Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] у якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. У даному будинку окрім позивача [PERSON] , зареєстрований [PERSON] . Однак, [PERSON] не проживає в даному житловому приміщенні більше 23 років, витрати по його утриманні не несе, комунальні платежі не сплачує. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу певні незручності, оскільки він не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд, враховуючи положення статті 280 ЦПК України, вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом серії ВКС№534776, виданого державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори від 22.02.2008, спадкоємцем на підставі заповіту майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що в [ADDRESS] , є його син [PERSON] . На момент розгляду справи в житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки домогосподарства [ADDRESS] та довідкою Іванівської сільської ради №544. Актами за № 11, 374 від 20.07.2021, 11.08.2021, комісією, яка складається з заступника сільського голови Шевчишин О.Д., депутата сільської ради Сивак О.Й., встановлено, що відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак у вказаному житловому приміщенні не проживає з 1997 року. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно статті 325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із статтею 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше року та не з`являється, щоб знятися з реєстраційного обліку. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному житловому будинку суду представлено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту в порядку усунення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved