Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] , [INFO] , права користування квартирою [ADDRESS] ; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.03.2020 р. на підставі договору-купівлі продажу квартири вона придбала у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За умовами вказаного договору продавці зобов`язувалися передати квартиру позивачу, виселитися з усіма особами, які проживають з ними, знятися з реєстраційного обліку разом з усіма зареєстрованими у квартирі особами не пізніше 01.04.2020 р. Однак, станом на 28.05.2020 р. відповідач, який є сином колишніх власників квартири, зареєстрований у належній позивачу квартирі. Між сторонами договір найму житлового приміщення не укладався. Відповідач є сторонньою особою позивачу, в квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає, однак добровільно знятися з реєстрації не бажає, що позбавляє позивача можливості у повній мірі використовувати об`єкт права власності та створює їй перешкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 18 грудня 2020 року. Третя особа Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 25 лютого 2021 року. Відповідач не використав право на подання відзиву, позивачем та третьою особою заяв по суті справи подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2020 р., укладеного з [PERSON] та [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва, Косенко М.О., за реєстровим № 292, набула право власності на квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується витягом № 202606534 від 02.03.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого квартира належить позивачу на праві приватної власності. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 30.06.2020 р. та витягом № 12359484 від 28.05.2020 р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд доходить висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності. У порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті нею судового збору при звернення до суду з цим позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved