Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що протягом останніх років відносини між сторонами поступово погіршувались, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, збереження шлюбу є неможливим. В судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що, незважаючи на проживання сторін у одній квартирі, спільне господарство не ведеться з лютого 2014 року, позивач та відповідач мають окремі бюджети, між сторонами відсутнє взаєморозуміння. В судовому засіданні [PERSON] просив суд після розірвання шлюбу двох неповнолітніх дітей подружжя залишити на вихованні батька. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] Він також висловив міркування про відсутність підстав для визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін, оскільки як позивач, так і відповідач проживають в одному житловому приміщенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердила пояснення позивача та зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, просила суд неповнолітніх дітей подружжя у разі розірвання шлюбу залишити на її вихованні до досягнення ними повноліття. Позицію відповідачки підтримала також її представник [PERSON] Представник залученої до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Кузнецовської міської ради Рівненської області Дмитрук Н.П. в судовому засіданні надала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей сторін після розірвання шлюбу, в судовому засіданні його підтримала та пояснила, що органом опіки та піклування комісійно вивчено питання доцільності залишення дітей сторін на проживанні з кожним з батьків, з метою забезпечення інтересів дітей просила суд залишити їх з матір»ю [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 02 жовтня 1999 року перебувають у шлюбі, про що свідчить повторне свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 25.03.14р. виконавчим комітетом Городецької сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Від шлюбу подружжя має дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Городецькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області 02.10.2000 р., та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 16.03.07 р. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтями 110-112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 19.04.14 р. за клопотанням [PERSON] сторонам надавався тримісячний термін для примирення подружжя, однак, як пояснили сторонни в судовому засіданні, вжиті заходи до збереження шлюбу не призвели. Оскільки позивач просить позов задовольнити, розірвавши шлюб, вказує на неможливість його збереження, а відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки його збереження суперечитиме інтересам обох сторін. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони належним чином відносяться до виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина та дочки, обидва мають дохід та здатні забезпечити належні матеріальні та побутові умови для проживання, виховання, навчання дітей, не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, у суду відсутні дані про їх аморальну поведінку, що могло б зашкодити їх дітям. Згідно з висновком про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [PERSON] з одним з батьків, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 29.08.14 р. № 177, захищаючи інтереси дітей, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір»ю [PERSON] Відповідно до ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 21.02.91 р., ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.91 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої 20.11.59 р. Організацією Об'єднаних Націй, дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлученою з своєю матір»ю. Так як судом не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджали б відповідачці [PERSON] виконувати обов'язки по вихованню та утриманню дітей, суд вважає, що після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін слід залишити на вихованні матері [PERSON] При цьому суд бере до уваги, що на момент розірвання шлюбу сторони разом з двома дітьми проживають в одній квартирі, вимоги про визначення місця проживання дітей сторонами не заявлялись і судом не вирішуються, однак, у зв'язку з виникненням в судовому засіданні спору між сторонами про те, на чиєму вихованні та утриманні слід залишити дітей після розірвання шлюбу,

Outcome: approved