Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 29 січня 2016 року о 19-00 годині на автошляху Добропілля Красний Лиман за участю автомобіля Fiat Doblo з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням позивача та автомобіля МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням працівника ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у якій постановою Новоайдарського районного суду Луганської області визнано [PERSON] . Позивач вказує, що вказаною ДТП йому було завдано збитки на загальну суму 184\~500 грн. 05 коп., що були відшкодовані страховою компанією ТДВ СТДВ «Глобус», якою була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу, лише у розмірі 49\~400 грн. Таким чином, враховуючи, що страховою компанією позивачу було не повністю відшкодовано завдані йому відповідачем збитки, [PERSON] просить суд задовольнити його позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на його користь різниці між сумою завданих йому збитків та сумою відшкодованих страховою компанією збитків, що становить 135\~100 грн. 05 коп. та складається із власне збитків у розмірі 134\~500 грн. 05 коп. та витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження автомобіля, у розмірі 600 грн., а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 1\~351 грн. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача ПрАТ «СВФ «Агротон», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, проте надав суду відзив, у якому позовні вимоги [PERSON] не визнав через пропуск строку позовної давності звернення до суду, адже суд відкрив провадження у справі 30 січня 2019 року, натомість відповідний строк сплинув 29 січня 2019 року. До того ж, відповідач у своєму відзиві зазначив, що висновок експерта щодо вартості спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, який позивач долучив до свого позову, складений не експертом, а спеціалістом автотоварознавцем, у зв`язку з чим, не є належним доказом на підтвердження саме такого розміру шкоди, який вказує позивач у своєму позові. Крім того, ПрАТ «СВФ «Агротон» вважає недоведеним той факт, що страховою компанією ТДВ СТДВ «Глобус» позивачу було відшкодовано завдані йому внаслідок ДТП збитки лише у розмірі 49\~400 грн. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права, тобто після виникнення права на захист. Так, з постанови Новоайдарського районного суду Луганської області, ухваленої 08 квітня 2016 року у справі 419/788/16-п, провадження № 3/419/535/2016, що набула законної сили 18 квітня 2016 року, слідує, що 29 січня 2016 року о 19-00 годині на автошляху Добропілля Красний Лиман з автомобілем Fiat Doblo з державним номерним знаком [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить позивачу [PERSON] , скоїв зіткнення водій [PERSON] , який керував транспортним засобом МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою винним у вказаній ДТП визнано водія [PERSON] . Вказане дає суду підстави для висновку, що позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права та про особу, яка його безпосередньо порушила, у день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому було завдано збитки, а саме 29 січня 2016 року, а тому й право вимоги у позивача виникло саме з цього часу. Наведена правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України, ухваленій 11 жовтня 2017 року у справі № 753/2541/16-ц. Таким чином, оскільки безпосередньо до заподіювача шкоди перебіг позовної давності за позовними вимогами [PERSON] почався 29 січня 2016 року, суд приходить до переконання, що останнім днем строку, у межах якого позивач міг звернутися до суду з відповідною вимогою про захист свого цивільного права є 29 січня 2019 року. В той же час, зі штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом 28 січня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, а отже доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, адже на обчислення спливу строку позовної давності впливає не день відкриття провадження у справі судом, а день пред`явлення особою позову до суду, що відповідає положенням, закріпленим у ч. 2 ст. 264 ЦК України, у зв`язку з чим, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у цій справі відсутні. За загальним правилом, закріпленим частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність несе не безальтернативно власник такого джерела підвищеної небезпеки, а саме та особа, у володінні якої в момент заподіяння шкоди на відповідній правовій підставі це джерело підвищеної небезпеки перебувало. Так, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] й серії [NUMBER] свідчать, що транспортний засіб МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причеп МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] на праві власності належать відповідачу по справі ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон». З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, долученого позивачем до позовної заяви (а.с. 23), вбачається, що у період з 03 березня 2015 року по 02 березня 2016 року цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» як власника транспортного засобу МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] була застрахована. Разом з тим, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01 січня 2016 року, а також Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору оренди транспортного засобу від 01 січня 2016 року, наданих відповідачем на виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року, вищезазначений автомобіль МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причеп МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] Приватним акціонерним товариством «СВФ «Агротон», що має ідентифікаційний код 30280120, 01 січня 2016 року було передано в оренду Приватному підприємству СВФ «Агро», що має ідентифікаційний код 30877035, на строк до 31 грудня 2016 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що на момент вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу [PERSON] було завдано матеріальних збитків, а саме станом на 29 січня 2016 року, автомобілем МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] на підставі договору оренди володіло саме ПП СВФ «Агро», а не відповідач по справі ПрАТ «СВФ «Агротон». Крім того, з наказу «Про прийняття за переведенням з ПП СВФ «Агро» за п. 5 ст. 36 КзПП України (переведення працівника з його згоди на інше підприємство)» № 1-к від 04 січня 2017 року слідує, що [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів до ПрАТ «СВФ «Агротон» за переведенням з ПП СВФ «Агро» з 04 січня 2017 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів щодо [PERSON] та Відповіді на запит про джерела доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, наданих Головним управлінням ДФС у Луганській області листами № 5521/9/2-32-55-10 від 13 червня 2019 року і № 5122/9/12-32-55-13 від 30 травня 2019 року, а також листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 7838/05-01 від 27 травня 2019 року, заробітну плату [PERSON] й внесок на його загальнообов`язкове пенсійне страхування за січень 2016 року сплачувало ПП СВФ «Агро». До того ж, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області своїм листом № 8893/07 від 13 червня 2019 року, надісланим на виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року, повідомило, що за інформацією з реєстру застрахованих осіб Дрежавного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 29 січня 2016 року [PERSON] перебував у трудових правовідносинах зі страхувальником ПП СВФ «Агро. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 29 січня 2016 року [PERSON] перебував у трудових правовідносинах не з відповідачем по справі ПрАТ «СВФ «Агротон», а саме з ПП СВФ «Агро», яке й володіло на цей час на підставі договору оренди від 01 січня 2016 року автомобілем МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] . Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За таких обставин суд приходить до висновку, що за шкоду, заподіяну 29 січня 2016 року позивачу [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] , ПрАТ «СВФ «Агротон» жодної відповідальності не несе, оскільки, по-перше, у цей період часу відповідач, хоча й був власником автомобіля МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] й причепа МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] , він фактично ними не володів, адже ними на відповідній правовій підставі, яким є договір оренди від 01 січня 2016 року, володіло ПП СВФ «Агро», а по-друге, на час вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди останній перебував у трудових правовідносинах не з відповідачем, а з ПП СВФ «Агро», а отже між відповідачем і третьою особою не існувало жодних трудових правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПрАТ «СВФ «Агротон» є неналежним відповідачем по справі, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed