Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з його будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником вказаного житлового будинку згідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона виданого 27.03.2014 року по справі № 2/668/4298/13, однак відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] до теперішнього часу не звільнили його, чим чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні цим будинком. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили вимоги позивача за підставами вказаними у позові задовольнити та не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в призначений час в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона виданого 27.03.2014 року по справі № 2/668/4298/13 та відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку, належному позивачу за вказаною адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2014 року за № 22214454, матеріалами справи та сторонами фактично визнається. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] до теперішнього часу проживають у будинку [ADDRESS], належному позивачу [PERSON], у зв'язку з чим порушуються права позивача, як власника зазначеного житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи та відповідачами не спростовується. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та в силу ст. 391 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки підстав для відмови у їх задоволенні суд не вбачає. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з кожного відповідача підлягає стягненню на користь позивача по 121 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті позивачем судового збору.

Outcome: approved