Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою на якій знаходиться житловий будинок [ADDRESS] і належить йому на праві приватної власності, зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні цією земельною ділянкою. В обґрунтування позову покликається на те, що він народився і проживає в житловому будинку в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.02.2008 року він став власником земельної ділянки (паю), розміром 0,91 га, яка перебуває в колективній власності ПОП «Мужиловичі» Яворівського району Львівської області. Йому також на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Однак, користуватися земельної ділянкою, на якій знаходиться вказаний житловий будинок він не може через постійні конфлікти з відповідачем [PERSON] , який постійно намагається йому нашкодити, вивозить на його земельну ділянку гній, робить стежки тощо. Він неодноразово просив відповідача не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, однак, це до уваги не бралося, в свою адресу він чув лише образи. Він також неодноразово звертався з письмовими заявами до Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області, але й сільська рада не може жодним чином вплинути на відповідача. Тому, просить суд позов задовольнити. Справа поступила до провадження судді Гоцка В.І. Ухвалою від 28.03.2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] до вирішення справи по суті. 11.04.2016 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Шмагара П.М. подав до суду заперечення на позовну заяву. Вважає позовні вимоги надуманими, не підтвердженими ніяким доказами і просить залишити їх без задоволення. Зазначає, що [PERSON] є власником Ѕ житлового будинку [ADDRESS] , який він успадкував від [PERSON] , та відповідно - Ѕ земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку. Другою частиною житлового будинку та земельної ділянки користується позивач [PERSON] . Рішенням виконкому Мужиловицької сільської ради № 6 від 22.01.2002 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку в с. Мужиловичі площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності. Оскільки [PERSON] як суміжний користувач другої частки земельної ділянки відмовився підписувати акт встановлення та узгодження меж землекористувача [PERSON] , земельно-узгоджувальна комісія Мужиловицької сільської ради 04.02.2002 року встановила межі [PERSON] в натурі. Рішенням Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області № 67 від 05.02.2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га. 29.04.2002 року земельно-узгоджувальна комісія Мужиловицької сільської ради склала акт встановлення меж присадибної ділянки між [PERSON] та [PERSON] в натурі по 0,19 га кожному. 07.02.2002 року Яворівським районним центром державного земельного кадастру було виготовлено схему розподілу присадибної ділянки між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що розподіл проведено невірно, тому й заважає відповідачу користуватися його земельною ділянкою, зокрема повирубував фруктові дерева на земельній ділянці та не дозволяє йому висаджувати овочі. На такі неправомірні дії відповідач звертався з письмовою заявою в Яворівський РВ поліції для притягнення його до відповідальності. Також у відділі поліції проводиться досудове розслідування заяви тестя відповідача по факту спричинення йому тілесних ушкоджень [PERSON] під час спроби тестем обробітку земельної ділянки. Зазначає, що ні відповідач, ні його родичі не чинять ніяких перешкод [PERSON] в користуванні своєю земельною ділянкою. Частка земельної ділянки, яка є в користуванні [PERSON] взагалі тривалий час не використовується. Тому, просить суд у задоволенні позову відмовити, а також скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 28.03.2016 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 року, згідно із розпорядженням керівника апарату суду № 611 від 21.12.2017 року у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] справа передана судді Швед Н.П. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019 року, згідно із розпорядженням керівника апарату суду № 250 від 28.02.2019 року у зв`язку з закінченням повноважень судді Швед Н.П. справа передана судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою від 15.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.02.2021 року замінено третю особу Мужиловицьку сільську раду Яворівського району Львівської області на його правонаступника - Новояворівську міську раду Яворівського району Львівської області, підготовче судове засідання у справі відкладено. Ухвалою суду від 26.04.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив такий задовольнити з підстав наведених у ньому, додатково пояснив, що згідно довідки № 254 від 13.04.2016 у дідуся позивача [PERSON] було знято із земельної частки земельну ділянку, яка була у його користуванні на час розпаювання загальною площею 0,60 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства. Жодних належних документів сільською радою не надано, окрім того 0,25 та 0,45 га становить 0,70 га. Також є довідка № 297 від 25.11.2016, згідно якої, 0,70 га перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] , з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства. Також є акт від 29.04.2002 земельно-узгоджувальної комісії згідно якого між [PERSON] та [PERSON] було розділено 0,3647 га. Згідно зазначених документів неможливо встановити де саме знаходиться земельна ділянка [PERSON] площею 0,70 га та які саме землі вилучалися та надавалися дідусеві позивача [PERSON] . Вважає, що відповідач чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на яку позивач має законне право, а відтак просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні, додатково пояснив, що позов необгрунтований, безпідставний, не зрозуміло в чому полягають перешкоди, не зазначено якою саме ділянкою перешкоджають користуватися позивачеві, де вона знаходиться, позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Новояворівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник Мужиловицької сільської ради в судовому засіданні 29.09.2020 пояснив, що 29.04.2002 року земельно-узгоджувальна комісія Мужиловицької сільської ради склала акт встановлення меж присадибної ділянки між [PERSON] та [PERSON] в натурі по 0,19 га кожному, дані виміри є правильними, а виміри, які робилися в 90-х роках є недостовірними. 