Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що йому та членам його родини належить право власності на будинок [ADDRESS]. До 2003 року в даному будинку разом з ним та його сім'єю мешкав і його син [PERSON], а в 2003 році він, не знявшись з реєстраційного обліку, виїхав на постійне місце проживання в м. Маріуполь Донецької області. Також зазначає, що він з дружиною не працюють, син матеріальної допомоги їм не надає, піклування до них не проявляє та добровільно знятися з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в їх будинку не бажає. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України просить визнати [PERSON] особою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме належним йому на праві власності будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Також суду пояснив, що йому та членам його родини, а саме: дружині, доньці та сину, який є відповідачем по справі, належить будинок [ADDRESS]. До 2003 року його син [PERSON] мешкав в даному будинку, а з 2003 року він виїхав та мешкає зв своєї родиною за іншою адресою. Йому взимку важко сплачувати комунальні послуги за світло та газ, оскільки наявність прописки сина в будинку не дає можливості оформити субсидію. Спочатку син не заперечував знятися з реєстраційного обліку, але потім став ухилятися від розмов на цю тему. На підставі того, що його син, будучі прописаним в будинку не мешкає в ньому понад 10 років просить визнати його втратившим право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частка будинку [ADDRESS], та по 1/4 частки вищевказаного будинку належить [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Володарське БТІ». Згідно копії погосподарської книги № 9 на 2011- 2015 роки в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки виконкому Боївської сільської ради Володарського району Донецької області № 903 від 22.11.2013 року позивач [PERSON] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON] та онука [PERSON] Згідно Акту обстеження від 22.11.2013 року на підтвердження факту не проживання за місцем реєстрації, складеного депутатом Боївської сільської ради з участю сусідів, [PERSON], [INFO], з 2003 року за місцем реєстрації: [ADDRESS] не мешкає, проживає з родиною в м. Маріуполі. Згідно правового змісту ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу наймачі житлового приміщення або члени їх сімей можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад 6 місяців. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 Житлового Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім'я якого видано ордер. Позивач просить задовольнити позовні вимоги на підставі ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу, а саме на підставі того, що відповідач, як член його сім'ї прописаний, але не проживає у його будинку тривалий час, однак оскільки позивач є власником будинку, а не наймачем, а відповідач також не є наймачем зазначеного житла, та членом сім'ї позивача, оскільки з цього приводу не надано жодних належних доказів, то дані норми ЖК суд не може застосувати до спірних правовідносин, оскільки вони регулюють інші правовідносини, які не є предметом розгляду даної справи. Проте, виникли правовідносини регулюються нормами ЦК України, переважно ст. 405 цього Кодексу, на яку позивач не посилається як на підставу задоволення позовних вимог, а тому розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позову саме з підстав зазначених позивачем слід відмовити. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права власності і розпорядженні своїм майном. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, оскільки будинок [ADDRESS] являється приватною спільною частковою власністю сторін, що також не заперечується позивачем, то у позивача немає права вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком, оскільки таким чином порушуються права відповідача в частині користування своїм майном, а тому і з цих підстав позов задоволенню не підлягає. Крім цього, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України сплачений ним судовий збір при зверненні до суду відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed