Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) який помер [INFO] , накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48889243 від 02.10.2015 року (підстава обтяження: постанова про арешт нерухомого майна та заборона його відчуження, ВП №48889243, 02.10.2015 року, Біляївське міськрайонне управління юстиції в Одеської області, державний виконавець: Михайлова С.О.; об`єкт обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Біляївське міськрайонне управління юстиції в Одеській області). Свої вимоги позивач мотивує тим, що він, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, про що отримав відповідь в якій зазначено, що під час перевірки відсутності заборони або арешту на майно [PERSON] , було встановлено, що Реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на все майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.10.2015 року, постановленої старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Михайловою С.О. (ВП №48889243), якою накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належало останньому. 07.05.2020 року позивач звернувся з заявою до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 13.07.2020 року та отримав відповідь відповідно до якої позивачу було роз`яснено, що згідно даний АСВП станом на теперішній час, у відділі на примусовому виконанні відсутнє відкрите виконавче провадження ВП №48889243 по примусовому виконанню виконавчого листа №496/269/15-ц від 03.06.2015 року виданого Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у розмірі 13 431,18 грн. Станом на 29.06.2016 року виконавче провадження на підставі п. 2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» завершене. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Також в своєму листі відповідач зазначив, що згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5» термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, АТ КБ «ПриватБанк», в судове засідання не з`явився належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов також не надав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] зареєстрованого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.11.2019 року, актовий запис №859 від 22.10.2019 року. Відповідно до листа від 28.04.2020 року за вих. № 1112/02-14 державного нотаріуса Біляївського районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко - Ворсуляк Д.М. позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що під час перевірки відсутності заборони або арешту на майно [PERSON] , було встановлено, що Реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження №11865143) про накладення арешту на все майно [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.10.2015 року, постановленої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Михайловою С.О. (виконавче провадження №48889243), якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] , та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належало останньому. Постановою від 02.10.2015 року (ВП №48889243) було відкрито виконавче провадження про стягнення, на підставі виконавчого листа виданого Біляївським районним судом Одеської області по справі №496/269/15-ц від 03.06.2015 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 13 431,18 грн. Постановою від 02.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить [PERSON] . Відповідно до постанови від 29.06.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачові стягувачу, ПАТ КБ «ПриватБанк», виконавчий лист було повернуто, у зв`язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій у боржника не було виявлено майно, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу. Згідно до довідок ДПІ боржник - як платник податків в органах ДПС не перебуває, розрахункові рахунки в банківських установах не відкриті. Згідно довідки УПФ України боржник не працевлаштований, пенсію не отримує, у зв`язку з чим виконавчий лист було повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до заповіту складеного 27.05.2009 року, посвідченого Шустовою Н.С., приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального кругу Одеської області, [PERSON] , [INFO] , заповів [PERSON] , [INFO] , на випадок його смерті складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати на день смерті буде належить йому по закону. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] .

Outcome: approved