0,3647 га - це обміри де знаходиться будинок, у сім`ї позивача ще були городи, однак сторони стосовно городів не зверталися з заявами і на городи документів не виготовляли, коли відбулося розпаювання, землі з городів забрали, оскільки на них не було документів, тому такі відмінності у записах. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника Мужиловицької сільської ради, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.02.2008 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з земельної ділянки (паю) розміром 0,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області та грошових вкладів. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 18.03.2002 року, видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на ім`я [PERSON] про її право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2006 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасовано і ухвалено нове, згідно із яким у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2007 року у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, [PERSON] визнано спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON] , власником Ѕ житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18031206 від 10.03.2008 року, [PERSON] на підставі рішення Яворівського району Львівської області від 12.12.2007 року на праві спільної часткової власності належить Ѕ частки будинку [ADDRESS] . Із довідки № 369 від 09.07.2015 року, виданої виконкомом Мужиловицької сільської радиЯворівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель колективного господарства дійсно було знято із земельної частки (паю) земельну ділянку площею 0,60 га. Відповідно до довідки № 518 від 29.10.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно архівних даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» житловий будинок [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] , зареєстрований на праві спільної часткової власності за: [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки. Згідно із заповітом від 10.05.2011 року, посвідченим секретарем Мужиловицької сільської радиЯворівського району Львівської області Карпою О.Є., [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 30381035 від 03.12.2014 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням № 6 від 22.01.2002 року виконавчого комітету Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області передано земельну ділянку у приватну власність [PERSON] в [ADDRESS] площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності. Відповідно до рішення Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області № 67 від 05.02.2002 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] жительці с.Мужиловичі» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності. Як вбачається із акту земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 04.02.2002 року, оскільки суміжний землекористувач [PERSON] відмовився від підпису на акті встановлення меж землекористування [PERSON] комісія сільської ради встановила межі [PERSON] в натурі площею 0,19 га. Актом земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 29.04.2002 року встановлено межі присадибних ділянок між [PERSON] та [PERSON] в присутності землекористувачів, що підтверджується підписами [PERSON] та [PERSON] Яворівським районним центром державного земельного кадастру розроблено схему розподілу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] від 07.02.2002 року. Згідно із актом обстеження земельної ділянки, яка обслуговує будинок [ADDRESS] , співвласниками якого є [PERSON] та [PERSON] від 06.04.2007 року, затвердженим сільським головою Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області В. Карпою, при обстеженні земельної ділянки комісія виявила, що польові роботи на ній не проводилися, гній [PERSON] не вивозився. Співвласникам рекомендовано оформити спільну власність та провести розподіл земельної ділянки. Згідно із довідками № 254 від 13.04.2016 року та № 297 від 25.11.2016 року, виданими виконкомом Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON] дійсно було знято із земельної частки (пай) земельну ділянку, яка була в його користуванні на час розпаювання загальною площею 0,60 га, з них 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,45 га - для ведення особистого селянського господарства. Правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку відсутні. Віповідно до відповіді виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 13.05.2021 на запит представника позивача та копії з погосподарської книги Мужиловицької сільської ради за [PERSON] , станом на 1996-2000 рахувалися земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,07 га; рілля-0,61 га, під багаторічними насадженнями - 0,02 га, сінокоси-0,10 га. Станом на 2001-2005: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,07 га; для ведення особистого підсобного господарства - 0,72 га. В користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею - 3,6215 га. Успадкована за [PERSON] земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею - 1,1473. В судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] (раніше - будинок [ADDRESS] ). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм направі спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ч. 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7, порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їх угодою залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст.88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно ст.105 ЗК України спори між громадянами, яким належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні. У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено факту протиправних дій із сторони відповідача, позивачем не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не надано, зокрема, доказів, що підтверджують факт порушення його права на користування земельною ділянкою, власне відповідачем. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до п. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.03.2016 року шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову, судові витрати [PERSON] відповідно до статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed