Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та стягнення відсотків за користування коштами. В обґрунтування вимог вказує, що займається підприємницькою діяльністю та у жовтні 2017 року здав у оренду відповідачам - подружжю [PERSON] контейнер на Хмельницькому речовому ринку для здійснення ними торгівлі одягом, який вони придбавали у нього ж по оптових цінах, а реалізовували по роздрібних, та вони співпрацювали таким чином декілька років. У 2017 році почались затримки із поверненням коштів за товар, тому вони у квітні провели звірку ділових стосунків, за результатами якої виявили недостачу коштів на суму 8025 доларів США. Подружжя [PERSON] визнало, що кошти вони використали на сімейні потреби, тому запропонували написати розписку про наявність у них боргу, тобто їхні відносини трансформувалися у боргові зобов`язання подружжя перед позивачем, відбулась новація боргу. Під час написання боргової розписки [PERSON] були присутні позивач, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 26.06.2017 року. Однак, на час звернення з позовом до суду відповідачі борг не повернули, від зустрічей ухиляються. Таким чином, позивач просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, борг в сумі 8025 доларів США (що еквівалентно 209364,22 грн.), а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання з 26.04.2017 року по 26.04.2020 року в сумі 723,57 доларів США (що еквівалентно 18877,22 грн.) та понесені судові витрати. Ухвалою Старосинявського районного суду від 09 червня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник - адвокат Шкодяк І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про місце та час розгляду справи повідомлені судом належним чином за встановленим зареєстрованим місцем їх проживання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лозінський М.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, підтримав попередньо поданий відзив, згідно з яким відповідач [PERSON] заперечує фактичні обставини, викладені у позові, щодо наявності ділових стосунків із позивачем, та вказує, що вона працювала у ФОП [PERSON] продавцем одягу, однак жодних товарів в нього не купувала, а розписка чоловіком була написана під психологічним тиском позивача. [PERSON] заперечує, що вона купляла товар у позивача для подальшого продажу та те, що внаслідок цього наявний борг за товар, оскільки такі твердження позивача не підтверджені та не доведені. Щодо новації боргу, на наявністю якої посилається позивач у позовній заяві, то в даному випадку відсутні обов`язкові умови новації, а саме не доведено існування первинного зобов`язання, яке трансформується у нове зобов`язання - боргове, відсутня домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання, а також новаційне зобов`язання повинно пов`язувати тих самих сторін, що і первинне зобов`язання. Відповідач [PERSON] направив до суду письмові пояснення, згідно яких вказав, що заперечує проти позовних вимог, оскільки його дружина працювала продавцем на речовому ринку у позивача [PERSON] , якого він зустрів на ринку 26.04.2017 року, та знаючи, що він є чоловіком [PERSON] , повідомив, що була проведена ревізія та виявлено недостачу товару у дружини, та в ході розмови вимагав повернути кошти за товар, недостачу якого допустила дружина, працюючи в нього, тому він під писком написав розписку на суму 8025 доларів США, хоча жодних коштів в якості позики чи майна у [PERSON] не отримував. Також вказав, що перебуває за кордоном та не має змоги бути присутнім при розгляді справи. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, показання допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 26 квітня 2017 року [PERSON] написав позивачу [PERSON] письмову розписку. Згідно змісту вказаної розписки [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) зобов`язується віддати борг в сумі 8025 доларів США [PERSON] два місяці до 26.06.2027 року, борг виник у зв`язку з тим, що моя дружина [PERSON] , [INFO] , працюючи у ФОП [PERSON] взяла товар та не повернула, товар був взятий на суму 8025 доларів США, борги дружини зобов`язуюсь повернути до 26.06.2017 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно судової практики Верховного Суду, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-1967цс15. Дослідивши надану позивачем розписку [PERSON] від 26.04.2017 року, суд приходить до висновку, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем [PERSON] від позивача грошових коштів у сумі 8025 доларів США у борг. Зміст наданої розписки свідчить про її написання з метою врегулювання між сторонами інших відносин, що стосуються коштів за неповернений товар дружиною автора розписки [PERSON] , яка, як вказаною у розписці, працювала у ФОП [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні за його клопотанням та згодою позивач [PERSON] , як свідок, надав суду показання про те, що відповідач [PERSON] звернулась до нього на речовому ринку м. Хмельницького із пропозицією про те, що вона буде у нього купляти товар, та перепродувати по роздрібних цінах, тому він здав їй у оренду контейнер на ринку, у якому відповідач здійснювала продаж товару, між ними були довірливі відносини та вони так працювали протягом 4 років, періодично проводили звірки та претензій не було. Чоловік [PERSON] [PERSON] із ним не співпрацював, а працював на сусідньому ринку у іншого підприємця. У 2017 році звірку проводили рідше, а після того, як [PERSON] не вийшла на ринок на роботу в орендований контейнер, він не міг з нею зв`язатись, а ключі від контейнера приніс чоловік. Після цього, він провів на контейнері звірку (ревізію), та виявив борг на суму 8025 доларів США. [PERSON] не появлялась на ринку, на дзвінки не відповідала, тому він підійшов до [PERSON] для узгодження розрахунку, який повідомив, що у дружини брат потрапив у ДТП, тому необхідні були кошти, зобов`язався віддати, після чого написав письмову розписку на території ринку. Допитана, як свідок дружина позивача [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що у квітні вона із чоловіком приїжджали на ринок, де [PERSON] близько 12-13 год. написав чоловікові розписку на суму 8025 доларів США, а вона у цей час знаходилась у автомобілі, після чого чоловік повідомив їй про написання даної розписки. Свідок [PERSON] повідомила, що є також підприємцем та здійснює на ринку реалізацію товару, який попередньо купляє у сина [PERSON] , а контейнер [PERSON] , яка також декілька років брала у сина товар та перепродувала, знаходився неподалік. У 2017 році вона хворіла, а з березня уже вийшла на роботу, через деякий час [PERSON] не з`являлась на ринку у контейнері, після чого вони знайшли її чоловіка, який приніс ключі, відкрили контейнер та склали список товару, якого не було, після чого встановили суму недостачі, а чоловік написав сину розписку. Також суд зауважує, що відповідач [PERSON] згідно письмових пояснень не заперечує факту написання ним розписки від 26.04.2017 року, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів від [PERSON] . Таким чином, з`ясувавши обставини справи, судом встановлено, що під час написання розписки від 26.04.2017 року учасниками правочину не дотримано умов, за яких договір позики може вважатися укладеним, оскільки як слідує із змісту розписки, показань позивача та свідків в судовому засіданні, кошти у позику за даною розпискою не передавалися, а сума боргу, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, не є позиченими грошовими коштами, а є сумою заборгованості за переданий позивачем відповідачу [PERSON] під реалізацію товар або допущеною недостачею працівника ФОП [PERSON] . Щодо доводів позивача про новацію боргу, оскільки договірні зобов`язання між сторонами трансформувались у боргові зобов`язання за розпискою від 26.04.2017 року, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19). Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим позивачем [PERSON] на порушення вказаних вимог не надано доказів, а судом не встановлено, яке саме первинне зобов`язання існувало між сторонами у справі (договір купівлі-продажу, трудові відносини, тощо) та які саме правовідносини стали підставою для виникнення обов`язку сплати на користь позивича боргу в сумі 8025 доларів США. Сам позивач, допитаний як свідок, у судовому засіданні заперечив твердження у позовній заяві про те, що у нього були договірні правовідносини із подружжям [PERSON] , тобто із обома відповідачами, а вказав, що домовленість про надання товару під реалізацію була між ним та [PERSON] , з якою вони співпрацювали чотири роки, а відповідач [PERSON] працював на іншому ринку у іншого підприємця. Надана розписка не свідчить про те, що між сторонами (згідно розписки [PERSON] та [PERSON] ) існували якісь первинні договірні зобов`язання і була домовленість про новацію. У даній розписці від 26.04.2017 року відсутня письмова згода [PERSON] про намір вчинити новацію, тобто домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання та виникнення узгодженого ними нового зобов`язання. Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування передбачених законом умов новації зобов`язання. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Outcome: dismissed