Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2017 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики згідно якого 17.03.2017 року Відповідач отримала 11 тис.грн., що підтверджується рукописною розпискою. До теперішнього часу Відповідач грошові кошти не повернула, у звязку з чим, згідно уточнених позовних вимог, Позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 11000 грн., з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, що складає 11082,90 грн., 3 відсотка річних в порядку ст.. 625 ЦК України в сумі 1056 грн., а також штрафні санкції у вигляді пені в сумі 40260 грн. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно уклала з Позивачем 17.03.2017 року письмовий договір позики, проте фактично грошові кошти не отримувала, оскільки відповідно до умов договору грошові кошти повинна була отримати протягом трьох днів, проте, в подальшому позика стала непотрібна. Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також надала суду свої письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, суд встановив наступне. 17 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики грошей (арк.. справи 6). Дана обставина Відповідачем визнана в судовому засіданні, також в судовому засіданні досліджений оригінал цього Договору. Згідно п. 1 вказаного Договору позики грошей від 17.03.2014 року Позивач передав, а Відповідач прийняв 11\~000 грн. з зобовязанням повернути у визначені цим договором розміру, строку і порядку. Згідно п. 2 вказаного Договору позики грошей від 17.03.2014 року має бути передана Позичальнику протягом 3-х днів з моменту підписання цього договору. На виконання п. 2 Договору позики грошей від 17.03.2014 року Відповідачем була надана розписка про отримання грошових коштів (арк. справи 7). Факт надання вказаної розписки Відповідачем не заперечувався, розписка написана Відповідачем власноруч та підписана. Також в судовому засіданні досліджений оригінал вказаної розписки, яка зроблена на зворотній стороні Договору позики грошей від 17.03.2014 року. Згідно п. 5 вказаного Договору позики грошей від 17.03.2014 року Позичальник зобовязаний повернути позику протягом строку, встановленого вимогою Позикодавця, а саме 17 квітня 2014 року. Згідно п. 7 вказаного Договору позики грошей від 17.03.2014 року за прострочення виконання зобовязань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Згідно ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд задовольняє позовні вимоги про стягнення суми позики в розмірі 11 000 гривень, інфляційних втрат за період з травня 2014 року до травня 2017 року в загальній сумі 11082,90 гривень, 3 трьох відсотків річних за період невиконання зобовязання з повернення позики в розмірі 1056 гривень. Суд критично оцінює доводи Відповідача про те, що суму позики фактично нею не отримана. Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що розписка про отримання грошових коштів на зворотній стороні Договору позикивід 17.03.2014 року написана особисто нею та підписана нею, що беззаперечно свідчить про факт отримання грошових коштів. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки в загальному розмірі 40260 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що неустойка в розмірі 356% річних є такою, що не відповідає будь-яким розумним заходам забезпечення та значно перевищує розмір можливих збитків Позикодавця, а також створює дисбаланс прав на необґрунтовану перевагу Позикодавця. За таких обставин, з метою підтримання балансу прав сторін договору позики, суд вважає достатнім зменшити розмір неустойки до 11\~000 гривень, таким чином, позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial