Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав,що від сумісного проживання з [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Кіровського райсуду м. Донецька від 04.02.2011 року шлюб з відповідачкою розірвано. Відповідачка проживає на тимчасово окупованої території та не має можливості оформити нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. Просить надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі батька [PERSON] або в супроводі осіб, які уповноважені ним, без згоди та супроводу його матері [PERSON] з України за кордон до будь-яких країн світу, в тому числі країн Шенгенської угоди, Росії, Туреччини, Єгипту, Грузії, ОАЕ, Тунісу, Ізраїлю, Домініканської республіки, Великобританії, Швейцарії, Сполучених Штатів Америки, Канади, Бразилії, Таїланду, Китаю, Японії, Багамських островів, В»єтнаму, Мексики, Куби, Філіпін, Фінляндії, Мальдівської республіки, Шрі-Ланки, Індії, Австралії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Надати [PERSON] дозвіл на оформлення всіх проїзних документів, пов'язаних із виїздом з України за кордон малолітнього [PERSON], [INFO], до досягнення ним шістнадцятирічного віку без письмової згоди матері [PERSON]. В судовому засіданні представником позивача уточнені позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд малолітнього [PERSON] без письмової згоди та супроводу матері [PERSON] за кордон за межі України до будь-яких країн світу та на оформлення всіх проїзних документів. Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу слухати без участі позивача ( а.с. 58). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні уточнив позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд малолітнього [PERSON] без письмової згоди та супроводу матері [PERSON] за кордон за межі України до будь-яких країн світу та на оформлення проїзних документів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет .( а.с. 28-31, 61-62). Представник третьої особи служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника, надали суду висновок щодо надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд малолітнього [PERSON] без письмової згоди та супроводу матері [PERSON] за кордон за межі України до будь-яких країн світу та на оформлення проїзних документів.( а.с. 60). Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не повідомив причини своєї неявки в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.06.1998 року. Рішенням Кіровського райсуду м. Донецька від 04.02.2011 року шлюб розірвано ( а.с. 7). Від сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на момент розгляду справи проживає разом з батьком, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 6,13). Згідно висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Свтошинській районній державній адміністрації Київської області 05.09.2017 року орган опіки не заперечує щодо тимчасового виїзду за межі України та в»їзду до України малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері - [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. ( а.с. 55-57). Стаття 19 СК України передбачає участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, зокрема, при вирішенні питань при визначенні місця проживання неповнолітньої дитини. При цьому суду надається письмовий висновок щодо розв'язання спору між батьками щодо їх участі у вихованні дитини. Як встановлено в судовому засіданні позивач має намір виїхати з неповнолітньою дитиною за кордон без згоди матері, до будь-яких країн зарубіжжя. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХИ « Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» ( далі Закону про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 ( далі Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 ( далі Правила перетинання державного кордону), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженою постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється :за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску ; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Згідно із Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМ України від 31.03.1995 року № 231 за наявності заперечень одного з батьків паспорт/ проїзний документ дитини може бути оформлено на підставі рішення суду ( п.18). Метою звернення позивача з даним позовом є отримання дозволу на вивіз дитини за кордон. При цьому позивачка в позовній заяві посилається на норми Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , Правила перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 ( зі змінами), які передбачають можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав . На питання суду щодо уточнення позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд дитини з визначенням конкретного періоду часу та конкретної країни, представник позивача під технічний запис уточнив позовні вимоги лише в частині надання дозволу на виїзд дитини взагалі до будь яких країн за межі України, без зазначенням конкретної країни та без зазначення конкретного періоду такого виїзду, посилаючись при цьому лише на висновок органу опіки та піклування. Суд при цьому зазначає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди матері, як зазначене в позовній заяві, на багаторазові виїзди, не вказавши конкретний період виїзду за кордон, спочатку, вказавши декілька країн, в подальшому, в судовому засіданні уточнивши позовні вимоги в частинінадання дозволу на багаторазові виїзди дитини за межі України до будь-яких країн та в»їзду до України , в даному випадку на майбутнє, на довготривалий термін, при цьому не вказавши конкретну країну та конкретний період виїзду, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють мати дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом України в постанові від 12. 04.2017 року, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою у справі № 6-33303ск15 від 16.03.2016 року, зокрема про те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька дитини суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавлять батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом виїзду. З урахуванням вищезазначених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed