Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, уточнивши свої позовні вимоги 01.11.2017 року та відповідно до ст.ст. 16, 22, 23 ,31, 901, 1166-1167, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 118-120 ЦПК України просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 230952,02 грн, у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди; 3000 грн, у якості відшкодування завданої моральної шкоди, вказуючи на те, що 22.07.2016 року о 17 год. на 63 км+500 м автодороги Р-70 біля залізничного мосту в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] , не розрахував дорожню обстановку, не витримав безпечний інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем «Ноnda Сіvіс», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Автомобіль «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . В силу описаного вище зіткнення, автомобіль «Ноnda Сіvіс», д/н [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] отримав механічні ушкодження. Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.11.2016 року, наведена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] - [PERSON] , який в судовому засіданні винним себе визнав повністю. 16.01.2017 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ФОП [PERSON] про відшкодування збитків внаслідок ДТП. 15.06.2017 року [PERSON] в якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП були передані [PERSON] грошові кошти у сумі 130000 грн. На підставі вказаного вище, за заявою [PERSON] про відмову від позову до ФОП [PERSON] про відшкодування збитків внаслідок ДТП, провадження по справі було закрито 15.06.1017 року. З 04.07.2016 року по 31.08.2016 року [PERSON] працював водієм за цивільно-правовим договором у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Протиправними винними діями йому, як власнику автомобіля «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] було завдано матеріальної шкоди у розмірі 99 952,02 грн. Крім того, за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди [PERSON] сплатив 1000 грн. Таким чином, йому було спричинено матеріальну шкоду, а саме: 999952,02 грн - вартість відновлювального ремонту пошкодження автомобіля «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] ; 1000 грн - за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди, а також 130 000 грн - вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП [PERSON] та сплачену ним згідно розписки про отримання грошей від 15.06.2017 року. Окрім того, йому було завдано й моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 3000 грн. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення його до суду з даним позовом. 12 червня 2018 року заочним рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в порядку регресу були задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 230 952, 02 грн, в іншій частині в задоволені позовних вимог позивачу було відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішення суду відповідач 25 червня 2018 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, просив суд заочне рішення скасувати і призначити справу для розгляду в загальному порядку. Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 16 серпня 2018 року заява відповідача була задоволена, заочне рішення суду скасоване та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. /л.с. 133-135/ 27 вересня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду представнику відповідача відмовлено в задоволені клопотання про зупинення провадження по справі. /л.с. 151-152/ 15 листопада 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 24 вересня 2020 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог позивача у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю, вказуючи, що суд не може прийняти до уваги постанову Білгород - Дністровського міськрайонного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, адже оригінал даної постанови разом з матеріалами справи був знищений за спливом терміну зберігання. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Проте, позивачем не зазначено, у чому виявились його страждання або порушення його звичайного укладу життя, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та стражданнями позивача. Зауважує, що оскільки він перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] він не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, та не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Вказував також на помилковості у висновку про оцінку колісного транспортного засобу у даті вчинення ДТП, що свідчить про те, що експертиза проводилась раніше за дня ДТП. Складання висновку експертом майже через рік після оцінки транспортного засобу також викликає певні сумніви. З огляду на усі наведені в сукупності доводи, вважає, що позов [PERSON] до нього є необґрунтованим, та слід відмовити у його задоволенні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на його безпідставності. Вислухавши вступне слово сторін, вивчивши матеріали справи, опитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , ретельно дослідивши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 23.07.2016 року о 17-00 годині на автодорозі Р-70 на 63 км+500 м. в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, [PERSON] , керуючи автомобілем «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] , не врахувавши дорожню обстановку, особливостей вантажу, який перевозив, і стану т/з, не витримавши безпечний інтервал, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ноnda Сіvіс», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2016 року по справі № 495/8292/16-п, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн на користь держави. /л.с.8/. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання відповідача у його письмових поясненнях від 24.09.2020 року на той факт, що суд не може прийняти дану постанову як належний доказ в розумінні ст. 81-82 ЦПК, адже оригінал даної постанови з матеріалами справи був знищений за спливом терміну зберігання відповідно до «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання» є необґрунтованим, адже порядок знищення справ у суді не впливає на хід розгляду питань, за правовими наслідками вже встановлених обставин по інших справах, а доказовість вини у спричиненні ДТП саме водієм [PERSON] доведена належними у справі доказами, зокрема копією постанови № 495/892/16-п від 02.11.2016 року, що повністю відповідає електронній версії оригіналу такої, внесеної до системи документообігу суду. З матеріалів справи вбачається, що згідно листа № 2288/1302 від 11.04.2017 року Чорноморської об`єднаної державної податкової інспекції, в повідомленні про прийняття працівника, наданого ФОП [PERSON] від 02.07.2017 року до Білгород-Дністровського відділення Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області відображено оформлення найманого працівника ФО [PERSON] з 04.07.2016 року. Згідно відомостей про трудові відносини осіб, наданого ФОП [PERSON] від 13.09.2016 року, ФО [PERSON] звільнено 31.08.2016 року за власним бажанням /л.с.9/. Позивач у своєму позові зазначив, що з 04.07.2016 року по 31.08.2016 року [PERSON] працював водієм за цивільно-правовим договором у фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджує податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утримання з них податку Форми №1ДФ за звітний період: 3 квартал 2016 року/л.с.44,63/, відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам /л.с.43/, а також подорожніми листами вантажного автомобіля № 476353, №476384,476885,476886,476887,476892,476893,476894. /л.с. 45-52/. У відповідності до висновку звіту № 187/16 про оцінку колісного транспортного засобу Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 06.10.2016 року, вартість відновлюючого ремонту автомобіля Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 22.07.2016 року станом на дату оцінки складає 488207,22 грн. Вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 22.07.2016 року складає 273548 грн. Ринкова вартість автомобіля Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер [NUMBER] у фактичному стані після ДТП, що сталось 22.07.2016 року, станом на дату оцінки складає 40340 грн. /л.с.10-12/. 16.01.2017 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ФОП [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про відшкодування збитків внаслідок ДТП. 15.06.2017 року [PERSON] в якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП буди передані [PERSON] грошові кошти у сумі 130000 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 15.06.2017 року /л.с.13/. На підставі вказаного вище, за заявою [PERSON] про відмову від позову до ФОП [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про відшкодування збитків внаслідок ДТП, провадження по справі було закрито 15.06.1017 року. /л.с.14/. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги до боржника виникає з моменту відшкодування потерпілому шкоди, і з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Суд не має права задовольнити регресний позов, якщо на момент винесення рішення позивач не відшкодував завдану шкоду. Після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкоду¬вання потерпілому шкоди, завданої іншою осо¬бою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`я¬зання припиняється його належним виконан¬ням. Вказане кореспондується з Постанови ВСУ від 05.04.2017 року № 6-2806. Враховуючи вищевикладене, у системному аналізі наведених правових норм чинного законодавства, позивач, відшкодувавши майнову та моральну шкоду, що була завдана відповідачем потерпілому внаслідок ДТП, що сталась 22.07.2016 року має право зворотної вимоги на відшкодування йому понесеної матеріальної шкоди, оскільки потерпілий одержав повне задоволення своїх вимог внаслідок належного виконання з відшкодування шкоди, особою, яка її не завдала. Стосовно стверджень відповідача, що викладені у його письмових поясненнях від 24.09.2020 року з приводу встановленого та беззаперечного факту перебування його у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , то даний факт загалом у суду не викликає сумнів, крім того визнається й позивачем. Між тим, наведеними вище нормами права наділяє роботодавця, в даному випадку ФОП [PERSON] , у регресному порядку відшкодування понесених ним збитків, та жодним чином не звільняє від відповідальності працівника / лише в частині шкоди перед потерпілим, яка була відшкодована у встановленому законодавством порядку/. Також, матеріалами справи встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.07.2016 року з вини відповідача власнику автомобіля «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] було завдано матеріальної шкоди. Згідно висновку, викладеного у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 414/6-17 від 06.07.2017 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 99 952, 02 грн. /л.с.15-29/. За проведене дослідження позивач сплатив 1000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А250828428А56340 від 30.06.2017 року /л.с.32/ У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Враховуючи вимоги чинного законодавства наведені вище, а саме те, що позивачем надані суду докази, що підтверджують наявність вини відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 23.07.2016 року, та експертом визначений розмір шкоди, понесений позивачем у зв`язку із пошкодження належного йому транспортного засобу, прийнявши до уваги, що відповідач в момент вчинення ДТП працював водієм у позивача ФОП [PERSON] за цивільно-правовим договором, а позивачем було відшкодовано потерпілій особі матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, про що свідчить розписка від 15.06.2017 року, суд приходить до висновку, про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 230952,02 грн, у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо неправомірності визначеної шкоди, адже день проведення експертного дослідження не співпадає з реальним та не відповідає фактичним матеріалам справи, зокрема суперечить даним протоколу та постанови, адже помилковість лише цих даних, із повним співпадінням вірності дослідженого питання не виключає дійсності та достовірності висновку, а той факт, що висновок був складений майже через рік після оцінки у разі будь-яких суперечностей не позбавляло прав відповідача проведення повторного дослідження, між тим він не скористався таким правом, тому його доводи з цього приводу судом до уваги не приймаються. Заслухані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що перед виїздом були проблеми щодо справності автомобіля, а саме повітряного типу. Про факт необхідності ремонту було достовірно відомо і [PERSON] та [PERSON] , між тим, він вважаючи за можливе продовжив керування вказаним транспортним засобом, що жодним чином не перекладає відповідальність за спричинене ДТП особисто на ФОП [PERSON] , з яким останній перебував у трудових відносинах. Разом з тим, вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Отже, враховуючи те, що позивач не перебував у належному йому на праві власності автомобілі «DAF-95 ХF», д/н [NUMBER] на момент вчинення ДТП, та враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного належного доказу порушення укладу його життя, тобто дійсного понесення ним моральних втрат, суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог у цій частині, а тому вважає в їх задоволені відмовити. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 наведеної вище статті цивільно-процесуального законодавства встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Отже, враховуючи те, що за проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу позивачем було сплачено загальну суму у розмірі 1000 грн, згідно платіжного доручення № Р24А250828428А56340 від 30.06.2017 року, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в порядку регресу підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 230 952, 02 грн. В інший частині в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial