Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0, 44 га. яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного (селянського) господарства, та розташована на території с. Микілка, [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області й до дня смерті належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I - ПЛ № 040920 виданого [PERSON] сільською радою Котелевського району Полтавської області від 15.07.1997 року [PERSON], яка померла 21.09.2005 року. Обґрунтовуючи свій позов тим, що він став спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON]. В теперішній час він бажає оформити спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, яка до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON]. Але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене майно, оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру та рекомендовано звернутися до суду (а.с .12). Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, але надав заяву від 15.09.2016 року, в якій просить розгляд справи провести без його участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 30). Відповідач [PERSON] сільська рада Котелевського району Полтавської області у попереднє судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. [PERSON] сільська рада Котелевського району надала до суду листа від 21.09.2016 року в якому просить розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю (а.с. 40). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Котелевська державна нотаріальна контора Полтавської області у відкрите судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, але надали до суду заяву від 15.09.2016 року, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі (а.с. 31) . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, але надав до суду заяву від 15.09.2016 року, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 29). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-40), приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини [PERSON] померла 21 вересня 2005 року, про що свідчить світлокопія свідоцтва про смерть, серії 1-КЕ № 015855, видане [PERSON] сільською радою Котелевського району Полтавської області від 22.09.2005 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом Відповідно до змісту світлокопії заповіту від 06 квітня 1994 року, посвідченого секретарем Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 14, у якому [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла синові [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкове майно складається із земельної ділянки загальною площею 0, 44 га. яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного (селянського) господарства, та розташована на території с. Микілка, [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області й до дня смерті належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I - ПЛ № 040920 (а.с. 15), виданого [PERSON] сільською радою Котелевського району Полтавської області від 15.07.1997 року [PERSON], яка померла 21.09.2005 року. При цьому, з вказаного державного акту ( а.с. 15) вбачається, що земельна ділянка була надана [PERSON] з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, тоді як на сьогодні це суперечить п. г ч.3 ст. 22 ЗК України, де вказано що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства надаються несільськогосподарським підприємствам, установам чи організаціям, а не громадянам України (фізичним особам). Тобто для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. В свою чергу відповідно до вимог п. а ч.3 ст. 22 ЗК України ( в редакції що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність на надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства. Крім цього , виходячи з положень ст. 5 ЗУ « Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям ЗК України від 25.01.2001 року, який набрав чинності 01.01. 2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 444/02-14 від 11.05.2016 року, до нотаріуса звернувся [PERSON] з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку, яка до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON], яка померла 21.09.2005 року, проте нотаріусом було встановлено, що відповідно до повідомлення відділу Держземагентства у Котелевському районі Полтавської області земельні ділянки спадкодавця до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру не занесені, кадастровий номер не визначався, а тому Відділ не має можливості видати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тому нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 12). Це знайшло своє підтвердження у листі Відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області від 04.04.2016 року, відповідно якого, до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру земельна ділянка [PERSON] не занесена, кадастровий номер не визначався. ( а.с. 18-19). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до п.115 постанови КМУ « Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників. Так, як власник спірної земельної ділянки [PERSON] померла 21.09.2005 року, а сама земельна ділянка не занесена до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру, кадастровий номер не визначений, то позивач [PERSON] позбавлений можливості як спадкоємець за заповітом на майно померлої отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до змісту повідомлення завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Полтавської області № 864/01-16 від 15.09.2016 року, в провадженні знаходиться спадкова справа № 59/2006 майно [PERSON], померлої 21.09.2005 року. В спадковій справі знаходяться заява про прийняття спадщини за заповітом від 06.04. 1994 року, посвідченого секретарем Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 14, що надійшла від [PERSON], сина померлої. Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Крім цього, на імя [PERSON] 23.05.2008 року було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: с. Микілка, Котелевського району Полтавської області, а 12.12.2007 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4, 15 га. (а.с. 16-17, 31). [PERSON] набув право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями що знаходиться за адресою: с. Микілка, Котелевського району Полтавської області в цілому, зокрема 1/2 частина житлового будинку - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2008 року після смерті матері [PERSON], а інша 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2003 року після смерті батька [PERSON] (а.с. 17, 41). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ч.1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Котелевська державна нотаріальна контора Полтавської області, відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає, що гришенко [PERSON], як спадкоємець за заповітом на майно померлої [PERSON], дійсно має законне право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивачу присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved