Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 07.06.2017 уклав шлюб з відповідачем, що зареєстрований у Фрунзенському районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 206. Від шлюбу подружжя дітей не має. Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство не ведеться. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач [PERSON] подав письмову заяву, де зазначив, що просить розірвати шлюб, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачем [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримано, відзив на позовну заяву та заперечення проти розірвання шлюбу не надходили. Суд за згодою позивача та, враховуючи вимоги ст. 280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.06.2017 сторони зареєстрували шлюб у Фрунзенському районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено актовий запис №206. Відповідно до ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. У відповідності до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положенням ч. 1 ст. 110 СК України передбачено, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сімейно - шлюбні відносини між сторонами на час звернення до суду з позовом припинені, сім`я існує формально. На підставі зазначеного, а також приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved