Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт з усього майна (невизначене майно) [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , накладений постановами головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області (далі ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області) Ярового В.М., про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження: ВП №30164411 (реєстраційний номер обтяження: 12462957) та ВП №32312354 (Реєстраційний номер обтяження: 12523436) від 04.05.2012 року, обтяжував: ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області, код: 35090742. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.10.2007 року виданого виконавчим комітетом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, [PERSON] є власником нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказані нежитлові будівлі зареєстроване в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 18.10.2007 року, за зареєстрованим номером 20697028, номер запису: 29 в книзі 22-неж-67. На теперішній час, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до федеративної республіки Німеччина, позивач має намір передати у власність та переоформити належним чином, своїм рідним, вищезазначені нежитлові будівлі. 03.03.2021 року, після отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо про те, що постановами про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження ВП №30164411 та ВП №32312354 від 04.05.2012 року, головним державним виконавцем ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області Яровим В.М., було накладений арешт на все майно (невизначене майно) боржника [PERSON] . На сьогоднішній час борг позивача перед стягувачем АТ «Про Кредит Банк» погашений в повному обсязі. У зв`язку з чим, представник позивача 03.03.2021 року звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна. 09.03.2021 року відповідачем було надано відповідь за вих.. № 6292/30 відповідно до якої було повідомлено проте, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження боржником яких є [PERSON] . Виконавчі провадження ВП №30164411 та ВП №32312354 від 04.05.2012 року, по яким боржником був [PERSON] завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу. Крім того відповідачем було додатково повідомив, що «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від. 25.12.2008 року за №2274/5 термін дії зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, тому позивачу було рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити. Від представника ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Також в своєму листі відповідач зазначив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні відсутні відкриття виконавчі провадження боржником яких є [PERSON] . Від представника АТ «Про Кредит Банк» надійшов відзив в яку представник зазначив, що на момент подачі Відзиву заборгованість [PERSON] перед АТ «Про Кредит Банк» за договором про надання траншу №5.17843/958 врегульовано, майнові претензії до [PERSON] в АТ «Про Кредит Банк» відсутні, а тому банк не заперечує проти зняття арешту з майна. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.10.2007 року виданого виконавчим комітетом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, [PERSON] є власником нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказані нежитлові будівлі зареєстроване в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 18.10.2007 року, за зареєстрованим номером 20697028, номер запису: 29 в книзі 22-неж-67. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо про те, що постановами про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження ВП №30164411 та ВП №32312354 від 04.05.2012 року, головним державним виконавцем ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області Яровим В.М., було накладений арешт на все майно (невизначене майно) боржника [PERSON] . Згідно довідки за вих.. №22-02-21\\1\\5 від. 22.02.2021 року виданої АТ «Про Кредит Банк» було повідомлено, що станом на 19.02.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Про Кредит Банк» за Договором про надання траншу №5.17843/958 врегульовано, майнові претензії до [PERSON] в АТ «Про Кредит Банк» відсутні. Представник позивача 03.03.2021 року звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна. 09.03.2021 року відповідачем було надано відповідь за вих. №6292/30 відповідно до якої було повідомлено проте, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження боржником яких є [PERSON] . Виконавчі провадження ВП №30164411 та ВП №32312354 від 04.05.2012 року, по яким боржником був [PERSON] завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна. За таких підстав, оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved