Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На підтвердження уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 25 жовтня 1986 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану м.Красноармійськ Донецької області. 17 липня 1992 року Таганрогським міським народним судом було прийнято рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 4 серпня 1992 року Таганрогським міським відділом актів цивільного стану було зроблено актовий запис №1011 про розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.08.1992 року, на ім'я [PERSON]. 12 лютого 2013 року позивач звернувся до відділу записів актів цивільного стану м. Таганрога Ростовської області з заявою про надання свідоцтва про розірвання шлюбу на його імя, на що їм було отримано відповідь, де було зазначено, що відповідно до статті 5 Конвенції про правову допомогу та правових відносинах по цивільним, сімейним та кримінальним справам, підписаний державами - членами СНГ у м.Мінськ від 22.01.1993 року та Протоколом до конвенції від 28.03.1997 року, відділ записів цивільного стану м.Таганрога Ростовської області на його прохання про надання правової допомоги [PERSON] від 12.02.2013 року про витребування свідоцтва про розірвання шлюбу повідомляє, що у архіві відділу РАГС є запис акту №1011 від 04.08.1992 року про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] та рішення суду про розірвання шлюбу Орджонікідзевського району м.Таганрог від 17.07.1992 року. 30 квітня 1993 року відповідно до постанови президіума Ростовського обласного суду рішення Тагарогського міського народного суду від 17.07.1992 року було скасовано, справу було направлено на новий розгляд в той же суд, але в іншому складі суддів, що підтверджується постановою від 30.04.1993 року. 16 серпня 1993 року відповідно до ухвали Таганрогського міського народного суду було встановлено, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без розгляду у зв'язку з тим, що сторони тричі не явилися до суду. Таким чином, на сьогоднішній день юридичний шлюб між ним та [PERSON] не розірвано. Позивач зазначає, що він з відповідачкою мешкають окремо з 1991 року, тобто 23 роки, вони не мають спільних інтересів, у них відсутнє подружнє життя, вони навіть не спілкуються між собою та у кожного з них вже своя сім'я, а тому позивач просить суд, розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 1986 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №590, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 17 вересня 2014 року (а.с.4,5). З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 1992 року Таганрогським міським народним судом було прийнято рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого 4 серпня 1992 року Таганрогським міським відділом актів цивільного стану було зроблено актовий запис №1011 про розірвання шлюбу та 11 вересня 2003 року [PERSON] видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8). Однак, 30 квітня 1993 року постановою президіума Ростовського обласного суду рішення Таганрогського міського народного суду від 17.07.1992 року було скасовано, справу було направлено на новий розгляд та відповідно до ухвали Таганрогського міського народного суду від 16 серпня 1993 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без розгляду у зв'язку з тим, що сторони тричі не явилися до суду (а.с.11,12). Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини більш двадцять три роки тому. Мешкають окремо, спільне господарство не ведеться. Примирення між ними не можливо, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, так як не надає йому змоги створити нову сім'ю. Спору про поділ майна на час розгляду справи немає. Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] З урахуванням викладеного,

Outcome: approved