Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 22.04.2016 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого він передав у позику грошові кошти в сумі 8500,00 доларів США, які останній зобовязувався повернути до 22 травня 2016 року. В підтвердження взятих зобовязань відповідач склав розписку. Однак, [PERSON] кошти не повернула та прострочила взяті зобовязання. Станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу за вказаним договором позики в гривневому еквіваленті становить 358087,84 грн., з яких: сума основного боргу 10500,00 доларів США, що еквівалентно 275663,31, інфляційне збільшення боргу 67221,51 грн., проценти 15203,02 грн. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 22.04.2016 року в сумі 358087,84 грн., з яких: сума основного боргу 10500,00 доларів США, що еквівалентно 275663,31 грн., інфляційне збільшення боргу 67221,51 грн., три проценти річних 15203,02 грн. Крім того, просив суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини. Згідно з розпискою від 22.04.2016 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 8500,00 доларів США з 22.04.2016 року по 22.05.2016 року на місяць часу під проценти і повертає 22.05.2016 року 10500,00 доларів США (а.с. 10). Розписка складена рукописом та містить підписи сторін. Оригінал боргової розписки приєднано до матеріалів справи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов'язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов'язань саме перед ним. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. А тому, вимоги позивача в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 10500,00 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду еквівалентно 275663,31 грн., підлягають задоволенню. Крім того, щодо заявлених позовних вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~ Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Разом з тим, враховуючи, що відповідач порушив свої зобовязання перед позивачем, а тому порушені права останньої підлягають поновленню шляхом стягнення 3 % річних з відповідача, починаючи з 22.05.2016 року по 23.03.2018 року. \~ \~ \~ \~Сума 3% річних за ст.\~625\~ЦК України становить 15203,02 грн. (275663,31 грн. - сума боргу х 3% /365 днів х 671 прострочених днів). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] в його користь заборгованості за договором позики в сумі 290866,33 грн., з яких 10500,00 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 275663,31 грн. основна сума боргу, 15203,02 грн. три проценти річних. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також артість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст.\~137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданихпослуг);\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданняпослуг);\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати,повязані з розглядом справи, покладаються\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). \~ \~ \~ \~Так, позивачем долучено до матеріалів справи попередній (орієнтовний) опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом [PERSON], який складено 26.03.2018 року на суму 14850,00 грн. \~ \~ \~ \~Проте, позивачем та його представником не надано суду договору про надання правничої допомоги, акту приймання-виконання робіт. Крім того, на підтвердження факту оплати послуг адвокатом позивача не представлено «квитанцію прихідного касового ордера» про отримання від [PERSON] суми за надання правничої допомоги в розмірі 14850,00 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката не підтверджено документально, тому підстави для їх стягнення у сумі, визначеній у попередньому (орієнтовний) описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом [PERSON], який складено 26.03.2018 року відсутні. \~ \~ \~ \~Позивачем було заявлено позов про стягнення 358087,84 грн. заборгованості за договором позики, судом постановлено стягнути 290866,33 грн., отже в даному випадку задоволено позовні вимоги на 81,22% = 290866,33 грн.*100% /358087,84 грн. \~ \~ \~ \~У відповідності з вимогами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2908,39 грн. (3580,88 гривень - сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 81,22%/100%).

Outcome: partial