Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартира [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який зареєстрований Біржею Нерухомості «Едвайс-Консульт» за №1805 від 17 липня 2001 року дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17 липня 2001 року, між ним та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований Біржею Нерухомості «Едвайс-Консульт» 17 липня 2001 року за №1805 та зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08 серпня 2001 року в книзі №106 за реєстровим №18221. Оскільки, на час укладання договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами, угода не була належним чином нотаріально посвідчена. На теперішній час відсутність нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу не дає можливості розпорядитися своєю власністю, що і стало підставою для її звернення до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи подав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, розглянути справу за його відсутності, проти заочного рішення по справі не заперечував.. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явились в судове засідання без повідомлення причин; відзиви відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивачів проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Представник третьої особи Біржі нерухомості «Едвайс -Консульт» у судове засідання не прибув, про дату час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 17 липня 2001 року, між ним та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований Біржею Нерухомості «Едвайс-Консульт» 17 липня 2001 року за №1805 та зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08 серпня 2001 року в книзі №106 за реєстровим №18221. За умовами вищевказаного договору квартиру продано за 1700 (одну тисячу сімсот) гривень. В цілому квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,2 кв. м, загальною площею 29,5 кв. м. Умови договору купівлі-продажу нерухомого мана виконані сторонами відповідно до досягнутих домовленостей у повному обсязі. На теперішній час у позивача [PERSON] виникла необхідність розпорядитись нерухомим майном, однак на сьогоднішній день стало відомо, що для належного посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідачі змінили місце проживання і не повідомили нову адресу та контактний номер телефону, що унеможливлює на сьогоднішній день укладання з ними нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами.

Outcome: approved