Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешти накладені на квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києві від 11.11.2013 року та постанови ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві за №40760389 від 15.11.2013 року та скасувати заборону Подільському районному відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві здійснювати реєстрацію осіб за вказаною адресою. Обгрунтував вимоги тим, що він як власник даної квартири позбавлений права згідно ст.317 ЦК України користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд зняти арешт, накладений на квартиру [ADDRESS], на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 11.11.2013 року та скасувати заборону Подільському районному відділу ГУ ДМС у м. Києві здійснювати реєстрацію осіб за вказаною адресою. Пояснила, що 25.10.2013 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г. позивач [PERSON] набув право власності на цю квартиру. Оскільки у задоволені позову [PERSON] до Територіальної громади в особі Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем і визнання права власності на спадкове майно за законом, в межах розгляду якого було накладено відповідний арешт на квартиру, відмовлено, право власності позивача не оскаржено. Подальше безпідставне збереження арешту порушує права та законні інтереси власника нерухомості та перешкоджає [PERSON] належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання перед третіми особами. Представник ВДВС Подільського РУЮ в м.Києві не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявсь належно, жодних заяв до суду від нього не надійшло. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до договору дарування квартири від 25.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г., зареєстровано в реєстрі за №3585, [PERSON], [INFO], прийняв в дар від [PERSON],[INFO] ( зареєстрований в с.Мезин Коропського району Чернігівської області) квартиру [ADDRESS], у власність, що підтверджується договором дарування (а.с. 10). Відомості щодо права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що виникло на підставі договору дарування від 25.10.2013 року, внесені 25.10.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 3064753 (а.с. 43). Ця інформація не була відома суду на час розгляду справи за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем і визнання права власності на спадкове майно за законом. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02.07.2014р. скасовано рішення Подільського районного суду від 10.01.2014р., ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014р. касаційну скарзу [PERSON] відхилено, а рішення Апеляційного суду м.Києва залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року в порядку забезпечення вищезазначеного позову накладено арешт на спірну квартиру. При цьому, [PERSON] не був стороною у справі. З матеріалів даного позову вбачається, що [PERSON] став власником спірної квартири з 25.10.2013р. З метою гарантування перед кредитором ПТ «Альянс АІКС» виконання своїх зобов'язань, [PERSON] передав належну йому квартиру в іпотеку згідно договору іпотеки від 25.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г., зареєстровано в реєстрі за №3591 (а.с. 44). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. В огляду на викладене, суд приходить до висновку, що необхідність в арешті відпала, і накладеним арештом порушуються права власника квартири [PERSON] Інших власників станом на день розгляду справи не виявлено, дані з приводу розгляду будь-яких інших спорів або кримінальних проваджень щодо спірної квартири, у суду відсутні.

Outcome: approved