Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає витребувати з незаконного володіння відповідачів об'єкт нерухомості господарські приміщення, розташовані по вул.Свободи, 43-а, в с.Великодубове Вільнянського району Запорізької області, та скасувати витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 18.02.2013 року про реєстрацію права власності на це майно за [PERSON] Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, він з 2010 року є власником нерухомого майна господарських приміщень, розташованих по вул.Свободи, 43-а, в с.Великодубове Вільнянського району Запорізької області, який придбав у січні 2010 року у [PERSON]; право власності на це майно було визнано за ним згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010 року. У 2011 році відповідач [PERSON] оскаржив це рішення в апеляційному порядку, і воно було скасовано, проте питання про повернення майна [PERSON] вирішено не було. Вважаючи у зв'язку з цим, що він є належним власником майна, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, але відмовився давати пояснення, мотивуючи це тим, що угоду з позивачем уклав лише за день до судового засідання, з матеріалами цивільної справи він не знайомий; сам позивач у судове засідання не з'явився. Суд вважає таку позицію такою, що спрямована на умисне затягування розгляду справи. Так, про судове засідання, призначене на 13.10.2015 року, позивач був повідомлений через свого представника ще 15.09.2015 року, того ж дня його представник [PERSON] була повністю ознайомлена зі всіма матеріалами справи, про що наявна її розписка; при цьому суд наголошує, що всі докази, які підлягають дослідженню, були надані саме позивачем, і лише 1 документ (а.с.43-44) був отриманий судом за власним запитом у квітні 2015 року, але і з його змістом позивач та його представники також були ознайомлені. Зважаючи на це, суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення судового розгляду, та розглянув цивільну справу по суті. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав, наголошуючи на тому, що право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а позивач [PERSON] не є власником зазначеного майна. Суд, дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, на момент розгляду справи право власності на об'єкт нерухомості по вул.Свободи, 43-а, в с.Великодубове Вільнянського району Запорізької області зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2003 року (а.с.44-45). Ніяких даних про те, що зазначене судове рішення скасовано, суду не надано. Мотивуючи наявність у нього права власності на спірний об'єкт нерухомості, позивач [PERSON] послався на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010 року, згідно якого за ним було визнано право власності на це майно. Проте вбачається, що це рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2011 року, цим же рішенням було відмовлено у задоволенні його вимог про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості. Ніяких інших підтверджень щодо переходу до нього права власності на спірні приміщення позивач суду не надав. Посилання позивача на те, що судовими рішеннями не було вирішено питання про повернення спірного майна відповідачеві, суд вважає некоректними, оскільки у даному випадку мова йде не про виникнення права власності у зв'язку із передачею майна, а про поновлення порушених прав на підставі судового рішення. Крім того, позивач сам зазначив у позовній заяві, що на момент судового розгляду спірне майно перебуває у володінні відповідачів. Посилання позивача на висновки, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.12.2012 року, про те, що [PERSON] не є власником спірних об'єктів нерухомості, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не довів, що зазначеним судовим рішенням вирішувалися питання права власності щодо спірного майна. Крім того, примірника цієї ухвали позивач суду так і не надав, хоча мав для цього достатній час. Згідно чч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на зазначені положення закону, відповідачі володіють спірним майном на законних підставах як його власники. У свою чергу, позивач не довів належними доказами наявність підстав щодо позбавлення їх права володіння цим майном, чи про незаконність такого володіння. Враховуючи наведене, у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed