Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора, Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Куликовська (дошлюбне прізвище [PERSON] ) про застосування наслідків нікчемності заповіту, скасування права власності та визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . За свого життя, в 2007 році батьком була приватизована квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (в зв`язку з перейменування нова адреса: [ADDRESS] ), де 1/4 частина належала покійному [PERSON] , та по 1/4 відповідно належить [PERSON] (дочці [PERSON] ), [PERSON] (сину [PERSON] ) та [PERSON] (онучці [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності від 05 вересня 2007 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.10.2007 року, реєстраційний номер 20684077. Також на підставі державного Акт на праві приватної власності на землю, виданим головою Кіровської сільської ради народних депутатів і підставі рішення виконкому Кіровської сільської ради від 18.12.2006 р. №47, [PERSON] належала земельна ділянка 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 1221455400:02:006:3993). Разом з тим, позивач зазначив, що після 40 днів зі смерті батька він та [PERSON] дізналися від відповідачки про те, що покійний [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно саме на неї і даний заповіт було складено 08 травня 2009 року державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко Оленою Миколаївною на дому у зв`язку з хворобою батька. Також відповідачка зазначила, що має на спадкове майно право, оскільки півроку доглядала за померлим батьком перед його смертю, а просто так безкоштовно ніхто нічого не робить. Після чого, в Шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу та оформлено спадщину за вищевказаним заповітом на [PERSON] . Проте позивач вважає, що відповідачка, скориставшись тяжким та безпорадним станом здоров`я заповідача, зокрема останній в період написання заповіту знаходився під дією наркотичних препаратів, уклала заповіт, що є вагомими підставами для можливості визнання такого правочину нікчемним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі та просив пред`явлені вимоги задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте надала письмову заяву у якій повністю заперечувала проте пред`явленого позову, зазначивши про його необґрунтованість та безпідставність, тому просила суд відмовити у його задоволенні, а справу розглянути без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, що не перешкоджає можливості здійснювати розгляд справи без її участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Представники третіх осіб у судове засідання надали письмові заяви про можливість розгляду справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За свого життя, в 2007 році батьком була приватизована квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (в зв`язку з перейменування нова адреса: [ADDRESS] ), де 1/4 частина належала покійному [PERSON] , та по 1/4 відповідно належить [PERSON] (дочці [PERSON] ), [PERSON] (сину [PERSON] ) та [PERSON] (онучці [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності від 05 вересня 2007 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.10.2007 року, реєстраційний номер 20684077. Також на підставі державного Акт на праві приватної власності на землю, виданим головою Кіровської сільської ради народних депутатів і підставі рішення виконкому Кіровської сільської ради від 18.12.2006 р. №47, [PERSON] належала земельна ділянка 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 1221455400:02:006:3993). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно на ім`я [PERSON] від 08 травня 2009 року державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко Оленою Миколаївною. Після чого, за заявою відповідачки в Шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу та оформлено спадщину за вищевказаним заповітом на [PERSON] . Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, згідно з амбулаторною карткою, [PERSON] в період з квітня по травень 2009 року проходив курс лікування та йому було виписано для вживання препарати «трамадол», «димедрол» та «бупренорфін», що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердення переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» зі змінами та доповненнями в редакції від 13.06.2008 року, відповідно до таблиці II списку №1, відносяться до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Тобто, посилання позивача на те, що заповідач, в період написання заповіту знаходився під дією наркотичних препаратів знайшли своє підтвердження та приймаються судом до уваги. Крім того встановлено, що 08.05.2009 року відповідачка покликала додому державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. для оформлення заповіту. Проте у нотаріуса виникли сумніви у психічному стані заповідача, однак вона, у свою чергу, не звернулася до органу опіки та піклування з даного приводу, тим самим було порушено процедура оформлення заповіту. Відповідно до ч. 2,3 ст. 44 редакції від 07.05.2009 Закону України від 02.09.1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 статті 30 ЦК цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Частино 1 статті 224 ЦКУ України визначено, що правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним. Також судом встановлено, що при оформлені заповіту нотаріусом Хорішко О.М. було допущено помилку на бланку заповіту, який було видано [PERSON] , а саме в адресі оформлення заповіту: « [ADDRESS] , потім закреслено і виправлено на [ADDRESS] . Збоку і в кінці напис нотаріуса: «Закреслене не читати, виправленому на «б.32, кв. 74 » вірити. [PERSON] підпис [PERSON] , держнотаріус, її підпис, печать 8 Державної нотаріальної контори». Проте дати виправлення нотаріус не проставив, чим самим порушив правила ведення нотаріального діловодства. Відповідно до підпункту 5.4.15 Правил при засвідченні справжності підпису на документах дописки і виправлення можуть бути зроблені лише особою, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, із зазначенням дати і проставленням особистого підпису під дописками чи виправленнями, повторені нотаріусом у кінці посвідчувального напису. Крім того, в заповіті, який знаходиться у спадковій справі, нотаріусом Хорішко О.М. було допущено помилку, а саме в адресі оформлення заповіту: « [ADDRESS] », яку не було виправлено. Відповідно до ч.1 ст. 219 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Згідно зі статтею 1261 ЦКУ України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 4 ст. 258 редакції ЦКУ від 30.04.2009 р. зі змінами та доповненнями позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. В статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноруч, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. При цьому згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5 при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. При складанні заповіту зазначеної вимоги закону дотримано не було. Так, відповідно до п.п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Тобто, в даному випадку, позивач не оспорює заповіт, а просить визнати заповіт нікчемним, а тому з`ясуванню в даному спорі підлягають лише обставини щодо форми та посвідчення заповіту в розумінні ст.ст.1233, 1247 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1257ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16). В зазначеному вище рішенні ВСУ зазначено, що заповіт є також правочином і для визнання його нікчемним повинні бути правильно застосовані норми ЦК України. Висновок ВСУ полягає в тому, що при встановленні нікчемності правочину загальні норми Глави 16 ЦК України застосовуються лише тоді, коли у законі відсутня спеціальна підстава для цього. У випадку визнання заповіту нікчемним, суд у рішенні обов`язково повинен вказати підставу передбачену частиною першою ст.1257 ЦК України. При відсутності такої підстави заповіт вважається дійсним і може бути оспорений у судовому порядку. Відповідно до п.6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Наведені вище порушення вказують, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позову в частині визнання правочину недійсним. Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання державного нотаріуса оформити право власності в порядку спадкування за позивачем, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставним, оскільки після набрання даного рішення законної сили, позивач не позбавлений можливості звернутися до харіуса у визначений законом порядок для оформлення своїх спадкових прав, тому такі вимоги, на даний час є передчасними і задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на повне задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи , що позивачем було сплачено суму судового збору при подачі позову до суду у загальному розмірі 2631,70 грн., тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зазначеній сумі.

Outcome: partial