Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на: автомобіль марки Мерседес-Бенц, вантажопасажирський, білого кольору 1999 року випуску, номер шасі WDB9024621P895593, р.н. [NUMBER]; земельну ділянку з кадастровим номером 6125280600:02:001:1190 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під забудову одно- та двохповерхового будинку площею 0,1683 га за адресою с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області; незавершене будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі і споруди на території земельної ділянки кадастровий номер 6125280600:02:001:1190 площею 0,1683 га за адресою с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Також просить залишити у власності відповідача: земельну ділянку кадастровий номер 6125282600:01:001:0978 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0002 га на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯМ 446295 від 25 грудня 2012 року); земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:10:002:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,06 га за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вказане майно було спільно нажито ним та [PERSON] у шлюбі. Останній на даний момент розірвано. Згоди на розподіл майна їм досягни не вдалось, що і стало підставою для звернення до суду. Після надходження позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду, в порядку, визначеному ст. 111 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції котра діяла з 18 березня 2004 року до 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України 2004 року), головуючим суддею у справі було визначеному [PERSON]. 25 серпня 2016 року відповідачкою було подано зустрічну позовну заяву, однак вона залишена без руху судом у звязку з наявністю недоліків. [PERSON] було надано 5 днів на їх усунення, однак цього вона не зробила. 19 травня 2017 року згідно розпорядження № 206 від 19 травня 2017 року було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи між суддями у звязку з закінченням терміну повноважень судді Стельмащука Я.С. Головуючим було визначено суддю Сливка Л.М. 22 травня 2017 року суддя Сливка Л.М. прийняла до провадження дану справу, про що постановила відповідну ухвалу. В порядку частини 2 ст. 159 ЦПК України 2004 року справа була розглянута спочатку. Відповідач повторно у судове засідання не зявилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомила, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подала. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України в редакції з 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 ст. 13 ЦПК України) [PERSON] перебували у шлюбі з 06 червня 2009 року (дня укладення шлюбу) до 21 червня 2016 року дня набрання чинності рішенням суду про його розірвання, ухваленого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 25 травня 2016 року. (частина 2 ст. 114 Сімейного кодексу України (далі СК України) У шлюбі в сторін спору народились спільні діти син [PERSON], [INFO] та донька Марія, [INFO]. Вказані обставини, встановлені таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 607/2734/16-ц (головуючий суддя Братасюк В.М.) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а тому, в силу частини 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються у даній справі. За час перебування у шлюбі сторони набули: -автомобіль марки Мерседес-Бенц, вантажопасажирський, білого кольору 1999 року випуску, номер шасі WDB9024621P895593, р.н. [NUMBER]. Зазначене підтверджується копією свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 732545, виданого центром ДАІ 6101. Згідно консультативного висновку про вартість майна, наданого приватним підприємством «Віга», зазначений транспортний засіб, станом на 12 листопада 2015 року вартував 49'500 грн.; -земельну ділянку з кадастровим номером 6125280600:02:001:1190 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під забудову одно- та двохповерхового будинку площею 0,1683 га за адресою с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 61417336 від 14 червня 2016 року. Зазначена земельна ділянка, відповідно до консультативного висновку про вартість майна, наданого приватним підприємством «Віга», станом на 12 листопада 2015 року коштувала 65'100 грн. -земельну ділянку кадастровий номер 6125282600:01:001:0978 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0002 га на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Вказане підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ 446295 від 25 грудня 2012 року. Ця земельна ділянки, відповідно до консультативного висновку про вартість майна, наданого приватним підприємством «Віга», станом на 12 листопада 2015 року вартувала 66'200 грн.; -земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:10:002:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,06 га за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька. Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 61417336 від 14 червня 2016 року. Дана земельна ділянки, відповідно до консультативного висновку про вартість майна, наданого приватним підприємством «Віга», станом на 12 листопада 2015 року вартувала 93'000 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ч. 1 ст. 70 СК України) Таке ж положення міститься у частині 2 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частин 2, 3 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Як встановлено у судовому засіданні, сторонам не вдалось досягти домовленості щодо розподілу вказаного майна. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне поділити спільне майно, набуте позивачем та відповідачем у шлюбі відповідно до запропонованого [PERSON] варіанту. При цьому суд взяв до уваги посилання останнього на те, що автомобіль використовуються ним для професійної діяльності, а тому право власності на нього слід визнати саме за ним. Щодо визнання за [PERSON] права власності на незавершене будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі і споруди на території земельної ділянки кадастровий номер 6125280600:02:001:1190 площею 0,1683 га за адресою с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області то у задоволенні цих вимог слід відмовити з наступних міркувань. Заявляючи таку позовну вимогу [PERSON] по суті, без розподілу часток у цьому майні, що зобовязувало б суд з урахуванням ступеня готовності цього майна, зясувати технічну можливість довести до кінця будівництво кожною із сторін (постанова Верховного Суду України «Про визнання права на частину об'єкта незавершеного будівництва» у справі № 6-47цс16 від 07 вересня 2016 року), бажає визнати на нього право власності як на цілісний обєкт. У такому випадку слід вказати, що частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень ст. 331 ЦК у системному звязку з нормами ст.ст. 177-179, 182 ЦК, частини 3 ст. 3 закону від 01 липня 2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як обєкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 1 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 закону від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві обєктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку обєктів забороняється. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Однак у справі, яка переглядається, позивачем не надано доказів уведення обєкта зазначеного вище нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу обєкта нерухомого майна як обєкта цивільного права. Визнання ж права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року. (справа № 3-82гс11) Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про залишення у власності відповідача частини спільного майна, оскільки ним не доведено, що у даному випадку має місце його ([PERSON]М.) порушене право та такі дії слід вчинити для захисту останнього. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в порядку, визначеному частиною 1 ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог на загальну суму 104'600 грн. (49'500+65'100).

Outcome: partial