Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 червня 2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 400, та реєстрації права власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2013 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 86299412254, являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Гагаріна, 17, с.Настасівка, Томаківського району Дніпропетровської області. Як власник зазначеного нерухомого майна, позивач вирішив реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз зясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 103302. Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: вул. Гагаріна, 17, с.Настасівка, Томаківського району Дніпропетровської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,2500 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. В позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо оформлення передачі йому у власність зазначеної земельної ділянки, так як місцезнаходження [PERSON] йому невідоме. За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в.т.ч. шляхом опублікування оголошення про її виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. \~ \~ \~ \~За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 червня 2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 400 ( а.с. 8), та реєстрації права власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2013 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 86299412254 ( а.с.9-10), являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Гагаріна, 17, с.Настасівка, Томаківського району Дніпропетровської області. Проте присадибна земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, на праві власності належить [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 103302, копію якого додано до матеріалів справи (а.с.11). Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: вул. Гагаріна, 17, с.Настасівка, Томаківського району Дніпропетровської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,2500 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. Відповідно, приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу [PERSON], 15.01.2019 року за № Д-1/02-17, надано розяснення щодо неможливості оформлення права власності на земельну ділянку за позивачем відповідно до вимог глави 10 п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 ( а.с.7). За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене\~статтею 120 ЗК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За\~\~цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 6\~ст. 13 Закону України\~«Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість обєкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 24.01.2019 року становить 10 000,00 грн. ( а.с.12). Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати судового збору на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved