Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 17 червня 1996 року, зареєстрований Києво - Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області актовий запис № 174 від 17.06.1996. До укладання шлюбу з Відповідачем [PERSON] Позивач мав у власності квартиру [ADDRESS]. В 2010 році Позивач тяжко захворів та переніс операцію на серці. Через наполягання відповідача Позивач продав квартиру [ADDRESS] та поголився купити будинок. Квартира [ADDRESS] була продана за 430 000 доларів США, а будинок та земельна ділянка які розташовані за адресою: [ADDRESS] придбані Позивачем 31 серпня 2010 року за 340 000 доларів США. При укладанні договору купівлі - продажу домоволодіння відповідач [PERSON] наполягла про його укладення за участю її сина [PERSON] та доньки [PERSON]. Крім того, аналогічно при укладанні договору купівлі - продажу земельної ділянки від 31 серпня 2010 року, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1000 га розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] наполягла на його укладання за участю відповідачів [PERSON] та [PERSON] Таким чином 31 серпня 2010 року Позивачем за власний кошт був придбаний будинок та земельна ділянка які формально оформлені на відповідачів. Решта грошей від продажу квартири в сумі 90 000 доларів США, що на червень 2017 року еквівалентно 2 367 900 грн Позивач зберігав готівкою у придбаному будинку, які згодом зникли. На запитання Позивача куди поділися кошти відповідач [PERSON] пояснила, що поклала їх на депозит, однак будь-які докази надані не були. В подальшому відповідач пояснила, що гроші в сумі 90 000 доларів США нею були витрачені на власні потреби, а саме на придбання квартири для відповідача, яка розташована у місті Києві по бульвару І.Лепсе. Тому позивач просив поділити майно подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на будинок який розташований за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1000 га розташованої за адресою: [ADDRESS]. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON], гроші в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч)доларів США, що еквівалентно 2 367 900 грн (два мільйони триста шістдесят сім тисяч дев'ятсот) гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти ухвалені по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 31 серпня 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частках кожен домоволодіння що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Продаж здійснено за ціною 766 240 гривень. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1328. Згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 31 серпня 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частках кожен земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]. Продаж здійснено за 110 100 гривень. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1331. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Звертаючись до суду за захистом своїх прав позивачем [PERSON] не було надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу на підтвердження того що спірне майно належить йому на праві особистої власності. Відповідно позивачем [PERSON] не спростовано факти визначені у відповідних договорах купівлі-продажу нерухомого майна від 31 серпня 2010 року. Отже позивачем не доведено що домоволодіння та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] придбані за за кошти, які належали йому особисто. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, ЦК України ст.ст. 57, 60, 69, 70 СК України,

Outcome: dismissed