Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Родинської міської ради, треті особи : Управління Держземагенства у Красноармійському районі [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та скасування державної реєстрації державного акту на право власності на землю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що рішенням виконкому Родинської міської ради за № 113 від 25.06.1999 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0292 гектарів за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1. 11.10.1999 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ДН без номера, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0465/490. 01.11.2003 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,0292 га, які розташовані за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1. 11.06.2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані обєкти нерухомості, а 08.07.2014 року встановлені межі земельної ділянки в натурі. 20.04.2015 року Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства прийнято рішення № РВ-1400031452015 про відмову у внесення відомостей до Державного земельного кадастру у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме : інформація, що міститься в електронному документі та у документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж, площі та адреси земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю. У звязку з тим, що вона не може отримати кадастровий номер на вказану земельну ділку, а видача нових актів може бути здійснена тільки після скасування попередніх та скасування попередніх, просить визнати недійсним рішення виконкому Родинської міської ради за № 113 від 25.06.1999 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0292 га за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1; визнати недійсним державний акт серії ДН без номера на право приватної власності на землю площею 0,0292 га за адресою: м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1, виданий [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача виконком Родинської міської ради в судове засідання не зявився, просили справу слухати без участі представника.( а. с. 31). Представник третьої особи Управління Держземагенства у Красноармійському районі в судове засідання не зявився, просили справу слухати без участі представника.( а. с. 29). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Родинської міської ради від 25.06.1999 року № 113 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок, які знаходяться у їх користуванні» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0259 га, що розташована по вул. Орджонікідже, 4/1 в м. Красноармійську ( а. с. 18) На підставі зазначеного рішення [PERSON] 11.10.1999 року отримав державний акт серії ДН про право власності на землю площею 0,0292 га, розташованої за адресою: м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1 ( а. с. 9, 18). Вказану земельну ділянку позивачка прийняла у спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.06.2004 року ( а. с. 8). Рішенням № РВ-1400031452015 від 20.04.2015 року відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю. Згідно пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі технічна документація підготовлена у відповідності з заявами [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину зав законом від 11.06.2004 року № 2-445 та договір дарування від 05.12.2000 року № 1509 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на вул. Орджонікідзе, 4/1,2. Земельна ділянка розташована на землях Родинської міської ради Донецької області на вул. Орджонікідзе, 4/1,2, має кадастровий номер 1413270600:01:005. Фактично у користуванні згідно обміру знаходиться земельна ділянка площею 0,0603 га.( а.с.13). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03. 2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб»єкта владних повноважень, згідно зі ст.. 15 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства. Статтею 3 ЗК України в редакції 1992 року , яка діяла на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність, було встановлено, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Оспорюване позивачкою рішення було прийнято повноважним органом- виконкомом міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Родинської міської ради від 25.06.1999 року № 113 « Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок, які знаходяться у їх користуванні» . Відповідно до ст.. 6 ЗК України 1992 року громадяни України, які мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель ( присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 67 ЗК України 1992 року розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 га, селищах міського типу 0,15 га. Відповідно до ст.. 17 ЗК України в редакції 1992 року у приватну власність передається та земельна ділянка, що була раніше надана і перебувала у користуванні. При цьому розмір земельної ділянки має бути обґрунтованим відповідними документами, матеріалами тощо. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування ділянки на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір ( земельна-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Рішення виконкому від 23.04.1997 року надано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0259 га, тобто в межах норм, які були підпорядковано надані для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що передбачено вищезазначеними нормами Земельного кодексу. Отже, жодного доказу, підтверджуючого факт неправомірності прийняття рішення виконкомом № 113 від 25.06.1999 року , позивачкою не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання рішення виконкому Красноармійської міської ради № 113 від 25.06.1999 року про передачу земельної ділянки у приватну власність. Що стосується позовних вимог в частині визнання державного акту недійсним, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЗК України 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1992 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими , селищними, міськими районними Радами народних депутатів. Право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. В ході судового розгляду позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що землевпорядними організаціями на момент видачі державного акту було встановлено межі земельної ділянки та визначена її площа інша, ніж зазначена в державному акті серії ДН без номера, виданому на підставі рішення виконкому від 25.06.1999 року за № 113. Отже, вищезазначені норми права встановлювали нерозривний зв»язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов»язковим встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності , яким передувало прийняття відповідного рішення виконкомом міської ради. Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року ( справа № 6-12 цс13) та від 23.10.2013 року ( справа № 6-93 цс 13). Окрім того, стаття 155 ЗК України встановлює відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок та передбачає в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою визнання такого акту недійсним. Як встановлено в судовому засіданні на підставі наданих позивачкою доказів, рішення виконкому від 25.06.1999 року про передачу земельної ділянки у власність прийнято на законних підставах, виданням виконкомом Родинської міської ради оспорюваного державного акту будь-які права власника [PERSON] щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою не порушувались, у зв»язку з чим вимоги позивачки в частині визнання рішення виконкому Родинської міської ради за № 113 від 25.06.1999 року недійсним задоволенню не підлягають. В судовому засіданні позивачкою зазначено, що основною метою звернення її до суду є отримання кадастрового номеру земельної ділянки, яку вона отримала в спадщину. Кадастровий номер земельній ділянці присвоюється для ідентифікації місцезнаходження на території України. Це індивідуальний ( який не може повторюватися), цифровий номер, який зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування. Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці визначений чинним земельним законодавством , зокрема ст.. 193 та 194 ЗК України, ст..ст. 1 та 16 Закону України « Про державний земельний кадастр» п. 2 Тимчасового Порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою КМУ № 749 від 18.08.2010 року, Порядком ведення Поземельної книги, затвердженого постановою КМУ № 1021 від 09.09.2009 року. Порядок ведення книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою, договору оренди втратив свою чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року, відтак ведення книг при реєстрації майнових прав не передбачено . Дані, які вносились до таких книг, перенесені до єдиної інформаційної системи Державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 6 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація майнових прав на нерухоме майно здійснюється реєстраційними органами, утвореними в системі Міністерства юстиції. Відповідно до вимог п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2014 року № 703 державна реєстрація речових прав на земельну ділянку проводиться після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.. 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності позивачки на земельну ділянку є саме нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до\~ст. 1299 ЦК України\~якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1\~ст. 126 ЗК України\~право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою\~\~цієї статті. Пунктом 2 частини 2 названої статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 6\~статті 126 ЗК України\~встановлено, що при\~\~набутті\~\~права\~\~власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених\~\~частиною\~\~другою цієї статті, державний акт\~\~на право\~\~власності\~\~на\~\~земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. Відповідно до абзацу другого частини шостої\~статті 126 ЗК\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом № 3521-VI від 16 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку\~\~про\~\~перехід\~\~права власності\~\~на\~\~земельну\~\~ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.\~\~ У силу\~Закону України № 3521-VI від 16 червня 2011 року\~положення цього\~Закону\~щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій\~статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій\~статті 126 Земельного кодексу України. Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів. З огляду на предмет спору та обґрунтування позовних вимог позивачкою по справі слід зазначити, що на момент отримання [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, [PERSON], а в подальшому сама позивачка як спадкоємець, не мали кадастровий номер на земельну ділянку. Відповідно до п. 2 Розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникли до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Право власності на земельну ділянку набуте [PERSON] у 1999 році. Відповідно до п. 3 Прикінцевих і перехідних положень до Закону України « Про Державний земельний кадастр», у разі якщо на земельній ділянці, право власності ( користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власника такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» законних підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі при різниці площ, визначених у державному акті та технічної документації зі встановленням ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), немає. Одночасно, при виявленні різниці ( навіть значно більшої) уточнена (дійсна) площа земельної ділянки вноситься в кадастр за згодою її власника. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вважає, що державним актом на право на землю порушується її право власності, яке вона отримала згідно свідоцтва про право на спадщину 11.06. 2004 року. Зазначені доводи позивачки суд не приймає до уваги, оскільки по-перше, свідоцтво про право на спадщину не зареєстровано у встановленому законом порядку, по-друге, як в державному акті, так і в свідоцтві зазначена однакова площа земельної ділянки 0,0292 га, розташована за адресою : м. Родинське, вул.Орджонікідзе,4/1. Окрім того, позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог надана технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за спільною заявою співвласників будинку, розташованого за адресою: м. Родинське, вул. Орджонікідзе,4/1,2, з якої не вбачається невідповідність розмірів земельної ділянки, зазначеної в документації розмірам земельної ділянки, вказаних в державному акті. Будь-якої іншої технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою позивачкою не надано. Існування державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], який не внесений до Державного земельного кадастру і право власності на неї не зареєстроване не є перешкодою для оформлення прав на земельну ділянку позивачкою , оскільки вона є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: м. Родинське,, вул. Орджонікідзе, 4/1 ( а. с. 10-11), за умови надання нею відповідної технічної документації із землеустрою. Отже, усунення перешкод новому власнику земельної ділянки, позивачці по справі, у присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці, передбачено в інший спосіб, передбачений вказаним вище законодавством. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що незаконність оспорюваного позивачкою державного акту серії ДН про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення виконкому Родинської міської ради № 113 від 25.06.1999 року про передачу у приватну власність земельної ділянки,не доведена в судовому засіданні, позивачкою, не надано жодних доказів, які давали підстави вважати, що площа, зазначена в державному акті не відповідає дійсності у зв»язку з відсутністю відповідної технічної документації, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсності державного акту серії ДН про право приватної власності на землю площею 0,0292 га за адресою: м. Родинське, вул. Орджонікідзе, 4/1, виданий [PERSON] Вимоги про скасування державної реєстрації мають похідний характер, окрім того, заявлені до неналежного відповідача, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed