Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути на його користь борг за договором позики в розмірі 980 307, 69 грн, три відсотки річних за період з 01 лютого 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 9 668,40 грн і за період з 01 червня 2018 року по 10 квітня 2019 року в розмірі 25\~219,42 грн, відсотки в розмірі облікової ставки Національного банку України у розмірі 70 219,38 грн. Мотивував тим, 22 грудня 2017 року позичив [PERSON] 35\~000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 31 січня 2018 року. Грошові кошти відповідач у визначений термін не повернув, а тому просив стягнути заборгованість з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, судові витрати у розмірі 8\~810,00 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просив визнати договір позики недійсним. Мотивував тим, що не отримував грошових коштів у позивача в борг, договору позики не укладав, а розписку він склав під психологічним тиском позивача. Сторони тривалий час перебували у відносинах підпорядкування та спільно вели справи, пов`язані з діяльністю різних суб`єктів господарювання, що підтверджується листуванням. Розписку, на яку посилається позивач як підтвердження договору позики, відповідач написав на вимогу позивача на підтвердження наявної між сторонами домовленості щодо компенсації частини втрачених активів у Автономній Республіці Крим, які знаходились під його контролем. [PERSON] грошові кошти за втрачені в Криму активи не отримав то повернути [PERSON] не зміг. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] . Дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечував. Подав заперечення у якому посилався на те, що на [PERSON] , при складанні розписки тиск на відповідача не здійснювався. Відносин підпорядкування між сторонами не було. Відповідач вів самостійну господарську діяльність, до якої позивач не мав відношення. Сторони на час видачі розписки не перебували у службових чи корпоративних відносинах. В судовому засіданні [PERSON] та його представники проти первісного позову заперечували, вимоги зустрічного позову підтримали. Дали пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази приходить до такого. 22 грудня 2017 року [PERSON] видав [PERSON] розписку, в якій вказав, що зобов`язується повернути борг у сумі 35\~000,00 дол. США у строк до 31 січня 2018 року. Вказаний факт визнано сторонами та підтверджено копією вказаної розписки./а.с.5/ В позовній заяві [PERSON] посилається на те , що між ним та [PERSON] було укладено договір позики і вказана розписка є доказом укладення такого договору. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК України встановлено,\~що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики є доказом факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Викладене приводить суд до висновку про те, що для встановлення факту укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] суду слід встановити факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] , який має бути підтверджений доказами передачі грошей. Частиною 1 статті \~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] не надав суду доказів передачі [PERSON] грошових коштів у розмірі 35\~000 доларів США. Надана суду розписка [PERSON] про зобов`язання повернути [PERSON] 35\~000 доларів США суд не приймає як доказ укладання договору позики та передачі останньому грошей, а лише як доказ факту складання зобов`язання про повернення грошей. Викладене приводить суд до висновку про те, що [PERSON] не доведено факт укладення з [PERSON] договору позики на 35\~000 доларів США, що є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] [PERSON] заявив вимоги про визнання недійсним договору позики, у вигляді розписки від 22.12.2017 року між ним та [PERSON] посилаючись на визнання недійсним правочину. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що між сторонами не було укладено договору позики так як зміст розписки від\~22 грудня 2017 року, виданої [PERSON] [PERSON] не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, що є істотною умовою договору позики. Викладене приводить суд до висновку про те, що неукладений правочин не може бути визнаний недійсним. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відсутність правовідносин між сторонами пов`язаних з позикою грошей свідчить про відсутність порушеного права [PERSON] , яке підлягає захисту. Викладене приводить суд до висновку про те, що зустрічний позов також не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено порушеного права [PERSON] . Судові витрати підлягають покладенню на сторони у розмірі їх витрат при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed