Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, після збільшення позовних вимог, які прийняті ухвалою суду від 07.02.2010 року ( а.с. 93-95), просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати: за [PERSON] - право власності на ? житлового будинку літ. К-2, господарських будівель та споруд, а також на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,15га, розташованих за адресою: [ADDRESS]; за [PERSON] - право власності на ? житлового будинку літ. К-2, господарських будівель та споруд, а також на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,15га, розташованих за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 22 серпня 2003 року по 04.07.2012 р. перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними збудований будинок за адресою: [ADDRESS], на який рішенням Воскресенської селищної ради від 19.11.2009р. № 129 оформлено право власності за [PERSON] Не дійшовши з відповідачем згоди щодо поділу спільного майна, на підставі ст.ст. 60, 70 СК України, просив визнати за ним та відповідачем право власності на ? частину зазначеного будинку за кожним в порядку поділу спільного майна подружжя. Крім того, посилаючись на ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, просив також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним та відповідачем право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,15га, виділену відповідачу на підставі рішення Воскресенської селищної ради від 26.10.2005р № 114. Ухвалою суду від 13 листопада 2013 року до участі у справі допущена третя особа з самостійними вимогами - [PERSON], яка звернулась з позовом до сторін: [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? та за сторонами - по ? житлового будинку, господарських будівель та споруд,розташованих за адресою: [ADDRESS]. В позові зазначила, що також вважає себе співвласником спірного житлового будинку, оскільки з 2000 року проживає та працює за кордоном. В 2003 році за її кошти та кошти, отримані [PERSON] від продажу квартири, було придбано земельну ділянку для будівництва житлового будинку. В Італії нею замовлено та сплачено вартість проекту будинку, який вона передала відповідачам. Між нею та відповідачами була досягнута усна домовленість про оформлення права власності на будинок за [PERSON], з подальшим переоформленням за нею права власності на ? частину побудованого будинку. Протягом 2004-2009 р.р. нею передано на будівництво будинку майже 40 000 євро. Вважаючи спірний будинок спільною сумісною власністю, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] первісний позов підтримали, проти позову третьої особи з самостійними вимогами заперечували та пояснили, що будинок побудований під час шлюбу, будівництвом займався особисто позивач, використовуючи зароблені кошти, власну працю та допомогу родичів та друзів. [PERSON], дійсно, на постійній основі надавала їм матеріальну та фінансову допомогу, пересилаючи посилки з речами та гроші, але всі кошти витрачались на потреби сім'ї, в тому числі частково - і на будівництво. Яка саме сума надавалась, уточнити не може. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON] проти первісного позову заперечувала, позов третьої особи з самостійними вимогами визнала повністю, пояснивши, що будинок побудований за кошти [PERSON], яка є її матір'ю. Не заперечувала, що позивач за первісним позовом приймав участь особистою працею в будівництві, але зазначила, що офіційно він працевлаштований з 2007 року, а до цього, працюючи неофіційно, не мав достатньо коштів для будівництва. [PERSON] систематично надавала їм допомогу грошовими коштами, які вони витрачали на проживання, в тому числі на продукти, і на будівництво. Така допомога надається їй з дітьми і зараз. Представник третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON] позов третьої особи з самостійними вимогами підтримав та пояснив, що протягом 2005-2009 р.р. вона постійно надавала фінансову допомогу відповідачам, які не в змозі були фінансувати будівництво. Не заперечував, що відповідачі приймали участь у будівництві будинку власною працею та коштами від продажу квартири [PERSON], але вважав, що частка третьої особи з самостійними вимогами у спільному сумісному майні складає ?, у звязку з чим просив позов задовольнити. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що будівництвом будинку займався [PERSON], [PERSON] займалась вихованням дітей. В будівництві допомагали родичі [PERSON] та його знайомі. [PERSON] постійно працював (як офіційно, так і неофіційно) та зароблені кошти витрачав на будівництво. Також їм постійно допомагала [PERSON], яка проживала за кордоном та пересилала посилки та гроші. Вислухавши пояснення сторін, свідків та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2003р. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 липня 2012 року, яке набрало законної сили 17.07.2012р., шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 26 жовтня 2005 року [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку та надано дозвіл на будівництво за адресою: [ADDRESS]( а.с. 8). [PERSON] отримано дозвіл на виконання будівельних робіт згідно плану забудови ( а.с. 13-15). Рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 19 листопада 2009 року № 129 за [PERSON] вирішено оформити право власності на житловий будинок площею 157,1 кв.м. разом з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі якого видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно ( а.с. 7, 9). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 126878, виданого 26 вересня 2008 року на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради від 17 квітня 2008 року № 6, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,15 га, розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 96). Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п.23 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Оскільки спірний будинок побудований під час шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачем за первісним позовом, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині. В той же час, позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За положеннями статті 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ), із виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля або споруда; на земельну ділянку, що перевищує ці розміри (зокрема ту, яка необхідна для їх обслуговування), право власності виникає на загальних підставах та у порядку, визначених законодавством. За змістом ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 ЗК України. Таким чином, громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. В пункті 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 19 березня 2010 року № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Посилання позивача на те, що суд, визнавши право власності на ? частину житлового будинку, одночасно повинен визнати право власності на 1/2частину земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки право співвласника будинку на частину земельної ділянки, яка надана для його обслуговування, урегульовано іншими нормами матеріального права, ніж СК України, на підставі яких було пред'явлено позов. Зустрічний позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою ст. 328 Цивільного Кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а в частині другій ст. 355 Цивільного кодексу України зазначено, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч.4 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте в результаті праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як слідує з пояснень сторін та свідків, дійсно, третьою особою з самостійними вимогами [PERSON] постійно надавалась матеріальна та фінансова допомога на потреби сім'ї відповідачів. Наявність такої допомоги, наданої на добровільній основі, не заперечувалось відповідачем [PERSON] Така допомога надається і на сьогоднішній день, що підтвердила в судовому засіданні і відповідач [PERSON] Однак будь-яких належних та допустимих доказів наявності домовленості щодо створення спільного майна, а також того факту, що на будівництво спірного будинку витрачено особисті кошти третьої особи з самостійними вимогами в сумі 40 000 євро, під час розгляду справи не надано. Посилання на те, що за її особисті кошти та за кошти відповідача - [PERSON] придбавалась земельна ділянка під будівництво, спростовується копією рішення виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 26 жовтня 2015року № 114, згідно якого за заявою [PERSON], їй надано земельну ділянку із земель запасу селищної ради, розташовану за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку( а.с. 8). Не можуть бути такими доказами і накладна на пиломатеріали ( а.с. 104) та договір про виготовлення проекту будівлі ( а.с. 98-101), оскільки в матеріалах справи міститься будівельний паспорт забудовника на ім'я [PERSON] з дозволом на виконання будівельних робіт згідно розробленого та затвердженого плану ( а.с. 12-15), а замовлення будівельних матеріалів може підтверджувати надання допомоги в будівництві, при умови наявності даних щодо замовлення цих матеріалів для будівництва саме спірного будинку, яких зазначена накладна не містить. Заява про перерахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] ( а.с. 42-45), на що посилається [PERSON], також не містить інформації щодо того, на які цілі перераховувались зазначені суми. Крім того, сама заява оформлена 5 листопада 2013 року та стосується, окрім платежу 2007р., також і платежу 2011р., тоді як право власності на спірний будинок оформлено у 2009 році. Інші докази, надані в обґрунтування позову, стосуються витрат, понесених після оформлення права власності на будинок та стосуються оздоблювання будинку ( а.с. 46-54), в якому також прописана та має право на проживання [PERSON] зокрема, придбання побутової техніки та меблів ( а.с. 10-11). Згідно ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні. Оскільки третьою особою з самостійними вимогами [PERSON] не доведено підстави визнання за нею ? частини будинку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial