Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 24 серпня 2013 року відповідач [PERSON] позичила у нього гроші у сумі 98000грн., про що власноручно написала розписку. [PERSON] зобов'язалась до 01 травня 2014 року повернути борг, але у встановлений термін відповідач не виконала свої зобов'язання. Станом на 01 березня 2015 року відповідач має заборгованість в сумі 127538,09грн., у тому числі: сума основного боргу 98000грн., інфляційні нарахування - 26839,73грн., 3% річних - 2698,36грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також всі понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, а також додатково пояснив, що укладаючи договір позики сторони домовились, що [PERSON] буде повертати [PERSON] гроші частинами, тому в договорі слово частково слід вважати як частинами. Просив стягнути з відповідача на користь позивача борг по розписці в сумі 98000грн., та штрафні санкції відповідно до ст.625 ЦК України, а саме: інфляційні нарахування в сумі 26839,73грн., 3% річних в сумі 2698,36грн., а також всі понесені позивачем судові витрати. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації (а.с.51). Заяви про розгляд справи у її відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 22.06.2015р. згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 серпня 2013 року відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] гроші у сумі 98000грн., про що власноруч написала розписку (а.с.17). Згідно розписки відповідач взяла на себе зобов'язання повернути борг до 01 травня 2014 року. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.526, 625, 1046-1050 ЦК України. Також, встановлюючи природу спірних правовідносин, судом відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України була врахована правова позиція, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, даючи правову оцінку розписці, написаною [PERSON] 24.08.2013р., в контексті ст.ст.1046-1050 ЦК України, суд вважає, що вказана розписка є договором позики, оскільки в ньому вказані всі умови, в тому числі істотні, що притаманні договору позики. У договорі вказані його сторони: [PERSON] позикодавець, [PERSON] позичальник; предмет договору грошові кошти; сума договору 98000грн.; порядок повернення позики частинами, та строк, до якого необхідно повернути всю суму позики до 01.05.2014 року. Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики від 24.08.2013р. є обґрунтованими та доведеними, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 98000грн. Що стосується вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, то суд зазначає, що такі вимоги також заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки позика є грошовим зобовязанням, то у звязку з невиконанням позичальником [PERSON] умов договору позики про своєчасне повернення позики настають наслідки, передбачені ч.1 ст.1050, ст.625 ЦК України. Судом перевірений розрахунок позивача [PERSON], він є вірним, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути інфляційні нарахування в сумі 26839,73грн. та три проценти річних в сумі 2698,36грн. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у сумі 1517,18грн., які складаються: з судового збору в розмірі 1275,38грн. (а.с.1) + оголошення у пресі 120грн. (а.с.43) + судового збору за заяву про забезпечення позову 121,80грн. (а.с.21), належить стягнути з відповідача на користь позивача. Також з відповідача відповідно до вимог ст.ст.84, 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1200грн. (а.с.54-55). Вказана сума є обґрунтованою, доведеною та не перевищує встановлений граничний розмір, передбачений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. №4191-VI.

Outcome: approved