Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01.06.2013 року у розмірі 1500 гривень, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 135 гривень, грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 150 гривень, а всього стягнути 1785 гривень 00 копійок, а також відшкодувати судовий збір, сплачений позивачем в сумі 229 гривень 40 копійок. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав відповідно до ст. 174 ЦПК України, про що надав відповідну заяву. Проти задоволення позову не заперечує /а.с. 38/. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 01 червня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав, а відповідач отримав від нього у борг кошти у сумі 1500 грн., які зобов'язався повернути до 01 вересня 2013 року. На підтвердження укладання договору позики відповідач написав розписку, в якій підтвердив отримання зазначеної суми позики та строк її повернення, але по закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. На його неодноразові звернення стосовно виконання умов договору, відповідач обіцяв все сплатити, але потім став його уникати, перестав відповідати на телефонні дзвінки, тому він вимушений звернутися до суду. Зазначив, що крім основної суми заборгованості відповідно до чинного законодавства відповідач зобов'язаний сплатити йому 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 135 гривень, кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 150 гривень, а всього - 1785 гривень. Позовні вимоги просить задовольнити. Крім того, просить стягнути з відповідача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 229 гривень 40 копійок. Вислухавши позивача, відповідача, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.06.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якому позика у розмірі 1500 гривень позивачем [PERSON] надана відповідачу [PERSON], факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою /а.с. 5/. В розписці зазначений строк повернення позики - три місяці - до 01.09.2014 року. Судом встановлено, що в зазначений строк відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. Крім цього, згідно ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що є всі законні підстави для задоволенню позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, за умови визнання відповідачем позовних вимог, суд не вважає за необхідне перевіряти розрахунок суми, заявленої до стягнення з урахуванням 3-х % річних та коштів з рахуванням індексу інфляції. Суд також враховує, що ніяких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором позики суду не надано. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд враховує, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,40грн, а тому така сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved