Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.01.2014 р. відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 25 000 грн. Факт отримання коштів засвідчено розпискою від 10.01.2014 р., яка власноручно написана відповідачем. Відповідач зобов'язувався повернути позичені кошти не пізніше 01.07.2014 р. 28.06.2014 р. на адресу відповідача ним було направлено письмове нагадування про необхідність повернення отриманих в борг коштів. Але, незважаючи на це, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та отримані в борг кошти не повернув. При цьому уникає зустрічей з ним, на телефонні дзвінки не відповідає. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 25 000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд ухвалив: на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, об'єктивного та всебічного їх дослідження, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно розписки від 10.01.2014 р. складеною [PERSON] останній взяв у борг від [PERSON] кошти в сумі 25 000 грн. та зобов'язався повернути кошти в строк до 01.07.2014 р. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. На підставі вищевикладеного, оскільки відповідач в строк встановлений розпискою, своє зобов'язання по поверненню суми позики не виконав, з нього на користь позивача необхідно стягнути кошти в сумі 25 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги були задоволені повністю та при подачі позову до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 250 грн., що підтверджується квитанцією № 8240829-1 від 14.07.2014 р., то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути вищевказану суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved