Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, посилаючись на те, що 11 вересня 2005 року та 25 жовтня 2005 року між ним та відповідачем були укладені договори позики, згідно яких він передав [PERSON] грошову суму у розмірі 5 000, 00 дол. США та 3 500, 00 дол. США відповідно, а відповідач зобов'язався повернути вищевказані кошти на першу вимогу позивача. 01 червня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути всю суму позики за двома договорами до 01 липня 2015 року. Однак, у вказаний термін відповідачем вищевказані суми повернуті не були. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] вищевказані суми боргу. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував того, що він дійсно отримав вищевказані кошти від позивача, який був його партнером по бізнесу. Однак, в подальшому, у зв'язку з тим, що партнерські відносини між ними не склались, позивач почав вимагати повернення вищевказаних коштів. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 11 вересня 2005 року та 25 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, згідно яких позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 5 000, 00 дол. США та 3 500, 00 дол. США відповідно, а відповідач зобов'язався повернути вищевказані кошти на першу вимогу позивача, що підтверджується відповідними розписками. 01 червня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути всю суму позики за двома договорами до 01 липня 2015 року. Проте, у вказаний термін відповідачем кошти повернуті не були, та на даний час по укладеним договорам позики розрахунок не проведений, а [PERSON] ухиляється від повернення боргу. Таким чином, невиконання відповідачем умов договорів позики від 11 вересня 2005 року та 25 жовтня 2005 року підтверджується наявністю в [PERSON] оригіналів розписок, підписаних власноручно відповідачем, що наявні в матеріалах справи. У судовому засіданні відповідач не заперечував того, що він особисто писав вказані розписки. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договорами позики від 11 вересня 2005 року та 25 жовтня 2005 року у розмірі 8 500, 00 грн., відповідачем не повернено у встановлений термін, тому повинні бути повернуті у примусовому порядку. Крім того, у судовому засіданні доведено, що у зв'язку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 785, 17 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved