Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу та пені. [PERSON] позов обґрунтовує тим, що 03 січня 2020 року між ним та відповідачем укладено попередній договір, згідно якого [PERSON] зобов`язувався у строк не пізніше 31 березня 2020 року продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язувався купити у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки: кадастровий номер 7310136300:18:003:1170 площею 0,0265 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1169 площею 0,0264 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Посилається на те, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передав, а [PERSON] , отримав завдаток у сумі 5000 доларів США, що на день підписання попереднього договору було еквівалентом суми 118431 гривень за офіційним курсом Національного банку України. Вказує, що у строк до 31 березня 2020 року житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки: кадастровий номер 7310136300:18:003:1170 площею 0,0265 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1169 площею 0,0264 га, не були продані [PERSON] [PERSON] з вини продавця, який уникав спілкування з покупцем, ухилявся від з`явлення до нотаріуса для підписання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок. Позивач зазначає, що 14.04.2020 року звернувся із листом до [PERSON] з пропозицією у 5-ти денний строк укласти договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, у відповідь на що [PERSON] письмово відмовився та повідомив, що у нього є складнощі з оформленням спадщини. Також зазначає, що 16.06.2020 року відповідач повернув [PERSON] отриманий за попереднім договором від 03.01.2020 року завдаток у розмірі 5000 доларів США. Крім того, позивач посилається на те, що пунктом 2 попереднього договору від 03.01.2020 року сторони визначили, що сума 5000 доларів США, отримана [PERSON] є завдатком, а тому у відповідача залишилось невиконане зобов`язання, встановлене ст.571 ЦК України з додаткової сплати позивачу суми завдатку у розмірі завдатку або його вартості. Вказує, що абз.3 п.5 попереднього договору від 03.01.2020 року визначено, що якщо [PERSON] відмовляється від укладення договору купівлі-продажу у визначений у п.1 цього попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на вищезазначених (чи додатково погоджених) умовах, сплачена сума завдатку підлягає поверненню протягом п`яти днів від дати пред`явлення вимоги та [PERSON] зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 100 % від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана ним за даним договором. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача відшкодування в розмірі завдатку, що був отриманий ним за попереднім договором від 03.01.2020 року відповідно до правової підстави згідно ст.571 ЦК України у розмірі 5000 доларів США і сума штрафу в розмірі 100% від суми забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 5000 доларів США. Просить стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] у сумі 10000 доларів США. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.08.2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до поданого відзиву відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, договори купівлі-продажу не були укладені з незалежних від нього причин, про які останній повідомив позивача письмово листом від 21.04.2020 року. Вказує, що сторони відповідно до п.5 попереднього договору від 03.01.2020 року погодили, що право на відшкодування збитків, завданих простроченням чи відмовою від договорів купівлі-продажу, виникає лише у випадку безпідставної відмови від укладення договору купівлі-продажу. Зазначає, що нотаріусом винесено постанову від 27.03.2020 року, якою відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташовано житловий будинок, що є предметом договору, у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності його дідуся і бабусі, після яких він спадкує право власності, та для оформлення права власності в порядку спадкування необхідно спочатку визначити частки в судовому порядку. Відповідач посилається на те, що під час укладення попереднього договору з позивачем від 03.01.2020 року про цю обставину йому відомо не було, а нотаріус не роз`яснив сторонам про необхідність визначення часток у власності на земельну ділянку та засвідчив попередній договір без наявності усіх необхідних правовстановлюючих документів. Вказує, що про обставини неможливості укласти договори купівлі-продажу повідомив позивача у встановлений попереднім договором строк та одночасно запропонував повернути наданий завдаток, на що позивач погодився та будь-яких претензій щодо виплати штрафних санкцій у нього не було. Також зазначає, що пропозиції щодо продовження дії попереднього договору до оформлення відповідачем відповідних документів від [PERSON] не надходило, а тому позивач фактично самостійно відмовився від подальшого укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок. Вважає, що зобов`язання, передбачене попереднім договором від 03.01.2020 року, не було виконане у встановлений строк у зв`язку із об`єктивною обставиною та не з вини відповідача, а отже є припиненим та штрафні санкції застосуванню не підлягають. Зазначає те, що до отримання відмови нотаріуса неодноразово телефонував [PERSON] з проханням зустрітися у нотаріуса з метою оформлення договору, однак останній уникав зустрічі. Також після отримання відмови про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не погодився зустрітися у нотаріуса для отримання консультації щодо варіантів вирішення даної проблеми. Просив відмовити у задоволені позову за безпідставністю. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, обґрунтовуючи доводами, викладеними в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що не зміг укласти договір купівлі-продажу, оскільки у нього належним чином не були оформлені права на спадщину у вигляді земельної ділянки, на якій розташований будинок [ADDRESS] . Про вказані обставини він повідомив [PERSON] . Інші дві земельні ділянки, які він мав продати відповідно до попереднього договору, розташовані в межах одного будинколволодіння та фактично є подвір`ям будинку [ADDRESS] . Окремо придбати ці дві земельні ділянки позивач не погодився. Аванс у розмірі 5000 доларів США він повернув позивачу. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у поданому відзиві. У задоволенні позову просила відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що працює ріелтором. Він знайшов для [PERSON] земельну ділянку. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, на виконання якого відповідач одержав 5000 доларів США. Йому відомо, що [PERSON] відмовився укласти договір купівлі-продажу. Свідок [PERSON] суду показав, що працює разом із [PERSON] . Про відсутність документів на земельну ділянку відповідач повідомив позивача після закінчення строку дії договору. Кошти у сумі 5000 доларів США [PERSON] . [PERSON] повернув. Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., згідно п.1 якого [PERSON] зобов`язався у строк не пізніше 31 березня 2020 року продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язався купити у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,0265 га, кадастровий номер -7310136300:18:003:1170, та площею 0,0264 га, кадастровий номер - 7310136300:18:003:1169, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до п.2 вищезазначеного попереднього договору купівля-продаж вказаних об`єктів має бути вчинена за суму, що на день підписання договору становитиме еквівалент 46000,00 доларів США за офіційним кусом Національного банку України. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США, що на день підписання попереднього договору було еквівалентом суми 118431,00 гривні за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як завдаток у рахунок наступних договорів купівлі-продажу. При оформлені договорів купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі покупцем продавцю, буде зменшена на суму переданого за цією угодою авансу і має становити на день підписання договору суму, еквівалентну 41000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (а.с.7). Як зазначено в п.5 вказаного попереднього договору сторони домовились про те, що хто безпідставно відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у п.1 цього попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на зазначених вище (чи додатково погоджених) умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договорів купівлі-продажу; якщо [PERSON] відмовляється від укладення договору купівлі-продажу у визначений у п.1 цього попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на вищезазначених (чи додатково погоджених) умовах, сплачена сума завдатку підлягає поверненню протягом п`яти днів від дати пред`явлення вимоги та [PERSON] особисто, чи через представника, зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 100 % від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана ним за даним договором (а.с.7). Згідно п.6 зазначеного попереднього договору зобов`язання про укладення договорів купівлі-продажу, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про підписання договору купівлі-продажу протягом (15) п`ятнадцяти днів від дати, зазначеної у п.1 цього правочину (а.с.7). Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу у визначений попереднім договором строк до 31 березня 2020 року сторонами не був укладений. Відповідно до повідомлення від 14.04.2020 року, надісланого поштою, [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією про укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок (а.с.8,9). Згідно відповіді на повідомлення про укладення договорів купівлі-продажу, надісланої поштою, [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що договори купівлі-продажу не укладені у строк, визначений попереднім договором, а повідомлення про намір укласти договір надійшло йому 18.04.2020 року, тому зобов`язання за попереднім договором припинене. У відповіді на повідомлення про укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] також повідомив [PERSON] про те, що нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташовано житловий будинок, що є предметом договору, у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності його діда та баби, та для оформлення права власності в порядку спадкування необхідно спочатку визначити частки в судовому порядку, тому на даний час укласти договори купівлі-продажу вказаних об`єктів немає можливості (а.с.11,12). Із досліджених судом розписок [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач повернув позивачу грошові кошти у сумі 5000 доларів США, які були отримані відповідачем під час укладення попереднього договору від 31.01.2020р. (а.с.13,82). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №217923688 від 27.07.2020 року видно, що [PERSON] належить на праві приватної власності: земельна ділянка площею 0,0265 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1170, розташована в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0264 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1169, розташована в [ADDRESS] ; житловий будинок заг. пл. 66,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15-19). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Макеєвої Н.В. №69/02-31 від 27.03.