Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок повернення суми боргу. В позові посилається на те, що 30.12.2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона передала позичальнику [PERSON] гроші в розмірі 85000 грн., що еквівалентно 35000 доларів США, без нарахування відсотків, строком до 30.12.2024 року. Кошти відповідач зобовязалась повертати рівними частинами щомісячно. Для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором позики між нею, [PERSON], та [PERSON] 30.12.2014 року укладено договір іпотеки. Відповідно до п. 5 Договору іпотеки Іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0892 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136300:17:003:0076, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Дзержика Корнелія, № 41Г. Протягом чотирьох місяців 2015 року відповідач не здійснювала щомісячні платежі згідно договору позики. У звязку з чим, 05.05.2015 року вона направила відповідачу першу вимогу про дострокове повернення грошових коштів за договором позики від 30.12.2014 року. Однак, відповідач позику не повернула. 15.07.2015 року вона предявила відповідачу другу вимогу про дострокове повернення боргу та запропонувала в добровільному порядку вирішити питання щодо оформлення права власності на заставне майно. Проте, відповідач борг не повернула та відмовилась вчиняти будь-які дії щодо заставного майна. Відповідач на її вимоги борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання. Просила визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136300:17:003:0076, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Дзержика Корнелія, № 41Г, вартістю 850000 грн., що належить на праві власності [PERSON], в рахунок повернення боргу за договором позики від 30.12.2014 року. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась та надіслала на адресу суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 30.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 85000 грн., що еквівалентно 35000 доларів США, без нарахування відсотків, строком до 30.12.2024 року, що підтверджується копією даного договору (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором позики, 30.12.2014 року укладено договір іпотеки, вiдповiдно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю [PERSON] в iпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0892 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136300:17:003:0076, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Дзержика Корнелія, № 41Г, що підтверджується копією даного договору, який посвідчений приватним нотарiусом Чернівецького МНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3710, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 8-12). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконала. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 610 ЦК України «Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання)». Статтею 572 Цивільного Кодексу встановлено, що кредитор (заставодержатель), має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 589 Цивільного Кодексу передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. На виконання вимог законодавства та договору іпотеки позивач 05.05.2015 року та повторно 15.07.2015 року направила на адресу Відповідача вимогу про усунення порушення, на які відповідач не прореагувала (а.с. 16-18). Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних та письмових поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобовязання не виконала і борг не повернула, тому слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136300:17:003:0076, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Дзержика Корнелія, № 41Г, вартістю 850000 грн., що належить на праві власності [PERSON], в рахунок повернення боргу за договором позики від 30.12.2014 року. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved