Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення його від обов'язку утримувати повнолітнього сина [PERSON], 1996 року народження, шляхом звільнення від сплати аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина, визначених рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2014 року. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2014 року у цивільній справі 159/4831/14-ц, провадження №2/159/1090/14, задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], ухвалено стягувати з позивача на утримання непрацездатного повнолітнього сина аліменти у розмірі 350 грн. щомісячно. Незважаючи на існування вказаного рішення суду, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року ухвалено стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 18105 грн. додаткових витрат на лікування повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] Одночасно сплачувати аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина та додаткові витрати на його ж лікування позивач не в змозі у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, відсутністю заробітків, незадовільного стану здоров'я, а також у зв'язку з перебуванням на утриманні позивача малолітньої дитини. Оскільки непрацездатний син позивача, [PERSON], 1996 року народження, отримує пенсію, як інвалід 1 групи, а у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивач не має можливості виконувати рішення суду про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання непрацездатного сина, прохає звільнити його від сплати аліментів. У ході судового розгляду позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити, ухвалити рішення, яким звільнити позивача від сплати аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина, визначених рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2014 року. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позову не визнали і заперечили проти його задоволення. Заперечуючи проти позову посилаються на ту обставину, що повнолітній син позивача та відповідача [PERSON], 1996 року народження, є інвалідом 1 групи, хворіє на ДЦП тяжкої форми, у зв'язку з чим потребує постійного лікування, реабілітаційних заходів, а також постійного стороннього догляду. У зв'язку з хворобою сина, необхідністю постійного стороннього догляду за ним, відповідач позбавлена можливості працевлаштуватися, заробляти кошти на лікування сина. Пенсії, яку отримує вона у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом та соціальної допомоги, яку отримує син сторін, як інвалід дитинства, не вистачає на його лікування та оздоровлення, забезпечення нормальних умов проживання, у зв'язку з чим відповідач вимушена відшуковувати додаткові кошти. Позивач є працездатним, є головою сільськогосподарського фермерського господарства, а тому має змогу надавати допомогу на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній.... справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON], 1996 року народження, є сином сторін і є інвалідом з дитинства 1 групи. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З урахуванням вимог чинного законодавства, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2014 року у цивільній справі 159/4831/14-ц, провадження №2/159/1090/14, задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], ухвалено стягувати з позивача на утримання непрацездатного повнолітнього сина аліменти у розмірі 350 грн. щомісячно. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач прохає звільнити його від сплати визначених судом аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у зв'язку з важким матеріальним становищем, необхідністю виконання іншого рішення суду від 26 лютого 2015 року, яким ухвалено стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] 18105 грн. додаткових витрат на лікування повнолітнього непрацездатного сина [PERSON], а також незадовільним станом здоров'я позивача, наявністю на утриманні позивача малолітньої дитини, а також наявністю в непрацездатного сина доходів у виді соціальної допомоги. Разом з тим, усі обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову, були предметом дослідження у ході розгляду цивільної справи 159/4831/14-ц, провадження №2/159/1090/14, за результатами розгляду якої задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та ухвалено стягувати з позивача на утримання непрацездатного повнолітнього сина аліменти у розмірі 350 грн. щомісячно. Позивачем не подано належних доказів на підтвердження зміни його майнового стану чи стану здоров'я, оскільки згідно копії епікризу позивач знаходився на лікуванні в умовах стаціонару ще у березні 2009 року, а обтяження на нерухоме майно позивача було накладено у зв'язку із наявною заборгованістю по виконавчому документу за рішенням суду про стягнення з позивача додаткових витрат на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Даними, що містяться у картці індивідуальної консультації клієнта [PERSON], [INFO], довідкою Ковельського РУСЗН № 1923 від 05 жовтня 2015 року, рахунком МК000003875 від 04 листопада 2015 року, санаторно-курортною картою від 16.10.2015 року, актом обстеження побутових умов від 28 жовтня 2015 року та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ №0265289 від 01.09.2014 року доводиться та обставина, що повнолітній син позивача [PERSON] є непрацездатним, інвалід 1 групи з дитинства довічно, потребує санаторно-куротного лікування та постійного стороннього догляду. Згідно довідки УПФУ у м. Ковелі та Ковельському районі № 7303/08-10.15 відповідач [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ і отримує пенсію як мати інваліда з дитинства в розмірі: з квітня 2015 року по серпень 2015 року по 949 грн. щомісячно, з вересня - 1008,37 грн. Як убачається з позовної заяви та пояснень позивача, неспроможність позивача сплачувати аліменти на утриманні повнолітньої непрацездатної дитини у значній мірі пов'язана з необхідністю виконувати рішення Ковельського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року, яким незважаючи на існування рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина, ухвалено стягувати ще й додаткові витрати на його лікування у розмірі 18105 грн. Однак, обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, передбачений ч.1 ст. 185 СК України і правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дочку, сина, (ст.ст. 198, 200, 201 Сімейного кодексу України). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. У ході судового розгляду позивач підтвердив ту обставину, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення додаткових витрат на сина, визнав позов, оскільки не усвідомлював різниці між обов'язками батьків щодо утримання неповнолітньої дитини та утримання повнолітнього непрацездатного сина. Тим не менш рішення суду від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, яким ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 18105 грн. додаткових витрат на лікування сина [PERSON], позивачем не оскаржувалось і є чинним. З огляду на наведене вище, рішення суду від 26 лютого 2015 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] 18105 грн. додаткових витрат на лікування сина [PERSON], не може бути підставою для припинення стягнення з позивача аліментів на утримання цього ж непрацездатного сина за рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2014 року. На підставі ст. 15,30,59-61, 85, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, глави 16 СК України, ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed