Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявлю відповідно до якої просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним розпорядження міського голови [PERSON] № 53-КВ від 09.02.2016 року «Про припинення трудових відносин з [PERSON]В.» та поновити його на посаді директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на існуючих до звільнення умовах строкового трудового договору; стягнути з комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі , в сумі, яка відповідатиме розрахунку 461 грн. 52 коп. середньоденного заробітку помножені на кількість робочих днів вимушеного прогулу , відповідна сума не враховує обов»язкових податкових платежів, що повинні бути нараховані та утриманні відповідачем при виплаті; стягнути з [PERSON] міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету на його користь у відшкодування моральної шкоди компенсації в розмірі 100000 грн.; допустити до негайного виконання рішення в частині його поновлення на посаді директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» та стягнення середнього заробітку за час вимущеного прогулу; покласти на міського голову м. Кременчука [PERSON] (службову особу, винну в незаконному звільнені) обов»язок покрити заподіяну підприємству шкоду у зв»язку з оплатою йому (позивачу) часу вимушеного прогулу та стягнути з відповідачів на його користь понесені ним по справі документально підтверджені судові витрати. На обґрунтування позову зазначив, що розпорядженням міського голови [PERSON] № 174-КВ від 01.07.2014 року його було призначено на посаду директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» тимчасово з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року та згідно з укладеним контрактом. На підставі цього розпорядження міського голови 01.07.2014 року з ним на цю посаду був укладений контракт на вказаний в розпорядженні міського голови термін з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року. Розпорядженням секретаря міської ради [PERSON] від 16.09.2014 року за № 240-КВ термін дії укладеного з ним (позивачем) контракту на вказаній посаді було продовжено до 30.09.2015 року шляхом укладення додаткової угоди. На підставі цього розпорядження 17.09.2014 року з ним була укладена додаткова угода до укладеного раніше строкового трудового договору із терміном з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року. Розпорядженням секретаря міської голови № 214-КВ від 05.08.2015 року термін дії укладеного з ним контракту на посаді директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» продовжено до 30.09.2018 року шляхом укладення додаткової угоди. Згідно цього розпорядження 05.08.2015 року з ним укладена додаткова угода до укладеного 01.07.2014 року контракту на термін з 01.10.2015 року по 30.09.2018 року. Зазначив, що розпорядженням міського голови [PERSON] № 53-КВ від 09.02.2016 року «Про припинення трудових відносин з [PERSON]В.» розірвано з 09.02.2016 року строковий трудовий договір, укладений з ним у формі контракту на посаді директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на підставі п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП та його звільнено з посади 09.02.2016 року . Розриваючи з ним строковий трудовий договір та звільняючи його з посади директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» , міський голова керувався приписами п. 6 ч.1 ст. 40 КЗпП зі змісту якої : «трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу . Зі змісту преамбули розпорядження міського голови вбачається, що під поновленим на роботі працівником , який раніше виконував цю роботу, мається на увазі [PERSON], яка 09.02.2016 року подала заяву про дострокове переривання відпустки по догляду за дитиною. Зазначив, що розпорядженням міського голови [PERSON] № 554-Р від 16.11.2010 року [PERSON] з 18.11.2010 року було призначено директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» згідно з укладеним контрактом, за умовами якого з [PERSON] був укладений та підписаний договір із терміном дії з 18.11.2010 року по 31.12.2011 року . Додатковою угодою до контракту від 05.12.2011 року строк дії контракту був визначений з 18.11.2010 року по 31.12.2013 року. До закінчення дії контракту , а саме 10.12.2013 року [PERSON] звернулася до міського голови із заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - з 11.12.2013 року по 18.05.2016 року. Зазначив, що за два місяці до 31.12.2013 року (закінчення дії контракту) [PERSON] не повідомляла міського голову про свій намір продовжити строк дії контракту, термін дії , укладеного з [PERSON] контракту за угодою сторін продовженим не був, новий чи інший контракт з [PERSON] не укладався. Розпорядженням міського голови [PERSON] № 340-КВ від 23.12.2013 року директору КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.12.2013 року по 18.05.2016 року. 31.08.2015 року [PERSON] звернулася до міського голови із заявою про дострокове переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.09.2015 року. Дату переривання відпустки вона декілька разів змінювала. [PERSON] було повідомлено про закінчення терміну дії укладеного з нею 18.11.2010 року контракту на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» , також їй було повідомлено про її обов»язкове працевлаштування згідно вимог ст. 184 КЗпП України за обраною нею посадою згідно списку вільних вакансій та було повідомлено про зайняття посади директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» іншою особою. Зазначив, що [PERSON] відмовилася займати вільні вакантні місця , які були їй запропоновані . Окрім того, [PERSON] було повідомлено про неможливість прийняти розпорядження щодо переривання її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг», оскільки дана посада вже зайнята. За наслідками розгляду чергової заяви [PERSON] щодо припинення відпустки по догляду за дитиною, поданою нею 09.02.2016 року , міський голова [PERSON] прийняв розпорядження про розірвання з ним (позивачем) строкового договору на підставі п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП та про його звільнення з посади директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг». Вважає, що розпорядження міського голови щодо його звільнення суперечить вимогам законодавства , виходячи з наступного. 12.01.2016 року йому під розпис був вручений лист, відповідно до якого його повідомили , що через два місяці від дати вручення йому цього листа з ним будуть припинені трудові відносини у зв»язку з поновленням на цій посаді працівника, який раніше виконував цю роботу . Однак, розірвання строкового трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з визначених п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП підстав не вимагає щодо такого працівника персонального попередження не пізніше ніж за два місці про наступне вивільнення. Зазначив, що міський голова [PERSON] виніс розпорядження про розірвання з ним (позивачем) строкового трудового договору на наступний день після ухвалення 08.02.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука рішення, яким були задоволені позовні вимоги [PERSON] щодо визнання незаконними дії [PERSON] міської ради щодо відмови у дозволі [PERSON] приступити до виконання обов»язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг». Зазначив, що вищезазначене рішення не підлягало негайному виконанню, а тому розпорядження міського голови про його звільнення є незаконним. Окрім того, йому заподіяна моральна шкода діями відповідача, яку він оцінює у 100000 грн. Вказав, що при поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу . З урахуванням вищевикладеного, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області позов не визнав , надавши пояснення, що 16.11.2010 року міським головою було прийнято розпорядження № 554-Р про призначення на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] 18.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] міською радою Полтавської області в особі міського голови був укладений контракт на термін з 18.11.2010 року по 31.12.2011 року. 05.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] міської радою Полтавської області була укладена додаткова угода до контракту від 18.11.2010 року, якою був визначений термін дії контракту з 18.11.2010 року по 31.12.2013 року . Розпорядженням міського голови від 23.12.2013 року № 340-КВ [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.12.2013 року по 18.05.2016 року. Згідно додаткової угоди від 05.12.2011 року до існуючого контракту строк його дії було продовжено до 31.12.2013 року . Після спливу строку дії контракту трудові відносини між [PERSON] та [PERSON] міською радою Полтавської області , не дивлячись на те, що вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, фактично тривали. Наголосив на тому, що жодна з сторін ані [PERSON] , ані [PERSON] міська рада Полтавської області до закінчення дії контракту не поставили вимогу про їх припинення . Тобто,строковий трудовий договір набув характеру безстрокового укладеного на невизначений строк. Припинення трудових відносин не відбулося в зв»язку з тим, що жодна зі сторін цього не вимагала. Згідно розпорядження міського голови від 30.12.2013 року № 354-КВ на період відпустки [PERSON] тимчасово з 08.01.2014 року по 18.05.2016 року включно на посаду директора було призначено [PERSON] Відповідно до розпорядження першого заступника міського голови [PERSON] від 19.06.2014 року [PERSON] як директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» , було звільнено з посади з 19.06.2014 року за угодою сторін. Відповідно до розпорядження міського голови від 01.07.2014 року [PERSON] був призначений на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» та було продовжено дію контракту до 30.09.2015 року. Розпорядженням секретаря міської ради [PERSON] від 05.08.2015 року з [PERSON], як директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» , було продовжено дію контракту до 30.09.2018 року. Зазначив, що відповідно до Закону України «Про відпустки» на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за працівником зберігається місце роботи та після закінчення відпустки працівник повинен вийти на роботу на теж місце і на ту посаду , з якої він пішов у відпустку. 09.02.2016 року [PERSON] на ім»я міського голови була подана заява про переривання відпустки по догляду за дитиною та дозволом приступити до виконання посадових обов»язків директора. Розпорядженням міського голови від 09.02.2016 року була достроково перервана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] та їй дозволено приступити до роботи на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з повним робочим днем з 09.02.2016 року. Розпорядженням міського голови від 09.02.2016 року був розірваний трудовий договір з [PERSON] та на підставі п.6 ч.1 ст.40 КЗпП [PERSON] був звільнений з посади директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг». Зазначив, що твердження позивача щодо порушення вимог чинного законодавства стосовно поновлення на роботі [PERSON] не відповідають дійсності , адже [PERSON] перебувала на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з 2010 року. Наголосив на тому , що трудові відносини між [PERSON] та [PERSON] міською радою Полтавської області тривали і при перебуванні нею у відпустці . Таким чином , вважає, що розпорядження міського голови від 09.02.2016 року «Про припинення трудових відносин з [PERSON]В.» було прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, представник відповідача зазначив, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради Полтавської області, за яким були визнані незаконними дії [PERSON] міської ради Полтавської області щодо відмови їй у дозволі приступити до виконання обов»язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг. Позовна заява в частині позовних вимог щодо визнання незаконним розпорядження секретаря міської ради [PERSON] від 05.08.2015 року про продовження терміну дії контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] на постійній основі до 30.09.2018 року та поновлення [PERSON] на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» - залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської обрості від 08.02.2016 року залишено без змін. Таким чином , розпорядження міського голови від 09.02.2016 року «Про припинення трудових відносин з [PERSON]В.» є законним. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] міської ради Полтавської області за рахунок коштів місцевого бюджету на користь позивача 100000 грн. моральної шкоди, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували розмір нанесеної [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000 грн. З урахуванням вищевикладеного, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідач міський голова м. Кременчука [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник відповідача Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» в судове засідання не з»явився, надав суду 14.07.2016 року заперечення. Згідно даного заперечення просив відмовити позивачу в задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивача було здійснено на законних підставах, а саме заяви [PERSON] про дострокове переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від 09.02.2016 року та розпорядження міського голови від 31.01.2007 року № 49-Р «Про порядок призначення керівників підприємств, установ , організацій, їх дочірних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади Кременчука» Окрім того , подальше слухання справи просив здійснювати за його відсутності та вважати його позицію стосовно відмови в задоволенні позову остаточною. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розпорядження першого заступника міського голови [PERSON] № 154-КВ від 19.06.2014 року на директора з комерційних питань комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] з 20.06.2014 року покладено виконання обов»язків директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» до заповнення вакансії директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» ( том. 1 а.с.19). Відповідно до розпорядження міського голови [PERSON] № 174-КВ від 01.07.2014 року [PERSON] призначений на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» тимчасово з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року згідно з укладеним контрактом ( том 1 а.с.20). 01.07.2014 року з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] та [PERSON] міською радою в особі міського голови був укладений контракт терміном дії з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року. 17.09.2014 року з [PERSON] міською радою в особі секретаря міської ради [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода до контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг», укладеного 01.07.2014 року. За умовам даної додаткової угоди [PERSON] був призначений на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на термін з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року ( том 1 а.с.26). На підставі розпорядження секретаря міської ради [PERSON] № 214-КВ від 05.08.2015 року був продовжений термін дії контракту , укладеного з [PERSON] директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» до 30.09.2018 року шляхом укладання додаткової угоди ( том. 1 а.с.27) . Згідно ст. 2. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до ст. 5 Закону система місцевого самоврядування включає:територіальну громаду;сільську, селищну, міську раду;сільського, селищного, міського голову;виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;старосту;районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;органи самоорганізації населення. Статтею 10 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Він обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (ст. 12 Закону). Згідно ст. 17 Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Відповідно до п. 10 ст. 42 Закону міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Згідно ст. 59 Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, гайонної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам /країни визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.Очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може :дійснювати секретар відповідної ради.Особи, які входять до складу виконавчого комітету, крім тих, хто працює у виконавчих органах ради на постійній основі, на час засідань виконавчого комітету, а також для здійснення повноважень в інших випадках звільняються від виконання зиробничих або службових обов'язків з відшкодуванням їм середнього заробітку за основним місцем роботи та інших витрат, пов'язаних з виконанням обов'язків члена виконавчого комітету, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.На осіб, які входять до складу виконавчого комітету ради і працюють у ньому на постійній основі, поширюються вимоги щодо обмеження сумісності їх діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені цим Законом для сільського, селищного, міського голови.Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження міського голови [PERSON] № 53-КВ від 09.02.2016 року був розірваний строковий трудовий договір, укладений у формі контракту з [PERSON], директором комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з 09.02.2016 року на підставі п.6 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та звільнено [PERSON] з посади директора комунального підприємства «Спеціалізований комі бант ритуальних послуг» ( том. 1 а.с.18). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Як вбачається з матеріалів справи , згідно розпорядження міського голови [PERSON] № 554-Р від 16.11.2010 року [PERSON] була призначена з 18.11.2010 року на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» згідно з укладеним контрактом ( том 1 а.с.36). Контракт був укладений 18.11.2010 року між [PERSON] міською радою в особі міського голови [PERSON] та [PERSON] на термін з 18 листопада 2010 року по 31 грудня 2011 року ( том. 1 а.с.32-35). За додатковою угодою до контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг», укладеного 18.11.2010 року [PERSON] була призначена на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з 18.11.2010 року по 31.12.2013 року ( том 1 а.с.37). Частиною 3 ст. 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права , обов»язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна) , умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в том числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Підстави зміни та розірвання контракту зазначені у розділі 4 контракту, укладеного з [PERSON] Так, зокрема, у розділі 4 ч.4.1. пункт е) контракту, укладеного 18.11.2010 року з [PERSON] , контракт припиняється після закінчення строку дії контракту . Відповідно до ч.4.6 розділу 4 вищезазначеного контракту за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений новий чи інший строк . Згідно розпорядження міського голови [PERSON] № 340-КВ від 23.12.2013 року директору КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] ([PERSON]) була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.12.2013 року по 18.05.2016 року ( том 1 а.с.39). При цьому строк дії контракту від 18.11.2010 року , укладеного з [PERSON] закінчився 31.12.2013 року, а за змістом п.4 розпорядження [PERSON] міського голови від 31.01.2007 року № 49-Р «Про порядок призначення керівників підприємств, установ, організацій, їх дочірних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука» та внесеними змінами згідно розпорядження від 22.04.2011 року № 212-Р контракт може бути укладений з керівником на строк до 5 років. Відповідно до вимог п.п.2,3 та п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, підставою його припинення є закінчення цього строку. Контрактом від 18.11.2010 року, укладеним з [PERSON], п.4.2 передбачено, що контракт припиняється після закінчення строку дії контракту . А згідно п.4.6 контракту за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Таким чином, на час звільнення позивача 09.02.2016 року строк дії контракту з [PERSON] закінчився, як і загальний 5-річний строк на який може бути він укладений. При цьому, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] до уповноваженого органу з приводу продовження строку дії контракту не зверталася і новий не укладала , тому у відповідності до ст. 3 Закону України «Про відпустки» контракт припиняється в останній день відпустки [PERSON] Даний висновок суду узгоджується з рішеннями у справах ВВСУ № 6-10147св13, 6-5741св11, 6-34133св11, а саме визначені в ч.3 ст. 184 КЗпП гарантії не є підставою для продовження строку дії строкового трудового договору (контракту). Такі гарантії вимагають лише обов»язкове працевлаштування вказаних в ч.1 ст. 184 КЗпП жінок із збереженням їх середньої заробітної плати, а не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2015 року та 09.09.2015 року [PERSON] зверталася до секретаря міської ради [PERSON] з заявою , в якій просила дозволити їй перервати відпустку за доглядом дитини до досягнення нею трирічного віку і стати до роботи з повним робочим днем ( том 1 а.с.40-41). На адресу [PERSON] були направлені листи за підписом першого заступника міського голови [PERSON] та секретаря міської ради [PERSON] в яких останній повідомлялася, про неможливість надати їй дозвіл приступити до роботи на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» оскільки строк дії контракту закінчився 31.12.2013 року та заяви про продовження його дії від неї не надходило. Окрім того, [PERSON] пропонувалося розглянути питання щодо зайняття вакантної посади на інших підприємствах ( а.с.42-43,46). Не погодившись з вищезазначеними розпорядженнями [PERSON] міської ради Полтавської оплаті [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року визнані незаконними дії [PERSON] міської ради щодо відмови у дозволі [PERSON] приступити до виконання обов»язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» . Окрім того , як зазначено в судовому рішенні, суд в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати прийняв та задовольнив заяву позивача про залишення без розгляду позову в частині визнання незаконним Розпорядження секретаря міської ради [PERSON] № 214-КВ від 05.08.2015 року про продовження терміну дії контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» [PERSON] на постійній основі до 30.09.2018 року та поновлення [PERSON] на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг». ( том 1 а.с.93-95). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року залишено без змін ( том 1 а.