Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заставнівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилається на те, що він 28.10.2012 року надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 2300 (двох тисяч трьохсот) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 28.10.2012 року. Вказану суму грошей відповідач зобов'язувався повернути протягом семи днів, тобто до 04.11.2012 року, але до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Саме тому, просить стягнути з нього на його користь вказану суму заборгованості за договором позики, 3 проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши її вищенаведеним, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в їх задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що дійсно 28.10.2012 року він власноручно написав боргову розписку про те, що він ніби то заборгував позивачу [PERSON] 2300 доларів США, однак зазначив, що вказана розписка ним була написана під тиском. Гроші, в сумі 2300 доларів США він від позивача не брав. Повідомив також, що з даного приводу він до правоохоронних органів не звертався. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення виходячи із наступного. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 28.10.2012 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в позику кошти в сумі 2300 (двох тисяч трьохсот) доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму протягом 7 днів, тобто до 04.11.2012 року включно, що вбачається з розписки (а.с. 4). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку, датовану 28.10.2012 року, відповідно до якої відповідач отримав у позивача позику в сумі 2300 доларів США. (а.с. 5). Оригінал вказаної розписки був наданий позивачем в судове засідання та досліджений судом. За результатами дослідження оригіналу згаданої боргової розписки, суд приходить до висновку, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й відповідно дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердження існування між сторонами договірних зобов'язань та відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Крім того, статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Станом на дату винесення рішення, тобто станом на 12.05.2014 року, відповідач [PERSON], суму позики позивачу [PERSON] не повернув, хоча зобов'язувався її повернути до 4 листопада 2012 року включно. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення боргу, як це було визначено договором позички, укладеним між сторонами в усній формі. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу за борговою розпискою в розмірі 2300 (двох тисяч трьохсот) доларів США, що станом на дату звернення позивачем до суду, тобто станом на 07.04.2014 року становить 26795,00 (двадцять шість тисяч сімсот дев'яносто п'ять) гривень (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або закону. Аналізуючи вказану норму закону, а також виходячи із змісту розписки (а.с. 5) судом встановлено, що з моменту невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань перед позивачем [PERSON] щодо повернення суми позики в сумі 2300 доларів США, а саме з 04.11.2012 року по дату звернення позивача до суду - 08.04.2014 року пройшло 16 місяців та 4 дні. Три відсотки річних від залишку боргу в сумі 26795 гривень, складає 803,85 гривні, що виходить із розрахунку: 26795*3/100; за один місяць ця сума становить 66,98 гривень, виходячи з розрахунку 803,85/12; відповідно за один день три відсотки річних становить 2,23 гривень, виходячи з розрахунку 66,98/30. Таким чином, три відсотки річних за весь час прострочення складає 1080,60 (тисячу вісімдесят) гривень 60 копійок, що видно із розрахунку: (16 (кількість місяців прострочення)*66,98 (три відсотки річних від залишку боргу за один місяць) + (4 (кількість днів прострочення)* 2,23 (три відсотки річних від залишку боргу за один день) =1071,68+8,92=1080,60. З урахуванням викладеного, вказана сума трьох відсотків річних за весь час прострочення підлягає також стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З договору про надання правової допомоги від 07.04.2014 року (а.с. 8), довідки (а.с. 9) та квитанції по сплаті судового збору (а.с. 1) видно, що позивачем понесено судових витрат в сумі 778,66 гривень, з яких 278,66 гривень - судовий збір та 500 гривень - витрати на правову допомогу. Таким чином, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі слід провести розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати в сумі 778,66 (семиста сімдесяти восьми) гривень 66 копійок. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд критично ставиться до показів відповідача [PERSON] щодо тієї обставини, що ним згадана боргова розписка була написана під тиском позивача оскільки ця обставина ним в суді не доведена, до правоохоронних органів з цього приводу він не звертався і розцінюється судом як намагання уникнення останнім відповідальності щодо виконання зобов'язання перед позивачем [PERSON] З урахуванням всього вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані й відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved