Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач просить визнати за ним право власності на 56/100 частки земельної ділянки від площі 0,0497 га. кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. цільове призначення (використання) земельної ділянки -для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель. В обгрунтування позову позивач вказує, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], [INFO], яка проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, що належало їй на праві особистої приватної власності. У тому числі відкрилася спадщина і на належну їй частку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею, 0,0497 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала на праві спільної власності- позивачу, [PERSON], та його покійному батьку, [PERSON], який помер [INFO], відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих 27 вересня 2000 року Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 за № 65. Дані державні акти зареєстровані у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 79-2-00826 і №79-2-00825. У встановлений чинним законодавством строк позивач та його брат [PERSON], як спадкоємці першої черги після смерті їх матері [PERSON], звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у тому числі і частки земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] 10 травня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON], що належала [PERSON], чоловікові померлої, який помер [INFO] року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв'язку з відсутністю встановлених часток між власниками землі у правовстановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до договору дарування, посвідченого 04 вересня 1984 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в Київському міському БТІ за № 20464 від 10.09.1984, покійний батько позивача [PERSON] подарував йому 12/100 (дванадцять сотих) частин жилого будинку, жилою площею 50,8 кв.м., що знаходиться в м. Києві по [ADDRESS]. Ці 12/100 частин жилого будинку належали дарителю [PERSON] на підставі Договору про право забудови жилого будинку, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1958 року по реєстру № 22347 та зареєстровано в Київському міському БТІ 28 жовтня 1971 року за № 20464. Крім того, в договорі дарування було зазначено, що в конкретне користування обдарованого, тобто мене, відходить жила кімната розміром 12,5 кв.м. Мати позивача, [PERSON], після смерті [INFO] його батька [PERSON], як спадкоємиця за заповітом, звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, що належало померлому. 25 травня 2006 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право па спадщину за заповітом, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS], що належали померлому [PERSON] на підставі Договору про право забудови жилого будинку, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1958 року по реєстру № 22347 та зареєстровано в Київському міському БТІ 28.10.1971 за № 20464. Зазначене свідоцтво було зареєстровано в реєстрі за № 7-1249. Однак за свого життя мати позивача [PERSON] державну реєстрацію своїх прав на отримане у спадок майно, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS], не оформила. Позивач та його брат [PERSON], як спадкоємці першої черги, мають право на спадкування майна, що належало їх матері [PERSON], у рівних частках. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 Цивільного кодексу України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання право власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача надав до суду заяву, в якій справу просить розглянути без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа, Друга Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду листа, в якому просить розглядати справу без її представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], [INFO], яка проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.72). Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, що належало їй на праві особистої приватної власності. У тому числі відкрилася спадщина і на належну їй частку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею, 0,0497 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала на праві спільної власності- позивачу, [PERSON], та його покійному батьку, [PERSON], який помер [INFO], відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих 27 вересня 2000 року Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 за № 65 (а.с.77-78). 10 травня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою:[ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON], що належала [PERSON], чоловікові померлої, який помер [INFO] року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв'язку з відсутністю встановлених часток між власниками землі у правовстановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.79). Відповідно до договору дарування, посвідченого 04 вересня 1984 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в Київському міському БТІ за № 20464 від 10.09.1984, покійний батько позивача [PERSON] подарував йому 12/100 (дванадцять сотих) частин жилого будинку, жилою площею 50,8 кв.м., що знаходиться в м. Києві по [ADDRESS] (а.с.75-76). За свого життя мати позивача [PERSON] державну реєстрацію своїх прав на отримане у спадок майно, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS], не оформила. Відповідно до чч.1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Частина четверта ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved