Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 01.08.2013 року прийнятий на посаду електрозварювача 3 розряду на автоматичних та напівавтоматичних машинах у виробничий цех № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» по переводу з Відкритого акціонерного товариства «Свердловський машинобудівний завод». Наказом № 176-к від 20.01.2014 року по ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» його звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач вважає дане звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Керівництвом ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» грубо порушуються вимоги діючого трудового законодавства в частині своєчасності та повноти виплати заробітної плати та додержання умов праці. Так, ст. ст. 94, 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Більш того, згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Однак, в порушення вищевказаних норм на підприємстві утворилася заборгованість з виплати заробітної плати за період з вересня по грудень 2013 року. Тобто, працівники ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» тривалий час взагалі не отримували заробітну плату, що позбавило можливості забезпечувати його та його родину життєвими потребами. 09.01.2014 року Свердловським MB ГУМВС за вказаним фактом на підставі колективного звернення працівників розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом умисної невиплати заробітної плати працівникам ВАТ «Свердловський машинобудівний завод» за ознаками ч. 1 ст. 175 КК України. Крім того, згідно вимог ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У зв'язку з невиконанням керівництвом ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» своїх обов'язків щодо забезпечення на підприємстві безпечних і нешкідливих умов праці, враховуючи зимовий період (грудень 2013 р. - січень 2014 p.). температура у виробничому цеху № 1 знизилася до - 3°С, що підтверджено підписами працівників під актами про невихід на робочі місця, в тому числі і за 23.01.2014 p. оскільки такі умови праці створюють небезпеку для здоров'я працівників. Враховуючи вищевикладене, з 26.12.2013 р. усі працівники ТОВ «Свердловський машинобудівний завод», в тому числі і виробничого цеху № 1. припинили роботу та вийшли на мирну акцію протесту тривалістю 7 днів, про що завчасно попередили керівництво підприємства відповідною заявою від 23.12.2013 р. з зазначенням своїх вимог та попередженням про те, що у разі їх невиконання виробничий цех № 1 стане на безстрокову акцію протесту. Більш того, починаючи з 03.01.2014 р. охорона ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» працівників виробничого цеху № 1 взагалі не пропускала на територію заводу, посилаючись на усне телефонне розпорядження керівника підприємства [PERSON] пропускати на територію заводу тільки тих працівників, які публічно відмовляться брати участь в акції протесту та не будуть вимагати погашення заборгованості по виплаті заробітної плати та поліпшення умов праці, що взагалі принижувало нашу гідність, порушувало конституційні права та змусило продовжити акцію протесту. З метою фіксації вищевказаних фактів працівниками виробничого цеху № 1 складено відповідні акти. Крім того, 20-23 січня.2014 р. керівництво заводу пішло на більш радикальні заходи - відповідними наказами звільнено 23 працівника виробничого цеху № 1 на підставі пунктів 3, 4 ст. 40 КЗпП України, про що вони дізналися лише 27.01.2014 р. На вимогу щодо надання для ознайомлення актів, які повинні бути складені по факту систематичного невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором отримано відмову керівництва підприємства, що позбавило можливості взагалі зрозуміти коли саме він нібито «припустив систематичне невиконання без поважної причини обов'язків, покладених на нього трудовим договором» що стало причиною звільнення його саме на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, та усі обставини конфліктної ситуації, порушення його трудових та інших конституційних прав з боку керівництва ТОВ «Свердловський машинобудівний завод», причини його відсутності на робочому місці та відповідно причини невиконання ним покладених на нього трудовим договором обов'язків у цей період, вважає поважними, а відповідний наказ № 176-к від 20.01.2014 року про звільнення його з займаної посади - незаконним. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У зв'язку з чим позивач просить суд постановити рішення, яким визнати його звільнення на підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» № 176-к від 20.01.2014 року незаконним. Скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» № 176-к від 23.01.2014 року. Поновити [PERSON], на посаді електрозварювача 3 розряду на автоматичних та напівавтоматичних машинах у виробничий цех № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» з 20.01.2014 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON], в судовому засіданні уточнив позовні вимоги просив не скасувати, а визнати наказ № 176-к від 20.01.2014 року незаконним, поновити його на рорботі, стягнути середнійзаробіток за час вимушеного прогулу та стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати за листопад, грудень 2013 року та за січень 2014 року у сумі 5632,20 грн. Представник відповідача ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення в матеріалах справи. Причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 233 та ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В судовому засіданні було встановлено, що позивач з 01.08.2013 року був прийнятий на посаду електрозварювача 3 розряду на автоматичних та напівавтоматичних машинах у виробничий цех №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Свердловський машинобудівний завод» по переводу з Відкритого акціонерного товариства «Свердловський машинобудівний завод». Наказом № 176-к від 20.01.2014 року по ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (а.с.6). У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Проте в наказі № 176-к від 20.01. 2014 року не зазначено, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача, та коли мали місце таке порушення. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Окрім того відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивачем трудових обов'язків та не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. За положеннями ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою вибороного органу(профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Разом з тим, звільнення [PERSON] з роботи слід визнати незаконним саме з підстав того, що відповідачем порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого ст.149 КЗпП. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що позивач систематично не виконував обов'язків, покладених на нього трудовим договором без поважних причин, та що раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Відповідно до п.п.2, 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування виплат проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані дні протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» заробіток [PERSON] за два повні місяці роботи перед звільненням, тобто за листопад і грудень 2013 року, становить 5213,57 грн (а.с.47). Середньоденний заробіток позивача становить 121,25 грн. (5213,57 : 43 =121,25 грн.), а вимушений прогул з 21 січня 2014 року по 23 квітня 2014 року -66 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 8002,50 грн., виходячи із розрахунку 66 робочих днів х 121,25 грн.= 8002,50 грн.). Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідки ТОВ «Свердловський машинобудівний завод» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року складає 5632, 20 грн. (а.с.47), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved