Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі більше року не проживають в квартирі, їх речі та майно відсутні, вони не беруть участі в утриманні житла та не вносять плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідачів, змушує позивача сплачувати за них кошти, в той час, коли вони не користуються та не проживають в даній квартирі. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому, та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення представника позивача та показаннясвідків, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 19 травня 2005 року за реєстром № 464 та зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 14 червня 2005 року за № 31946. Даний факт підтверджується довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 06 серпня 2019 року за № 2488 та Витягом з Державного реєстру правочинів № 1012008 від 19.05.2005 р. Згідно довідки та акту від 12.03.2019 р., складених та виданих ОСББ «Перспектива» вул. Степана Будного, 22» вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак не проживають на протязі трьох років. У судовому засіданні з`ясовано, що відповідачі за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] , не проживають більше року та не користуються даною квартирою, їх особисті речі у квартирі відсутні. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживають більше трьох років. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачі не подали будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача. Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачами, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, а тому, слід усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved