Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: - земельні ділянки площею 1,17 га, 0,56 га, 0,11 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 30.12.2012 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 1,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103; - земельної ділянки площею 0,56 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103; - земельної ділянки площею 0,11 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103. Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що заповіт складено на земельний пай, а вже видано державний акт на земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Відповідач - представник Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 30.12.2012 року в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №144380 виданого 13.01.2013 року. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 1,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103, що підтверджується довідкою №650 від 31.07.2017 року видану виконкомом Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області; - земельна ділянка площею 0,56 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103, що підтверджується довідкою №650 від 31.07.2017 року видану виконкомом Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області; - земельна ділянка площею 0,11 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103, що підтверджується довідкою №650 від 31.07.2017 року видану виконкомом Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області; Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 28.02.2001 року, посвідченого секретарем Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №21 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належний йому на праві особистої власності земельний пай згідно сертифікату ТР 0126433, що знаходиться в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області своєму синові [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 30.12.2012 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що заповіт складено на земельний пай, а вже на дану земельну ділянку видано державний акт позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] №81/02-14 від 29.08.2017 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи на даний час на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ТР №0126433 за розпорядженням Монастириської райдержадміністрації від 13.05.2003 року №138 було видано на ім?я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ТР №075103, що підтверджується інформацією наданою на запит №296 від 29.08.2017 року адвоката [PERSON] відділом у Монастириському районі головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №400/111-17 від 12.09.2017 року Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняв так як є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і на час відкриття спадщини позивач проживав без реєстрації з померлим до дня його смерті в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем виконавчого комітету Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 31.08.2017 року та зареєстрованої в реєстрі за №60, яка б мала право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої вона відмовилась від своєї частки у спадщині, що вказана в позовній заяві, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Проте дана заява [PERSON] свідчить про те, що вона вказаної в позовній заяві спадщини не приймала, їй відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу в задоволенні її заявлених вимогах не вчиняла. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved