Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , [INFO] , та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно а саме на: частку квартири [ADDRESS] , що належала померлій на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1998 р., посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори, реєстровий №4-3676 та у тому числі частки зазначеної квартири, що належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформляла спадкових прав; частки земельної ділянки, площею 0,0299 га в межах згідно з планом, кадастровий номер № 7310136300:17:001:1218, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлому чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту про право власності на землю від 23.01.2001 р., серія І-ЧВ № 031485, спадкоємцем якого була [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформляла спадкових прав. Співвласниками земельної ділянки є він та померлий [PERSON] Співвласниками квартири є він, померлий [PERSON] , померла [PERSON] та відповідач. Після смерті матері він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, проте йому було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на частку квартири та свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки у зв`язку з тим, що не визначені частки у спільній сумісній власності на квартиру та на земельну ділянку. Невизначеність часток співвласників квартири та земельної ділянки позбавляє його права у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідну частину квартири та земельної ділянки. Оскільки за життя померлого [PERSON] частки співвласників в спірному майні не були визначені, а визначити їх на теперішній час не має можливості через смерть співвласників, постановою від 13.08.2019 року йому було відмовлено в зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності. Посилаючись на норми законодавства, просять позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28.11.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7, 17). [INFO] помер батько позивача та відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8) та після його смерті - мати позивача та відповідача [PERSON] спадщину прийняла, але спадкових прав не оформила. [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу від 11.09.1998 р., посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Гандабурою Г.П., реєстровий №4-3676, квартира [ADDRESS] , належала померлим: [PERSON] , [PERSON] , позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.9). У відповідності до Державного акту про право власності на землю від 23.01.2001 р., серія І-ЧВ № 031485, земельна ділянка, площею 0,0299 га в межах згідно з планом, кадастровий номер № 7310136300:17:001:1218, розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала померлому батьку сторін - [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.10), що також підтверджується Витягом №НВ-7303130282019 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с11-13). Спадкова справа №62851476 спадкодавця [PERSON] була зареєстрована Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, за номером 52966009 від 14.08.2018 року у відповідності до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.14). Позивач, як спадкоємець звернувся із заявою до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М. про прийняття спадщини, проте постановами №№1399/02-31, №1400/02-31 від 13.08.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0299 га в межах згідно з планом, кадастровий номер № 7310136300:17:001:1218, розташовану по [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) у відповідності до ст. 1216 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину або відповідно до ст. 1269 ЦК України подали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленою ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Перешкодою в одержанні свідоцтва про спадщину за законом стало те, що спадкове майно знаходиться у спільній сумісній власності без визначення часток кожного із співвласників. У зв`язку зі смертю співвласників, укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності не можливо, оскільки за життя померлими [PERSON] , [PERSON] , як співвласниками майна не було визначено їхні частки в спільній сумісній власності на майно. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ст. 370 ч. 2 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Передбачено ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1225 ч. 2 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 86 ч. 1 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до пункту 3.4 листа Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Таким чином, слід визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] , померлих: [PERSON] , [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними і складають по 1/4 частині кожного із співвласників; визначити, що частки [PERSON] та померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0299 га в межах згідно з планом, кадастровий номер № 7310136300:17:001:1218, що розташована по [ADDRESS] , є рівними і складають по 1/2 частині кожного із співвласників. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved