Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в якості відшкодування шкоди (збитків) суму у розмірі 154800 грн. Позов обґрунтований тим, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.12.2012 р. за позивачем визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, телятника, загальною площею 1082,90 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Інша 1/2 частини вказаної будівлі належить [PERSON] Позивач зазначає, що не має доступу до будівлі, що перешкоджає позивачу володіти, розпоряджатись та користуватись нежитловою будівлею на власний розсуд. При цьому, в спірному приміщенні без погодження з позивачем здійснює підприємницьку діяльність відповідач по справі [PERSON] Оскільки відповідач користується 1/2 частиною спірного нежитлового приміщення, яка належить позивачу, позивач не має можливості розпорядитись своєю власністю, в результаті чого зазнає збитків, в зв'язку з чим він звернувся до суду з вимогою про їх відшкодування. Позивач та представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що дійсно в період шлюбу позивачем та [PERSON] були придбані нежитлові приміщення, а саме телятник та два зернових склади. Після розірвання шлюбу між сторонами існувала усна домовленість, відповідно до якої позивач користувався складськими приміщеннями, а відповідач телятником. Позивачу неодноразово пропонували сплатити компенсацію за 1/2 частину телятнику, однак він категорично відмовлявся. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.12.2012 р. за позивачем визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, телятника, загальною площею 1082,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; на 1/2 частину нежитлової будівлі, зерноскладу, загальною площею 188,7 кв.м, інд. № 185, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; на 1/2 частину нежитлової будівлі, зерноскладу, загальною площею 225,9 кв.м, інд. № 187, яка розташована за адресою: [ADDRESS](а.с. 8), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Власником іншої 1/2 частини вказаного нерухомого майна є [PERSON]. Приміщення нежитлової будівлі, телятника, загальною площею 1082,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору позички від 01.12.2011р. власником [PERSON] передано у безкоштовне користування [PERSON]. [PERSON] стверджує, що відповідач займає приміщення без погодження із позивачем, який не має можливості розпоряджатись своєю частиною та отримувати дохід від передання даного приміщення в оренду, що фактично є збитками. Враховуючи, що відповідач набув майно без належних правових підстав та здійснює підприємницьку діяльність в нежитловому приміщенні, 1/2 частина якого належить позивачу, тому останній вважає, що кошти в розмірі 154800 грн. як орендна плата за 1/2 частину телятника підлягають стягненню з відповідача. Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на наступне. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, які й завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Аналізуючи викладені норми законодавства, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що позивач зобов'язаний довести шляхом подання належних та допустимих доказів, що мало місце порушення його права, дане порушення виникло в зв'язку з неправомірними діями відповідача та має наслідком збитки, понесені позивачем. Разом із тим, позивачем не надано суду доказів неправомірності дій відповідача. Судом встановлено, що нежитлова будівля, телятника, загальною площею 1082,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] При цьому, частки співвласників на теперішній час не виділені в натурі. Даний факт сторони визнали в судовому засіданні. Рішення суду про виділ часток в натурі не набрало законної сили в зв'язку з оскарження його в апеляційному порядку. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідач по справі займає спірне приміщення на підставі договору позички від 01.12.2011р., укладеного із [PERSON] Згідно даного договору відповідач отримав спірну будівлю у безкоштовне користування. Позивач та його представник в судовому засіданні пояснили, що вказаний договір вони не оскаржували. При цьому, позивач зазначив, що не знав про його існування. Разом із тим, судом встановлено, що позивач був обізнаний про те, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні телятника, однак не заявляв у письмовому вигляді вимог до відповідача про звільнення приміщення. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] займає приміщення телятника на цілком законних підставах. Стосовно збитків, які поніс позивач в зв'язку з зайняттям відповідачем приміщення, суд зазначає, що будівля передана відповідачу у безоплатне користування. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач сплачує грошові кошти за користування приміщенням. Твердження позивача про те, що він був позбавлений права самостійно передати свою частку нежитлової будівлі в оренду спростовується поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні, згідно яких позивачем не було отримано згоди співвласника [PERSON] на це, для отримання такої згоди позивач до співвласника не звертався. Даний факт був визнаний сторонами в судовому засіданні та свідчить про відсутність збитків, понесених позивачем. Суд вважає, що позивачем не доведено вчинення відповідачем [PERSON] неправомірних дій відносно [PERSON], а також не доведено наявності реальних збитків, понесених останнім. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed