Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору, припинення зобов'язань за договором та повернення коштів, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про передачу пляжу «[INFO]» на озері «[INFO]», про що [PERSON] була надана розписка, що він отримав 132000 грн. на розвиток спільного бізнесу - розвиток пляжу. Проте, відповідач не здійснив дії щодо передачі майна, внаслідок чого позивач не отримав 100% пляжу, як було зазначено в розписці. Вважає, що відповідач порушив умови договору, не передав позивачу майно та документацію на пляж, тому просить суд розірвати договір передачі пляжу від 25.03.2013 року, стягнути з відповідача кошти, сплачені за договором про передачу пляжу, та судовий збір у розмірі 229 грн. 41 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що кошти, отримані відповідачем від позивача в сумі 132 000 грн. були витрачені відповідачем на розвиток спільного бізнесу, а розписка від 25.05.2013 року є лише підтвердженням факту витрачання зазначених грошових коштів на спільний бізнес. Також зазначила, що земельна ділянка, на якій розташований пляж «[INFO]» відповідачу не належить, а перебуває в комунальній власності, тому ніяким чином не може бути передана відповідачем позивачу. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи, 25 травня 2013 року відповідачем [PERSON] складено розписку про отримання від позивача [PERSON] коштів в сумі 132 000 грн., які відповідач витрачав на розвиток спільного бізнесу, який знаходиться на березі озера «[INFO]» в районі Осокорки, внаслідок чого пляж «[INFO]» та всі інвестовані кошти належать [PERSON] в розмірі 100%. (а.с. 4). Обґрунтовуючи позов, представник позивача посилався на те, що між сторонами 26 вересня 2012 року між сторонами укладено договір про розподіл обов'язків та коштів на спільний бізнес - пляж «[INFO]», який знаходиться в Дарницькому районі м. Києва (а.с. 32). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладений між позивачем та відповідачем 26.09.2012 року договір та складена відповідачем 25.05.2013 року розписка за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність для досягнення певної мети. Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що стверджують позов. Разом з тим, розписка, складена відповідачем [PERSON] 25.05.2013 року за своїм змістом не є борговою, не встановлює обов'язку відповідача по поверненню отриманих коштів в сумі 132 000 грн., не визначає правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, порядок покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій, тощо. Позивачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримані відповідачем кошти не були спрямовані на настання наслідків, обумовлених домовленістю між сторонами та наявності боргових зобов'язань [PERSON] за цією розпискою. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 132 000 грн., як коштів, сплачених [PERSON] за договором передачі пляжу, відсутні. Також, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правового статусу пляжу «[INFO]» та земельної ділянки, на якій він розташований, наявності правових підстав для передачі відповідачем цього майна позивачу. Враховуючи, що досягнення домовленостей між позивачем та відповідачем відповідало їх волевиявленню, в тому числі щодо оформлення договірних відносин у спосіб, обраний сторонами, які усвідомлювали правові наслідки цього, а також недоведеність обставин, на які посилається позивач щодо порушення відповідачем умов договору, суд вважає, що підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 651 ЦК України немає. За таких обставин, проаналізувавши та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, надані сторонами пояснення та покази свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed