Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з 06.04.2011 р. по 02.12.2013 р. він працював у ТОВ «Східна вугільна компанія» в якості прохідника. Позивач був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням штату та чисельності робітників. Виплата належних сум при звільненні проведена не була. Заборгованість по заробітній платі становить 17053,21 грн. Позивач неодноразово звертався до адміністрації підприємства, на що було повідомлено про відсутність грошових коштів, необхідних для виплати. Посилаючись на ст. 116, 117 КЗпП України та п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13, позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку. Враховуючи викладене [PERSON] просить суд поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки: з 02.12.2013 р. по 31.03.2014 р. в розмірі 62407,20 грн., інфляційні витрати в розмірі 119,37 грн., 3% річних у розмірі 168,20 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, а саме - просив стягнути його за весь час затримки з моменту його звільнення по день постановлення рішення. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача у призначені судові засідання не з'являлась, про дати та час слухання справи була належним чином повідомлялась, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що є в матеріалах справи, у зв'язку з чим, суд вважає неявку відповідача неповажною. Згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 06.04.2011 р. [PERSON] було прийнято в якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею до товариства з обмеженою відповідальністю «Східна вугільна компанія», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 11-13), а також копією відповідного наказу від 06.04.2011 р. (а.с. 8). Позивача було звільнено 02.12.2013 р. у зв'язку зі скороченням штату чисельності робітників згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Згідно довідки № 180 від 25.02.2014 р., виданої ТОВ «Східна вугільна компанія» (а.с. 9), заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на 25.02.2014 р. складає 17053,21 грн. Відповідно довідки № 181 від 25.02.2014 р., виданої ТОВ «Східна вугільна компанія» (а.с. 10), середньоденний заробіток для розрахунку компенсації за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] склав 520,06 грн. Вересень - 9887,29 грн. за 21 відпрацьований день. Жовтень - 11955,03 грн. за 21 відпрацьований день. При вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків по заробітній платі, суд враховує доводи позивача щодо сподівання на виплату заробітної плати відповідачем, а також приймаючи до уваги доводи позивача суд враховує, що про розмір середнього заробітку та про розмір заборгованості підприємства з виплати заробітної плати позивач дізнався з довідок, які видані відповідачем 25.02.2014 року. Таким чином, суд вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про його поновлення. З матеріалів справи вбачається, що суми, які підлягали сплаті позивачу під час його звільнення з ТОВ «Східна вугільна компанія», до теперішнього часу не виплачені, у зв'язку з чим, за позивачем виникло право вимоги стягнення на його користь середнього заробітку за весь час зазначеної затримки. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки розрахунків по заробітній платі, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає його шляхом помноження середньоденного заробітку позивача на кількість днів затримки виплати належних сум позивачу, з моменту його звільнення до дня постановлення рішення. Середньоденний заробіток позивача визначається із розрахунку шляхом ділення загальної суми, нарахованої заробітної плати, за два останні фактично відпрацьовані місяці позивача, що передували його звільненню, на кількість відпрацьованих днів протягом цих місяців: 9887,29 грн. (нарахована сума заробітку за вересень 2013 року) + 11955,03 грн. (нарахована сума заробітку за жовтень 2013 року) = 21842,32 грн. (загальна нарахована сума заробітку за останні два фактично відпрацьованих місяця) : 42 дні (кількість відпрацьованих днів протягом останніх двох місяців з урахуванням п'ятиденної робочої неділі) = 520,06 грн. (середньоденний заробіток). Середній заробіток позивача за час затримки розрахунків по заробітній платі при звільненні, за період з 02.12.2013 року по 14.05.2014 року становить 42285,34 грн., виходячи з наступного розрахунку: 89 днів (кількість робочих днів з моменту звільнення позивача до ухвалення судового рішення) х 520,06 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 42285,34 грн.). Вимоги позивача в частині стягнення 3 відсотків річних в сумі 114,62 грн. та інфляційних витрат в сумі 119,37 грн., не підлягають задоволенню, оскільки вимоги щодо стягнення вказаних сум обґрунтовані положеннями ст. 625 ЦК України, яка встановлює правові наслідки та відповідальність за порушення зобов'язання. Зобов'язанням відповідно до ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, до яких не відноситься неналежне виконання обов'язків роботодавцем. Крім цього, відповідальність роботодавця за неналежне виконання його обов'язків врегульована спеціальним законодавством, а саме ст. 117 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню та призведуть до подвійної юридичної відповідальності відповідача. Відповідно до п. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли та якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 422,85 грн. в дохід держави.

Outcome: partial