Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який в ході розгляду справи уточнив, просив суд визнати факт заподіяння йому моральної шкоди у вигляді розповсюдження негативної інформації 27.05.2015року, а саме порівняння та отожнення старшим прокурором місцевої прокуратури №8 (колишня прокуратура Святошинського району м.Києва) [PERSON] його як адвоката, що здійснює професійну адвокатську діяльність, з підозрюваним в кримінальному провадженні №3214100080000100 гр.[PERSON] Стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 60000грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача судові витрати по справі вартість судового збору. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.05.2015р. він та його підзахисний гр.[PERSON], за раніш отриманим повідомленням на виконання вимог ст.93 КПК України, прибули до кабінету №29 прокуратури Святошинського району м.Києва, де знаходилася старший прокурор прокуратури Святошинського району м.Києва [PERSON], прокурор прокуратури Святошинського району [PERSON] та старший слідчий СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС в м.Києві [PERSON] [PERSON] в порушення вимог КПК, не надавши для ознайомлення обвинувальний акт та додатки до нього, викликала понятих, за допомогою яких намагалася зафіксувати нібито відмову в отриманні обвинувального акту з боку підозрюваного, таким чином, сфальсифікувавши факт порушення гр.[PERSON] покладених на нього судом обов'язків в кримінальному провадженні, з метою подальшого звернення з клопотанням до суду про зміну запобіжного заходу. Відповідно він почав фіксувати процес отримання [PERSON] обвинувального акту на мобільний телефон. Сам процес отримання підозрюваним в кримінальному провадженні №3214100080000100 гр.[PERSON] обвинувального акту та додатків до нього супроводжувалося неадекватною поведінкою з боку старшого прокурора [PERSON], яка , усвідомивши, що ним зафіксовані на відео порушення норм Конституції України та вимог КПК України з її боку, неодноразово намагалася заволодіти його мобільним телефоном, але після невдалих спроб скоїти грабунок, вдалася до цинічних образ його - адвоката , - ототожнюючи його та порівнюючи з підозрюваним. Саме це порівняння є порушенням немайнових прав та підставою позову про відшкодування моральної шкоди. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вона здійснювала процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №3214100080000100. На 27.05.2015р. нею був викликаний [PERSON] разом з адвокатом [PERSON] В кабінеті знаходилися слідчий СУ ФР ДПІ у Святошинському районі [PERSON], прокурор [PERSON] [PERSON] та [PERSON] почали вести себе зухвало, вчиняли провокаційні дії, погрожували її сім'ї. Вона запросила двох понятих для припинення даного факту. Позивач [PERSON] без їх дозволу почав їх таємно знімати, вона попросила припинити зйомку. Вони обоє, т.б. [PERSON] та [PERSON] накинулися на неї, хватали її за руки, у неї пішла кров з руки, їй були нанесені тілесні ушкодження. У зв'язку з цим вона викликала слідчо-оперативну групу. [PERSON] не дав змоги працівникам поліції зробити змиви з його рук, разом з [PERSON] самовільно залишили приміщення прокуратури. Вона не ототожнювала позивача з його підзахисним - підозрюваним в кримінальному провадженні. Якщо і зрівняла його з [PERSON] то як з чоловіком такої ж статури, приблизно одного віку. Позивач став писати на неї в різні інстанції кляузи, але під час службової перевірки викладені ним факти не підтвердилися. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 27 травня 2015року в кабінеті Київської місцевої прокуратури №8 ( на той час прокуратура Святошинського району м.Києва) відбулося вручення обвинувального акту по кримінальному провадженні №3214100080000100 [PERSON] в присутності його адвоката [PERSON] Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п.16 ч.1 ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 16) забороняється ототожнення адвоката з клієнтом. В залі судового засіданні сторони підтвердили факт зйомки позивачем [PERSON] 27 травня 2015року в приміщенні прокуратури ( на той час прокуратури Святошинського району м.Києва) вручення його підзахисному [PERSON] обвинувального акту. Суд в присутності сторін в залі судового засідання під час судового засідання проглянув зроблений відеозапис, під час зйомки прокурор [PERSON] заявила наступне: «що підозрюваний, що адвоката собі підібрав». Відповідно суд приходить до висновку, що дана фраза не ототожнює позивача [PERSON] як адвоката безпосередньо з підозрюваним. За таких обставин, така інформація не може бути визнана судом недостовірною, оскільки вона є вільним поглядом безпосередньо самої відповідачки [PERSON], її особистою суб'єктивною думкою, що склалася під час вручення обвинувального акту [PERSON] і що відповідно Законом не заборонено. Суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], які задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed