Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] міської ради, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі. Посилається на те, що 27 лютого 2010 року померла його тітка [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки без кадастрового номера, площею 1,33 га, що розташована на території [PERSON] міської ради, Вижницького району Чернівецької області, нормативно-грошова оцінка якої становить 18118,40 грн. Він разом з померлою від народження проживав в житловому будинку, який розташований м.Вашківці по вул.І.Франка, 24, Вижницького району Чернівецької області, однією сімєю більше пяти років, оскільки своїх дітей у померлої не було, він знаходився на її утриманні і вихованні до повноліття. В звязку з відсутністю спадкоємців першої, другої та третьої черги, він є спадкоємцем четвертої черги спадкування, як особа, що проживала із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини, як це встановлено ст.1264 ч.1 ЦК України. Зазначив, що у встановлений ст.1270 ЦК України термін, звернувся до Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем та витягу з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки, постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори від 16.08.2016 року, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить встановити факт проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON], яка померла 27.02.2010 року, однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме, з 1981 року по 27 лютого 2010 року та визнати за ним, [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку площею 1,33 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вашковецької міської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЧВ №009492, виданого 14 жовтня 2002 року на підставі рішення виконкому Вашковецької міської ради народних депутатів Вижницького району №55 від 28.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №45. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради, Вижницького району Чернівецької області, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] міської ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі, заперечень проти задоволення позову не мають та просять справу розглядати без їх участі. В судове засідання представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 лютого 2010 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №077684, виданого 01.03.2010 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №15. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,33 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вашковецької міської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЧВ №009492, виданого 14 жовтня 2002 року на підставі рішення виконкому Вашковецької міської ради народних депутатів Вижницького району №55 від 28.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №45. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.08.2016 року встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЧВ №009492, виданий 14.10.2002 року [PERSON] міською радою, Вижницького району Чернівецької області на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради №55 від 28.03.2001 року, зареєстрований за №45, на імя [PERSON], належав померлій 27.02.2010 року [PERSON]. Згідно листа відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області №34-28-0.3-2137/2-16 від 01.07.2016 року вбачається, що вартість земельної ділянки площею 1,33 га, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту Серія ІІ-ЧВ №009492, виданого 14 жовтня 2002 року становить 18118,40 грн. Після смерті [PERSON], спадщину прийняв [PERSON], інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №203/2016 р. З довідки [PERSON] міської ради №1158 від 23.06.2016 року вбачається, що померла [PERSON] дійсно по час смерті 27.02.2010 року постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за адресою м.Вашківці вул.І.Франка, 24, Вижницького району Чернівецької області, з 04 березня 1974 року по день смерті. Разом з нею в житловому будинку проживав та був зареєстрований [PERSON], 27.02.2010 року, племінник, проживав з 1981 року. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому прядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідністю до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] надав докази того, що він понад пять років проживав однією сімєю з [PERSON], яка померла 27.02.2010 року, цей факт має для позивача юридичне значення і іншим порядком підтвердити його він не має можливості, тому вимога [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем не менш як пять років до часу відкриття спадщини необхідно для оформлення спадщини. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON], на дане майно та витягу з Державного земельного кадастру та не доведено факт родинних стосунків спадкодавця з спадкоємцем йому в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.08.2015 року №1035/02-31. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності [PERSON] було видано державний акт на її ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за законом, тобто [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з державного акту Серія ІІ-ЧВ №009492, виданого 14 жовтня 2002, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 3 липня 2013 року №404, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved