Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], територіальної громади в особі Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в результаті збільшення його вартості через сумісні трудові, матеріальні затрати та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, зазначивши, що з 1994 р. і до 27.08.2013 р. він проживав разом з [PERSON] однією сімєю, вони вели спільне господарство, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. 27.08.2013 р. [PERSON] померла, заповіту після себе не залишила. Витрати по похованню ніс позивач. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 63 та господарські споруди по вул. Шевченка в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, а також на земельну ділянку, розташовану на території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,8585 га (сад). Власником зазначеного майна була [PERSON] Позивач у позові зазначає, що вони з [PERSON] проживали однією сімєю, були зареєстровані за однією адресою, вели спільне господарство. В результаті їхніх спільних фізичних затрат та матеріальних вкладень житловий будинок № 63 значно збільшився у своїй вартості. Під час спільного проживання були проведені наступні роботи: -добудоване підсобне приміщення, в результаті чого загальна площа будинку збільшилась з 60,3 кв.м. до 74,5 кв.м., тобто на 14,2 кв.м; -стіни, які раніше були глинобитними, були позивачем обкладені цеглою, покрівля змінена за черепиці на шифер; -вікна в кількості чотирьох штук були замінені на металопластикові; -в будинку проведено газове опалення; -в домогосподарстві проведено водопровід. [PERSON] була дуже хворою людиною і після виходу на пенсію у 2008 р. більше не працювала, будь-яку фізичну та матеріальну поміч в ремонті та добудові будинку вона не надавала. Позивач вважав, що він є спадкоємцем четвертої черги після померлої [PERSON], як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю, у звязку з чим звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, свідоцтво про право на спадщину він не отримав у звязку з тим, що до нотаріальної контори звернулись спадкоємці другої черги відповідачі по справі. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати обєктом спільної сумісної власності житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою вул. Шевченка, 63 с. Розумівка Запорізького району Запорізької області та визнати за ним право власності на 1/2 частку цього майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на ст. 62 СК України та ч.4 ст.368 ЦК України відповідно до якої, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат, воно може бути визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача вважає, що вартість будинку внаслідок його реконструкції значно збільшилась, про що свідчить Звіт № 707/1-14 про незалежну оцінку вартості майна, відповідно до якого ринкова вартість будинку № 63 станом на 07.07.2014 р. склала 240030,00 грн., а відповідно до технічного паспорту інвентаризаційна вартість будинку складає 31126 грн., у звязку з чим позивач має право на визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд. Окрім того, представник позивача зауважила, що позивач [PERSON] після виходу на пенсію продовжував працювати та отримував пенсію, тому його матеріальний дохід був значно вище ніж у [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував зазначаючи, що право власності на спірний будинок не зареєстровано належним чином в органах БТІ за [PERSON], земельна ділянка, на якій розташований будинок нікому не виділялась, тому взагалі відсутній предмет спору. Окрім того, пояснив, що однією родиною [PERSON] та [PERSON] не проживали, він ходив до неї, однак спільного господарства разом не вели. З приводу збільшення вартості будинку за рахунок його перебудови зазначив, що ніяких документів, а саме дозволул на реконструкцію, замовлення будь-яких будівельних робіт, їх вартість позивач не надав, тому не довів своїх позовних вимог. Відповідач по справі територіальна громада в особі Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Представник третьої особи Запорізької нотаріальної контори також в судове засідання не з'явився надано суду заяву про розгляд справи без її участі. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, вислухавши сторони, свідків, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 273297, виданим 28.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний запис № 242. Житловий будинок № 63 по вул. Шевченко в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області належав померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого сільським головою виконавчого комітету Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, однак в органах БТІ право власності належним чином не зареєстровано. Відповідно до наданої копії спадкової справи № 444/2013 після померлої [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] , [PERSON], які є спадкоємцями другої черги. Також до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся і [PERSON] зазначивши, що він є спадкоємцем четвертої черги. [PERSON] та [PERSON] оформили частину спадщини на себе, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, які містяться в матеріалах справи. Під час розгляду справи 22.04.2015 р. [PERSON] помер, після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 470/2015, яка міститься в матеріалах справи. Обґрунтовуючи свою позицію позивач наполягав на тому, що за час перебування в фактичних шлюбних відносинах цінність спірного майна, яке належить дружині, а саме спірного будинку внаслідок спільної праці, добудов, ремонту та реконструкції істотно збільшилась і відповідно до ст.62 СК України його слід визнати спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, судом встановлено, що право власності на спірний будинок належним чином не було зареєстровано за померлою [PERSON], тому не можна вважати що це майно їй належало на правових підставах. Окрім того, дослідження указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна одного з подружжя спільною сумісною власністю внаслідок збільшення його вартості необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, а також наявність усталених відносин. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. За вимогами ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для застосування передбачених зазначеними нормами правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). В такому разі, позивач мав надати суду належні та допустимі докази не тільки спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а і ведення спільного господарства та те, що він особисто брав участь у переобладнанні будинку внаслідок спільної праці сторін та трудової участі. Позивач наполягав, що витрати на реконструкцію та перебудова будинку проводились як за кошти [PERSON] так і за його кошти, в тому числі, на придбання будівельних матеріалів, проведення будівельних робіт. Однак, доказів про спільне зібрання коштів, розмір внеску кожного, даних про розмір вартості ремонтно-будівельних робіт з огляду на обсяг і склад робіт позивачем не надано. Суд відзначає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних на стороні позивача підтверджують лише участь [PERSON] у проведенні ремонту у спірному житловому будинку, а не джерела коштів для його проведення та умови участі позивача в проведенні ремонтних робіт. При цьому між власником та позивачем не існувало жодних домовленостей щодо створення сумісної власності. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] отримував пенсію і заробітну плату не підтверджують той факт, що витрачання грошей здійснювалося саме на переобладнання будинку. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] був зареєстрований за однією адресою з [PERSON] не дає підстав для визнання за ним права власності на спірне майно. Крім того, без встановлення факту сумісного проживання неможливо визнання права спільної сумісної власності, а позивач у своїх позовних вимогах не ставить питання про визнання факту спільного сумісного проживання разом з померлою [PERSON] Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що і підстав для виникнення права сумісної власності на майно у [PERSON] не виникло. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed