Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: вул. Тихонівська, буд. 113, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області, та на майновий пай у загальному майновому фонді члена КСП імені Димитрова вартістю 23509 грн., в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 08.10.2016. У позовній заяві позивач зазначив, що 08.10.2016 помер його дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,5700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер 4423384700:06:002:0025, майнового паю члена КСП імені Димитрова та житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Тихонівська (Димитрова), 113, с.Макартетине, Новопсковський район, Луганська область. За життя він склав заповіт від 17.08.2005, посвідчений секретарем виконавчого комітету Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, згідно якого все своє майно він заповідав позивачу своєму онуку [PERSON] Спадщину після смерті діда позивач прийняв та 04.12.2017 отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна земельну ділянку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №1718/02-14 від 04.12.2017 приватним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені вище житловий будинок та майновий пай, що залишилися після смерті [PERSON], у звязку з тим, що ним не були подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.01.2018 у справі було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 06.02.2018, клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.02.2018 було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.03.2018 у звязку з ненадходженням доказів, витребуваних судом ухвалою від 11.01.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018 підготовче провадження було закінчено та справу призначено до судового розгляду на 02.04.2018. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Дослідивши наявні у справі письмові докази, спадкову справу щодо майна померлого [PERSON], інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: вул. Тихонівська, буд. 113, с. Макартетине, Новопсковський район, Луганська область, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], помер 08 жовтня 2016 року в с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, на підтвердження чого Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було видане свідоцтво про смерть серії І-ЕД №488674 від 11.10.2016, актовий запис №193 (а.с 8). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки площею 5,5700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер 4423384700:06:002:0025, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №051151, виданого 23.06.2003 Новопсковською РДА; - майнового паю з пайового фонду КСП імені Димитрова вартістю станом на 29.02.2000 23509 пайових гривень згідно свідоцтва про право на майновий пай №67, виданого головою КСП [PERSON]; - житлового будинку за адресою: вул. Тихонівська (Димитрова), 113, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області; - права на земельну частку (пай) розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває в колективній власності КСП імені Димитрова, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0081402, виданого на підставі рішення Новопсковської РДА від 13.12.1996 №637/6, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 06.03.1997 за №72. За життя [PERSON] склав заповіт від 17.08.2005, посвідчений секретарем виконавчого комітету Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON] (реєстровий номер 338), яким заповів все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, у тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Димитрова, 113, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області, а також зазначену вище земельну ділянку розміром 5,5700 га на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, та майновий пай на суму 23509 грн., що знаходиться в пайовому фонді КСП імені Димитрова, своєму онуку [PERSON] (а.с.9). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47831140 від 24.05.2017 спадкова справа після [PERSON], [INFO], який помер 08.10.2016, заведена 24.05.2017 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] за №105/2017 (у Спадковому реєстрі №60690295 (а.с. 12). Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 01.08.2017 (справа ЄУ №420/841/17) позивачу [PERSON], [INFO], встановлено додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] померлого 08.10.2016, з дня набрання рішенням законної сили. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після [PERSON] на вищезазначене спадкове майно 04.10.2017, в якій зазначив, що отримувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом він не бажає та просить видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 04.12.2017 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМХ №232370 на частину спадкового майна земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,57 га, кадастровий номер 4423384700:06:002:0025, що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50131766 від 04.12.2017. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2017 приватний нотаріус Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Тихонівська, 113, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області, та на майновий пай члена КСП імені Димитрова, що залишилися після померлого [PERSON], на підставі того, що ним не були подані необхідні для вчинення нотаріальної дії документи. Вирішуючи питання щодо права власності на спірне домоволодіння, суд виходить з такого. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 108935448 від 25.12.2017, відомості про право власності на житловий будинок за адресою: вул. Димитрова, 113, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, відсутня (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради № 10/177 від 25.10.2017 згідно з розпорядженням селищного голови від 16.02.2016 № 14-о «Про перейменування назв вулиць та провулків, розташованих на території Новопсковської селищної ради», житловому будинку розташованому по вул. Димитрова, 113, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області присвоєно адресу: вул. Тихонівська, 113, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області (а.с.19). Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи №130 на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Тихонівська, буд. 113, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, воно складається з житлового будинку площею 58,7 м2, веранди площею 17,9 м2, також є гараж, сарай, літня кухня, паркан (а.с.20-22). Згідно звіту про оцінку майна від 05.10.2017 вартість будинку складає 49277 грн. Збудовано будинок у 1961 році (а.с.23). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1961 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1961 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Отже, у 1961 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з довідки №2020, виданої виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 06.12.2017, згідно записів в погосподарських книгах Макартетинської та Осиніської сільських рад за адресою: вул.Тихонівська (Димитрова), 113, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, головою господарства за даною адресою з 1964 року по 08.10.2016 був [PERSON], [INFO] (а.с.24). Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул.Тихонівська, 113, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, належав [PERSON], що сторонами не оспорюється, проте останній за життя не провів державної реєстрації права власності на зазначений будинок, що не є підставою для припинення його права власності на нерухоме майно. Стосовно спадкового майна у вигляді майнового паю у загальному пайовому фонді члена КСП імені Димитрова вартістю 23509 грн., судом встановлено, що право власності спадкодавця на зазначене майно підтверджується свідоцтвом про право на майновий пай №67, виданим на імя [PERSON] згідно рішення загальних зборів КСП імені Димитрова від 29.02.2000, протокол №4. Незважаючи на те, що [PERSON] за життя не отримав майна чи його частини в натурі, майновий пай вартістю 23509 грн. входить до складу спадкового майна після його смерті та підлягає спадкуванню на загальних підставах. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Судом достовірно встановлено, що позивач як спадкоємець за законом спадщину після [PERSON] прийняв, так як подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці за заповітом, за законом або ті, які мають право на обовязкову частку у спадщині, відсутні. На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON], інші спадкоємці, які прийняли спадщину після спадкодавця, крім позивача, відсутні, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок та майновий пай в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 08.10.2016.

Outcome: approved