Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 89671, яким з нього звернуто стягнення на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в сумі 70 604,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 16.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно з якою вирішено здійснювати відрахування із його доходів вказаної заборгованості та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 669,00 грн., основну винагороду приватного виконавця у розмірі 7 060,40 грн., а всього - 78 333,40 грн. Зазначив, що про існування виконавчого напису дізнався, коли за місцем роботи почалися відрахування із заробітної плати. З вказаним виконавчим написом не погоджується, вважає його незаконним, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Так, 10.10.2007 він укладав кредитний договір з банком «Надра» на суму 15 000 грн., а виконавчим написом з нього стягнуто 70 604 грн., що значно більше, ніж сума отриманого ним кредиту, але ця заборгованість не є безспірною. Письмової вимоги про усунення порушень від відповідача він не отримував, як і не отримував повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідно до якої правонаступником прав та обов`язків банка «Надра» стало ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». Якщо припустити, що до зазначеної суми входить комісія за обслуговування кредиту, то вона стягнута безпідставно, оскільки з цього питання є правова позиція Верховного Суду від 27.12.2018 по справі № 695/3474/17. Також ЦК України не передбачено така відповідальність за порушення грошового зобов`язання, як комісія, на що також звернув увагу Верховний Суд від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц, який визнав банківську комісію незаконною, і зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати. Оскільки він не визнає розмір заборгованості, вважає, що приватний нотаріус не впевнився у безспірності суми заборгованості, а тому видав виконавчий напис всупереч вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат». Провадження у справі відкрите ухвалою від 18.03.2021, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.04.2021. Ухвалою суду від 18.03.2021 було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 63617757, що здійснюється приватним виконавцем Єрьоміним О.П. Ухвалою суду від 19.04.2021 за клопотанням позивача витребувано докази - у приватного нотаріуса Горая О.С. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. 15 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. На виконання ухвали від приватного нотаріуса витребувані документи не надійшли, в його повідомленні зазначено про те, що вони не можуть бути надані в зв`язку з проведенними в його нотаріальній конторі слідчими діями /а.с.60/. В судове засідання належним чином повідомлений позивач не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлені відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, жодних клопотань від них не надходило, правом на надання відзиву відповідач не скористався. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників, в тому числі - відповідача, і ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем та витребувані судом докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Постановою від 04.12.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеної у виконаному провадженні ВП № 63617757, звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] , який працює в АТ «Південний ГЗК», у розмірі 20 % щомісячно для погашення заборгованості в сумі 78 333,40 грн., яка складається із боргу за виконавчим документом - 70 604,00 грн., витрат на проведення виконавчих дій - 669,00 грн., основної винагороди приватного виконавця - 7 060,40 грн. /а.с.10/. Як зазначено в цій постанові, приватним виконавцем примусово виконується виконавчий напис № 89671 від 31.10.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 70604,00 грн. Згідно з наданою позивачем довідкою, із заробітної плати [PERSON] в АТ «Південний ГЗК» при примусовому виконанні виконавчого документу № 89671 від 31.10.2020 здійснюються відрахування на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», а також винагорода приватному виконавцю та витрати виконавчого провадження на суму 78333,40 грн. В довідці зазначено, що у грудні 2020 року перераховано стягувачу 1485,29 грн., приватному виконавцю - 148,53 грн. - витрат на проведення виконавчих дій та 669,00 грн. - винагороди приватного виконавця. Загальна сума заборгованості за постановою ВП № 63617757 від 04.12.2020 станом на 01.012021 становить 76030,58 грн. /а.с.16/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідно до норми цієї статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Суд враховує, що ані відповідач, ані приватний нотаріус, яким було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не надали суду докази того, що стягувачем при зверненні до нотаріуса були надані документи, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача перед правонаступником АТ «Надра», з яким позивач укладав кредитний договір, - ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» на день вчинення напису. А тому суд розцінює це як відсутність доказу безспірності заборгованості, яку стягнув приватний нотаріус з позивача. При цьому суд керується наступним. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п.5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Як зазначено у п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів): б) документи що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи за кредитним договором та особовим рахунком позичальника, які б відображали суму проведених операцій по зарахуванню коштів, не надано доказів відступлення права вимоги від АТ «Надра» до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», без яких суд не може впевнитися в тому, що відповідач у справі отримав право вимоги до [PERSON] , відсутні докази надсилання боржнику вимоги про необхідність погашення заборгованості у визначений стягувачем строк, суд вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення ним виконавчого напису про стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором. Суд враховує також, що боржник (позивач у справі) фактично не згоден з сумою заборгованості, на яку нотаріусом виданий виконавчий напис, тому вважає, що за умови ненадання доказів відповідачем, надані позивачем докази свідчать про недоведеність суми заборгованості, яка не може бути розцінена, як безспірна. Суд також вважає за доцільне врахувати у даному випадку позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в Постанові № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», згідно з п.13 якої при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Окрім того, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 було внесенозміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказану постанову залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду 20 червня 2018 року відмовила у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на цей час діє редакція Переліку, затверджена Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, якою передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріусу тільки на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Саме такої позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду України у своєї постанові від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105 св18. Доказів того, що кредитний договір, що укладався позивачем із Банком «Надра», був посвідчений нотаріусом, суду також учасниками справи не надано. З врахуванням наведеного суд приймає позицію позивача, який не погоджується із вчиненим у відношенні нього виконавчим написом, та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис відповідає вимогам законодавства, зокрема, статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Крім того, як зазначено вище, суду не доведено наявність безспорної заборгованості, а тому оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню. Суд при цьому керується правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17 та Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають застосовуватись іншими судами до відповідних правовідносин. Водночас суд враховує, що доказів на спростування зазначеного а ні відповідачем, а ні третьою особою - приватним нотаріусом суду не було надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1362,00 грн. (908,00 грн. - за подання позовної заяви та 454,40 грн. - за подання заяви про забезпечення позову), оскільки позивачем судовий збір не сплачувався з огляду на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved