Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Тернопільського відділення №1 ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів за договором банківського рахунку в розмірі 7098,39 доларів США, з яких: 6100 доларів США - неповернутий вклад, 659,32 доларів США - нараховані відсотки, 202,78 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми, а також 136,30 доларів США - втрачена вигода. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 04 жовтня 2013 р. між ним та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Тернопільського відділення № 1 ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» було укладено Договір банківського вкладу № 4-в/16-232830, згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 6100доларів США та зарахував їх на відкритий на його ім»я депозитний рахунок [NUMBER] з процентною ставкою 11% річних, з кінцевою датою повернення коштів 09.10.2014року. Після завершення терміну дії договору банківського вкладу кошти разом із нарахованими відсотками в сумі 6759,32 доларів США з депозитного рахунку перераховані на поточний картковий рахунок. На неодноразові звернення про повернення коштів, кошти відповідач не повернув. Вважає, що відповідач порушив його права, передбачені цивільним законодавством, не виконав взятих на себе зобов»язань, у зв'язку з цим просить суд позов задовольнити . Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання на 09.02.2015р. представник відповідача не з»явився, подав заяву про відкладення розгляду справи. В подальшому, будучи належним чином повідомленим, представник відповідача в судові засідання на 02.03.2015р., 25.03.2015р. не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Тернопільського відділення № 1 ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» укладено Договір банківського вкладу № 4-в/16-232830 (вклад «Максимальний»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 6100доларів США) та зарахував їх на відкритий на його ім»я депозитний рахунок [NUMBER] з процентною ставкою 11% річних, з кінцевою датою повернення вкладу 09.10.2014року(п.2 договору). Після завершення терміну дії договору банківського вкладу № 4-в/16-232830 кошти разом із нарахованими відсотками в сумі 6759,32 доларів США з депозитного рахунку [NUMBER] перераховані на поточний картковий рахунок [NUMBER], відкритий на ім»я[PERSON], згідно договору №4-в/20/1286-к про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 04.10.2013 року. Відповідно до пункту 7.1 договору №4-в/20/1286-к про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 04.10.2013 року, клієнт банку має право безперешкодно розпоряджатись коштами на «Картрахунку» з урахуванням обмежень, встановлених цим договором, та дотримання вимог законодавства України, за винятком випадків примусового списання (стягнення), утримання податку з доходів фізичної особи. Пунктом 7.5. договору №4-в/20/1286-к про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 04.10.2013 року передбачено, що клієнт має право за допомогою «СПЗ» отримувати готівкові кошти в касах банку, пунктах видачі готівки і банкоматах, проводити оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. Пунктом 4.3 цього Договору передбачено обов»язок банку забезпечити виконання умов цього договору. 13.10.2014р. [PERSON] звернувся в банк про видачу йому 1000доларів США. 15.10.2014р. [PERSON] звернувся в банк про видачу йому 6000доларів США в строк до 22.10.2014року, частинами по 1000доларів США. 16.10.2014р. позивач звернувся до Банку в особі начальника Тернопільського відділення №1 Лавренюк Н.В. (вхідний реєстраційний №4-в/06-2304) з вимогою вжити заходів щодо виконання Банком законодавства та умов договору. Зазначені заяви відповідачем залишені без задоволення, кошти позивачу не повернуті. Враховуючи систематичне ухиляння Тернопільського відділення №1 Банку від виконання умов договору та зобов'язань за Договором, позивач звернувся до Банку із заявою про розірвання укладеного Договору № 4-в/20/1286-к про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу та вимогою закриття поточного карткового рахунку і виплати готівки через касу Банку облікованих на ньому коштів загальною сумою 6759,32 доларів США у десятиденний термін (заява за вх.№ 4-в/06-2390 від 04.11.2014р.). 15.12.2014 р. позивачем отримано відповідь банку за вих.№ 2446 від 02.12.14р. в якій зазначили, що банк вживає всіх необхідних заходів щодо невідкладного вирішення виниклої ситуації, а про хід вирішення «даного питання» повідомлять. Згідно виписки по рахунку від 13.10.2014року на рахунку позивача [NUMBER] знаходяться кошти в сумі 6759,32 доларів США, з яких: 6100 доларів США - повернення депозиту, 659,32 доларів США - нараховані відсотки. Судом не здобуто, а відповідачем не надано доказів повернення коштів позивачу, а відтак суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковий для виконання сторонами. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. За нормами ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно розрахунку, наданого позивачем, 3% річних від простроченої суми становлять 202,78 доларів США, однак за формулою сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, сума 3% річних становить 33,33 доларів США (6759,32- сума боргу х 3% : 365 х 60 -кількість днів прострочення), а тому до стягнення підлягає сума в розмірі 33,33 доларів США, що в еквіваленті до української гривні становить 785,15грн. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Згідно розпорядження НБУ України від 25.03.2015року курс гривні до іноземної валюти - Долара США , становив: 100 доларів США = 2355,7021грн. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6100 доларів США - неповернутий вклад, що в еквіваленті до української гривні становить 143 697,82грн., 659,32 доларів США - нараховані відсотки, що в еквіваленті до української гривні становить 15 531,61грн. та 785,15грн. - три відсотки річних від простроченої суми (за період прострочення з 18.11.2014р. по 16.01.2015р.) Періодом настання зобов»язання судом взято до уваги заяву від 04.11.2014р. про закриття рахунку та повернення облікових коштів на ньому, оскільки п. 7.10 договору №4-в/20/1286-к про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 04.10.2013 року передбачено, що клієнт має право достроково розірвати договір, при цьому письмово повідомивши банк за 10 робочих днів, а відтак днем настання зобов»язань - буде 11 день після подачі позивачем заяви про розірвання договору.- 18.11.2014р. Не підлягають до задоволення вимоги про стягнення 136,30доларів США втраченої вигоди, як такі, що не доведені належними доказами, зокрема ч.4 ст.623 Цивільного кодексу України, передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1600,14грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного,

Outcome: partial