Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визначити, що йому - [PERSON] належить 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові; визначити, що його батьку - [PERSON], який помер 01 листопада 2011 року, належала 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові; визнати за ним - [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, в порядку спадкування за законом після смерті 01 листопада 2011 року його батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про право власності від 25 серпня 1994 року, квартира №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності йому - [PERSON], його матері [PERSON] та батьку [PERSON]. Однак, право власності на вказану квартиру не було належним чином зареєстроване в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. 24 лютого 1999 року його матір [PERSON] померла. Після смерті матері він успадкував належну їй 1/3 частину квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, та зареєстрував право власності на спадкове майно в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Однак, зареєструвати право власності у спірному житлі, яке виникло на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, він позбавлений можливості у зв'язку з тим, що не був визначений розмір часток кожного із співвласників. У зв'язку з рівністю часток, просить визначити, що його та його батька частка у спірному житлі становить по 1/3 частині. 01 листопада 2011 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з належної йому частки спірної квартири. На випадок своєї смерті його батько 03 березня 2009 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого заповів йому - [PERSON] належну йому частку у спірній квартирі. Будучи спадкоємцем за заповітом він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом з спадкодавцем у спірній квартирі, що стверджується відповідно довідкою з місця проживання, виданою 04 червня 2014 року БУ №4. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на квартиру не визначено частки померлого [PERSON] та його право власності не було зареєстроване у встановленому законом порядку.У зв'язку з наведеним, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] міська рада явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності за наявних у справі достатніх доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ Згідно свідоцтва про право власності, виданого 25 серпня 1994 року Квартирно- експлуатаційною частиною району, квартира [ADDRESS] «а» у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], його матері [PERSON], та батьку [PERSON] (а.с.7, 8). 24 лютого 1999 року матір позивача [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії I-СГ №143885, виданим відділом РАГС Львівського міськвиконкому (а.с.11). 20 вересня 1999 року державним нотаріусом П'ятої [PERSON] державної нотаріальної контори видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові, та зазначено, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 01 листопада 2011 року так і не зареєструвавши в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, своє право власності на частку у вищезазначеній квартирі, батько позивача [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії I-СГ №266475, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.13). Так, 03 березня 2009 року батьком позивача [PERSON] на випадок своєї смерті було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого він заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові своєму сину - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини \~входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент\~відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1\~ст.182 ЦК України\~передбачено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Однак, лише 18 лютого 2014 року, тобто після смерті батька, позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 вересня 1999 року, після смерті матері - [PERSON], що стверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2014р. (а.с.10, 60). Як встановлено судом та стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08 грудня 2015 року за №49286173, щодо нерухомого майна квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові, то на таку зареєстроване право власності лише на вищезазначену 1/3 частину, яка виділена після смерті матері позивача - [PERSON], та зареєстрована за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 вересня 1999 року (а.с.60). Судом встановлено, що окрім вищезазначеної 1/3 частки квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові, яка виділена після смерті [PERSON], та зареєстрована за позивачем [PERSON], розмір часток кожного із співвласників не визначений та право власності на нерухоме майно в порядку передбаченому ст.182 ЦК України\~так і не зареєстроване. Відповідно ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~\~ Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року п.12 роз'яснено, що за загальними правилами ч.2 ст.372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст. 370, ч.2 ст. 372 ЦК України). Таким чином, виходячи з рівності часток та враховуючи що співвласників майна згідно свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 25 серпня 1994 року, було троє, суд вважає можливим визначити, що кожному із співвласників у квартирі [ADDRESS] «а» у м.Львові, належить по 1/3 частині. А відтак, позовні вимоги щодо визначення за позивачем [PERSON] 1/3 частини квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, та за померлим 01 листопада 2011 року [PERSON] 1/3 частини квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, є підставними та підлягають до задоволення. Згідно положень ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини позивач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що стверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу Будинкоуправління №4 за №0593 від 04.06.2014р. (а.с.15), та фактично вступив у володіння та користування спірною квартирою, а тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7\~\~від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з тверджень позивача, державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] у зв'язку з тим, що не визначені частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та відсутністю державної реєстрації права власності. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене,а також те, що належна спадкодавцю частка у спірній квартирі за вимогами ст.1218 ЦК України війшла до складу спадщини, неможливість оформлення позивачем, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька, спадкових прав у встановленому законом порядку, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті 01 листопада 2011 року батька [PERSON], права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] «а» у м.Львові. На підставі ст.ст.16, 182, 368, 370, 372, 386, 1216, 1218, 1233, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved