Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відокремленого підрозділу «Шахта ім.. Є.Т. Абакумова» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», третя особа - відділення виконавчої дирекції фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] зазначив, що з 15 грудня 1986 року по 19 вересня 2009 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював за спеціальністю гірничоробочим очисного забою підземним з повним робочим днем під землею. 19 вересня 2009 року він звільнений з роботи на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров'я. 07 вересня 2006 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом № 23 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. В результаті даного нещасного випадку він отримав відкритий оскольчатий перелом нігтьових фаланг 3-5 пальців лівої кісті з розможенням м'яких тканин. У зв'язку з отриманою травмою він тривалий час хворів, знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. В результаті вищевказаної травми він втратив професійну працездатність на 10% та продовжував працювати. Працюючи у шахті, він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 14 липня 2009 року у зв'язку із чим він втратив професійну працездатність на 50%. У зв'язку з отриманою виробничою травмою та професійним захворюванням став інвалідом 3 групи безстроково та за сукупністю він втратив професійну працездатність на 60%. Таким чином, згідно висновку МСЕК йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 60% безстроково, за сукупністю. Суттєвим та значним пошкодженням його здоров'я внаслідок отриманих ним виробничих травм, в результаті чого він став інвалідом 3 групи, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 20000 грн., яка виражається в тому, що він має стійкий розлад здоров'я внаслідок виробничої травми та профзахворювання. Виробнича травма та професійне захворювання призвели до обмеження його нормальної життєдіяльності, моральним стражданням, втраті звичних життєвих зв'язків, що потребує значних додаткових зусиль для організації його життя у подальшому. Він змушений витрачати час на відвідування лікувальних закладів, проходячи курси амбулаторного та стаціонарного лікування, на обстеження, консультації лікарів. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену пошкодженням здоров'я на виробництві у розмірі 20000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, позов підтримав, суду дав пояснення аналогічні вищезазначеним у позовній заяві. Представник відповідача ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» ВП «Шахта ім.. Є.Т. Абакумова», яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позовні вимоги є необґрунтованими. Позивач знаходився у трудових відносинах з ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» ВП «Шахта ім.. Є. Т. Абакумова», був звільнений з підприємства за станом здоров'я. При звільненні позивачу була виплачена вихідна допомога. Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплатив позивачу одноразову допомогу та сплачує регресні виплати. Тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачем не доведений факт заподіяння моральної шкоди, його характер, причинний зв'язок між травмою і моральною шкодою, що наступила, а також розмір моральної шкоди. Потерпілі не мають права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за рахунок фонду соцстраху, не підлягають задоволенню їх вимоги про відшкодування моральної шкоди в разі, коли встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності потерпілому мало місце після 01.01.2006 року. Згідно довідки МСЕК втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 20.12.2006 року, тому фонд не повинен відшкодовувати моральну шкоду [PERSON], спричинену у результаті ушкодження здоров'я. Суд, заслухав пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з 15 грудня 1986 року був прийнятий гірничоробочим підземним з повним робочим днем у шахті, що підтверджується записами у трудовій книжці (наказ № 926 к від 15.12.1986 року). 19 вересня 2009 року позивач звільнений у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи (наказ № 637 к від 21.09.2009 року). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проводиться власником або уповноваженим ним органом в порядку, встановленому законодавством. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року) , відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка його спричинила, за наявності її вини. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 встановлено, що застраховані громадяни, потерпілі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України. Власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва всіма потерпілим, у тому числі у випадку встановлення тимчасової, стійкої, повної або часткової втрати професійної працездатності. Робота в шахті під землею є джерелом підвищеної небезпеки та створює підвищену можливість спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за умовами та факторами. Згідно виписок із амбулаторної картки [PERSON] вбачається його звернення та лікування з приводу захворювань, які в подальшому були визнані професійними. Крім того, з приводу вказаних у виписці із амбулаторної картки захворювань, позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами, які маються в матеріалах справи. Внаслідок тривалих обстежень, консультацій та лікування, а також на підставі рішення МСЕК, де позивач був оглянутий, йому був встановлений діагноз: хронічна вертеброгенна попереково-крестцова радікулопатія у стадії затягненого загострення з вираженим больовим та м'язово-тонічним синдромом, лівостороннім корінцевим синдромом, легким парезом лівої стопи. Захворювання професійне. Первинне. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 14.07.2009 року професійне захворювання виникло при таких умовах: недосконалість технологічного процесу, відсутність засобів малої механізації, працюючи в умовах несприятливого мікроклімату, тривалий час виконував важку фізичну працю. При цьому [PERSON] був допущений до роботи у шкідливих умовах без необхідного медичного висновку, оскільки своєчасно не був проведений періодичний медичний огляд. Причина професійного захворювання - важка фізична праця: підняття та переміщення вантажу періодично протягом зміни, вимушені нахили корпусу під кутом понад 30 градусів - до 300 нахилів за зміну, праця у вимушені позі понад 50% робочого часу при нормі 10%. 29 липня 2009 року рішенням МСЕК позивачу [PERSON] первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності на 30% у зв'язку з отриманням професійного захворювання. Крім того, 07 вересня 2006 року з позивачем на виробництві стався нещасний випадок, про що свідчить акт № 23 за формою Н-1, згідно якого позивач [PERSON] отримав відкритий оскольчатий перелом нігтьових фаланг 3-5 пальців лівої кісті з розмноженням м'яких тканин. У зв'язку з отриманою травмою він тривалий час хворів, знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. В результаті вищевказаної травми він втратив професійну працездатність на 10%, що підтверджується висновком МСЕК від 20.12.2006 року. Таким чином, позивачу [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності за сукупністю, з яких: 30% первинно - професійне захворювання, 10% травма на виробництві 07.09.2006 року первинно та безстроково. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок фізичного впливу небезпечних та шкідливих умов праці джерелом підвищеної небезпеки внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві, позивачу [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він втратив працездатність на 30% за професійним захворюванням та 10% по травмі на виробництві, має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, отриманого внаслідок тривалої роботи у несприятливих для здоров'я умовах на виробництві, і, як наслідок цього, такого, що призвело до обмеження нормальної життєдіяльності, моральним стражданням, втраті звичних життєвих зв'язків, що потребує значних додаткових зусиль для організації його життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці». У зв'язку з даним каліцтвом, змінився його звичний образ життя, він вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних закладів, неодноразові обстеження, консультації спеціалістів. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та вимагали від нього зусиль для організації своєї життєдіяльності, що потягло за собою негативні переживання та спричинило моральні страждання. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 20000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки професійного захворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, з урахуванням судової практики, яка склалася на час винесення рішення, де 10% втрати професійної працездатності, як еквівалент моральним стражданням вважається 3000 грн., вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде домірним завданим моральним стражданням. Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд, розглянувши справу, і частково задовольняючи позовні вимоги, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial