Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Просить стягнути з [PERSON] на його користь користь суму основного боргу 11000 грн., 10 % згідно розписки в розмірі 1100 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2831 грн. 40 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позову вказує, що 16.08.2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики в формі розписки, у відповідності до якого він передав [PERSON] грошову позику в розмірі 11000 грн. Згідно даного договору відповідач мала повернути позику та 10 % від суми позики 20 серпня 2012 року. Сума позики відповідачкою не повернута, а вимоги повернути борг відповідачка ігнорує. На підставі ст.625, 1047 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Розрахунок відповідно зроблений позивачем в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує. Визнав факт повернення йому відповідачкою 1200 грн., проти врахування цієї грошової суми у зменшення суми основного боргу не заперечує. Відповідач повідомлявлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Відповідач 10.11.2015 р. надала заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з її від'їздом. Суд вважає причину неявки відповідачки у судове засідання неповажною. Також відповідач подала до суду письмову заяву у якій вказує, що повернула позивачу близько 4000 гр., але чеки про повернення грошей через має лише на 600 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Факт укладання 16.08.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] договору позики підтверджується розпискою(а.с.18), у відповідності до якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошову позику в розмірі 11000 грн. яку мала повернути 20.08.2012 р. із сплатою за користування грошовими коштами 10 % від суми позики. В судовому засіданні встановлено що відповідачкою повернуто позивачу 05.11.2014 року 400 грн., 26.05.2015 р. 200 грн.(підтверджено чеками банку наданими відповідачем), та ще 600 грн. різними сумами та в різний час, встановити який неможливо, але це визнав позивач у судовому засіданні. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає повернутою відповідачкою з основного боргу грошову суму 1200 грн. та вираховує її від загальної заборгованості за договором позики. Суд погоджується з розрахунком інфляційного нарахування зробленого відповідно до норм законодавства позивачем у позовній заяві. На підставі викладеного,

Outcome: partial