Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON], 3-тя особа: Куп'янський районний відділ державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, вказуючи на те, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом від 21.01.2008 року. З 02.07.2008 року відповідач зареєстрований за зазначеною вище адресою, але фактично до теперішнього часу ні одного дня в спірній квартирі не проживав. На неодноразові звернення позивача, в добровільному порядку відповідачка відмовилася знятися з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач відносно позивача є сторонньою особою, останній звернувся до суду з наступним позовом, який просить суд задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримав свої позовні вимоги які просить суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просить суд залишити позов без задоволення, оскільки позивач створив умови за яких відповідач не може проживати в спірній квартирі. Крім того, квартира була придбана позивачем за кошти, які відповідно до договору позики були передані відповідачем позивачу. За рішенням суду зазначені грошові кошти стягнуті з позивача на користь відповідача, у зв'язку з чим відповідач вважає, що має право на користування квартирою, надавши заперечення проти позову. Представник 3-ї особи, Куп'янський районний відділ державної міграційної служби України в Харківській області, відповідно до письмової заяви з рішенням суду згодні, просять суд розглянути справу у відсутність представника. Заслухавши сторони, з'ясувавши думку інших учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони зареєстровані у в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом від 21.01.2008 року. Відповідно актів від 04.12.2008р., 20.04.2009р., 19.11.2009р. та 26.02.2014р., відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживав та не проживає до теперішнього часу. Відповідач не знаходиться у родинних відносинах з позивачем та членами її родини (а.с.5-13). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату відповідачем права на користування жилим приміщенням, з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Твердження відповідача стосовно того, що позивач перешкоджає проживанню в квартирі, не може бути прийнято судом, оскільки відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 04.11.2010р., позов [PERSON] до [PERSON], 3-я особа [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] про поновлення становища, яке існувало до порушення права, усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вселення до зазначеної квартири - залишений без задоволення. Рішення суду набрало законної сили. Частиною 3 ст..61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає що позов позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресу, то в даному випадку ці вимоги є передчасними., оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим вимоги позову в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial