Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд: поновити йому строк звернення до суду з вищезазначеним позовом та визнати дійсним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], житловою площею 19,3 кв.м, загальною площею 29,4 кв.м, яка розташована на другому поверсі девяти поверхового будинку, укладений 05 березня 2003 року між продавцем - [PERSON] та покупцем - [PERSON], [INFO], який діяв з дозволу батька, [PERSON], та зареєстрований Товарною Біржею Українська 05 березня 2003 року реєстраційний №213931, а також зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 28.03.2003 року в реєстровій книзі 18-109, номер запису: 1239. Позивач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, але до суду не зявився, довірив представництво своїх інтересів в суді своєму представнику - адвокату [PERSON] / а.с.38-39/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі /а.с.40/. Третя особа [PERSON], представники третіх осіб Товарна Біржа Українська, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, заперечень не надали. Третя особа [PERSON] та представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно надали суду заяви, просять розглянути справу за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують /а.с.41, 63/. За таких підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представників третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача за договором [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що 05 березня 2003 року позивачем [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомості на Товарній біржі Українська, реєстраційний № 213931, було придбано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], що складається з однієї кімнати житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., яка розташована на другому поверсі девяти поверхового будинку. Зазначений обєкт нерухомості належав продавцю [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 18-109-1239 від 19 серпня 1997 року, та зареєстрованого в Криворізькому БТІ за № 18-109-1239. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано за позивачем - [PERSON] Івановичем КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації 28 березня 2003 року номер запису 1239 в книзі 18-109. Оскільки на момент вчинення правочину позивач [PERSON] був неповнолітнім (йому було 16 років), і кошти на придбання квартири йому надавав його батько [PERSON], саме за його згодою позивача було прийнято до членів Товарної Біржі, і за його згодою було здійснено цей правочин у відповідності до вимог ст.13 ЦК України 1963 року. Відповідно до п.3 зазначеного Договору обєкт нерухомості було оцінено у сумі 17539 гривен, а фактично продавець [PERSON] отримав від позивача 2500, 00 грн. до підписання договору. Після сплати зазначеної суми, продавець [PERSON] звільнив квартиру та передав її у повне володіння позивача, передав ключі та документи, за майже дванадцять років (час володіння і користування спірною нерухомістю) жодного разу не пред'явив позивачеві жодних претензій щодо користування спірною нерухомістю. Позивач зареєструвався у квартирі, а, досягнувши повноліття, сплачував вже без допомоги батьків усі комунальні послуги, оформив на себе особовий рахунок. Оформити правочин відчуження майна через нотаріальну контору відповідач відмовився, спочатку тому, що у нього не було коштів для оплати послуг нотаріуса, крім того оформлення угоди через товарну біржу було умовою ріелтора, який підшукував покупців, а потім, тому що він вважав, що договір укладено через біржу, право власності зареєстровано у КП Криворізьке БТІ, та цього достатньо. Останній раз він звертався до відповідача з цього приводу у грудні 2014 року, коли розшукав його нову адресу. У грудні 2014 року позивач з метою відчуження квартири звернувся за консультацією до державного нотаріуса Пятої криворізької державної нотаріальної контори, який йому і повідомив, що у нього відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на квартиру, оскільки угода міни не посвідчена нотаріусом. Через неналежне оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивач не може реалізувати своє право власника на розпорядження майном, тому він і вимушений був звернутися до суду. Оскільки позивач про порушення свого права власника на розпорядження нерухомим майном дізнався тільки в грудні 2014 року, представник позивача просить суд поновити йому строк для звернення з позовом, оскільки він пропущений з поважних причин. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 05 березня 2003 року на Товарній Біржі Українська дійсно було укладено та зареєстровано за №213931, договір купівлі-продажу нерухомості: квартири [ADDRESS],їзду в м. Кривому Розі, що складається з однієї кімнати житловою площею 19,3 кв.м, загальною площею 39,4 кв.м, яка розташована на другому поверсі девяти поверхового будинку. Договір купівлі продажу був укладений між продавцем [PERSON], якому ця квартира належала на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 18-109-1239 від 19 серпня 1997 року, та зареєстрованого в Криворізькому БТІ за № 18-109-1239, та покупцем [PERSON], який діяв з дозволу батька [PERSON], оскільки на час укладення угоди [PERSON] був неповнолітнім. Після укладення цієї угоди право власності на нерухоме майно зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 28.03.2003 року в реєстровій книзі 18-109, номер запису 1239, за власником - [PERSON] /а.с.7.9/. Відповідно до довідки КП ДОР Криворізьке БТІ від 15.01.2015 року, згідно архівній справі станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], зареєстровано на імя [PERSON] /а.с.10/. Встановлено також, що сторони згідно договору свої зобовязання виконали. Позивач сплатив відповідачу обумовлену договором суму вартості квартири, зареєстрував право власності на квартиру в БТІ, заселився та зареєструвався у квартирі, а відповідач прийняв кошти за квартиру, звільнив її, та передав ключі та документи позивачу /а.с.9-11/. Підтверджують виконання договору купівлі-продажу нерухомості позивачем, а саме те, що позивач заселився до квартири та користується нею, надані позивачем докази: квитанції про сплату комунальних послуг, довідка про відсутність заборгованості /а.с.11,42-46/. Згідно висновку про вартість нерухомого майна від 20.10.2014 року ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул. 27 Партзїзду, буд.1.кв.5, становить 130121,00 грн./а.с.27/. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не бажає оформити договір нотаріально. Встановлено також, що через те, що договір нотаріально не посвідчений, позивач не має можливості розпорядитися своєю нерухомістю. В судовому засіданні також встановлено, що про порушення свого права на розпорядження спірною квартирою позивач дізнався тільки в грудні 2014 року, коли звернувся до нотаріуса, та отримав розяснення щодо неможливості здійснення буд-яких угод з нерухомістю, за відсутності належних правовстановлюючих документів. А тому суд вважає, що пропущений строк звернення до суду позивачем з поважних причин, а тому він підлягає поновленню. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору. Згідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (05.03.2003 року) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Вважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобовязання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в звязку з відсутністю однієї із сторін, то суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved