Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності як за спадкоємцем за заповітом на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а також на земельну ділянку площею 1, 47 га, що розташована на території Королівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту серії Р2 № 716977, виданого на ім`я [PERSON] , посилаючись на те, що при зверненні в нотаріальну контору з метою оформлення спадщини на вказане майно йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, виданих на ім`я спадкодавиці та у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища померлої у правовстановлюючих документах. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не прибув, в поданій суду письмовій заяві, просить задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Борщівської міської ради в підготовче засідання не прибув, від нього поступила письмова заява про визнання позову, в якій просить справу слухати за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. [INFO] в с.Королівка Борщівського району Тернопільської області помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 23 лютого 2010 року Королівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області). Згідно довідки Борщівської міської ради від 12 серпня 2019 року № 288 на день смерті [PERSON] , йому належала Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] та земельна ділянка (пай) площею 1, 03 згідно державного акту на право приватної власності на землю. Разом з ним у вказаному будинковолодінні була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] . Отже [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] . [INFO] в с.Королівка Борщівського району Тернопільської області померла [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2014 року Королівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Ще за життя померла [PERSON] зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON] . Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 11 квітня 2012 року, посвідченого секретарем Королівської сільської ради Борщівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 7. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого входить Ѕ частина домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , належної їй особисто, земельна ділянка площею 1, 47 га, що знаходиться на території Королівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, яка належала їй особисто, та Ѕ частина вказаного домоволодіння, що належала померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого за законом була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, померла. З приводу оформлення спадщини, позивач як спадкоємець за заповітом, 19 квітня 2019 року звернувся до Борщівської державної нотаріальної контори, однак нотаріальна контора листом №273/01-16 відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] , з підстав відсутності на день смерті спадкодавця правовстановлюючих документів на домоволодіння, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай) площею 1, 47 га, розташованої на території Королівської сільської ради належної померлій [PERSON] , у зв`язку з розбіжностями в документах, а саме у свідоцтві про смерть, спадкодавець зазначена як [PERSON] , тоді як у державному акті на право приватної власності на землю, власником земельної ділянки є [PERSON] . Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавцю [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 43 га, в тому числі 0, 25 га в [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку з надвірними спорудами, та 0, 18 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Під лісом. Наведене підтверджується довідкою Борщівської міської ради №135 від 27.03.2019 року. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виготовленої КП «Борщівське районне бюро технічної інвентаризації» 15 січня 2019 року, інвентаризаційна вартість домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] становить 113181 грн. За даними погосподарських книг с.Королівка Борщівського району за 1991-1995 роки та довідки Борщівської міської ради від 12 серпня 2019 року №289, двір, що знаходиться по [ADDRESS] , і, у якому проживали та були зареєстровані [PERSON] [PERSON] голова двору та його дружина [PERSON] , відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року ці ж члени колгоспного двору є такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі. \~ \~ \~ \~Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991\~року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, членам колгоспного двору - спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] належало право власності на спірне будинковолодіння по 1/2 частині кожному, однак, у визначеному законом порядку, померлі за життя, не оформили своє право власності на належну їм частину будинковолодіння. Крім того встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, фактично набула право власності на ціле спірне будинковолодіння. Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №716977 виданого 23 вересня 2002 року Королівською сільською радою на підставі рішення Королівської сільської ради від 09 серпня 2002 року №31, померлій [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1, 47 га, що знаходиться на території Королівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак у написанні прізвища власника земельної ділянки допущено помилку і замість Змрочок зазначено Змрочак. Те що у написанні прізвища допущено помилку, підтверджується довідками Борщівської міської ради №№287, 291 від 12.08.2019 року. Як вбачається з висновку про вартість земельної ділянки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, фізичною особою підприємцем [PERSON] від 16 квітня 2017 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належала [PERSON] становить 39704 грн. Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадкове майно померлої [PERSON] немає. Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, позов ним визнано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обємі. На підставі ст.ст. 16, 25, 26, 200, 376, 392, 1218, 1223, 1233-1235 ЦК України,

Outcome: approved