Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування доходу, втраченого внаслідок стійкої втрати працездатності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2012 р. [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілим за яким є позивач. Згідно з вироком [PERSON] 21.08.2012 року на автодорозі сполученням Вінниця-Шпиків, в смт. Тиврів, керуючи автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з. [NUMBER], в порушення п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України та зіткнувся з моторолером, в результаті чого пасажир моторолера [PERSON] отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому середньої третини лівої стегнової кістки, відкритого уламкового перелому верхньої третини, середньої третини великогомілкової кістки, закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки лівої гомілки, рваної рани верхньої третини лівої гомілки з дефектом м'яких тканин, проникаючої рани лівого колінного суглобу, саден лівого стегна, правого колінного суглобу, правої кисті. 14 січня 2013 року висновком МСЕК [PERSON] було надано ДРУГУ групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати йому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності, з урахуванням ступеня втрати загальної працездатності 60%, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь встановлений судово-медичною експертизою відсоток від мінімальної заробітної плати, до відновлення працездатності. До судового засідання позивач не з'явився, однак відповідно поданої письмової заяви просив справу слухати за його відсутності, просив стягувати щомісячно з [PERSON] на свою користь у відшкодування втраченого заробітку кошти в розмірі 35% від мінімальної заробітної плати, до відновлення працездатності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що не заперечує щодо стягення з нього на користь [PERSON] у відшкодування доходу, втраченого внаслідок стійкої втрати працездатності у розмірі 35% щомісячно від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року починаючи з моменту набрання рішенням законної сили до визначеної п.5 Висновку експертів №32-К від 17.03.2014 року дати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області засуджено [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України. Згідно з вироком [PERSON] 21.08.2012 року на автодорозі сполученням Вінниця - Шпиків, в смт. Тиврів, керуючи автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з. [NUMBER], в порушення п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України зіткнувся з моторолером, в результаті чого пасажир моторолера [PERSON] отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому середньої третини лівої стегнової кістки, відкритого уламкового перелому верхньої третини, середньої третини великогомілкової кістки, закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки лівої гомілки, рваної рани верхньої третини лівої гомілки з дефектом м'яких тканин, проникаючої рани лівого колінного суглобу, саден лівого стегна, правого колінного суглобу, правої кисті. 14 січня 2013 року висновком МСЕК [PERSON] було надано ДРУГУ групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Відповідно до Висновку МСЕК від 14.01.2013 року [PERSON] встановлена стійка втрата працездатності, він визнаний інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Враховуючи, що позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача отримав тілесні ушкодження, що призвело до втрати 15 % професійної працездатності, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право відповідно до ст. 1195 ЦК України на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності. При цьому, щомісячні виплати на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, повинні бути присуджені позивачу з дня встановлення йому вперше висновком медико-соціальної експертної комісії стійкої втрати працездатності. Отже, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності, починаючи з 20.07.2014 року. Що стосується розміру щомісячних виплат на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності, суд виходить з того, що сторони погодили відсоток від мінімальної заробітної плати, який відповідач має сплачувати позивачу, до відновлення працездатності в розмірі 35%.

Outcome: approved