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0457га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що залишилась після смерті його батька, [PERSON] , який прийняв спадщину після своїх покійних батьків, [PERSON] та [PERSON] , але не оформив її, у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству України та не подано документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії, оскільки частки померлих у майні визначені не були (а.с.83). З державного акту на право приватної власності на землю І-ЧВ №018531 вбачається, що [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0264 га та на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0457 га, розташовані по [ADDRESS] (а.с.92). З державного акту на право приватної власності на землю І-ЧВ №018532 вбачається, що [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0265 га та на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0457 га, розташовані по [ADDRESS] (а.с.92). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Тобто зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст.627\~ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно ст.655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст.\~657\~ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст.640\~ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок між сторонами не було укладено у строк, обумовлений у попередньому договорі, тому зобов`язання за попереднім договором між сторонами припинились. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами основного договору (у даному випадку договору купівлі-продажу), яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу в установленому законом порядку між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком. В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України - є авансом, який підлягав поверненню позивачу у цьому ж сплаченому розмірі. Судом встановлено, що аванс в розмірі 5000 доларів США, отриманий відповідачем під час укладення попереднього договору від 31.01.2020 року був повернутий позивачу, що підтверджується наданою суду розпискою (а.с.82). З аналізу змісту положень ч.2 ст.\~570\~ЦК України випливає, що у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі №205/5667/16-ц та від 01 вересня 2020 р. у справі №522/15584/17. В постанові Верховного Суду від 01.09.2020 р. у справі №522/15584/17 також зазначено, що ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Таким чином, названі в попередньому договорі від 31 січня 2020 року грошові кошти в сумі 5000 доларів США завдатком фактично таким не являються, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме - не укладено договору купівлі-продажу. Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст.571 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позову в частині додаткової сплати відповідачем позивачу суми у розмірі завдатку слід відмовити. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.548 цього Кодексу виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 5 попереднього договору від 31.03.2020 року сторони передбачили, що у випадку безпідставної відмови (ухилення) від укладення договору купівлі-продажу [PERSON] у визначений у п.1 цього попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на зазначених вище (чи додатково погоджених) умовах, відповідач повинен повернути сплачену суму завдатку протягом п`яти днів від дати пред`явлення вимоги та зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 100 % від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана ним за даним договором (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що позивач лише 14.04.2020 року надіслав поштою [PERSON] повідомлення з пропозицією укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, проте пунктом 1 попереднього договору передбачений строк укладення основного договору - не пізніше 31 березня 2020 року (а.с.8,9). Також, як зазначалось судом вище 27.03.2020 року приватним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності померлих та без визначення часток померлих у спільній сумісній власності видати свідоцтва про право на спадщину за законом не можливо (а.с.83). Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зокрема Розділом ІІ, главою 2 визначено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються. Таким чином, у відповідача були відсутні необхідні для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] документи, оскільки право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, залишилось зареєстрованим на праві спільної сумісної власності за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] . За приписами статей 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аргументи представника позивача про те, що відповідачем не було укладено самостійних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, площею 0,0265 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1170 та площею 0,0264 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:1169, що розташовані в [ADDRESS] , що свідчить про безпідставне ухилення від виконання взятих на себе обов`язків, суд відхиляє. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Вказана обставина свідчить про їх нероздільність та неможливість окремого використання відносно зазначеного будинковолодіння. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту безпідставного ухилення (відмови) [PERSON] від укладення основного договору у визначений пунктом 1 попереднього договору термін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи викладене, правові підстави для застосування до відповідача відповідальності у виді штрафу, передбаченої у пункті 5 попереднього договору, відсутні, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed