Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою та просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. За вказаною адресою разом із ним зареєстровані та фактично проживають два молодші рідні брати: [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та [PERSON], [INFO], який є є учнем 7 класу Угерської СЗОШ І-ІІІ ступенів. Відповідно до свідоцтв про народження їхніми батьками є: мати [PERSON] та батько [PERSON], відповідач по справі. До недавнього часу їхня мати [PERSON] займалась вихованням молодшого брата [PERSON], з його та [PERSON] допомогою забезпечувала його належний фізичний, духовний та моральний розвиток. Проте матір захворіла та 18.06.2018 померла. Малолітній брат [PERSON] залишився проживати з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON], будучи батьком малолітнього [PERSON], [INFO], не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоровям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Таке ставлення до сина є свідченням його байдужості до подальшої долі останнього. Відповідач свідомо не виконує тих обов'язків, до яких його зобов'язує закон, ухиляється від їх виконання, а тому він звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечив. На підтвердження усвідомлення значення своїх дій подав нотаріально посвідчену заяву про визнання ним позову про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Стаття 51\~Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії 1-СГ № 052587, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON], відповідач у справі, та [PERSON], яка померла 18.06.2018, про що 19 червня 2018 року зроблено актовий запис № 8 та видано свідоцтво про смерть серії І-СГ № 505264 /а.с. 10-11/. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає з позивачем за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Угерсько, вулиця Шевченка, 5/5, де також зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON], про що свідчить довідка № 372, видана Угерською сільською радою Стрийського району Львівської області від 21.06.2018 /а.с. 12/. Факт реєстрації та проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Угерсько, вулиця Шевченка, 5/5, додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], з якого встановлено, що для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] створені всі умови, він має окреме місце в кімнаті для навчання та відпочинку, забезпечений всім необхідним для навчання та всебічного розвитку (одяг, взуття, повноцінне харчування) /а.с. 14/. Разом з тим, з наявної в матеріалах справи характеристики відповідача [PERSON] встановлено, що останній фактично проживає [INFO]. Не працює, в громадському житті села участі не бере /а.с. 13/. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики № 38 від 21.06.2018, виданої Угерською середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні сина [PERSON] та не відвідує батьківські збори /а.с. 16/. Вказані обставини підтвердили суду наданими письмовими поясненнями свідки [PERSON] та [PERSON], з яких встановлено, що батько [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не бере протягом тривалого часу, не провідує його, не цікавиться його життям, матеріально не підтримує /а.с. 18-19/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації № 599 від 25.07.2018, орган опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації, виходячи виключно з інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 20/. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.\~150\~СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. За змістом Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст.\~17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач [PERSON] як батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки не цікавиться його життям, здоров'ям та навчанням, не бере участі в його вихованні, не підтримує з ним родинних зв'язків, не проявляє до нього батьківського піклування та турботи. Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] самостійно виховує свого рідного брата малолітнього [PERSON], створює належні умови для його навчання та розвитку, [PERSON] займається футболом та малюванням. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та свідчить про його байдуже ставлення до свого сина, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Стрийської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved