Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача шкоду заподіяну в результаті ДТП у розмірі 107 829, 00 грн та судові витрати у розмірі 3 409,49 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в результаті ДТП, що мала місце 27.05.2018 за участю автомобілів «Ніссан Мікра» р. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Фольксваген Кадді» р. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] позивачу заподіяна шкода у сумі 107 829,00 грн, яка має бути стягнута з [PERSON] як винуватця ДТП. Крім того позивач просив стягнути судові витрати у розмірі 3 409,49 грн, в тому числі 2 000,00 грн витрат на судову товарознавчу експертизу, 162,60 грн та 168,60 грн витрат на повідомлення відповідача та страхової компанії та 1 078,29 грн судового збору. 05.03.2019 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Гребенюка В. В. позовну заяву у даній справі залишено без руху. 18.03.2019 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання. 08.04.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа надійшла у провадження судді Шелест І. М. 23.04.2019 ухвалою судді було прийнято дану справу у своє провадження. 22.09.2020 протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено СК «Домінанта». 28.01.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що потерпіла особа на власний розсуд має право на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії. Також посилався, що страхова компанія відповідача на даний момент перебуває в процесі ліквідації. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, у їх задоволенні просив відмовити. Зазначив, що позивач повинен був вимагати відшкодування майнової шкоди зі страхової компанії. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши доводи учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.05.2018 мало місце дорожньо?транспортна пригода за участю транспортних засобів Nissan Micra, р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Volkswagen Caddy, р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно?правова відповідальність власників вищевказаних транспортних засобів на момент скоєння ДТП була застрахована у передбаченому законодавством порядку. Транспортного засобу Nissan Micra, р. н. [NUMBER] , зокрема, у Страховій компанії «Домінанта». Вказані обставини визнаються учасниками справи, тому в силу вимог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 03.08.2018 Київський районний суд м. Харкова виніс постанову по справі № 640/13624/18, якою [PERSON] визнав винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно мотивувальної частини зазначеної постанови 27.05.2018 о 12:10 год. за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 72, [PERSON] керуючи автомобілем Nissan Micra, р. н. [NUMBER] , рухаючись по вул. Каразіна в м. Харкові при виїзді на нерегульоване перехрест з вул. Чернишевська, не надала переваги в русі автомобілю Volkswagen Caddy, р. н. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення автомобілів. Автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки. 26.10.2018 постановою Харківського апеляційного суду по справі № 640/13619/18 скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 та винести нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративних стягнень. Згідно мотивувальної частини зазначеної постанови постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Не погодившись з постановою судді, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з тим, що ДТП, яка мала місце 27.05.2018 сталася в результаті невиконання водієм автомобіля «Nissan Micra» д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] вимог знаку «Головна дорога» сталося ДТП. Згідно електронного повідомлення № 000039 від 04.06.2018 позивач пропонував [PERSON] прибути 07.06.2018 о 10?00 на огляд пошкодженого автомобіля Volkswagen, р. н. [NUMBER] за адресою: м. Харків, вул. Переможців 6?А. Згідно електронного повідомлення № 000040 від 04.06.2018 позивач пропонував страховій компанії «Домінанта» прибути 07.06.2018 о 10?00 на огляд пошкодженого автомобіля Volkswagen, р. н. [NUMBER] за адресою: м. Харків, вул. Переможців 6?А. 07.06.2018 спеціалістом було проведено огляд автомобіля позивача на предмет ушкоджень. Відповідно до висновку автотоварознавчої екпертизи № 23С від 16.07.2018 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Caddy, р. н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 27.05.2018, визначений рівною ринковою вартістю на момент пошкодження, становить 120 057,60 грн. Вартість автотоварознавчого дослідження згідно договору про надання послуг від 01.06.2018, акту приймання?передачі від 16.07.2018, квитанції № 334361 від 01.06.2018 становить 2 000,00 грн. Фактична вартість здійсненого ремонту автомобіля Volkswagen Caddy, р. н. [NUMBER] згідно наявних в матеріалах справи наряду?замовлення від 05.10.2018, акта приймання?передачі робіт від 27.12.2018 становить 107 829,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306). За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За правилами ст. 21 Закону України № 1961?IV «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 22 вищевказаного Закону № 1961?IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 2 статті 9 Закону № 1961?IV визначено мінімальну суму страхової виплати та зазначено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961?IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону № 1961?IV зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Законом № 1961?IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі 760/15471/15-ц та ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц. Крім того у постанові від Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961?IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону № 1961?IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, судом встановлено, що позивачу [PERSON] після ДТП було достовірно відомо, що цивільно?правова відповідальність власника автомобіля Nissan Micra, р. н. [NUMBER] , була застрахована у Страховій компанії «Домінанта», що підтверджується змістом позовної заяви та наявними в матеріалах справи повідомленням-запрошенням на огляд транспортного засобу від 04.06.2018, яке позивач направляв СК «Домінанта», та не заперечувалося сторонами. Питання про визначення винуватців ДТП, що мало місце 27.05.2018 за участю сторін у даній справі, було остаточно вирішено 03.08.2018 відносно вини [PERSON] (постанова суду по справі про адміністративне правопорушення вступила в силу 14.08.2018) та 26.10.2018 відносно вини [PERSON] . З позовом до суду у даній справі позивач звернувся 17.01.2019. Отже, на момент звернення до суду з цим позовом (17.01.2019) обставини вини учасників ДТП були встановлені (зокрема, 03.08.2018 щодо вини [PERSON] ), встановлений Законом № 1961?IV 1?річний строк з моменту скоєння ДТП (27.05.2018) для звернення потерпілого з заявою про страхову виплату не сплинув (такий строк спливає 27.05.2019, тобто через п`ять місяців після звернення позивача з позовом до суду). Тобто, достовірно володіючи інформацією про страхову компанію забезпеченого транспортного засобу, маючи підтвердження вини [PERSON] у скоєнні ДТП, маючи можливість звернутися у передбаченому законом порядку до страхової компанії, позивач таким правом не скористався, співвідповідачем у цій справі страхову компанію також не зазначив. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач згідно змісту позовної заяви зазначав, що потерпіла особа на власний розсуд має право на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії. Однак, вказані доводи позивача спростовуються вищевказаними висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі 760/15471/15-ц, та суперечать меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Посилання представника позивача у судовому засіданні на ту обставину, що на момент винесення судом рішення у даній справі страхова компанія «Домінанита» знаходиться в процесі припинення висновків суду не спростовує, адже відповідно до загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Страхова Компанія «Домінанта» перебуває в процесі припинення з 13.09.2019, тобто ані на момент ДТП, ані на момент звернення до суду з позовом у даній справі вказані обставини не існували. До того ж, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в будь?якому випадку покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 по справі № 753/15214/16-ц. Тому вказані обставини на висновки суду, що у позивача була можливість звернутися до страховика відповідача щодо отримання страхової виплати не впливають. Судом встановлено, що фактична вартість здійсненого позивачем за власний рахунок ремонту ушкоджень автомобіля, спричинених в результаті ДТП у сумі 107 829,00 грн. Вартість ремонту автомобіля Volkswagen Caddy відповідачем не оскаржувалася, заперечень щодо такого розміру не надав, таку вартість не спростував. Всупереч встановленого ст. 83 ЦПК України порядку подання доказів: позивачу разом з поданням позовної заяви, відповідачу разом з поданням відзиву, доказів на підтвердження страхового ліміту згідно страховим полісом відповідача, розміру франшизи за страховим полісом, а також доказів звернення до страховика відповідача, сторони ані з заявами по суті, ані у підготовчі судові засідання, що неодноразово відкладалися не надали. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому суд виходить із суми обов`язкового ліміту страхової виплати, встановленої ст. 9 Закону України № 1961?IV у розмірі 50 000,00 грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, за вирахуванням суми ліміту страхової виплати, на суму 57 829,00 грн (107 829,00 грн - 50 000,00 грн). Суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідальності до ст. 141 ЦПК України. Так, пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 072,61 грн витрат на проведення експертизи та 578,29 грн судового збору. В частині заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів у сумі 162,60 грн та 168,60 грн витрат на відправку електронних повідомлень?запрошень відповідачу та страховій компанії про час та місце здійснення огляду (експертизи) пошкоджень транспортного засобу в результаті ДТП, суд зазначає, що такі витрати не є судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України, тому у задоволенні стягнення таких сум слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial