Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Прокуратури Чернігівської області, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, та просить стягнути з Державного бюджету України 658 грн. 50 коп. матеріальної шкоди та 350000 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок того, що він був підданий незаконному кримінальному переслідуванню в період часу з 14 грудня 2015 року по 12 серпень 2019 року, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалих стражданнях і душевному білі. Вказує, що незаконні дії щодо нього розпочато 14 грудня 2015 року, коли у його домоволодінні по [ADDRESS] , фактично працівниками поліції було проведено незаконний обшук, без роз`яснення йому жодних прав, зокрема, закріплених ст.ст. 62, 63 Конституції України та ст.ст. 17, 18 Кримінального процесуального кодексу України, чим грубо порушено його основоположне право на захист та на недоторканість житла. Отже, з 14 грудня 2015 року до 12 серпня 2019 року, до дня винесення виправдовувального вироку, тобто 43 місяці, його незаконно та безпідставно притягували до кримінальної відповідальності, і він перебував під слідством та судом. За даний період повністю змінилися його усталений спосіб та ритм життя. Весь цей час він був змушений відкласти всі свої плани та спрямувати всі свої сили і волю на доведення власної невинуватості та непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення, постійно хвилюватися. Йому довелося перенести всі кримінально-карні наслідки за такими судовими рішеннями, протягом року був змушений періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції. Також через його незаконне притягнення було завдано шкоди авторитету його дружини, яка працює вчителем математики у школі села Галайбине, перед колегами і учнями. Його дітям довелося відвідувати судові засідання у кримінальній справі та вони не могли продовжити подальше здобуття вищої освіти, а він не зміг забезпечити своїх дітей належною батьківською підтримкою. Всі ці обставини позбавили його спокою і впевненості, також спричиняла тяжкі душевні та моральні страждання. Крім того, у зв`язку з притягнення його судами до кримінальної відповідальності, він змушений був позбутися своєї мисливської зброї та не може займатися полюванням, що також завдає йому моральних страждань. Завдану йому моральну шкоду, обсяг якої і глибина страждань він оцінює у розмірі 350000 гривень. Також просить стягнути судові витрати та виконавчі збори, які були стягнуті на виконання вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року всього в розмірі 658,5 гривень. Ухвалою судді від 28.04.2020 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 22.05.2020 Прокуратура Чернігівської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити (а.с.71-77). Вказують на те, що суб`єктом відповідальності у даному позові повинна виступати держава, а не конкретний державний орган. За час судового розгляду [PERSON] не затримувався, запобіжні заходи стосовно нього не застосовувались. Більша частина строку кримінального переслідування позивача припадає на розгляд кримінального провадження у судах різних інстанцій. Стверджують, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин в чому саме виражається завдана моральна шкода, та не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 77-79 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, та не доведено зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями прокуратури Чернігівської області та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді, а також обґрунтованого їх розміру. Вказують, що [PERSON] з часу повідомлення йому про підзору ( 30.12.2015) до дня постановлення ухвали апеляційним судом Чернігівської області від 12.08.2019 правомірно перебував під слідством, процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими та вчинялись з метою встановлення істини у справі, в судовому порядку не скасовувались, у зв`язку з чим підстави для відшкодування шкоди взагалі відсутні. Головним управлінням національної поліції в Чернігівській області 22.05.2020 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають позов необґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що [PERSON] не надав відповідних доказів заподіяння моральної шкоди відповідачами, не навів мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав які призвели до заподіяння душевних страждань у зв`язку із незаконними діями правоохоронних органів та призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вказують, що кримінальне переслідування [PERSON] почалось з часу повідомлення йому про підзору 30.12.2015 (а.с. 84-86). Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві на завдало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів ( а.с. 118-120). Стороною позивача надано відповіді на подані відзиви ( а.с. 107-110, 123-127). Ухвалою від 26.06.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник прокуратури Чернігівської області в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представники Державної казначейської служби України та ГУНП в Чернігівській області в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до протоколу огляду місця події від 14 грудня 2015 року, в ході огляду домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , виявлено та вилучено 24 предмети за своїми ознаками схожі на набої до нарізної малокаліберної спортивно-мисливської зброї ( а.с. 22-23). Судом встановлено, що за даним фактом 14 грудня 2015 співробітниками Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було порушено кримінальну справу № 12015270090000487 за ч. 1 ст. 263 КК України ( а.с. 24). 30.12.2015 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 12015270090000487 від 14 грудня 2015 року ( а.с. 25). Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року [PERSON] було визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, засуджено та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, зобов`язавши відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися до вказаного органу для реєстрації; стягнуто з [PERSON] 535,98 гривень в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судово-балістичних експертиз ( а.с. 39-40). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року без змін (а.с. 41-44). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року скасовано, призначено новий розгляду справи у суді апеляційної інстанції ( а.с. 45-46). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року було скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції ( а.с. 50-52). Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного злочину та виправдано ( а.с. 16-20). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2019 зазначений вирок залишено без змін ( а.с. 12-15). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали своїх офіційні повноваження. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно з частинами першою-третьою статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації. Судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які його реабілітують, оскільки його вина у вчиненні злочину не була доведена у встановленому законом порядку. У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Встановлено, що [PERSON] незаконно перебував під слідством і судом з 30 грудня 2015 року ( з момету повідомлення про підозру) по 12.08.2019 ( день винесення ухвали Чернігівським апеляційним судом про залишення без змін виправдовувального вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року ), тобто 43 місяця. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні. Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом ( з 14.12.2015 по 12.08.2019 - 43 місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (43 міс. х 4723 гривні) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 203089 гривень. Суд дійшов висновку, що незаконне перебування позивача під слідством та судом, застосування щодо нього слідчо - розшукових дії, зокрема, огляд його домоволодіння, фактичне відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, та зобов`язаннями відповідно до ст. 76 КК України за вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року , вочевидь мали наслідком пов`язані з цим душевні та моральні страждання і переживання. Виходячи з принципу рівності, поміркованості, розумності, справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди в сумі 203089 гривень буде достатнім для розумного задоволення потреб [PERSON] . Спричинення моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено. Як вбачається з постанови заступника начальника відділу Борзнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській про закінчення виконавчого провадження № 53206044 від 29 березня 2017 року та квитанції № 14 від 16 січня 2017 року (а.с. 47) на виконання вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2016 року примусово стягнуто з [PERSON] процесуальні судові витрати за проведенням судово-балістичних експертиз у розмірі 535,98 гривень, а також 53,6 гривні виконавчого збору та 68,92 гривень витрат виконавчого провадження, а разом 658,5 гривень, які підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Аргументи Державної казначейської служби України про те, що вони не порушували прав та інтересів позивача, не вступала у правовідносини з ним і шкоди йому не завдавала, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, є неспроможними з огляду на таке. Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України). Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. Аргументи Державної казначейської служби України про те, що судами не враховано пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, також не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 311/842/17, від 17 січня 2020 року у справі № 366/2027/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17, від 11 березня 2020 року у справі № 295/5199/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 464/6418/146-ц. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: partial