Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить винести рішення про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. В.Великого, 14, м. Миколаїв, Львівської області та зняти їх з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову наведено наступне. Позивач є власником житлового будинку на вул. В.Великого, 14, м. Миколаїв, Львівської області. У вказаному будинку\~ зареєстровані та проживають: дружина позивача [PERSON], діти позивача: [PERSON], [PERSON] Відповідачі фактично не проживають за вищевказаною адресою, не приймають участь у спільному побуті та не несуть витрат на утримання будинку. [PERSON] поїхала разом з [PERSON] в Москву. Відповідачі чотири роки не проживають у вищевказаному будинку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задоволити посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив, пояснив, що [PERSON] належала на праві власності квартира, яку вона перебуваючи в шлюбі продала, а кошти від продажу були спрямовані на ремонтні роботи у будинку, який спочатку належав матері позивача, але у подальшому був подарований позивачу. З цією метою [PERSON] отримала кредит. Позивач дав згоду на отримання нею кредиту та надав в забезпечення виконання нею зобов'язань за кредитним договором спірний житловий будинок в іпотеку. Через брак коштів [PERSON] з донькою змушені були поїхати на зробітки та присилали кошти позивачу. Однак, позивач не впускає їх у будинок навіть тоді коли вони приїжджають та не дає можливості жити у будинку своєму синові, який змушений був поселитися у гуртожитку від підприємства де він працює. Представник третьої особи, Миколаївської міської ради Львівської області, у судове засіданн не з'явився. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до договору дарування від 12.12.2006 року позивачу на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. В.Великого, 14, м. Миколаїв, Львівської області. Згідно довідки про склад сім'ї від 03.12.2015 року у вищевказаному будинку крім позивача зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 14.07.2015 року, від 30.10.2015 року, від 17.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 04.12.2015 року, від 09.12.2015 року, від 11.01.2016 року, від 16.02.2016 року, від 10.03.2016 року, від 05.04.2016 року, від 06.05.2016 року та від 14.06.2016 року зазначено, що у житловому будинку за адресою: вул. В.Великого, 14, м. Миколаїв, Львівської області відповідачі чотири роки не проживають, син позивача проживає у гуртожитку БУ - 62, а дружина з донькою виїхали на заробітки у м. Москва, РФ. Згідно наданих суду квитанцій про оплату житлово-побутових послуг такі послуги оплачує позивач. Відповідно до прибуткових касових ордерів від 31.07.2009 року та від 26.05.2010 року [PERSON] насилала позивачу кошти. Згідно договору відновлюваної кредитної лінії від 19.05.2008 року №2203-135 [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 гривень. В іпотеку за вищевказаним кредитним договором передано житловий будинок на вул. В.Великого, 14, м. Миколаїв, Львівської області та накладено на нього заборону відчуження. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.13 Конституції України власність зобовязує. Зокрема, право власності не повинно використовуватись на шкоду людині. Тому право власності на житло охороняється законом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки). Таким чином, відповідачі у справі належать до членів сім'ї позивача. А отже, до спірних правовідносин слід застосовувати ст.405 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, непроживання у жилому приміщенні понад встановлений законом строк лише без поважних причин, дає підстави для визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно заперечень сторони відповідачів, вони з поважних причин не проживають житловому будинку позивача. Зокрема, причиною є те, що дружина та донька позивача перебувають на заробітках за межами України, кошти спрямовують на потреби сім'ї. Крім того, коли вони приїжджають, то позивач не надає їм, а також своєму синові доступу до будинку та чинить перешкоди у проживанні там. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed