Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Тульчинської державної нотаріальної контори, Крищинецької сільської ради Тульчинського району про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.02.2014 померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, як вважав позивач, за законом. Спадкоємцями за законом майна матері стали він та його брат [PERSON] Про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, він звернувся з заявою в Тульчинську державну нотаріальну контору. В результаті цього звернення йому стало відомо, що мати [PERSON] 01.10.2012 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла відповідачу [PERSON] Заповіт було посвідчено секретарем Крищинецької сільської ради Тульчинського району. Спадщина складається із: житлового будинку, розташованого по вул. Польова №43 в с. Крищинці; земельної ділянки площею 2,07 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майнового сертифікату; грошових коштів. Він вважає заповіт своєї матері [PERSON] від 01.10.2012 недійсним, так як вона на момент складення заповіту страждала психічним розладом. Ще в 2008 році у неї почалися психічні розлади, про що свідчить запис в амбулаторній медичній картці на її імя. Через деякий час психічні розлади посилились, її поведінка була неадекватна, вона робила не зрозумілі для оточуючих дії. Загрозу для суспільства вона не становила, але була психічно нездорова. В такому стані нею зроблено заповіт. Секретар Крищинецької сільської ради не являється спеціалістом в галузі психіатрії, а тому розпізнати психічний розлад заповідача не могла і посвідчила даний заповіт. Із матірю у нього були добрі відносини і при здоровому розумі позбавити його чи брата спадку не могла. Просить визнати заповіт [PERSON] від 01.10.2012, посвідчений секретарем Крищинецької сільської ради Тульчинського району - недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав і показав суду, що він доглядав жительку с. Холодівки [PERSON] і вона заповіла йому житловий будинок. Коли він її доглядав, то до них в гості приходила [PERSON] [PERSON] йому сказала, що [PERSON] теж хоче, щоб він її доглядав, так як її сини живуть в Росії і її не доглядають. Він, починаючи з 2004 року по 2013 рік доглядав [PERSON] допомагав її по господарству, возив в лікарню. В 2012 році [PERSON] йому сказала, що хоче зробити на нього заповіт. Так як вона була хвора, то він завів її в Крищинецьку сільську раду, де вона склала на нього заповіт. При його складанні була присутня [PERSON], він і секретар сільської ради. В 2014 році [PERSON] померла. Приїхав її син [PERSON], який її хоронив. Після похорон [PERSON] сказав йому, щоб він відмовився від спадщини, але він від спадщини не відмовився. Вважає заповіт дійсним та просить в позові відмовити. Представник третьої особи секретар Крищинецької сільської ради позов визнала і показала, що [PERSON] прийшла разом з [PERSON] і сказала, що вона хоче зробити на нього заповіт. Вона запитала, чи її сини знають про це. [PERSON] відповіла, що знають. Під час складання заповіту [PERSON] вела себе спокійно і в неї не виникли сумніви, щодо її дієздатності, але оскільки встановлено, що [PERSON] в момент складання заповіту була психічно хвора і не могла розуміти значення своїх дій, то не заперечує, щоб заповіт, який вона посвідчувала визнати недійсним. Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або ) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть серії І-АМ № 280024 від 05.02.2014 (а.с.4), померла 03.02.2014. Відповідно до повторного свідоцтва про народження (а.с.6) та копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.08.2012 (а.с.5) позивач [PERSON] являється сином померлої і відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги. 01.10.2012 [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] Даний заповіт посвідчений секретарем Крищинецької сільської ради [PERSON] 2.10.2012 року. ( а.с.112 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме: житловий будинок, розташований по вул. Польова №43 в с. Крищинці; земельну ділянку площею 2,07 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майновий сертифікат; грошові кошти ( а.с 7-12 ). Як видно із спадкової справи № 166/2014 до майна померлої [PERSON]О.( копія якої знаходиться в матеріалах справи, а.с.24-32) з заявами про прийняття спадщини звернувся син померлої позивач по справі [PERSON], як спадкоємець по закону першої черги, так і [PERSON], як спадкоємець за заповітом. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] в 1973 році встановлена ІІ група інвалідності по психічному захворюванню, яке виникло внаслідок черепно- мозкової травми, а у 1988 році [PERSON] рішенням Тульчинської МСЕК отримала ІІ групу інвалідності по психічному захворюванню безстроково з діагнозом: віддалені наслідки черепно-мозкової травми, психоорганічний синдром; непрацездатна, що слідує із її пенсійної справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживав по сусідству з [PERSON] і знав її з 1984 року. Йому відомо, що вона була на групі інвалідності. Всі в селі знали, що вона «дивакувата жінка». Вона могла перед сторонніми людьми роздягнутись і ходити голою. Бували випадки, що вона сама з собою розмовляла, тримала курчат під ліжком. З нею мало спілкувався, так як вона могла безпричинно облаяти. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] була психічнохворою людиною. Неодноразово лікувалась в ВОПНЛ, мала групу інвалідності. [PERSON] безпричинно нападала на людей, щось незрозуміле говорила. Могла прийти і безпричинно людину побити. Сусіди з нею практично не спілкувались. Психічні розлади в неї виникли після перенесеною нею травми голови. Був випадок, що вона викрала в сусідів півня і привязала його на цепок. Остання постійно збиралась заміж за різних чоловіків. Говорила, що вийшла заміж за [PERSON] Вона часто говорила сама з собою. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює фельдшером Крищинецького ФАП і впродовж останніх 5-ти років перед смертю їй відомо, що в [PERSON] була амбулаторна карта в лікаря-психіатра, але діагноз її захворювання їй невідомий. [PERSON] постійно скаржилась на стан свого здоровя. Вона неодноразово міряла її артеріальний тиск, він був постійно високий. Був випадок, що приходили до неї працівники міліції і пропонували їй видати довідку про те, що [PERSON] є недієздатною. Про те вона таку довідку не видала. Свідок [PERSON] суду показала,що [PERSON] була неадекватна. В неї була манія - вона постійно виходила заміж за різних чоловіків. Останнім часом до неї почав ходити [PERSON], з яким, як стверджувала [PERSON], вона зареєструвала шлюб. Після цього [PERSON] не стало і вона почала її доглядати. Неадекватність [PERSON] виражалась також в тому, що вона говорила про одне, а робила інше. Інколи безпричинно була агресивною. Їй відомо, що [PERSON] хворіла на «голову». Свідок [PERSON] суду показав, що він працює дільничим інспектором Тульчинського РВ і в зону його обслуговування входить с. Крищинці. Він неодноразово виїжджав по місцю проживання [PERSON], так як були скарги на її поведінку від її сусідів. Був випадок, що вона привязала півня на ланцюг. При спілкуванні з нею в нього виникали сумніви щодо її повноцінності. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] в 2102 році знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинської ЦРЛ. При її обстеженні був встановлений діагноз: церебросклероз з різкими когнітивними та мнестичними порушеннями. На її думку в неї була судинна деменція порушена память, погано спала, то говорила спокійно, то починала плакати чи сміятись. В звязку з чим їй призначались психотропні препарати. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2012 році [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Тульчинської ЦРЛ. [PERSON] він направляв на консультацію до лікаря невропатолога, оскільки в анамнезі останньої була черепно-мозкова травма, скарги на головний біль, запаморочення. Психотропні ліки, які призначалась [PERSON] не надавались, так як остання була не в змозі їх купити, а їй їх ніхто не приносив. [PERSON] бачив один раз в лікарні, якому був наданий список необхідних ліків, який його взяв, про те ліків для [PERSON] не приніс. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №1 під час складання заповіту від 01.10.2012 [PERSON] страждала на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді деменції змішаного ґенезу ( травматичного, судинного ). Під час складання заповіту від 01.10.2012 [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, суд, дослідивши зібрані докази, вважає, що в судовому засіданні встановлено абсолютну неспроможність [PERSON], як душевно хворої людини, в момент вчинення правочину - складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України є підстави для визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved