Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 150 000 гривень; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 вересня 2012 року він позичив [PERSON] 150 000 гривень до 10 вересня 2013 року. На підтвердження укладеного договору позики він видав йому розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг йому не повернув. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] на протязі більше шести місяців не повертав йому борг, він був позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю приватною власністю - грошима, що безсумнівно завдавало йому моральні страждання. Він був змушений неодноразово звертатись до відповідача з проханням швидше повернути йому його гроші, але це не давало бажаного результату, здебільшого [PERSON] відповідав відмовою мотивуючи її тим, що немає грошей. Йому доводилося витрачати багато часу на зустрічі з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10 вересня 2012 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 гривень, з кінцевим строком повернення боргу до 10 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою, наданою позивачу з боку [PERSON] (а.с. 2). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 150 000 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1500 гривень, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved