Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом [PERSON], третя особа шоста Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 13.09.2010 року між ним та [PERSON] біло укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що при підписанні договору в нього були сильні болі голови, він знаходися під дією сильнодіючих знеболювальних засобів, та вважав, що підписав договір на користь свого сина [PERSON] Тому просив суд визнати даний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов на тих підставах, які в ньому викладені. Крім того зазначив, що його довіритель припустився помилки під час підписання договору та вважав, що він підписує договір на користь сина. В судовому засіданні представник відповідача, заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що стороною позивача не доведено знаходження позивача під час підписання договору в неадекватному стані. Позивач не довів вживання за призначенням лікаря лікарських знеболюючих засобів. Вважав позов необґрунтованим. Третя особа в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За договором дарування квартири від 13.09.2010 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) уклали договір такого змісту: дарувальник передав у власність, а обдарована прийняла у власність квартиру [ADDRESS], житловою площею 30,0 кв. м., загальною площею 52,0 кв. м. Даний договір посвідченийнотаріально, зареєстрований в реєстрі за № 6-1958. З даного часу позивач не звертався до будь яких органів з мето встановлення порушення його прав при підписанні вказаного договору. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. За ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовою підставою для визнання договору дарування недійсним позивач вказує на ч. 1 ст. 229 ЦК України. Під час укладання договору дарування позивачу були роз'яснені правові наслідки цієї правової угоди, під час укладання договору підтвердив дійсність своїх намірів на його укладення, сторони домовились про істотні умови договору, договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства. Суду не надано медичної документації та взагалі відсутня документація де були б об'єктивні судово - медичні дані, що громадянин [PERSON] дійсно приймав сильнодіючи лікарські препарати напередодні та у період укладання договору дарування. Тобто позивач не надав доказів того, що оспорюваний договір укладено під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін (ст. 229 ЦК України), інших підстав для визнання договору дарування недійним позивач не вказує, що є підставою для відмови у задоволенні його позову. На підставі ст. ст. 203, 229, 717 - 719 ЦК України,

Outcome: dismissed