Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05.12.1997 року. Від шлюбу у них є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним. Спільне життя між ними складалось добре, вони жили в злагоді, ростили доньку. Він працював у м. Києві та утримував сім'ю. Однак, з часом стосунки між ними погіршились, вони перестали розуміти один одного. В сім'ї створились нестерпні умови для спільного проживання. В даний час вони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім'я існує лише формально і зберегти її неможливо, а тому, просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Крім того, суду пояснив, що з лютого 2016 року разом з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде. Донька виявила бажання залишитись проживати із ним, спору про поділ спільного майна між ними не має. Просив термін на примирення не надавати, оскільки відносини між ними зіпсувались вже давно і неодноразові спроби налагодити сімейні відносини результатів не дали. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Підтвердила, що відносини між ними зіпсувались давно, неодноразові спроби налагодити відносини результату не дали. Вказувала, що вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові, не можуть разом проживати в одному помешканні, а тому з лютого 2016 року стали проживати окремо. Крім того, підтвердила, що донька виявила бажання проживати разом з батьком, вона проти цього не заперечує. Спору з приводу поділу майна між ними немає. Просила строк на примирення не надавати і шлюб між ними розірвати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 05 грудня 1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 415. Прізвище після одруження чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 05.12.1997 року Шепетівським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану. Від спільного проживання у сторін є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Згідно довідки № 74 від 21.02.2016 року, виданої головою квартального комітету №14 виконавчого комітету Шепетівської міської ради, дочка [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS] Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, з лютого 2016 року разом не проживають. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача та відповідача та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивач [PERSON] просив судові витрати, понесені ним та документально підтверджені, залишити за ним, то суд вважає за необхідне залишити їх за останнім.

Outcome: approved