Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказав, що 29.08.2017 він позичив відповідачу кошти в сумі 10000 гривень. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку, в якій зазначив, що зобовязується повертати зазначену суму рівними платежами, щотижня в розмірі 600 гривень, зі сплатою відсотків за користування позиченими коштами в розмірі 4 відсотки на тиждень. Відповідно до графіку погашення заборгованості, кінцевий строк повернення отриманих коштів 14.08.2018. Крім цього, у розписці зазначено, що у разі невиконання зобовязання позичальник сплачує 5 відсотків від суми боргу за кожен день прострочки по кожному платежу. Однак, на сьогоднішній день відповідачем борг не повернуто, на вимогу повернути кошти відповідач не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. За умовами, які зазначені в розписці, станом на 22.05.2018 загальна заборгованість становить 111114 гривень, яка складається з тіло кредиту 10000 гривень; заборгованість за відсотками 15200 гривень; штрафні санкції 85914 гривень. Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 29.08.2017 в розмірі 111114 гривень, яка складається з тіло кредиту 10000 гривень; заборгованість за відсотками 15200 гривень; штрафні санкції 85914 гривень та судові витрати у сумі 1111 гривень 14 копійок. Суд здійснює розгляд справи у порядку спрощеного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України з власної ініціативи суду розгляд справи проведено в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] 11.07.2018 за вх..№4870 подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, просив розглянути виплачені ним суми. До заяви додав копію графіку платежів до розписки від 29.08.2017. Судом розглянуто справу у порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України. Судом\~ встановлено такі фактичні обставини\~ та\~ зміст спірних\~ правовідносин.\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Із копії розписки від 29.08.2017 встановлено, що між сторонами у присутності свідків у простій письмові формі укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 10000 гривень і зобовязався повертати зазначену суму рівними платежами, щотижня в розмірі 600 гривень, зі сплатою відсотків за користування позиченими коштами в розмірі 4 відсотки на тиждень. У разі не виконання умов розписки [PERSON] зобовязався сплатити 5 відсотків від суми боргу за кожен день затримки по кожному платежу. Із копії графіку платежів від 29.08.2017 встановлено,що [PERSON]Л, зобовязався сплачувати щотижня 600 гривень боргу, з яких 200 гривень тіло кредиту, 400 гривень відсотки за користування боргом. Всього заборгованість складає 111114 гривень. Із копії графіку платежів від 29.08.2017 встановлено, що [PERSON] 06.09.2017 сплатив 600 гривень та 30 гривень неустойки, де наявний підпис [PERSON] про отримання ним вказаної суми. \~ \~ \~ \~Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем виникли взаємні цивільні права та обовязки, із підстави, передбаченої ст.11 ч.2 п.1 ЦК України, а саме із укладеного 29.08.2017 договору позики. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі боргової розписки від 29.08.2018 відповідач зобов'язується повернути борг в розмірі 10000 гривень. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із вимогами ст. ст.\~12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частинами 1-3\~ст. 89 ЦПК України\~зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики за своїми ознаками є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. (Правова позиція ВСУ у справі №6-63цс13 від 18.09.2015). Крім того, за змістом ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 за наслідками розгляду справи №6-79цс14, викладено правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст.\~1046,1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому, згідно із вимогами ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає частково обґрунтованими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд вважає порушеним право позивача невиконанням з боку відповідача зобовязання за договором позики. Судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за прострочення виконання грошового зобовязання становить 24570 гривень, з яких 9400 сума боргу (з урахуванням сплачених відповідачем 600 гривень) та 15170 гривень процентів за користування чужими коштами (з урахуванням 30 гривень процентів, сплачених відповідачем). Відповідачем подано графік платежів, який підтверджує отримання позивачем лише 630 гривень 06.09.2017 (підтверджено підписом позивача). Наявні у графіку платежів про те, що відповідач 13.09.2017 сплатив 600 гривень та 30 гривень неустойки; 26.09.2017 сплатив 600 гривень та 210 гривень неустойки; 15.11.2017 сплатив 600 гривень; 16.11.2017 сплатив 7954 гривні позивачу не дають підстави вважати, що позивач отримав вказані кошти, оскільки відсутній підпис позивача про їх отримання, а тому ці фактичні дані суд визнає недопустимими доказами. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також встановлену договором прострочену суму. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. \~ Сторонами встановлено розмір процентів за користування коштами 4 відсотка за кожен тиждень користування коштами (розписка від 29.08.2017). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов'язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що вимога позивача про стягнення 5 відсотків у разі не виконання умов договору не обґрунтована, оскільки у розписці чітко не вказано, чи 5 відсотків є штрафом, (пенею) чи відповідальністю боржника на підставі ст.. 625 ЦК України. З урахуванням наведеного позовна вимога в частині стягнення 85914 гривень штрафних санкцій не підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у сумі 245 гривень 70 копійок, розрахованої за правилами простої математичної пропорції. Норми права, які застосував суд - ст.ст. 509, 526, 527, 536,541, 625, 627, 1046, 1049 ЦК України.

Outcome: partial