Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати за порушення строків її виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 19.10.2017 року припинив трудові відносини з відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 16674,80 грн. На виконання судового наказу від 19.07.2018 року №428/7339/18 заборгованість із заробітної плати була виплачена в повному обсязі 10.05.2019 року. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 89880,70 грн. В зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідач має сплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати, яка становить 15369,60 грн. Діями відповідача через порушення трудових прав йому спричинена моральна шкода, розмір якої визначений у сумі 5000 грн. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 89880,70 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати за порушення строків її виплати в сумі 15369,60 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. та вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Селіхова Г.А. надала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є порушення строків проведення розрахунку з працівником при звільненні та вина власника. З посиланням на норми ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначила, що внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) актів тероризму, військових дій на території України, які були встановлені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2, виникла ситуація, внаслідок якої стала неможливою своєчасна виплата заробітної плати при звільненні позивача. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за невиконання зобов`язань, передбачених ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 і ст.116 КЗпП України. Крім того, в результаті пошкодження електромереж внаслідок бойових дій ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» було відключене від об`єднаної енергосистеми України та не має доступу до електростанцій України, а відновити доступ до джерел електропостачання немає можливості через розташування пошкоджених мереж у зоні бойових дій. Введення в дію паралельної лінії енергопостачання підприємства (приєднання до загальноукраїнської мережі) не відбулось, що підтверджується листами Держенергонагляду від 14.11.2014 року №01/11-5590, актами Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду від 18.01.2016 року №02/23-02-003 та від 07.03.2017 року №02/23-02-005. Для вирішення питань щодо забезпечення надійного енергопостачання підприємства ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» зверталось до профільних міністрів, проте це питання вирішено не було. Зазначені обставини унеможливлюють до теперішнього часу виробничу діяльність та випуск продукції ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». В зв`язку з неможливістю ведення виробничої діяльності на підприємстві було введено простій. Вказані обставини свідчать про те, що невиплата заробітної плати працівникам при звільненні не є результатом вини роботодавця, а є наслідком форс-мажорних обставин. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти відзиву відповідача. Свою позицію обґрунтував тим, що вважає необґрунтованими підстави, зазначені відповідачем у відзиві, щодо виключення вини підприємства за затримку розрахунку з позивачем при звільненні та неможливості виконати зобов`язання перед ним з посиланням на науково-правовий висновок, зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2, та через довгострокове простоювання виробництва. 03.07.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», зазначені відносини припинились 19.10.2017 року за власним бажанням позивача на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 16674,80 грн., про стягнення якої 19.07.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 10.05.2019 року виплатило позивачу борг по заробітній платі в повному обсязі в сумі 16674,80 грн., що підтверджується копією виписки за договором [PERSON] , виданої АБ «Кліринговий дім» від 13.05.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник відповідача Селіхова Г.А. заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на відсутність вини підприємства у невиплаті позивачу всіх сум, що належать йому в день звільнення. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача суду був наданий Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2 (далі Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Зазначеним Науково-правовим висновком від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, у тому числі територій міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що супроводжуються актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотніми обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Отже, унеможливлення виконання обов`язків ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», передбачених законодавством України про працю, а саме: ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст.83, ст. 116 КЗпП України, в день звільнення з кожним працівником провести розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської області в т.ч. м. Сєвєродонецька (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення від відповідальності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (надзвичайної або невідворотної за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України)). З аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» може бути повністю звільнений від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні за умови, що це сталось внаслідок дії непереборної сили, яку відповідач не міг передбачити або передбачив, але не міг її відвернути. При цьому суд враховує приписи ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Згідно з розпорядженнями КМУ від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12.2015 року №1275 м. Сєвєродонецьк Луганської області було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Частинами 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Проаналізувавши зміст Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 у сукупності з нормами ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», з Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 р. №44(5), суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не підтвердило належними та достатніми доказами настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливили виконання ним обов`язків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного КЗпП України. Суд вважає, що єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини, (обставини непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). На думку суду, у Науково-правовому висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 науковцями лише досліджуються та аналізуються фактичні обставини, що склались в господарській діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», а не засвідчується настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання обов`язків ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», передбачених законодавством України про працю. Суд вважає, що зазначений висновок містить точку зору та особисту думку науковців, які його склали з урахуванням того обсягу документів, які надало для дослідження ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] щодо того, що відключення від об`єднаної енергосистеми України, відсутність доступу до електростанцій України, неможливість відновити доступ до джерел електропостачання унеможливили проведення розрахунку з позивачем при звільненні. Суд вважає, що копії листа Держенергонагляду від 14.11.2014 року №01/11-5590 та актів Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду від 18.01.2016 року №02/23-02-003 та від 07.03.2017 року №02/23-02-005 жодним чином не свідчать про неможливість виконання відповідачем зобов`язань з приводу виплати заробітної плати працівникам підприємства при звільненні. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи, що відповідач не надав сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України в порядку, визначеному чинним законодавством України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні. На думку суду, в судовому засіданні було встановлено, що існували певні обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Проте нестабільна фінансово-господарська діяльність підприємства або відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 19.10.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату, в повному обсязі, тобто за період з 20.10.2017 року по 09.05.2019 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 29.05 грн., а середньомісячне число робочих годин 171,3 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 09.06.2018 року №36200. Загальна кількість робочих годин за період з 20.10.2017 року по 09.05.2019 року, включно, становить 3193,6 год., яка складається з кількості робочих годин за 8 робочих днів затримки у жовтні 2017 року (171,3 год. : 21 робочих днів у жовтні 2017 року х 8 робочих днів затримки = 62,3 год.), за 18 повних місяців затримки з листопада 2019 року по квітень 2019 року (171,3 год. х 18 місяців = 3092,4 год.) та за 5 робочих днів затримки у травні 2019 року (171,3 год. : 22 робочих днів у травні 2019 року х 5 робочих днів затримки = 38,9 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 92774,08 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 29,05 грн. х 3193,6 год. = 92774,08 грн.). Вказаний розрахунок зроблений відповідно до Порядку з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134, Аналізуючи вищенаведений розрахунок, суд відзначає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 89880,70 грн., яка зазначена в позовних вимогах і про стягнення якої просила позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають повному задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за порушення строків її виплати, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 та частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють\~ компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок проведення компенсації) затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 року №159. Дія Порядку проведення компенсації поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках затримки на один і більше календарних місяців термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) нарахованої громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 1-2 Порядку проведення компенсації). Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Разом з тим, суд вважає зазначити, що інфляційні втрати нараховуються лише на суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача, в розмірі 16674,80 грн., а не на середній заробіток, належний позивачу, за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки остання має разовий характер. Оскільки в судовому засіданні був встановлений факт затримки виплати [PERSON] заробітної плати в сумі 16674,80 грн. з вини відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», то з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати за порушення строків її виплати в сумі 2684,63 грн. за період з 01.11.2017 року по 31.05.2019 року, виходячи з такого розрахунку: листопад 2017 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,9% (індекс інфляції за листопад 2017 року) : 100% = 150,07 грн.; грудень 2017 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за грудень 2017 року) : 100% = 166,75 грн.; січень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,5% (індекс інфляції за січень 2018 року) : 100% = 250,12 грн.; лютий 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,9% (індекс інфляції за лютий 2018 року) : 100% = 150,07 грн.; березень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,1% (індекс інфляції за березень 2018 року) : 100% = 183,42 грн.; квітень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за квітень 2018 року) : 100% = 133,40 грн.; травень 2018 року серпень 2018 року інфляційні втрати відсутні; вересень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,9% (індекс інфляції за вересень 2018 року) : 100% = 316,82 грн.; жовтень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,7% (індекс інфляції за жовтень 2018 року) : 100% = 283,47 грн.; листопад 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,4% (індекс інфляції за листопад 2018 року) : 100% = 233,45 грн.; грудень 2018 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за грудень 2018 року) : 100% = 133,40 грн.; січень 2019 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за січень 2019 року) : 100% = 166,75 грн.; лютий 2019 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,5% (індекс інфляції за лютий 2019 року) : 100% = 83,37 грн.; березень 2019 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,9% (індекс інфляції за березень 2019 року) : 100% = 150,07 грн.; квітень 2019 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за квітень 2019 року) : 100% = 166,75 грн.; травень 2019 року: 16674,80 грн. (заборгованість) Х 100,7% (індекс інфляції за травень 2019 року) : 100% = 116,72 грн. Разом з тим, суд не приймає розрахунок наданий позивачем, оскільки він не відповідає положенням Порядку проведення вказаної компенсації. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 2684,63 грн. Щодо позовної вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода бездіяльністю відповідача, яка полягала у невиплаті йому належних сум заробітної плати. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 2000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідач допустив порушення трудових прав позивача, що призвело до погіршення його матеріального стану, та керується принципом розумності та справедливості. Виходячи з наведеного суд вважає, що відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 2000 грн. є достатнім.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 945,61 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial