Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до СТОВ «Стоколос», про визнання правочину дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20.03.2007 року між ним та СТОВ «Стоколос» в особі директора [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна(нежитлової будівлі), що знаходиться за адресою м. Лубни, вул.Робітнича, 35-а та складається з девяти приміщень загальною площею 89,2 кв.м. На момент укладення договору ним було сплачено договірну вартість 12 тисяч гривень за вищезазначене приміщення на рахунок СТОВ «Стоколос». Дане нежитлове приміщення належало відповідачу на праві приватної власності та перебувало на балансі продавця як виробниче приміщення(контора). Відповідачу терміново були потрібні кошти, а тому він 15.03.2007 року сплатив йому 12 тисяч гривень, отримавши від СТОВ «Стоколос» квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 15.03.2007 року, а вже 20.03.2007 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого відповідач зобовязувався у подальшому оформити нотаріально зазначений договір купівлі-продажу після вирішення своїх невідкладних питань. Відповідач забрав все своє майно із зазначеного нежитлового приміщення, що дало йому підстави переїхати до вказаного приміщення на постійне місце роботи до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У вказаному приміщенні він зробив капітальний ремонт та почав його використовувати за призначенням як приміщення контори-офісу підприємства, де він є і засновником і директором Приватне виробничо-будівельне підприємство «Лубниспецмонтаж». В подальшому він неодноразово звертався з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до відповідача в особі директора СТОВ «Стоколос» [PERSON], однак останній постійно ухилявся від нотаріального посвідчення договору мотивуючи це відсутністю часу і коштів. Позивач прохає суд визнати дійсним договір купівлі продажу від 20.03.2007 року нерухомого майна(нежитлової будівлі), що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Робітнича, 35-а, що складається з девяти приміщень загальною площею 89,2 кв.м., укладений між [PERSON] та СТОВ «Стоколос» та визнати за ним право власності на нерухоме майно(нежитлову будівлю), що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Робітнича, 35-а, та складається з девяти приміщень загальною площею 89,2 кв.м. Також прохає понесені ним судові витрати покласти на нього. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача СТОВ «Стоколос» в судове засідання не зявився, директор товариства [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому прохав справу розглядати без участі представника товариства, проти задоволення позову не заперечував. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.03.2007 року між позивачем [PERSON] та СТОВ «Стоколос» в особі директора [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна(нежитлової будівлі), що знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Робітнича, 35-а та складається з девяти приміщень загальною площею 89,2 кв.м., що підтверджується копією вказаного договору(а.с.13). Позивачем [PERSON] було сплачено договірну вартість 12 тисяч гривень за вищезазначене приміщення на рахунок СТОВ «Стоколос», що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 15.03.2007 року(а.с.15) Спірне нежитлове приміщення належало СТОВ «Стоколос» на праві приватної власності та перебувало на балансі продавця як виробниче приміщення(контора), згідно довідки СТОВ «Стоколос» (а.с.8). В пункті 3.4 письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2007 року продавець зобовязувався у подальшому, після вирішення своїх невідкладних питань, оформити нотаріально зазначений договір купівлі-продажу(а.с.13). Як стверджує позивач, у вказаному приміщенні він зробив капітальний ремонт та почав його використовувати за призначенням як приміщення контори-офісу підприємства, де він є і засновником і директором Приватне виробничо-будівельне підприємство «Лубниспецмонтаж». Також позивач стверджує, що в подальшому він неодноразово звертався з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до відповідача в особі директора СТОВ «Стоколос» [PERSON], однак останній постійно ухилявся від нотаріального посвідчення договору мотивуючи це відсутністю часу і коштів. Укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна(нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Робітнича, 35-а між позивачем [PERSON] та СТОВ «Стоколос» також підтверджується актом прийому-передачі нерухомого майна від 20.03.2007 року(а.с.14). Відповідно до ст.392 ЦК України,власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Позивач [PERSON] за захистом своїх прав був вимушений звернутися до суду, оскільки відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і позивач не має можливості юридично розпорядитися належним йому майном. Так, ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ст. 638 УК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом. Згідно ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved