Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні витрати та 3% річних, за прострочення сплати боргу за договором позики від 01.02.2018 та постановою Черкаського апеляційного суду від 14.11.2019, в загальній сумі 5809,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 19.05.2021 становить 159407,54 грн., з яких 3865,70 доларів США - інфляційні витрати та 1944,29 доларів США - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач з березня 2018 року припинив добровільну сплату заборгованості за договором позики від 01.02.2018, у зв`язку з чим він був змушений захищати в суді свої порушені права та інтереси. Так, постановою Черкаського апеляційного суду від 14.11.2019 по цивільній справі №22-ц/821/613/19 було вирішено стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики б/н від 01.02.2018 у розмірі 34498 доларів США. При цьому, вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних позивачем не заявлялись. 21.11.2019 Придніпровським районним судом м.Черкаси було видано виконавчий лист. Оскільки відповідач добровільно не бажав виконувати рішення суду, то виконавчий лист був поданий на примусове виконання до приватного виконавця Черкаського виконавчого округу Плесюка О.С., який 22.11.2019 відкрив виконавче провадження ВП №60690422 із примусового стягнення вищевказаної заборгованості. В ході примусового стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, відповідачем було здійснено наступні платежі: 10.12.2019 - 50 тис. грн., що було еквівалентно 2103 дол. США; 10.12.2019 - 68 850 грн., що еквівалентно 2897 дол. США; 12.12.2019 - 40 тис. грн., що еквівалентно 1700 дол. США; 16.12.2019 - 77 371 грн., що еквівалентно 3300 дол. США; 04.05.2020 - 8460 дол. США; 26.06.2020 - 4142 дол. США; 19.10.2020 \~ \~ \~ \~- 203 тис. грн., що еквівалентно 7228 дол. США; 23.10.2020 - 4 668 дол. США. Таким чином, фактичне погашення заборгованості відповідачем за договором позики відбулося лише 23.10.2020, тоді як строк дострокового погашення позики настав 03.07.2018, тобто з цієї дати заборгованість стала простроченою і до нею можуть застосовуватись наслідки порушення зобов`язань, передбачені ст. 625 ЦК України. Станом на 19.05.2021 інфляційні витрати за період з 03.07.2018 по 23.10.2020 становлять 3865,70 доларів США, що еквівалентно 106062,44 грн., а 3% річних 1944,29 доларів США, що еквівалентно 53345,10 грн.. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється здійснити вищевказані платежі, то позивач змушений захищати свої права шляхом звернення до суду з даною позовною заявою. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3223/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.06.2021 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині стягнення з нього 3% річних в розмірі 1944,29 доларів США визнав. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов наступних висновків. Як визначено статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 14.11.2019 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 34498 доларів США. На виконання зазначеного рішення, 21.11.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист, а 22.11.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 22.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 60690422 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 34498 доларів США. В ході примусового виконання рішення суду, відповідачем було сплачено: 10.12.2019 - 50000 грн., що еквівалентно 2103 дол. США; 10.12.2019 - 68850 грн., що еквівалентно 2897 дол. США; 12.12.2019 40000 грн., що еквівалентно 1700 дол. США; 16.12.2019 - 77371 грн., що еквівалентно 3300 дол. США; 04.05.2020 - 8460 дол. США; 26.06.2020 - 4142 дол. США; 19.10.2020 203000 грн., що еквівалентно 7228 дол. США; 23.10.2020 - 4 668 дол. США. Таким чином, фактичне погашення заборгованість за договором позики від 01.02.2018 відбулося 23.10.2020 Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання та договором позики від 01.02.2018, підтвердженого судовим рішенням. Надаючи правову оцінку вищевказаним доводам позивача суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Зі змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 14.11.2019 вбачається, що 01.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі письмової розписки, за умовами якого [PERSON] отримав у борг 48050 доларів США, які зобов`язувався повернути повністю до 23.01.2019 в обсязі не меншому чим на момент отримання позики. 23.06.2018 у зв`язку з порушенням графіку повернення боргу, [PERSON] направив [PERSON] письмову претензію про вимогу дострокового повернення позики, в якій просив до 30.06.2018 повернути борг. Вказаний лист був вручений [PERSON] 03.07.2018. Тобто позивач скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язань за договором позики. Таким чином, строк дострокового повернення боргу за договором позики від 01.02.2019 настав 03.07.2018. Разом з тим, відповідач, в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів належним чином не виконав, внаслідок чого позивач був змушений звертатись до суду. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Враховуючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних за увесь час прострочення, тобто починаючи з 03.07.2018 по 23.10.2020. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір 3% річних від простроченої суми за вказаний період становить 1944,29 доларів США. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги про стягнення інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання суд виходить з наступного. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом статті 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини 2 статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.06.2020 у справі 752/10525/16-ц та у постанові від 03.03.2021 у справі № 130/2604/18. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1800,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги позивачем надано прибутковий касовий ордер від 18.05.2021 на суму 300,00 грн. та прибутковий касовий ордер від 19.05.2021 на суму 1500,00 грн., а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1800,00 грн. задовольнити, оскільки вони документально підтверджені. Крім того, відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на суму 1944,29 доларів США, що становить 33,46% від заявлених вимог, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 526,00 грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved