Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 25.04.2019 року (а.с 16-17). 25.04.2019 року відкладено підготовче засідання на 08.05.2019 року. 08.05.2019 року справу призначено до розгляду на 20.05.2019 року (а.с. 38-39). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі , та пояснив що його син [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації [ADDRESS] фактично не проживає з 30 серпня 2000 року. На даний час позивач має на меті продати вказаний житловий будинок, але не має змоги реалізувати своє право, оскільки зареєстрований син [PERSON] . Тому і змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. До суду повернулося поштове відправлення , на якому зазначено що [PERSON] за зазначеною адресою не проживає (а.с. 36-37). Виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33). Клопотань, заперечень чи заяви про відкладення розгляду справи від [PERSON] на адресу Котелевського районного суду Полтавської області не надходило. На думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, системно дослідивши матеріали справи в їх сукупності (а.с. 1-38) та вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 13.01.1990 року № 41 (а.с. 6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області від 19.03.2019 року № 1428 за адресою: [ADDRESS] значиться такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] року народження та син - [PERSON] , [INFO] народження . Згідно акту обстеження домогосподарства складеного в складі депутата селищної ради [PERSON] та сусідів за адресою: [ADDRESS] від 18.03.2019 року за даною адресою зареєстровані : [PERSON] , [INFO] народження та син - [PERSON] , [INFO] . При цьому, [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з 30 серпня 2000 року і по даний час (а.с 27). Відповідач [PERSON] з 2000 року не бере участі в утриманні та обслуговуванні житла, його особисті речі в домоволодінні відсутні, комунальні та інші послуги по утриманню житлового будинку він не сплачує. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у житловому будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутній більше 19 (дев`ятнадцяти) років , не сплачує витрати за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню господарства та не приймає участі у спільному побуті, то він вважається такою особою, що втратила право користування ним. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved