Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що він перебував у шлюбі з [PERSON] до 10 грудня 2014 року. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття. 25 квітня 2015 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу у нього [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року з нього стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку зі зміною сімейного стану у нього з`явився обов`язок щодо утримання його малолітнього сина, у зв`язку з чим змінилося і його матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] з ј до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Окрім цього, позивач надав відповідь на відзив в якому вказав, що твердження відповідачки про пропуск строку позовної давності щодо його вимог не заслуговують на увагу, оскільки до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Також позивач зазначив, що не зменшує розмір сплачуваних аліментів в розмірі більшому, ніж встановлено Сімейним кодексом України на двох дітей, а лише хоче урівняти частки стягуваних аліментів з метою захисту прав його дітей. Окрім цього, позивач зазначає, що його матеріальний стан погіршився в зв`язку з тим, що на його повному утриманні перебуває двоє дітей, в нього погіршився стан здоров`я у зв`язку з отриманою травмою колінного суглоба. Вищезазначені обставини свідчать про те, що у зв`язку із народженням дитини у другому шлюбі він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище всіх його дітей, а відповідно сплата аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] у встановленому судом розмірі є неможливим. Також, позивач зазначив, що відповідно до сімейного законодавства батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей. Таким чином, при сплаті ним аліментів на рівні 1/6 частини від усіх видів доходу на утримання дитини, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечується рівність сторін при несенні обов`язку по утриманню дитини. Вважає, що має право на зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Окрім цього, відповідачка надала відзив, в якому вказала, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів є зміна сімейного стану у зв`язку з народженням дитини. Так з доданої до цього позову копії свідоцтва про народження вбачається, що позивач має неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . З даним же позовом позивач звернувся до суду у жовтні 2020 року, тобто після спливу майже повних п`яти років після зміни його сімейного стану. З огляду на вищевикладене вважає за необхідне застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності. Окрім цього, відповідачка вважає, що матеріали справи не містять обставин, які б були підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Також, з доданих до позовної заяви письмових доказів не вбачається, що з позивача стягуються аліменти у розмірі, рівному або більшому ніж 50 відсотків його доходу. Більше того позивач не надав доказів того, що взагалі з нього стягуються у примусовому порядку аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Окрім цього, відповідачка просить врахувати її сімейний стан, а саме, що вона на даний час має на утриманні малолітню дитину і тому не має змоги працевлаштуватися та отримувати заробітну плату. Просить застосувати до вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 06 липня 2012 року по 23 грудня 2014 року (а.с. 14). Від спільного проживання сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Пирятинського районного суду від 10 грудня 2014 року, копія якого додана до матеріалів справи, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили та є чинним. 25 квітня 2015 року позивач уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 15). [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 8). 03 липня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 9-11). Рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Що стосується вимоги відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає, що в даному випадку статтею 20 СК України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: частиною другою статті 72 (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); частиною другою статті 129 (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); частиною третьою статті 138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); частиною третьою статті 139 (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини щодо зміни розміру аліментів не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Судом установлено, що з 25.04.2015 [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного проживання з нею позивач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з позивача стягнуті аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: у позивача змінився і сімейний, і матеріальний стан, оскільки у нього народилась ще одна дитина, яка потребує матеріального забезпечення. Тому такі вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому доводи відповідача про те, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , та вона не має можливості працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивач не зобов`язаний утримувати колишню дружину після досягнення їх спільними дітьми трирічного віку. Також наявність заборгованості у платника аліментів не перешкоджає його зверненню до суду з вимогою про зменшення розміру сплачуваних аліментів. Суд не приймає до уваги доводи позивача про погіршення стану його здоров`я, що, на його думку також є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №13923 та довідки №152 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 11 листопада 2020 року, [PERSON] не визнаний непрацездатним чи інвалідом, а лише тимчасово втрачав працездатність з 14.12.2018 по 27.12.2018 та з 11.11.2020 по 19.11.2020. Отже з урахуванням встановлених вище обставин суд уважає за необхідне змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] з 1/4 частини всіх видів його доходів на 1/6 частину всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов`язок по утриманню якої покладений на позивача. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р.

Outcome: approved