Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Відповідач), під час розгляду справи надав заяву про зміну підстав та предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд поновити його на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління з охорони та режиму (охорона та режим, технічні засоби та проекти) департаменту безпеки Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»; стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 266,47 грн. за період з 11.02.2016 року по дату ухвалення рішення включно; стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому Відповідачем внаслідок незаконного звільнення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №119/л від 10.02.2016 року його було звільнено з посади контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління з охорони та режиму (охорона та режим, технічні засоби та проекти) департаменту безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України в зв'язку із скороченням штату працівників. 12.02.2016 року він отримав під розписку трудову книжку із записом про звільнення. 22.02.2016 року за місцем проживання він отримав поштою текст наказу про звільнення №119-л від 10.02.2016 р. Позивач вважає, що його звільнено незаконно і він підлягає поновленню судом на попередній роботі, оскільки він є членом Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Третя особа) питання про його звільнення було винесено на засідання профкому. За результатами розгляду клопотання адміністрації підприємства президія профкому своїм рішенням від 01.02.2016 року відмовила у наданні згоди на його звільнення. Однак незважаючи на це, Відповідачем було видано наказ про звільнення, який мотивований тим, що в рішенні Третьої особи відсутнє обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення. Однак, з таким висновком Відповідача він не погоджується, так як вважає, що в рішенні Третьої особи наведено детальне обґрунтування причин відмови у звільненні і воно є обґрунтованим, це зокрема: неврахування адміністрацією підприємства переважного права працівника на залишення на роботі, як особи з більш високою кваліфікацією; неврахування адміністрацією підприємства переважного права працівника на залишення на роботі як особи, яка має більш тривалий стаж роботи на підприємстві - з 2000 року; неврахування переважного права працівника на залишення на роботі як особи, яка має на утриманні трьох непрацюючих членів сім'ї(діти 8, 10 і 19 років); ненадання працівнику для розгляду всіх наявних на підприємстві вакантних робочих місць. З наведеного випливає висновок про незаконність його звільнення. Таким чином вважає, що з Відповідача на його користь підлягають стягненню грошові кошти в розмірі середнього заробітку за кожний день, починаючи від 11.02.2016 року по дату прийняття рішення, із розрахунку середньоденної заробітної плати шляхом ділення загальної суми заробітної плати за грудень 2015 р. - січень 2016 р. (7727,5 грн.) на кількість відпрацьованих робочих днів (29 днів) та складає 266,47 грн. Оскільки Відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти працею своїм дітям на життя, внаслідок чого він втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, не мав засобів для забезпечення належного рівня життя своєї сім`ї. Всі зазначеним моральними стражданнями, його заподіяно моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити та зазначив, що Відповідач невірно тлумачить зміст ст. 43 КЗпП України, розцінюючи позицію профспілки, викладену у рішенні від 01.02.2016 року про відмову в задоволенні клопотання роботодавця, як відсутність обґрунтування відмови. Також стосовно строку подання позову і його порушення ( на думку Відповідача), вказує, що до позову подано клопотання про поновлення строку подання позову, в якому з посиланням на ст. 234 КЗпП України просить поновити цей строк, оскільки його порушення викликано не винними діями позивача, а недоліками в роботі ДП «Укрпошта». Моральна шкода є похідною від винних дій відповідача і в разі встановлення наявності останніх позивач не вправі вимагати відшкодування моральної шкоди, наявність, зміст і розмір якої зазначені в заяві про зміну підстав та предмету позову, збільшення позовних вимог, у зв'язку із чим позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав та пояснив, що при звільненні Відповідачем не враховано переважне право на залишення Позивача на роботі, зокрема наявність на його утриманні трьох дітей та відсутність дисциплінарних стягнень. Зауважив про те, що позивачу було запропоновано посади, які він не міг зайняти за станом свого здоров`я. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити та надав до суду письмові заперечення та письмовий відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у ньому та зазначив, що з урахуванням норм до ст.ст. 64, 65 Господарського кодексу України Відповідачем було прийнято наказ №713 від 25.06.2015 року «Про внесення змін в організаційну структуру управління департаменту з безпеки», відповідно до якого, задля забезпечення оптимального завантаження контролерів на контрольно-пропускних пунктах департаменту з безпеки виключаються штатні одиниці, зокрема, 6 одиниць контролерів на контрольно-пропускному пункті. 07.07.2015 року розпорядження по департаменту з безпеки №193 було визначено відповідальних осіб для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відповідності до наказу від 25.06.2015 року №713. За результатами розгляду даного питання було прийнято рішення про скасування, зокрема, посади [PERSON], що відображено в Протоколі від 09.07.2015 року №1. 10.07.2015 року було видано Наказ по підприємству №782 «Про вивільнення працівників та створення комісії», яким підлягає скасуванню посада контролера на контрольно-пропускному пункті, на якій працював Позивач та створення комісії для вирішення питання для подальшого працевлаштування, передбаченого нормами ст. 49-2 КЗпП України, з яким Позивач був ознайомлений 13.07.2015 року. 13.07.2015 року Позивач був ознайомлений з Попередженням №2 про майбутнє вивільнення з пропозицією іншої роботи, але від підпису відмовився. 14.07.2015 року до Криворізького міського центру зайнятості направлено інформаційний лист про можливе вивільнення. 14.07.2015 року. Позивачу було повторно запропоновано список вакантних робочих місць, про що складено відповідний Акт №10. Позивач вибрав посади складача поїздів 4 розряду та електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання 5 розряду та отримав відповідні направлення для співбесіди. Однак, Позивач не надав згоди на переведення на посаду електромонтера і не надав в кадрове адміністрування особисту заяву на переведення, причин не повідомив. Разом з тим, написав особисту заяву на переведення на посаду складача поїздів, йому були видані необхідні документи. Однак, згідно медичного висновку Позивач не має можливості виконувати за даною професією за станом здоров'я. 16.12.2015 року було складено Акт №11 про надання роботи, в якому зазначено про повторну пропозицію вакантних місць Позивачу. Позивач обрав посаду машиніста насосних установок та написав особисту заяву, однак за медичним висновком, виконувати обов'язки, передбачені зазначеною посадою Позивач не міг у зв'язку зі станом свого здоров'я. 13.01.2016 року при черговому ознайомленні зі списком вакантних посад, Позивач вибрав посаду оператора котельні 5 розряду, що підтверджено Актом №11, однак згоди на переведення не надав. Більш того, відповідно до п.4.5 Колективної угоди, з метою можливого самостійного пошуку надавались робочі дні зі збереженням заробітної плати, про що виданні були розпорядження. Стосовно доводів Позивача щодо порушення норм ст. 43 КЗпП України, а саме звільнення без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, вони не відповідають дійсності, оскільки 19.01.2016 року Відповідачем було направлено подання про надання згоди на звільнення з підприємства Позивача. Третьою особою було направлено своє рішення в якому відмовлено в наданні дозволу на звільнення Позивача, у зв'язку із скороченням штату. Однак, профспілкою, замість об'єктивного розгляду фактів та письмових доказів, наданих адміністрацією Відповідача, через формальне ставлення, зроблено необґрунтований висновок. Крім того, звільнення Позивача було здійснено з чітким дотриманням норм діючого законодавства про працю, отже вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними. Таким чином звільняючи Позивача, Відповідач діяв з чітким дотриманням вимог діючого законодавства, вжив всіх необхідних, вичерпних заходів, передбачених діючим законодавством, для подальшого працевлаштування Позивача. Дії Відповідача є цілком законними, а позовні вимоги Позивача необґрунтованими. Представник третьої особи - Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги Позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Порядок вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України. Судом встановлено, що [PERSON] працював контролером на контрольно-пропускному пункті на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та був членом первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №713 «Про внесення змін в організаційне структуру управління департаменту з безпеки» від 25.06.2015 року з метою виключення дублювання функцій забезпечення інформаційної безпеки підприємства, а також для забезпечення оптимальної завантаженості контролерів на контрольної-пропускних пунктах департаменту з безпеки були внесенні зміни в організаційну структуру управління та штатний розпис департаменту з безпеки, та введення їх в дію з 17.09.2015 р, та виключені штатні одиниці згідно додатку 1 до наказу (Том №1 а.с. 17-18). Згідно з вище вказаного наказу та додатків до нього, була виключена штатна одиниця контролера на контрольно-пропускному пункті та встановлена нова організаційна структура управління департаменту з безпеки (Том №1 а.с. 19-21). Дані обставини щодо зміни в організації праці та скорочення штату працівників в управлінні департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» сторонами визнавались. Відповідно до Акту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01.07.2015 року Позивач з наказом №713 від 25.06.2016 року ознайомлений, а від підпису у відомості про ознайомлення з наказом відмовився (Том №1 а.с. 22). Згідно Розпорядження №193 «Про визначення працівників, які мають першочергове право на залишенні на роботі у зв'язку із зміною в організації виробництва та праці відповідно до наказу №713 від 25.06.2015 р.» від 07.07.2015 року було визначено відповідальних осіб для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Протоколом №1 від 09.05.2015 року було визначено працівників штатні позиції, яких підлягають скороченню, зокрема в якій було зазначено Позивача (Том №1 а.с. 23-31). 10.07.2015 року було видано Наказ №782 «Про вивільнення працівників та створення комісії», яким підлягає скасуванню посада контролера на контрольно-пропускному пункті, на якій працював Позивач та створення комісії для вирішення питання для подальшого працевлаштування, передбаченого нормами ст. 49-2 КЗпП України, з яким Позивач був ознайомлений 13.07.2015 року із зазначенням, що з наказом не згодний (Том №1 а.с. 32). 13.07.2015 року Позивач був ознайомлений з Попередженням №2 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи, від підпису в якому він відмовився, та наданням списку вакантних посад на підприємстві (а.с. 33-35). Згідно з Акту «Про відмову від переводу» №2 від 13.07.2015 року [PERSON] відмовився від переводу на іншу роботу в межах підприємства (а.с. 36). Відповідно до Акту №10 від 11.09.2015 року про надання роботи Позивачем було обрано професії посади складача поїздів 4 розряду та електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання 5 розряду та отримав відповідні направлення для співбесіди, від підпису акту відмовився (а.с. 38 -39, 40, 41). Позивачем була написана особиста заява на переведення, однак згідно медичного висновку Позивач не може виконувати роботи по професії складач поїздів з врахування стану здоров'я. Згідно Акту №11 від 11 від 16.12.2015 р. про надання роботи, в якому зазначено про повторну пропозицію вакантних місць Позивачу. Позивач обрав посаду машиніста насосних установок та написав особисту заяву (а.с. 42-45), однак за медичним висновком, виконувати обов'язки, передбачені зазначеною посадою Позивач не міг у зв'язку зі станом свого здоров'я. Із врахуванням відповіді директора медичного центру підприємства, [PERSON] не може працювати по професіям складач поїздів, машиніст насосних установок (а.с. 59). 13.01.2016 року при черговому ознайомленні зі списком вакантних посад, згідно Акту №12 про надання роботи, Позивач вибрав посаду оператора котельні 5 розряду та було виписано направлення, однак згоди на перевод не надав від підпису в акті відмовився та направлення отримав, однак не підписав (Том №1 а.с. 46, 47). Після співбесіди з керівником структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, Позивач не дав згоду на переведення, зазначивши, що йому не підходить вакансія. Крім того, відповідно до п.4.5 Колективної угоди, на підставі особистої заяви Позивача, з метою можливого самостійного пошуку надавались робочі дні зі збереженням заробітної плати, про що виданні були розпорядження: №292 від 01.10.2015 року - 01.10.2015 р.; №296 від 05.10.2015 р. - 03.10.2015 р.; №260 від 22.12.2015 р. - 24.12.2015 р. (Том №1 а.с. 48-56). 19.01.2016 р. за вих. №05-89 голові профспілкового комітету Відповідачем було направлено подання з вимогою розглянути в установлені законодавством строки подання і надати згоду на звільнення з підприємства [PERSON] у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України (Том №1 а.с. 57-61). Згідно виписки із протоколу засідання президіума профкома ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01.02.2016 року було відмовлено в наданні згоди на звільнення [PERSON] (Том №1 а.с. 8). Суд вважає, що доводи Позивача щодо порушень при скорочення [PERSON] у зв'язку з відмовою профспілкової організації надати згоду на його звільнення, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України, частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права. Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України). Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15. Згідно з виписки із протоколу засідання профспілки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01.02.2016 року відповідно до якого профспілка не надає згоду на звільнення [PERSON] з посади контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління по охороні і режиму департаменту безпеки, за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, прийняте в порушення ст. 42 КЗпП України, а саме неврахування право працівника на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією; з великим стажем роботи з 2000 року; як працівника, який має на утриманні 3-х непрацюючих членів сім'ї; та у порушення ч.3 ст. 49-2 КЗпП України на час звільнення [PERSON] надали не всі вакантні місця, які маються на підприємстві. Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. А за частиною другої статті 42 КЗпП України перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників, визначених пп. 1 - 9 цієї статті, але за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації. Відповідачем були враховані положення, передбачені ч.1 ст. 42 КЗпП України, при визначенні працівників штатні позиції яких підлягають скороченню, що підтверджується протоколом про результати розгляду питання про визначення працівників департаменту безпеки, як мають переважене право на залишення на роботі у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці №1 від 09.05.2015 року та Додатком до протоколу №1, а саме порівняльна таблиця 27 працівників, що займають штатні одиниці, які підлягали скороченню, згідно якої Позивач у порівняні з іншими працівниками лише один раз проходив підвищення кваліфікації (Том №1 зворот а.с.97, а.с. 98- 100 ). Також комісією Відповідача були враховані і інші дані, що характеризують продуктивність праці Позивача, якість виконання трудових обов'язків, ставлення працівника до роботи, дисциплінованість. З характеристики [PERSON], наданої його безпосереднім начальником, вбачається, що позивач зарекомендував себе як посередній працівник, має зауваження щодо виконання основних норм і вимогам охорони праці (Том №1 а.с. 64,65), показників по роботі по здійсненню пропускного режиму на підприємстві тривалий час не має , тощо. За своїми морально-діловими якостями для праці контролера на КПП у складі офісної охорони не придатний (Том №1 а.с . 66-67). З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012 р., Верховний суд України дійшов висновку про те, що рівень кваліфікації працівника включає не тільки його освітній рівень і стаж роботи, але також здатність виконувати конкретні доручення. Виходячи з цього, суд вважає поняття кваліфікації працівника оціночними таким, що підлягає встановленню у кожній конкретній справі залежно від встановлених судом обставин. Таким чином, роботодавець на свій розсуд може визначати, чи відповідає працівник певній кваліфікації, необхідній для тієї або іншої посади. Отже судом встановлено, що Позивач не мав більш високу продуктивність праці і кваліфікацію, що за сукупністю цих двох показників та свідчить про відсутність переважного права у нього, передбаченого ч.1 ст. 42 КЗпП України. У відповідності до ч.6 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим, у по Однак, рішення профкому ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ґрунтується лише на поясненнях самого вивільненого працівника, та не містить обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення [PERSON], у порівнянні з ким саме він має переважне право на залишення на займаній посаді з урахуванням кваліфікації та продуктивності праці, тому відповідачем було дотримано вимоги статті 43 КЗпП України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Позивачу неодноразово надавався список вакансій (4 рази), у тому числі й з правом перенавчання за рахунок коштів підприємства на іншу спеціальність, але жодна з посад не влаштувала Позивача з урахуванням стану його здоров'я та неодноразово надавались оплачувані дні для самостійного пошуку роботи за заявою самого Позивача. Також відповідачем було повідомлено Криворізький центр зайнятості щодо майбутнього вивільнення працівників (Том № а.с. 37), в якому з 18.02.2016 року Позивач був зареєстрований як безробітний. Разом з тим, доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності (а.с. 178-180) не беруться до уваги, оскільки пропущений позивачем строк на звернення до суду підлягає відновленню, оскільки він є пропущеним з поважних підстав, так як згідно опису відправлення, позовна заява направлена до суду 11.03.2016 року (а.с. 146). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що при звільненні Позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зокрема враховані положення ч.1 ст. 42 КЗпП України, про відсутність у нього переважного права на залишенні на роботі перед іншими працівниками, дотримано вимоги закону при звільненні Позивача щодо попередження про звільнення за два місяці, наявність відмови Позивача від запропонованих вакансій та зміни організації праці та скорочення штату на підприємстві, що свідчить про те, що звільнення. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, позивач звільнений від сплати судових витрат при поданні позову, судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed