на користування чужою земельною ділянкою, яка належить [PERSON] по [ADDRESS], для проведення ремонту південної стіни будівлі по [ADDRESS]. Постановляючи дане рішення, суд також встановив, що позивачам було достовірно відомо про приватизацію суміжної земельної ділянки [PERSON], визначення меж, що спростовує твердження сторони позивачів на ту обставину, що про дану приватизацію вони дізнались у 2009 році. Отже, згаданим судовим рішенням було встановлено, що спірна земельна ділянка, прилягаюча до тильної сторони будинку, належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. З тих підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання за ними права на користування згаданою земельною ділянкою, враховуючи тривалість користування нею, так як остання перебуває у власності відповідачки [PERSON] і щодо якої судовим рішенням позивачу [PERSON] встановлено строк сервітуту. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання незаконним акту установлення та узгодження меж земельних ділянок від 13. 05. 2008 року [PERSON] під час приватизації нею земельної ділянки з підстав, зазначених ними в позовних заявах, оскільки погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами згідно ст. 198 ЗК України є необхідним при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок та здійснення вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, а відтак само по собі непогодження меж не є порушенням інтересів сторін - суміжних землекористувачів. Крім того, в даному акті були відтворені межі, які існували ще станом на 1947 рік, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами: викопіюванням плану кварталу забудови, інвентарними справами будинковолодінь, Генеральними планами (схемами), технічними звітами, Державним актом на право приватної власності на землю, виданим на ім'я [PERSON] З тих підстав суд вважає, що даний документ є лище обов'язковою складовою під час здійснення приватизації і не може бути предметом спору, так як сам по собі не породжує будь - яких правових наслідків. Крім того, саме по собі неузгодження меж із суміжними землекористувачами не може бути правовою підставою для визнання приватизації недійсною, оскільки жодних законних інтересів позивачів не порушено. Позивачі просять скасувати рішення Самбірської міської ради № 20 від 23. 10. 2008 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON]», посилаючись на його незаконність. Суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог також слід відмовити з наступних підстав: - як убачається зі змісту рішення, окрім відповідачки, земельні ділянки згідно цього акту індивідуальної дії передано ще іншим громадянам, правомірність передачі землі яким позивачі не оспорюють; - рішення Самбірської міської ради щодо передачі землі у приватну власність прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування. (ст.17 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні»); - ст. 257 ЦК України передбачено трьохрічний термін звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки оспорюване рішення Самбірської міської ради було винесено у 2008 році, позивачі звернулися до суду з даним позовом у 2013 році під час розгляду справи не заявляли клопотання про поновлення даного строку, пропущеного ними із - за поважних причин, а відтак є правові підстави для відмови у позові. З вищенаведених підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я відповідачки [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке суд визнав законним. Крім того, відповідачка користується землею правомірно, за цільовим призначенням, в межах та розмірах, визначених ще у 1947 році, що підтверджено вищезгаданими письмовими доказами. Суд не приймає до уваги твердження позивачів на ту обставину, що слугувала б підставою у задоволенні позову, що земельна ділянка в натурі відповідачці не виділялась, оскільки межові знаки між двома земельними ділянками були погоджені ще попередніми суміжними землекористувачами, розміри земельних ділянок, їхнє місце розташування не змінювалось. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідачка [PERSON] встановила металеву огорожу, закривши хвіртку, вхід через яку здійснювався тільки на її подвір'я. В силу ст. 60 ЦПК України позивачі не довели, що внаслідок таких дій відповідачки їм створюються перешкоди в обслуговуванні свого житлового будинку, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню підлягати не можуть. Також суд вважає, що з аналогічних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачки в користь позивачів 5 000 грн. заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Крім того, у відповідності до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України загальною підставою для відшкодування шкоди є неправомірні дії особи, рішення чи бездіяльність фізичної чи юридичної особи. В судовому засіданні позивачі не довели, що саме неправомірними діями відповідачки їм заподіяно шкоду, не обґрунтували своїх вимог щодо розміру такої шкоди, не розмежували майнову та моральну шкоду, а відтак позовні вимоги про її відшкодування також задоволенню підлягати не можуть. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed