Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 17 серпня 2009 року між сторонами розірвано шлюб, після чого діти за взаємною згодою батьків залишились проживати з відповідачем, а позивач мав намір та бажання брати участь у їх вихованні, спілкуватись з ними та надає відповідачу на утримання дітей можливу матеріальну допомогу. В той же час відповідач без будь-яких правових підстав перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, створює перешкоди для його участі у їх вихованні, не дає можливості позивачу бачити дітей, забороняє їм спілкуватись з батьком. Такі дії відповідача суперечать інтересам дітей, які потребують участі у своєму житті як матері так і батька, та порушують права позивача на участь у вихованні дітей. Зважаючи на вищевказані обставини, позивач просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні шляхом визначення способу його участі у вихованні дітей та надання можливості систематичних побачень позивача з дітьми, встановлення місця та часу їх спілкування, надання можливості спільного відпочинку позивача з дітьми, а саме: 1) надання позивачу можливості спілкування з дітьми за місцем проживання позивача без присутності матері кожного тижня: з 16 годин 00 хвилин суботи до 16 годин 00 хвилин неділі, щочетверга з 09 години 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин; 2) надання позивачу можливості спілкування з дітьми за місцем його проживання без присутності матері за попереднім погодженням з матір'ю щовівторка з 09 години 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин; 3) можливості спільного відпочинку позивача з дітьми у місці та в період, попередньо погоджені з матір'ю. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, за участю його представника, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Крім того, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позивач надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові і додав, що проживає окремо від дітей в двокімнатній квартирі разом з цивільною дружиною, яка також має 16-річну доньку, яка проживає окремо від них. З грудня 2015 року відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, сина [PERSON] позивач бачив востаннє в березні 2016 року. Відповідач кожного разу через різні підстави не дає позивачу можливості бачитись з дітьми, налаштовує дітей проти нього. Позивач вважає, що його побачення з дітьми у присутності відповідача обмежує права позивача як батька, спільний відпочинок з дітьми він бажає також проводити без присутності відповідача, оскільки тепер в кожного з них нові родини, позивач має іншу дружину, а відповідач проживає з іншим чоловіком. Тому він звернувся до суду і просить задовольнити його вимоги повністю. Представник позивача - [PERSON], який діяв на підставі перевірених судом повноважень (довіреності), заявлені позивачем вимоги підтримав повністю, вважав їх обґрунтованими, тому що батьки щодо дітей мають рівні права та обов'язки. [PERSON] є гарним батьком, він бажає приймати участь у вихованні дітей та проводити з ними вільний час, діти також мають право на спілкування з батьком, а відповідач не завжди погоджується на спілкування дітей з батьком, налаштовує дітей проти позивача та чинить перешкоди у їх спілкуванні, що в подальшому може погано вплинути на розвиток дітей. Вважає, що батьки мають рівні права та обов'язки, в тому числі і на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. Тому просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вимоги позивача не визнала, вважала що вона не порушує права позивача, оскільки надає позивачу можливість спілкуватись з дітьми, більш того, вона неодноразово навіть наполягала на їх зустрічах, але позивач не завжди виконує свої обіцянки перед дітьми, через що діти засмучуються і самі відмовляються зустрічатись з батьком. Також відповідач зазначила, що вона не хоче щоб діти відвідували місце проживання батька, оскільки це погано впливає на психіку дітей, особливо на психіку сина [PERSON], який перебуває на обліку у лікаря-невропатолога через порушення сну. Під час побачень [PERSON] порушує режим їх дітей, не готує доньку до шкільних занять, уроки залишаються не виконаними. Більш того, він взагалі проживає з іншою жінкою у цивільному шлюбі і вона не хоче, щоб діти спілкувалися з нею, оскільки після таких зустрічей діти розказують їй як цивільна дружина батька погано висловлюється на адресу відповідача. Тому відповідач хоче щоб діти спілкувались з батьком лише вдень, не залишаючись у нього на ніч, та у її присутності. Просила відмовити у задоволенні цього позову повністю. Представник відповідача - [PERSON], який діяв на підставі перевірених судом повноважень (довіреності), вважав позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, просив відмовити у його задоволенні повністю, мотивуючи тим, що позивач не довів в суді факт створення відповідачем перешкод у вихованні дітей, в нього взагалі не виникло право звернення до суду, так як йому ніхто не чинив перешкод, а також суд не може надати дозвіл на побачення без матері. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Часовоярської міської ради Донецької області Лепетень В.В., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Від голови Часовоярської міської ради Опанасенко О.М. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Часовоярської міської ради. Раніше, в ході розгляду справи в суді, представник третьої особи [PERSON] надала суду висновок органу опіки та піклування Часовоярської міської ради від 05 травня 2016 року № 05-08/48 про встановлення графіку спілкування позивача з дітьми. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності представника третьої особи. Допитана в судовому засіданні в присутності практичного психолога центру практичної психології і соціальної роботи відділу освіти Бахмутської міської ради Зікас А.В. у якості свідка малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], пояснила, що більше любить матір, батька любить менше і спілкуватись з ним бажання не має, оскільки він колись в її присутності вдарив матір так, що в неї відлетіла сережка, при цьому [PERSON] пояснила суду, що її та її молодшого брата [PERSON] батько ніколи не ображав та не бив. Крім того, пояснила, що з днем народження в 2015 році батько її не привітав, не зробив ніякого подарунку, обіцяв її з друзями зводити до розважального закладу, але так цього і не зробив. Також [PERSON] пояснила, що коли вона перебуває в гостях у бабусі (матері батька), батько займається своїми справами, а їй з братом не приділяє уваги, не грає з ними і нікуди не ходить. Присутня під час допиту малолітньої дитини практичний психолог центру практичної психології і соціальної роботи відділу освіти Бахмутської міської ради Зікас А.В. після допиту зазначила, що під час допиту малолітньої [PERSON] на неї ніхто тиску не здійснював, дитина давала пояснення вільно, на запитання відповідала логічно відповідно до свого віку. Запитання учасниками процесу і головуючим по справі були задані дитині у доступній та зрозумілій для неї формі. При цьому, на запитання представника позивача пояснила, що дівчинка перебуває у тому віці, коли думка батьків та близьких осіб, з якими вона проживає, має великий вплив на формування думок дитини та її ставлення до тих чи інших обставин. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Відповідно до положень ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони розпорядились своїми правами за власним розсудом, вказали, що надали суду всі наявні в них докази, просили розглянути справу на підставі наявних в ній матеріалів, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для повного, правильного та об'єктивного розгляду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані ст.ст. 141, 150, 153, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з положень ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно зі ст. 19 Сімейного кодексу України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з грудня 2014 року, хоча ще раніше, а саме, 17 серпня 2009 року вони розірвали свій шлюб (а.с. 9). Діти проживають разом зі своєю матір'ю за її місцем проживання: [ADDRESS], а батько дітей мешкає окремо за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Часовоярської міської ради від 05 травня 2016 року № 05-08/48 члени комісії з питань захисту прав дитини при Часовоярській міській раді, враховуючи вікові та фізіологічні особливості малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], одноголосно прийшли до висновку рекомендувати батьку малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON] за попередньою домовленістю з матір'ю дітей [PERSON] та, враховуючи графіки зайнятості дітей (гуртки, група продовженого дня, позакласні заняття, підготовки домашніх завдань), побачення з дітьми в наступні дні: вівторок та четвер з 09 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин, субота з 10 години ранку до неділі 10 години ранку (а.с. 40). Згідно інформації, наданої на запит суду в.о. головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська дитяча лікарня» від 21 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у лікаря-невролога з 03 грудня 2012 року з діагнозом: порушення сну на фоні перинатального неврологічного дефіциту, отримував лікування амбулаторно; з 26 листопада 2013 року діагноз: гіперкінетичний синдром. Впродовж з 2012 року по 2016 рік неодноразово отримував курси лікування, останнє звернення зі скаргами 22 січня 2016 року (а.с. 63). Ці обставини визнані сторонами у справі, тому в порядку ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню не підлягають і приймаються судом до уваги. Суд також встановив, що спілкування з батьком не перешкоджає нормальному вихованню дітей. В свою чергу, як мати так і батько дітей належно ставляться до виконання своїх обов'язків. При цьому, діти є в цілому здоровими, відвідують позашкільні дитячі заклади, в побуті обслуговують себе самостійно, донька сторін [PERSON] має повних десять років, а син [PERSON] - повних п'ять років, при цьому мають відповідний до їх віку режим дня та раціон харчування і батько здатен виховувати дітей з дотриманням режиму дня та відповідного раціону харчування. Суд враховує думку малолітньої дитини сторін [PERSON], [INFO], про те, що вона не має бажання спілкуватись з батьком, разом з тим, суд також і враховує думку присутньої під час допиту малолітньої дитини в суді практичного психолога про те, що дівчинка перебуває у тому віці, коли думка батьків та близьких осіб, з якими вона проживає, має великий вплив на формування її думок та її ставлення до тих чи інших обставин. Тому, враховуючи вказані обставини та вищевказані норми міжнародного та національного законодавства, приймаючи до уваги, що батьки в рівні мірі мають право на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Інших істотних обставин, які б мали суттєве значення у справі, судом встановлено не було. Аналіз вищенаведених норм законодавства України щодо даних правовідносин та встановлених судом обставин дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони у справі, які є батьками [PERSON] та [PERSON], мають ріні права та обов'язки щодо своїх дітей, а позов позивача є обґрунтованим, тому що його права, передбачені ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону праці», і обмеженими бути не можуть. В даному випадку, враховуючи, що сторони не можуть дістатися порозуміння щодо способів участі батька у вихованні дітей, право позивача підлягає судовому захисту і такі способи участі у вихованні відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України мають бути встановлені судом. Разом з тим, враховуючи всі обставини, прямо вказані у ст. 159 Сімейного кодексу України, зокрема, вік дітей, стать, приймаючи до уваги інші суттєві обставини справи, наявність неприязнених стосунків між батьками дітей, що було встановлено судом під час розгляду справи, а також, виходячи виключно з інтересів самих дітей, враховуючи їх розпорядок дня та розклад занять, суд не може погодитись з визначеним позивачем часом побачень з дітьми з 16 години 00 хвилин суботи до 16 годин 00 хвилин неділі кожного тижня, тому вважає за необхідне визначити час побачень з 10 години 00 хвилин суботи до 10 годин 00 хвилин неділі кожного тижня, крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що спілкування позивача з дітьми має відбуватись за попередньою домовленістю з відповідачам та з урахуванням графіків зайнятості дітей (гуртки, група продовженого дня, позакласні заняття, підготовки домашніх завдань). Розв'язуючи цей спір, суд також враховує стан здоров'я дітей, вік, здатність обслуговувати себе в побуті, тому вважає, що посилання відповідача та її представника на обов'язковій присутності матері під час побачень дітей з батьком є не обґрунтованими. Посилання ж відповідача, які вона надала в частині заперечень щодо ночівлі дітей за місцем проживання батька взагалі не ґрунтуються на законі. При цьому, суд також не може прийняти до уваги доводи представника відповідача, наведені ним як на підстави для відмови у задоволенні цього позову, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі, отже, заперечення [PERSON] та її представника [PERSON] проти цього позову суд до уваги не приймає і, враховуючи неприязні стосунки між сторонами, вважає, що спілкування батька з дітьми без присутності матері є доцільним і немає підстав для відмови у позові в частині ночівлі і відвідування місця проживання батька дітьми сторін. Суд вважає, що цей позов є обґрунтованим, батьківські права позивача підлягають захисту і він також обгрунтованно вважав, що крім побачень зі своїми дітьми має право і на спільний відпочинок разом з ними щорічно у місці та в період не менше одного тижня, тому суд задовольняє такі вимоги і вважає, що цей відпочинок також має відбуватись без присутності матері. На підставі вищевикладеного, ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст.ст. 19, 141, 150, 153, 157-159 Сімейного Кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial