Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 08.12.2001 року він у відповідача [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу було укладено на Азовській універсальній товарній біржі, біржовий контракт № ВН-112 від 08.12.2001 року. Всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомості, визначені в ст.ст. 662, 673, 692 ЦК України ним та продавцем виконано в повному обсязі. Продавець передав ключі, надав приміщення для проживання, знявся з реєстрації, забрав свої речі, а він, в свою чергу, оплатив вартість придбаного житлового будинку, прописався та постійно мешкає в будинку, оплачує комунальні послуги, робить ремонт, доглядає прилеглу територію. Проте, ним не було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, бо не маючи юридичної освіти, він вважав, що наявність біржового контракту підтверджує його право власності на нерухомість. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого в [ADDRESS] , укладений на Азовській універсальній товарній біржі за № ВН-112 від 08.12.2001 року між ним та [PERSON] , а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, розташованого в [ADDRESS] . Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 19.07.2019 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для надання документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1096,86 грн. та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків. 29.07.2019 року на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 05.09.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Також суду пояснив, що 08.12.2001 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого придбав у нього житловий будинок [ADDRESS] . Угоду уклали на Азовській універсальній товарній біржі по біржовому контракту. Всі умови договору вони з відповідачем виконали: відповідач передав йому житловий будинок зі всіма документами, а він в свою чергу повністю сплатив останньому обумовлену суму грошей за будинок. Також пояснив, що вказаний договір в нотаріальній конторі посвідчений не був та право власності на житловий будинок ним також зареєстровано не було, що на даний час не дає йому можливості зареєструвати будинок у реєстратора на своє ім`я. Крім цього зазначив, що відповідач ніяким чином його права не порушує, до нотаріальної контори з приводу посвідчення письмової угоди купівлі - продажу будинку в нотаріальному порядку, вони з відповідачем не зверталися, та відповідач не ухиляється від цього. Проте, в чому полягає порушення його прав, за захистом, яких він звернувся до суду, пояснити не може. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки - повідомлення, яке повернулося на адресу суду. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми суд розглянув справу у відсутність нез`явившегося відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 08.12.2001 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] на Азовській універсальній товарній біржі укладено біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № ВН-112, відповідно до умов якого позивач придбав у відповідача житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] за замовою [PERSON] станом на 07.05.2019 року житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, нежитлової прибудови літ. А-1, сіней літ. а1, сараїв літ. Б, Г, вбиральні літ. Д, гаражу літ. В, погребу літ. Г/п, огорожі літ. № 1-2 збудованих у 1985 році. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України від 19.06.2003 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні відносини, як і права та обов`язки виникли у сторін з моменту укладення договору, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на момент укладення договору. Так, згідно ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Статтею 47 ЦК УРСР, на яку в позовній заяві посилається позивач, передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічна підстава для визнання договору дійсним міститься також у ч.2 ст. 220 ЦК України 2003 року, якою передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Водночас, статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Як роз`яснено в пункті 13 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів дійсними на підставах ч.2 ст. 220 ЦК України, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання дійсним договору на підставі, зазначеної у ст. 47 ЦК УРСР та ст. 220 ЦК України, є встановлення факту дійсного ухилення іншої сторони від нотаріального посвідчення договору. Між тим, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, тим паче, що самим позивачем стверджується, що така обставина не має місця, оскільки відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. З цих підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним. Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спірний будинок з господарськими побудовами слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач або інша особа оспорює або не визнає його право власності за спірним договором купівлі-продажу, а також доказів того, що ним втрачено документ, який засвідчує його право власності. З цих підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 2768,40 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed