Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивує наступним. Позивач [PERSON] є власником частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частки земельної ділянки. Власниками суміжної земельної ділянки є [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] Як зазначає позивач, господарські споруди відповідачів частково збудовані на його земельній ділянці, тобто побудовані з порушенням меж, що є грубим порушенням його права власності, закріпленого змістом ст. 41 Конституції України. На підтвердження факту самовільного захвату відповідачами частки земельної ділянки позивача останній додав до позовної заяви копію акта виїзного комісійного обстеження від 06.11.2014 року, з якого вбачається, що комісією встановлено, що господарські будівлі відповідачів частково виходять на територію земельної ділянки позивача, при цьому виявлено ознаки самовільно зайнятої земельної ділянки. Неодноразові звернення позивача до відповідачів щодо мирного врегулювання спірного питання не дали позитивних результатів. Для вирішення вищезазначеного питання позивач звернувся до Деснянської в м. Києві РДА з відповідним листом, на що отримав відповідь щодо необхідності проведення геодезичних робіт по відновленню меж для об'єктивного з'ясування наявності порушення меж. На виконання умов щодо відновлення меж позивач звернувся до ПП «Компанія Геосфера», землевпорядником якої були проведені відповідні роботи по відновленню та закріпленню в натурі меж земельної ділянки. Після встановлення меж Деснянською в м. Києві РДА було організоване комісійне обстеження, актом якої встановлено факт порушення права користування та розпорядження земельною ділянкою позивача. Крім того, позивач зазначає про те, що краї покрівель будівель, які заходять на його земельну ділянку, не забезпечені технічними засобами для відведення атмосферних опадів, а відтак вони падають з покрівель на його земельну ділянку в місце пішохідної зони і становлять загрозу здоров'ю та життю його родини (особливо взимку). Як вважає позивач, господарські будівлі відповідачів, позначені літерами «Г» і «Д», були побудовані самочинно і порушують закріплені у ЗК України правила добросусідства, також при будівництві були порушені деякі положення містобудівного законодавства. З огляду на викладене, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, відповідно до останніх уточнень вимог якого просить суд: 1. Зобов'язати [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою; 2. Зобов'язати [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] припинити дії, які порушують його право власника та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом примусового демонтажу господарських споруд, позначених літерами «Г» і «Д», які частково збудовані на належній йому земельній ділянці. 3. Судові витрати покласти на відповідачів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2015 року, справі за вказаним позовом присвоєно єдиний унікальний №754/11447/15-ц та передано для розгляду судді [PERSON] (а.с. 15). В процесі розгляду справи позовні вимоги були уточнені позивачем, неналежного відповідача [PERSON] було замінено на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) (а.с. 64, 65, 66). В матеріалах справи містяться заперечення відповідача [PERSON] ([PERSON]) на позов [PERSON] з наступним обґрунтуванням. Як зазначає відповідач [PERSON] ([PERSON]), позовні вимоги [PERSON] зведені до того, що господарські споруди побудовані відповідачами самочинно і частково на його земельній ділянці, чим порушено його право власності і порушено положення містобудівного законодавства, а саме п.3,25 ДБН 360-92 для обслуговуваня будівель та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 метра, а також повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для відведення атмомосферних опадів і становлять загрозу здоров'ю і життю його родині. Між тим, відповідач [PERSON] ([PERSON]) зазначає про те, що на підставі рішення виконкому Дарницької райради депутатів трудящих № 31-9 від 29.04.1945 року, яке було винесено на підставі обов'язкової постанови Київської міськради від 02.02.1944 року № 8 були відведені земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадян згідно списку на 125 осіб, до якого входить її дідусь дідусь [PERSON], що підтверджується рішенням № 31-9 від 29.06.1945 року та списком на 125 осіб, і який отримав земельну ділянку для будівництва по [ADDRESS] в межах вказаних заявником та передбаченим генеральним планом від 13.11.1946 року, з якого вбачається, що загальна земельна площа складає 871 кв.м. і самовільного захвату в плані не зазначено. А навкруги земельної ділянки на той час був ліс та пусті земельні ділянки (копія технічного плану від 13.11.1946 року). Будівництво домоволодіння дідусь відповідача [PERSON] розпочав в 1952 р. і закінчив в 1954 року, що підтверджується актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01.04.1987 року, з якого вбачається що був дозвіл Держархбудконтролю м. Києва на проект будівлі і її будівництво та побудоване будівництво з господарськими спорудами було прийнято в експлуатацію 01.04.1987 року. 27.02.1987 року дідусеві відповідача [PERSON] був виданий технічний паспорт на домоволодіння, споруди і земельної ділянки. Станом на час побудованого домоволодіння в 1954 року і створення технічного плану 27.02.1987 року садибної ділянки були визначені наступні межі: - 24,40 - межа з [ADDRESS]; - 31,80- [ADDRESS]; - 21,40 - межа з земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS]; - 32,10- межа з земельною ділянкою, яка проходила на той час між ділянкою домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS]. Щодо сараїв, то вони примикали до межі з земельною ділянкою домоволодіння 3 і створювали єдину лінію. 15.05.1987 року дідусь відповідача [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння і споруди, яке було видане виконкомом Дніпровської ради м. Києва, що підтверджується технічним паспортом від 27.02.1987 року, з якого вбачається, що загальна площа по фактичному користуванню складає 729 кв.м., а площа 359 кв.м. є самовільним захватом і довідкою-характеристикою № 1927 від 15.11.1987 року, з якої вбачається, що згідно листа виконкома Дніпровської райради м. Києва № 10 від серпня 1987 р. самозахват 359 кв.м. залишено [PERSON] для тимчасового користування, і це підтверджується технічним паспортом від 29.09.1989 року по [ADDRESS], з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки по фактичному користуванню 729 кв.м. і самовільного захвату не зазначено. [INFO] дідусь відповідача [PERSON] помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.1989 року відповідач [PERSON] ([PERSON]) є власником 1/2 частки житловиго будинку [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.1989 року власником другої частки житлового будинку [ADDRESS] була дружина [PERSON] - [PERSON] На підставі договору дарування від 23.07.1996 року № 2955 власником 1/2 належної частки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] став [PERSON], що підтверджується довідкою-характеристикою від 27.10.2009 року. 20.11.2009 року [PERSON] подарував належну йому 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] відповідачу [PERSON], що підтверджується договором дарування від 20.11.2009 року і реєстраційним посвідченям від 25.11.2009 року Таким чином, відповідачі [PERSON] ([PERSON]) і [PERSON] не будували сараї під літерами «Г» і «Д», вони були збудовані покійним [PERSON] в 1954 року, і введені ним в екслуатацію 01.04.1987 року, і на той час вищезазначені сараї відповідали акту прийняття в експлуатацію домоволодіння і спору, та технічному паспорту від 27.02.1987 року. Більш того, з моменту побудови сараїв в 1954 року пройшло більш 61 року, а з отримання технічного паспорту та свідоцтва про право власності [PERSON] пройшло більш 30 років, а площа будівель та їх місце розташування не змінювались, сараї ніколи не перебудовувались та в просторі не рухались, що підтверджується листом Департамента державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, який здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів. Під час перевірки з виїздом посадовою особою Департаменту на [ADDRESS] 28.11.2014 року у присутності [PERSON] було встановлено, що за вищезазначеною адресою знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, 2 сарая, 2 вбиральні. Ознак виконання будівельних робіт не виявлено. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], який виготовлений 27.02.1987 року Київським міським Бюро технічної інвентарізації, де зазначено, що розташовані споруди відповідають плану садибної ділянки, (а.с.243), про що [PERSON] був повідомлений листом № 7/16 7/0501/10 від 5.01.2015 року (а.с.13). Таким чином, станом на 27.02.1987 року, тобто на дату створення плану садибної ділянки і в якому зазначено, що сараї фактично примикали до межі із земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] і створювали єдину лінію розмежування цих ділянок, а господарські споруди були побудовані виключно в межах земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] без будь-яких порушень прав землекористувача домоволодіння [ADDRESS]. Більш того, як зазначає відповідач [PERSON] ([PERSON]), попередній власник домоволодіння [ADDRESS] претензій до нашої сім'ї з приводу порушень його прав і користування земельною ділянкою ніколи не пред'являв, що ще раз підтверджує, що в діях покійного [PERSON], а тим більш в діях відповідачів відсутні порушення щодо побудови споруд на земельній ділянці, а тому ми не порушили і прав власності [PERSON] [PERSON], який став власником 1/3 частини будинку [ADDRESS] 08.12.1997 року і 1/3 частини земельної ділянки в 2005 році, а в подальшому 28.07.2008 року став власником цієї земельної ділянки [PERSON], який також тривалий час з грудня 1997 року до відповідачів ніяких претензій з приводу порушень з їх боку щодо побудованих споруд і порушення ними права власності, користування та розпорядження земельною ділянкою не пред'являли, що, на думку відповідача, ще раз підтверджує, що порушення відсутні. Що стосується висновків виїзного комісійного обстеження від 06.11.2014 року, на який посилається позивач [PERSON], відповідач зазначає, що при обстеженні комісія не прийняла до уваги, що обидва сараї, які позначені на плані літерами «Г» і «Д» побудовані більш 61 року, а з дня отримання технічного паспорту і введення в експлуатацію домоволодіння і господарських споруд пройшло 30 років, коли земельна ділянка за адресою [ADDRESS] ще не належала [PERSON], який будучи власником земельної ділянки по [ADDRESS] з 2008 року не звертався до суду з приводу нібито самовільного захвату у нього землі з боку відповідачів та порушень з їх боку прав позивача до 18.01.2016 року. Посилання позивача [PERSON] щодо застосування п. 3,25 ДБН 360-92 для обслуговування будівель та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 метра, відповідач [PERSON] ([PERSON]) вважає необгрунтованими. Відповідач вважає, що п. 3,25 ДБН 360-92 «Містобудуваня, планування і забудова міських і сільських поселень» затверджений наказом № 44 від 17.04.1992 року, який став діяти з 17.04.1992 року, не поширюється на домоволодіння і господарські споруди відповідачів, так як вони були побудовані в 1954 році і прийняті в експлуатацію покійним [PERSON] 01.04.1987 року. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] ([PERSON]) про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] ([PERSON]) просить суд постановити рішення, яким відмовити повністю [PERSON] у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення сараїв літера «Г» і «Д» (а.с. 85-90, том 2). Відповідно до заперечень відповідача [PERSON], наявних в матеріалах справи, згідно із відповіддю Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований: - 1/2 за [PERSON] ([PERSON]) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.10.1989 року; - 1/2 за [PERSON] на підстав договору дарування, посвідченого 20.11.2009 року. Відповідно до договору дарування від 20.11.2009 року [PERSON], окрім 1/2 частини житлового будинку належить також відповідна частина надвірних будівель та споруд, серед них відповідно також є спірні сараї. Рішенням виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року № 31-9 «Про відвід земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво», прийнятого згідно з обов'язковою постановою Київської міської ради від 02.02.1944 року № 8, було вирішено відвести в натурі земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам згідно із доданим переліком та скласти земельні плани. Таким чином, дід відповідача [PERSON] [PERSON] отримав земельну ділянку. 03.11.1948 року він одружився із [PERSON] У 1952 році на вказаній земельній ділянці було побудовано будинок та інші господарські споруди та введено в експлуатацію (акт введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01.04.1987 року). Отже, спірні сараї, що, на думку позивача, «виходять на територію його земельної ділянки» є власністю відповідачів [PERSON] ([PERSON] та [PERSON]). Більш того, відповідач [PERSON] зазначає, що вказані об'єкти нерухомості є побудованими у 1952 році та постійно знаходилися у власності родини відповідачів. Таким чином, як об'єкт власності вказані господарські споруди виникли задовго до виникнення земельної ділянки позивача, як об'єкта власності. Добросовісність у користуванні земельною ділянкою підтверджується, серед іншого, квитанціями про сплату земельного податку з громадян. Відповідач [PERSON] зазначає, що вказана інформація також підтверджується Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві: «Під час перевірки з виїздом на місце 28.11.2014 року посадовою собою Департаменту в присутності [PERSON] встановлено, що за вищезазначеною адресою знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, два сараї та дві вбиральні. Ознак виконання будівельних робі не виявлено. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS], який виготовлено 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації вище зазначені будівлі побудовані у 1952 році та розташовані відповідно до плану садибної ділянки». Таким чином, вказані спірні сараї, як об'єкт права власності існують уже понад 60 років і будівельні роботи не проводилися. Як об'єкт права власності земельна ділянка позивача виникла тільки в результаті приватизації, що відбувався за заявою попередніх її власників у 2003 році. Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий [PERSON], датується 14.05.2005 року. Таким чином, на думку відповідача [PERSON], це не господарські будівлі (сараї), що належать відповідачам, «виходять» на земельну ділянку позивача і порушують права останнього, а саме межа земельної ділянки позивача незаконно пройшла фактично під господарськими будівлями відповідачів, та порушила їх законні права, адже відповідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, що діяла на момент приватизації [PERSON] та [PERSON]). Крім того, відповідач [PERSON] звертає увагу суду на те, що норми, на які посилається позивач не можуть бути застосовані до спірної ситуації, так як відповідно до ч. 1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. ЗК України набрав чинності з 01.01.2002. Спірні будівлі на момент набрання чинності ЗК України вже існували десятки років, а тому діючий ЗК України не може регулювати відносини щодо визнання такого будівництва самочинним, чи порушення таким будівництвом правил добросусідства тощо. Водночас, на думку відповідача [PERSON], аргументи, наведені позивачем, не можуть бути прийняті до уваги знову ж таки у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. Відповідно до плану земельної ділянки, що сьогодні належить відповідачам, та датується 1946 роком, її розмір складає 871 кв. Відповідно до довідки-характеристики від 16.09.1987 року землі 359 кв.м. - самовільний захват - рішенням виконкому Дарницької районної ради було вирішено залишити в користуванні у [PERSON] Відповідно до довідки-характеристики від 16.09.1987 року землі 359 кв.м. - самовільний захват - рішенням виконкому Дарницької районної ради було вирішено залишити в користуванні у [PERSON] Також більший розмір початково наданої в користування земельної ділянки підтверджується генеральним планом 1946 року. Цим підтверджується відсутність протиправної поведінки з боку відповідачів та безпідставність заяв позивача стосовно самочинного будівництва та порушення його прав. З огляду на викладені обставини, відповідач [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] в позові. На підставі ухвали суду від 23.05.2016 року було об'єднано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності, визнання недійсною угоди, відновлення меж між земельними ділянками в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] ([PERSON]) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с. 147, том 1). Вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] вмотивовані наступним. [PERSON] є власником 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення виконкому Дарницької райради депутатів трудящих № 31-9 від 29.04.1945 року, яке було винесено на підставі обов'язкової постанови Київської міськради від 02.02.1944 року № 8, були відведені земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам, згідно з доданим переліком та скласти земельні плани. На виконання цього рішення дідусеві відповідача [PERSON] була надана земельна ділянка на [ADDRESS]. 03.11.1948 року [PERSON], яка є бабусею відповідача ([PERSON] - дівоче прізвище) та [PERSON] одружилися. В період з 1952 року по 1954 рік на земельній ділянці був побудований будинок, який на підставі висновку районної приймальної комісії Дніпровського району м. Києва, викладеного в акті від 01.04.1987 року, введений в експлуатацію. На новостворене домоволодіння 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт [NUMBER], згідно з яким визначено план садибної ділянки, що мала наступні межі: - 24,40 м - межа з [ADDRESS]; - 31,80м- межа з [ADDRESS]; - 21,40 м - межа з земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS]; - 32,10 м - межа з земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS]. Межа земельної ділянки відстанню 32,10 м, яка проходила на той моме між ділянками домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS]. Як зазначає [PERSON], станом на 27.02.1987 року, тобто на дату створення плану садибної ділянки, в плані зазначалися сараї, які фактично примикали межі із земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] і створювали єдину лінію розмежування цих ділянок; зазначені господарські будівлі були побудовані виключно в межах земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] без будь-яких порушень прав землекористувача домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорта від 28.02.1987 року на житловий будинок по [ADDRESS], а саме, на плані присадибної ділянки чітко вбачаються обидва сараї, позначені буквами «Г» і «Д». Сараї побудовані більше ніж 30 років тому, коли земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], не належала ні [PERSON] ні його батькові [PERSON], при цьому, з моменту побудови і до цього часу площа будівель та їх місце розташування не змінювались - сараї ніколи не перебудовувались та в просторі не рухались. 09.12.2009 року у зв'язку зі зміною землекористувачів, яка відбулася на підставі набуття відповідачем [PERSON] права власності на 1/2житлового будинку, КП «Київський інститут земельних відносин» підготовлено внесення змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки. Згідно з планом земельної ділянки, складеним станом на 21.12.2009 року, виявилося фактичне скорочення межі з домоволодінням [ADDRESS] на 0,23 м, у зв'язку з чим межа із земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS], стала проходити по місцюзнаходження сараїв, які, на думку [PERSON], були самовільно побудовані. Відповідач [PERSON] зазначає, що зміна цієї межі відбулася внаслідок незаконних дій батька [PERSON] - [PERSON], який в процесі приватизації земельної ділянки з метою збільшення її розмірів невірно повідомив органам земельних ресурсів про реальні межі ділянки, що фактично призвело до самовільного захвату частини земельної ділянки по [ADDRESS] та зменшення її розміру. У зв'язку з цим під час оформлення у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] та підготовці державного акту на право власності на земельну ділянку Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради була використана недостовірна інформація щодо меж та розмірів цієї земельної ділянки, з огляду на що рішення Київської міської ради від 26 червня 2003 року № 528/688 було винесено з грубим порушенням прав і законних інтересів землекористувачів по [ADDRESS]. Крім того, згода на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] від мешканців будинку по [ADDRESS] не надавалась. Отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія [NUMBER], виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року № 528/688 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 88-7-00949, [PERSON] на підставі договору від 28.07.2008 року про дарування частки земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П., подарував землю сину - [PERSON] Враховуючи, що відчуження земельної ділянки по [ADDRESS] відбулося на підставі договору дарування частки земельної ділянки від 28.07.2008 року, відповідач [PERSON] вважає, що така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав встановлених частиною першої статті 215 ЦК України. Таким чином, видача державного акта на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія [NUMBER] призвела до фактичного зменшення межі земельної ділянки по [ADDRESS] та, як наслідок збільшення межі земельної ділянки по [ADDRESS]; отримавши земельну ділянку в дар [PERSON] оспорює законність розташування сараїв, які були побудовані в законний спосіб на землі, що видавалася відповідно до рішень виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року №31-9 «Про відвод земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво». З огляду на викладене, вважаючи свої права та законні інтереси, як землекористувача, порушеними [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], відповідно до вимог якої просить суд: 1. Визнати незаконним рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688, на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №88-7-00949. 2. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія [NUMBER], виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №88-7-00949. 3. Визнати недійсною угоду від 28.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] про дарування частки земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. 4. Відновити межу між земельними ділянками, розташованими у місті Києві за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідно до меж, встановлених на плані присадибної ділянки згідно з технічним паспортом від 27.02.1987 року на житловий будинок по [ADDRESS]. 5. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] (а.с. 137-145, том 1). Відповідно до ухвали суду від 22.06.2016 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі до одержання висновків експерта (а.с. 157-158, том 1). 08.11.2016 року до суду надійшов висновок експерта №СЕ-1702-1-443.16 (а.с. 165-191, том 1). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2016 року, справу за єдиним унікальним №754/11447/15-ц передано для розгляду судді Клочко І.В., у зв'язку зі звільненням з посади судді [PERSON] Ухвалою судді від 11.11.2016 року вищевказану справу прийнято до розгляду судді Клочко І.В. та відновлено провадження по справі. Відповідно до ухвали суду від 14.11.2017 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним рішення про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним угоди, відновлення меж земельної ділянки - залишено без розгляду, у зв'язку з поданням [PERSON] заяви про залишення зустрічного позову без розгляду (а.с. 107-108, том 1). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Представник відповідача [PERSON] ([PERSON]) - [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у запереченнях та заяві про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 14.05.2005 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 та [PERSON] (батьку позивача) належить на праві власності земельна ділянка площею 1/3 від 0,0711 га у межах згідно з планом по [ADDRESS] (а.с. 6, том 1). Згідно з копією договору дарування частки земельної ділянки від 28.07.2008 року, [PERSON] подарував позивачу [PERSON] у власність 1/3 частку земельної ділянки від площі 0,0711 га. 1/3 частки земельної ділянки розташована на території [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Цільове призначення (використання) вказаної земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7-8, том 1). Відповідно до копій листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24.02.2016 року №05707-3595 (а.с. 123, том 1) та від 14.03.2016 року №05707-4852 (а.с. 131, том 1), земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] на [ADDRESS] рішенням Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 передана у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] 1/3 від 0,07 га та 2/3 від 0,07 га відповідно; за даними міського земельного кадастру станом на 31.12.2012 року у Департаменті земельних ресурсів був зареєстрований державний акт на право власності від 14.05.2005 року на 1/3 частину від 0,0711 га вищезазначеної земельної ділянки на ім'я [PERSON].Документи, що посвідчують право власності на 2/3 частини вищевказаної земельної ділянки у Департаменті земельних ресурсів зареєстровані не були. Актом виїзного комісійного обстеження суміжних землеволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] від 06.11.