Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 04.11.2016 року з позовом, що був уточнений під час розгляду справи, до відповідачів, у якому зазначив, що 08.08.2016 року він та [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулися до Львівської міської ради із заявою, якою просили прийняти рішення щодо приватизації земельної ділянки для ведення садівництва - 0,12 Га та для будівництва індивідуального гаражу - 0,01 Га за адресою: [ADDRESS] та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. На звернення - Департамент містобудування Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин надав відповідь за № 2403-4427 від 05.09.2016 року, якою було відмовлено у його задоволенні. Відмова відповідача обґрунтовувалась тим, що міська рада ухвалою від 21.05.2009 року № 2683 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах» затвердив земельну ділянку на [ADDRESS] площею 0,0793 Га для продажу на земельних торгах (аукціоні). Вважає, що зазначена ухвала підлягає скасуванню, оскільки приймаючи її у п.п. 1.1.8 відповідач встановив, що земельна ділянка на [ADDRESS] - площею 0,0793 Га є вільною і відповідно не перебуває у користуванні землекористувачів. Однак, дана обставина не відповідає дійсності, оскільки дана земельна ділянка знаходиться у його постійному користуванні, на даній земельній ділянці інвентаризацію не проводили. Ухвала позбавляє його права приватизації земельної ділянки, яка є на теперішній час у його постійному користуванні. Просить суд визнати незаконним п.п. 1.1.8 Ухвали Львівської міської ради від 21.05.2009 року за № 2683 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах» та визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні для ведення садівництва - 0,12 Га та для будівництва індивідуального гаражу - 0,01 Га за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.04.2018 року у позові [PERSON] до Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання рішення недійсним та визнання права на приватизацію земельної ділянки - відмовлено (а.с. 135-136). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду - апеляційну скаргу [PERSON] залишено без розгляду. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.04.2018 року залишено без змін (а.с. 176-179). Постановою Верховного суду у складу колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року - касаційну скаргу [PERSON] - задоволено. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.04.2018 року та Постанову Львівського апеляційного суду від 05.02.2019 року - скасовано. Справу № 462/5836/16-ц передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 205-214). Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями - головуючою суддею визначено - суддю Залізничного районного суду м. Львова - Галайко Н. М. (а.с. 225). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.10.2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання рішення недійсним та визнання права на приватизацію земельної ділянки. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 226). У вказаний строк відповідачі не надали суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2020 року у задоволенні клопотання представника Львівської міської ради Поповича Ярослава Дмитровича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено (а.с 232). Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2005 року, укладеного з [PERSON] на 1/2 частину будинку, з урахуванням поділу будинку між ним та [PERSON] з визначенням часток співвласників, 13/20 та 7/20, відповідно, та оформленням права власності на них на підставі свідоцтва про право власності від 06.06.2011 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.05.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рудою Л. Я. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17, 66, 122, 123, 124). Згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯД № 494260 від 23.04.2008 року, [PERSON] та інший співвласник будинку [PERSON] (чоловік [PERSON] ) у процесі безоплатної приватизації землі набули у власність земельну ділянку площею 0, 1 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, судом встановлено, що 1/2 частину вказаної земельної ділянки позивач [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , яка була спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.05.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рудою Л. Я. (а.с. 65). Також з матеріалів справи вбачається, що ні попередні власники будинку, ні позивач не оформили у встановленому законом порядку право користування іншою частиною земельної ділянки, яка первинно була закріплена за вказаним будинком, а тому підстав для висновку про порушення права позивача оспорюваною ухвалою, п.п.1.1.8, якої Львівська міська рада, як уповноважений власник, розпорядилась землями комунальної власності, передавши їх на продаж з аукціону, немає, оскільки право фактичного користування законом не охороняється. Той факт, що земельна ділянка площею 0,2400 га перебувала у фактичному користуванні родини [PERSON] , підтверджується й довідкою Львівського міського управління земельних ресурсів від 26.04.2007 року (а.с. 99). Окрім цього, судом встановлено, що згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду (2й пр. Новоповітряної, 2 (Лаврівського) від 14 квітня 1989 року власниками будинку є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). Актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 2006 року встановлено, що з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку, землекористувачем разом з суміжними землекористувачами, складено Акт про те, що між ними встановлено та узгоджено межі земельної ділянки у [ADDRESS] , межі земельної ділянки встановили та узгодили [PERSON] та [PERSON] (а.с. 101), схема такого розмежування землекористувань (а.с. 101 зворот). Факт сплати земельного податку підтверджується копіями квитанцій про сплату земельного податку (а.с. 102). Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 02.03.2017 року стверджується, що межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0, 0460Га , наданої власнику (користувачу) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 10 шт., список яких додається (а.с. 103), схема прив`язки межових знаків зображена на звороті (а.с. 103). Актом встановлення і показ меж земельної ділянки від 02.03.2017 року стверджується, що суміжні землекористувачі з метою виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку проведено обстеження та виконано межі з сусідніми землекористувачами (а.с. 104), абрис обстеження межі земельної ділянки зображено на звороті (а.с. 104). Копії господарських книг сім`ї [PERSON] , з яких вбачається діяльність, речі у користуванні, земельні ділянки та інше (а.с. 117-121). Суд зазначає, що згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 та 2ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. За ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Зокрема, одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, приватизація раніше наданої у користування земельної ділянки, здійснюється на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Досліджуючи докази по справі, надані позивачем, судом встановлено, що позивач [PERSON] 13.09.2005 року уклав договір з [PERSON] , посвідчений нотаріусом Львіської міської нотаріальної контори у реєстрі за № 2106, згідно якого [PERSON] купив у [PERSON] Ѕ частку будинку [ADDRESS] . Також встановлено, що згідно копії витягу з реєстру права власності на нерухоме майно за № 23461224 від 31.07.2009 року за [PERSON] зареєстроване право власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу за № 2106 від 13.09.2005року. Згідно копії витягу з реєстру права власності на нерухоме майно за № 30532055 від 06.07.2011 року за [PERSON] зареєстроване право власності на 13/20 часток будинку [ADDRESS] , а за [PERSON] - 7/20 часток зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням комунальної власності Львівської міської ради на підставі наказу № 933-Ж -З. Позивач 26.05.2017 року отримав у спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Ѕ частку земельної ділянки, загальною площею 0,1000 Га, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення - обслуговування житлового будинку та 7/20 реальних часток житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Львівської міської ради від 21 05.2009 року за № 2683 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах» за рахунок земель житлової та громадської забудови у п.1.1.8. затверджена земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,0793 га для продажу. Листом № 2403-4427 від 05.09.2016 року позивачу [PERSON] Львівська міська рада, до якої він звернувся з приводу надання йому у приватну власність земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , повідомила у зв`язку з чим було затверджено вищезазначений перелік і якими нормативними актами користувалась міська рада, ухвалюючи своє рішення. Так зазначено, що з метою забезпечення ефективного використання земельного фонду міста залучення додаткових коштів у бюджет розвитку міського бюджету м. Львова для реалізації програм соціально-економічного та культурного розвитку м. Львова,

Outcome: dismissed