с.217-221). Згідно ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ [PERSON] від 14.07.2016 року , відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2016 року та зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2016 року до закінчення касаційного провадження у справі (том 2 а.с.4). Окрім того, суд звертає увагу на те, що частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав , зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається , якщо неможливо перевести працівника , за його згодою , на іншу роботу. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2\~ст. 40 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому до моменту звільнення наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, що існували на день звільнення, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. З матеріалів справи вбачається, що позивачу не пропонувалися вакантна посада чи робота за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантна роботу, що існували на день його звільнення. Крім того, при звільненні позивача [PERSON] порушено вимоги п.24 «Положення про порядок укладання контрактів з керівниками підприємств, установ і організацій, дочірних підприємств , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука» затвердженого розпорядженням міського голови від 31.01.2007 року № 49-Р, а саме; « В разі розірвання контракту з ініціативи власника або органу управління майном начальником відповідного управління на ім»я міського голови надається подання,в якому обґрунтовується причина звільнення. До зазначеного подання додаються акти, матеріали службового розслідування , пояснювальна записка керівника підприємства на ім»я міського голови, медична довідка, інші документи, що стосуються підстав звільнення. Зазначене подання повинно бути погоджено з заступником міського голови відповідно до розподілу обов»язків». У судовому засіданні представником відповідача [PERSON] міської ради не доведено належними доказами про підготовку і складання зазначеного подання та його погодження з заступником міського голови , з доданням документів, що стосуються підстав звільнення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконним розпорядження міського голови [PERSON] № 53-КВ від 09.02.2016 року «Про припинення трудових відносин з [PERSON]В.» та поновлення його (позивача) на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» є законними , обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає як належний доказ заперечення представника відповідача [PERSON] міської ради посилання на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2016 року, оскільки виконання даного рішення зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України Маляренко А.В. від 14.07.2016 року . Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8\~лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року, а також в постанові Верховного Суду України від 23.10.2012 року № 6-87цс11. Отже, розраховуючи середній заробіток за час вимущеного прогулу [PERSON], суд бере до уваги довідку КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» № 01-23/249 від 10.03.2016 року про середньоденну заробітну плату директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» в сумі 461 грн 52 коп. Таким чином , підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» ( ідентифікаційний код 13966170) на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі в сумі з розрахунку 461 грн. 52 коп. середньоденного заробітку. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON]. про стягнення з відповідача [PERSON] міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету на його користь моральної шкоди в розмірі 100000 грн., суд зазначає наступне, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу,ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, суд, вважає, що внаслідок незаконного звільнення позивача з посади директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» , він зазнав моральних страждань, що призвели до приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації. Тому з урахуванням всіх обставин справи суд визначає до відшкодування 10000 грн. моральної шкоди, які на підставі ст. 237-1 КЗпП слід стягнути з відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області за рахунок коштів місцевого бюджету. Щодо вимоги позивача про покладення на міського голову м. Кременчука [PERSON] (службову особу, винну в незаконному звільненні) обов»язок покрити заподіяну підприємству шкоду, у зв»язку з оплатою йому часу вимушеного прогулу, в цій частині позов не підлягає задоволенню у звязку з його необґрунтованістю та не доведеністю. Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, позивач не надав жодного доказу про те, що питання покриття витрат підприємством «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на оплату йому часу вимушеного прогулу порушує його особисті права, свободи чи інтереси. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь понесені ним документально підтверджені судові витрати, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 , ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать: - витрати на правову допомогу; - витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; - витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; - витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; - витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьс я позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Окрім того, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження про понесені позивачем затрати на правову допомогу, сплачені ним адвокату. Щодо вимоги позивача про негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial