Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 2,35 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області, що належала суто одинокій [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що [PERSON] померла [INFO] та була суто одинокою, а позивач здійснив її поховання. Оскільки померлій належала вищевказана земельна ділянка, яку в порядку спадкування прийняв позивач фактично, проте через втрату сертифіката на право приватної власності на неї він до нотаріуса не звертався, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач Боложинівська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, незважаючи на те, що була належно повідомлена про час і місце розгляду справи. Третя особа Головне управління Держгеокадастру в Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку площею 2,86 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області, що підтверджується долученою копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №039411. Згідно листа відділу в Буському районі Головного управління Держгеокадастру в Львівській області №П-151/0-0.20-153/132-19 від 06.08.2019 вбачається, що [PERSON] розрахована частка 2,35 умовних кадастрових гектари згідно розпорядження голови Буської РДА №132 від 16.03.2000. [PERSON] померла [INFO] в селі Грабова Буського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.02.1999. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Разом із тим, оскільки спадкодавець померла до 01.01.2004 року , а тому спірні відносини регулюються положеннями ЦК УРСР 1963 року. Так, відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). В силу вимог статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно частини першої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Положеннями статті 555 ЦК УРСР визначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, зокрема, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; а також якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Позивач на обгрунтування заявлених вимог покликався на те, що спадкодавиця була одинокою особою, а позивач здійснив її поховання та фактично прийняв спадщишу після її смерті. Однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наведених обставин позивачем не надано, як і недоведеними позивачем залишаються обставини на підтвердження його споріднення зі спадкодавцем. Відтак, судом встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин про свою спорідненість зі спадкодавцем позивач не надав, як і не довів того, що він прийняв спадщину після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку та строк. Вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем в межах розгляду даної справи не заявлялось. Таким чином, за наявності встановленого факту спорідненості та у разі визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивача будуть наявні підстави для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування є передчасними, оскільки позивачем не вичерпані передбачені законом права щодо оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд приходить до висновку про необгрунтованість заявленого позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed