Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третіх осіб: слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А.М., заступника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи А.А. та начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. з посиланням на те обставину, що 12.06.17 р. порушена кримінальна справа №42017021130000041 за ч. 1 ст. 358 КК України проти [PERSON]. На протязі півтора років треті особи, зазначені в його позові, порушують вимоги КПК України про швидке, неупереджене слідство в розумні строки, всі його скарги на бездіяльність відхиляються. Доказами зазначив матеріали судових та кримінальних проваджень. Моральна шкода полягає в зміні його укладу життя. Розрахунок шкоди визначив із свого 70 -річного віку. Позивач [PERSON] просив: 1. Визнати, що бездіяльність посадових осіб Нацполіції м. Жмеринка при провадженні цієї кримінальної справи при порушенні ними вимог КПК про швидке, неупереджене слідство в розумні строки неможливо оскаржити в порядку вимог ст. 303 КПК України у зв'язку з тим, що така бездіяльність не охоплюється вимогами цієї статті. 2. Визнати, що позивач подає свій позов не на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди..» 1194р. та ч.1,2,3,4,5,7 ст. 1176 ЦК України,а виключно на підставі ч.6 ст. 1176 ЦК України, ст. 1173, 1174, 23 ЦК України. 3. Визнати бездіяльність третіх осіб Жмеринської поліції та відсутність контролю при закритті слідчим Майченко А.М. кримінального провадження своєю постановою від 30.06.17 р., справа №42017021130000041 від 12.06.17 - яка не існує та не занесена в ЄРДР. 4. Визнати невиконання вимог ст. 39 КПК України та відсутність контролю за діями слідчого зі сторони керівництва СВ та його заступника. 5. Визнати відсутність доказів отримання відповідей відповідача позивачем на його заяву до слідчого від 16.10.18 р.. 6.Визнати порушення розумних строків слідства та відсутність контролю за цими строками посадових осіб поліції Жмеринки. 7. Визнати відсутність належного реагування на бездіяльність Нацполіції м. Жмеринка зі сторони ГУ поліції у Вінницькій області. 8. На підставі ст. 262 ЦПК України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності осіб, зазначених в його заяві. 9. Стягнути з Держава Україна на його користь 200 000 грн. моральної шкоди. 10. Визнати зміну укладу життя позивача, завдання йому душевних страждань хамським відношенням посадових осіб громадянину [PERSON] в його 70 - річному віці. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Пояснив, на протязі трьох років безперервно ходить по судам. Він отримав вирок проти осіб, які свідчили проти нього, порушено шість кримінальних справ за неправдиві покази. Слідчі постійно закривають провадження по цим справам, посилаючись на докази вироку, суд або прокуратура постійно ці постанови скасовують посилаючись на докази вироку. Два місяці назад заступник СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепа А.А. заявив йому, що більше по цим кримінальним справах проводити нічого не будуть, тому що розуміють, що він засуджений безпідставно і якщо ці справи довести до суду то він буде стягувати з них відшкодування моральної шкоди за його незаконне засудження. Тому він розробив таку тактику, він подає позови, після цього подає апеляцію, яка чітко визначає що він повинен робити, щоб доказати свої позови, він на підставі цих роз'яснень подає такі ж нові позови на підставі визначених Апеляційним судом. В кінцевому результаті він усуває всі недоліки своїх позовів поки його вирок не буде скасовано як незаконний. Він не здасться, хоча він цього вироку йому не холодно і не жарко. Він всього лише слідує священному писанню, саме таким способом вони рекомендують скачувати карму тих людей, які свідчили і робили цей спектакль. Є кримінальна справа №42017021130000041 проти [PERSON]., яка свідчила проти нього у вироку. Відповідно до норм ЦПК України, КПК України та Конституції України треті особи нічого не робили про швидке, неупереджене слідство в розумні строки. Суд при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди зобов'язаний відкрити провадження у справі, з'ясувати наявність шкоди, причинний зв'язок і т.д. Обґрунтовуючи моральну шкоду зазначив, що є вирок про його засудження і слова заступника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи А.А. про його незаконне засудження, які відповідають дійсності, але справу не передано до суду, таким чином проявляють протиправну бездіяльність при провадженні справи. Суму моральної шкоди визначив зі свого віку, так як не приємно в 70- річному віці стати вперше в житті засудженим. Представник відповідача - Державної Казначейської служби України та треті особи: слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко Анатолій Миколайович, заступник СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепа Анатолій Андрійович, начальник СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюк Володимир Володимирович, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Заяв, заперечень чи клопотань до суду не надходило. Відзиву відповідачем до суду не надано. Заслухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №42017021130000041, матеріали скарг [PERSON] по справі №130/3040/160к, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке. Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Право на судовий захист гарантується також і ст.55 Конституції України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.ст.76,77,78 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] - оскільки позивачем [PERSON] не вказано в чому полягає бездіяльність та яких осіб держави, не зазначено, які на думку позивача вони мали би зробити законні дії при проведенні досудового слідства та контролю за цим слідством у вказаний період часу. Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями відповідача Державної казначейської служби України, зокрема в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди та її розміру, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в її заподіянні. Відповідно до п. 10.1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом ( наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою ( за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України (а.с.123-124 ц.с. №130/1865/16-ц) Відповідно до ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі або залучає до участі у ній співвідповідача. Позивач [PERSON] клопотання про залучення співвідповідача - відповідного державного органу не надав. Суд вважає, що Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем, а відповідний державний орган судом не може залучений за ініціативи суду відповідно до вищезазначених вимог до ст.51 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, а також у зв'язку з відсутністю належного співвідповідача, який суд позбавлений залучити з власної ініціативи, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. Відповідно до ст.55,56 Конституції України, ст.ст. 15,16,23 ЦК України,

Outcome: dismissed