Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.01.2014 року його дружина [PERSON] обманним шляхом та без його відома уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 746 в якій позивач проживає з січня 1990 року і по даний час. Право власності [PERSON] на придбану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 січня 2014 року № 4456633. Під час укладення договору купівлі-продажу були допущені грубі порушення норм чинного законодавства. Так, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., зареєстрував угоду, але не перевірив наявність нового технічного паспорту, з переплануванням оформлений в БТІ на квартиру [ADDRESS], що порушує пункт № 8 в договорі купівлі-продажу квартири. При укладенні угоди довідка про відсутність чи наявність заборгованості не витребовувалась і не видавалась. Порушений п. 9 договору купівлі-продажу квартири, так, як на момент укладення угоди, не було погодження від чоловіка продавця, який проживає в квартирі [ADDRESS] з січня 1990 року та сплачує комунальні платежі та всі витрати по експлуатації квартири. [PERSON] з моменту оформлення угоди не сплачує комунальні платежі за квартиру [ADDRESS], чим порушує п. 11 договору купівлі-продажу квартири та проживає там на даний час позивач, що порушує п. 16 вказаного договору. Також зазначає, що під час укладення договору купівлі-продажу грошові кошти [PERSON] не сплачувала [PERSON], що свідчить про фіктивність укладеної угоди. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові та просили його задовольнити. Посилались на те, що відповідачка фактично не отримувала кошти за продану квартиру, а подані нею довідки про проведені перерахунки коштів за договором є фальшивими та їх необхідно повторно витребувати з банка. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений у відповідності до чинного законодавства Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. в судове засідання не з'явився, однак про розгляд справи повідомлений належним чином, від нього надійшло заперечення на позов відповідно до якого останній позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі з підстав необґрунтованості та недоведеності. Також Ковальчук С.П. просить слухати справу без його участі, тому суд, враховуючи думку сторін, матеріали і обставини справи, вважає за можливе вирішити спір у відсутність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., згідно з умовами якого продавець ([PERSON].) передала у власність, а покупець ([PERSON].) прийняла належну продавцю на праві власності вищевказану квартиру (а.с.5). Право власності покупця [PERSON] на придбане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6). Відповідно до п. 3 вказаного договору документом, що підтверджує право власності продавця на відчужувану квартиру є: договір дарування квартири ЖСК, посвідчений П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 12 квітня 1993 року за реєстровим № 6у-227. Договір зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1993 року, записано у реєстрову книгу за № 816. Відповідно до п. 4 за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 599477,00 грн., які покупець перерахував на розрахунковий рахунок продавця, повністю до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. Відповідно до п. 8 договору за ствердженням продавця відчужувана квартира на момент укладення цього договору перепланувань не має, в спорі не перебуває, на момент укладення цього договору прав щодо відчужуваної квартири у третіх осіб як в Україні так і за її межами немає, як вклад до статутного фонду юридичних осіб вона не передана, фінансових зобов'язань по утриманню квартир немає. Відповідно до п. 9 продавець стверджує, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних, дітей та інших осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором. Відповідно до п. 11 відчужувана квартира оглянута покупцем, до оформлення цього договору. Недоліки або дефекти, які перешкоджали б її використанню за призначенням, на момент огляду виявлені не були. Покупець за свій рахунок здійснює експлуатацію та ремонт квартири згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, прибудинковою територіє, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року 3 572, п. 13 цих правил сторонам роз'яснено. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, одним із правових наслідків договору купівлі-продажу є перехід майна та права власності на це майно до покупця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно п.2 ч.1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ст. 30 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні позивач посилався на те, що в період шлюбу та під час спільного проживання, ним за власні кошти був зроблений капітальний ремонт та поліпшення спірної квартири. З огляду на зазначене, позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, відповідачем [PERSON] зазначене майно буле відчужене без його письмової згоди, та були допущені грубі порушення норм чинного законодавства, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Однак посилання позивача на те, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири не була надана згода від чоловіка продавця, який проживає у квартирі суд не може прийняти до уваги, оскільки з матеріалів справи убачається, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] шляхом отримання її в дарунок, на підставі договору дарування квартири ЖСК, який посвідчений П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 12 квітня 1993 року за реєстровим номером № 6у-227 (а.с.63). Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте чоловіком, дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Отже оскільки квартира подарована [PERSON] відповідно договору дарування, вона є її особистою власністю. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України наряду з іншим, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Порядок вчинення нотаріальних дій щодо відчуження майна, що є спільною сумісною власністю регламентує п. 4 Розділу 2 глави 1 Наказу міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок). Пунктом 4.4. Порядку передбачено, правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. Далі п.4.5 встановлює, про перевірку цих обставин нотаріус робить відмітку на примірнику правочину, що залишається в матеріалах нотаріальної справи, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до примірника такого правочину. З огляду на зазначене, посилання позивача на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири не було погодження від чоловіка продавця не відповідає встановленим у справі обставинам та будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини суду надано не було. Слід також зазначити, що вказані обставини були дослідженні в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Житлово - будівельний кооператив «Хімік-15» про визнання правочину удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу частково недійсним. Рішенням по вищевказаній справі, яке ухвалами Апеляційного та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справі залишено без змін встановлено, що квартира подарована [PERSON] відповідно договору дарування, є її особистою власністю. Посилання позивача на визнання договору купівлі-продажу квартири, недійсним з причини того, що грошові кошти [PERSON] не сплачувались не є обґрунтованими, оскільки в п. 4 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 28 січня 2014 року міститься положення про те, що продавець [PERSON], своїм підписом під договором підтвердила факт повного розрахунку та відсутність претензій до [PERSON], як покупця. Вказане також підтверджується довідкою № 920/25 від 16.09.2015 року виданою Філією «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», відповідно до якої [PERSON] отримала грошові кошти згідно договору № 38832 від 28.01.2014 року в сумі 599477,00 грн., які були перераховані з поточного рахунку [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири (а.с.91). Також позивачем у позовній заяві про визнання недійсним договору-купівлі продажу квартири недійсним містяться посилання на те, що приватний нотаріус при укладенні вказаного договору не перевірив наявність перепланувань у квартирі, чим порушив норми цивільного законодавства. Однак Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена вимога такої перевірки, та приватний нотаріус не має можливості такої перевірки, а вказує в договорі лише свідчення та ствердження продавця [PERSON] про таку відсутність. Переданий [PERSON] - покупцю за вищевказаним договором, технічний план на квартиру [ADDRESS] не містить відміток про перепланування, та, згідно чинного законодавства не є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Також слід зазначити, що довідка про перепланування, на яку посилається позивач була видана головою ЖБК «Хімік» Кізленко Н.І. у серпні 2014 року, тобто через вісім місяців після укладення правочину. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано будь-яких правових доказів та взагалі не зазначено жодних підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed