Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають, оскільки з 2015 року виїхали до Російської Федерації, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей в квартирі немає, у зв`язку з чим позивач змушений сплачувати надмірні комунальні послуги за відповідачів. У зв`язку з цим, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відділ реєстрації військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області зняти їх з реєстрації. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.10.2020 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.11.2020 року продовжено строк для усунення недоліків за вищевказаної позовною заявою. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.12.2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Малімон А.О., зареєстрованого у реєстрі за № 2286, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 07-29д/5491 від 23.09.2020 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївського міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2021 р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . З копії паспортів відповідачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні мешкають у Російській Федерації. Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Таким чином, на думку суду, факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відділу реєстрації військово-цивільної адміністрації м. Авдііївки зняти відповідачів з реєстрації, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судове рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, на вимогу позивача, може бути підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні. Крім того, суд не може приймати рішення щодо осіб, які не є стороною по справі, в позовній заяві відділ реєстрації військово-цивільної адміністрації м. Авдііївки в якості відповідача не зазначено, залучати співвідповідача по справі суд вправі лише за клопотанням позивача, однак такого клопотання до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] , тому позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 405, 406 ЦК України,

Outcome: partial