Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 28.07.2020 між ним та відповідачем укладений договір позики на суму 9688,00 грн., яку відповідач зобов`язався повернути не пізніше 30.08.2020 року. Вказав, що відповідач порушив умови договору та в передбачений термін позику не повернув. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 9688,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.01.2021 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. В судове засідання позивач не з`явився, адвокат позивача Ремша Д.С. скерував клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Зазначив, що має намір подати заяву про винесення додаткового рішення для вирішення питання про відшкодування витрат на послуги адвоката в порядку ст. 270 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. 28 липня 2020 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 9688 грн. та зобов`язався повернути їх до 30.08.2020. В розписці зазначена дата - «28.07.2020» та прізвище та підпис [PERSON] . Як вказав у позові позивач, кошти відповідач не повернув. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 28.07.2020. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] паспорт [NUMBER] ІНН [NUMBER] , зобов`язуюсь повернути грошові кошти в сумі 9688 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень [PERSON] до 30.08.2020 року. Дата написання розписки 28.07.2020. Прізвище [PERSON] Підпис.». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] . Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 28.07.2020 в розмірі 9688 грн. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн., оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: approved