Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення групи приміщень [ADDRESS], загальною площею 81,0 кв.м. та житловий будинок незавершений будівництвом (готовністю 81%), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №3222484001:01:022:0029. Також, позивач просив зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (свідоцтво номер [NUMBER]) провести державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення групи приміщень [ADDRESS], загальною площею 81,0 кв.м. та житловий будинок незавершений будівництвом (готовністю 81%), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №3222484001:01:022:0029. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він та відповідач [PERSON] 20 травня 2014 року уклали попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень та житлового будинку незавершеного будівництвом, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та на виконання договірних відносин ним було здійснено повну оплату за предмети майбутніх договорів купівлі-продажу, проте відповідач, всупереч умовам попереднього договору ухиляється від нотаріального посвідчення основних договорів купівлі-продажу, чим порушує умови попереднього договору. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, а розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] просив розгляд справи провести за його відсутності та ухвалити рішення на підставі матеріалів наявних у справі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так судом встановлено, що 20 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень та житлового будинку незавершеного будівництвом, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися не пізніше 09 (дев'ятої) години 00 хвилин 21 травня 2014 року укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень групи приміщень [ADDRESS], а також укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництвом (готовністю 81%), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний Попередній договір був укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3792. Відповідно до п. 1.2 Попереднього договору предметом майбутніх договорів купівлі-продажу є: нежитлові приміщення грипи приміщень [ADDRESS], загальною площею 81,0 кв.м. та житловий будинок незавершений будівництвом (готовністю 81% ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №3222484001:01:022:0029. Відповідно до п. 1.2.2 Попереднього договору Вартість кожного з об'єктів продажу буде визначена на момент укладання Сторонами Основних договорів. Сторони погодили, що загальна вартість Об'єктів продажу становитиме 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 коп. Таким чином, підписавши Попередній договір сторони досягли усіх істотних умов договору. Як встановлено судом та письмово підтверджено у тексті Попереднього договору, сторони погодили усі істотні умови Основних договорів. Також, судом було встановлено, що позивачем були вчинені реальні дії щодо виконання умов Основних договорів, а саме 21 травня 2014 року позивачем була здійснена повна оплата вартості об'єктів в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 коп., що підтверджується розпискою, перед укладенням Основних договорів, яка є повною оплатою за предмет майбутніх договорів купівлі-продажу. Проте, у визначений в Попередньому договорі час відповідач [PERSON] не з'явилася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] для посвідчення договорів купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна, таким чином порушила умови п.1.1. та п.2.6 Попереднього договору, про що була складена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від « 21» травня 2014 року. Відповідно до умов Попереднього договору, у разі якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов'язань за цим договором (тобто ухиляється від укладення Основного договору), інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про примушення укласти Основні договори, на умовах, визначених Попереднім договором. Відповідно до статті 41 Конституції України право власності набувається у порядку, визначеному законом. Частиною 5 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права можуть виникати зокрема, з рішення суду. Згідно ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що всупереч положенням Попереднього договору, жодних дій направлених на повернення грошових коштів від [PERSON] не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язань за Попереднім договором, у зв'язку з чим позивач набув права вимагати належного виконання зобов'язання в судовому порядку. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. До передбачених статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус, який вчинив нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію речового права, що виникло у результаті вчинення такої дії. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду належні та допустимі докази, довів суду їх переконливість, а також довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідачем доводів позивача не спростовано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що відповідачами вимоги позивача фактично не заперечувались, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, судовий збір у розмірі 3654,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved