Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свою позовну вимогу він мотивує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 липня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 113. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей, однак розірвати шлюб через органи державної реєстрації цивільного стану відповідач відмовилася. В сім`ї немає взаємопорозуміння та взаємоповаги, вже тривалий час подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 19 липня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 113. Позивач надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності та залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 19 липня 1997 року, актовий запис № 113. Від сумісного життя неповнолітніх дітей не мають. Як видно з позовної заяви, в сім`ї немає взаємопорозуміння та взаємоповаги, вже тривалий час подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Сумісне життя не склалося тобто характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Головними мотивами, з яких суд визнав збереження сім`ї неможливим є ініціатива позивача, тобто звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, та обставини викладені у позовній заяві, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що зареєстрований між сторонами шлюб може бути розірваний за рішенням суду, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач змінює прізвище на дошлюбне - [PERSON]. У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, що є його правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

Outcome: approved