Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, Ѕ житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою, окрім позивача зареєстрована відповідач - [PERSON] , яка протягом останніх трьох років не проживає у зазначеному будинку без поважних причин. У зв`язку з наведеним у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірної суми грошових коштів за комунальні послуги, які нараховуються однак не надаються. Оскільки строк збереження даного житлового приміщення за відповідачем [PERSON] закінчився, просить визнати її такою, що втратила право на користування вищезазначеним житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією дублікату реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 року, виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3266, виданої 28.12.2020 року Монастириською міською радою Тернопільської області, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 15.01.2021 року. Згідно акту обстеження будинковолодіння від 28.12.2020 року, комісія в складі голови комісії, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Гладиша А.С., керуючого справами (секретаря) виконкому Кузневича С.С., начальника відділу реєстрації та обліку місця проживання фізичних осіб міської ради Синюка Б.В., провела обстеження фактичного місця проживання [PERSON] , в [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] на даний час не проживає. Сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою протягом останніх трьох років. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою фактично не проживає більше трьох років без поважних причин, у зв`язку з чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірної суми грошових коштів за комунальні послуги, які нараховуються однак не надаються. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, якщо він був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Аналізуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] , яка останніх трьох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин такою, що втратила право на користування вищевказаним житлом.

Outcome: approved