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що проекція будівель по [ADDRESS] частково виходить на територію земельної ділянки по [ADDRESS]. При цьому виявлено ознаки самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с. 9-зворот, том 1). Відповідно до копії акта відновлення та встановлення меж земельної ділянки від 20.10.2014 року, складеного представником ПП «Компанія Геосфера» Пуховець Ю.В. в присутності [PERSON], земельна ділянка ділянка знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 0,0711 га, кадастровий номер [NUMBER]; відновлені та закріплені в натурі (на місцевості) деревяними або довгостроковими металевими стержнями в кількості 6 шт. (а.с. 11, том 1). Згідно з копією відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 07.12.2015 року №15830 (И-2015) житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований: - 1/2 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.10.1989 року (а.с. 94, том 2); - 1/2 за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 20.11.2009 року (а.с. 62, том 1). Відповідно до копії договору дарування від 20.11.2009 року, [PERSON] окрім 1/2 частини житлового будинку належить також відповідна частина надвірних будівель та споруд, серед них відповідно також є спірні сараї, позначені літерами «Г» і «Д» (а.с. 41, том 1). В матеріалах справи також міститься технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] від 27.02.1987 року [NUMBER] (а.с. 73-75, 90-92, том 1), що також містить вказані спірні сараї. Рішенням виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року № 31-9 «Про відвід земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво», прийнятого згідно з обов'язковою постановою Київської міської ради від 02.02.1944 року № 8, було вирішено відвести в натурі земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам згідно із доданим списком та скласти земельні плани (а.с. 82, 83-85, том 1). До зазначеного списку входив [PERSON] 03.11.1948 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 95, том 1). Відповідно до копії акта прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів Дніпровського р-ну м. Києва №236 від 23.04.1987 року, у 1952 році на земельній ділянці по [ADDRESS] було розпочато та у 1954 році закінчено будівництво будинку та інших господарських споруд (гараж «Б», л. кухня «В», сарай «Г» і «Д», погреб ІІ, вбиральні «Е» і «Ж», колодязь ІІ) та введено в експлуатацію зазначене домоволодіння [PERSON] (а.с. 86-89, том 1). Відповідно до висновку експерта №СЕ-1702-1-443.16, за результатами зіставлення фактичних меж земельної ділянки [ADDRESS] з межами, визначеними Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.05.2005 року та наданими координатами поворотних точок меж вказаної земельної ділянки, експертом було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки [ADDRESS] дещо не відповідають межам, визначеним Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.05.2005 року та наданим координатам поворотних точок меж вказаної земельної ділянки, де невідповідність виявлена по всьому периметру земельної ділянки, а саме: - фактична фасадна межа (вздовж [ADDRESS]) зміщена в межах 0,20 м - 0,56 м у бік [ADDRESS] відносно межі, визначеної державним актом; - фактична спільна межа із суміжною земельною ділянкою [ADDRESS] зміщена на 1,15 м в бік земельної ділянки [ADDRESS] відносно межі, визначеної державним актом, при цьому у тильній стороні земельної ділянки [ADDRESS] (в точках Б, Б') зміщення відсутнє; - фактична тильна межа зміщена в межах до 0,37 м в бік земельної ділянки [ADDRESS] відносно межі, визначеної державним актом; - фактична спільна межа із суміжною земельною ділянкою [ADDRESS] зміщена в межах до 0,41 м в бік земельної ділянки [ADDRESS] відносно межі, визначеної державним актом. За результатами дослідження було встановлено, що сараї літери «Г» і «Д», які відносяться до домоволодіння [ADDRESS], зміщені в бік земельної ділянки [ADDRESS] в межах 0,17 м - 0,41 м відносно межі, визначеної державним актом, тобто досліджувані сараї літ. «Г» і «Д» частково, на площі 3,20 кв. м, розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], межі якої визначені державним актом (а.с. 165-173, том 1). Як вбачається з копії проекту земельної ділянки 1990 року №2713-НВК, станом на момент розробки вказаного проекту на земельній ділянці позивача суміжно до спірних господарських будівель відповідачів існувала власна споруда (а.с. 230-231, том 1). З листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 11.12.2014 року №7126-18/1112/10 вбачається, що під час перевірки з виїздом на місце 28.11.2014 року посадовою особою Департаменту у присутності [PERSON] встановлено , що за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, два сараї та дві вбиральні. Ознак виконання будівельних робіт не виявлено. Відповідно до технічного папорта на житловий будинок по [ADDRESS], який виготовлений 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації, вищезазначені будівлі побудовані у 1952 році та розташовані відповідно до плану садибної ділянки (а.с. 243, том 1). Судом було витребувано кадастрову справу №5113 (а.с. 27-71, том 2), кадастровий номер [NUMBER] (земельна ділянка, що належить позивачу). У пояснювальній записці (а.с. 32, том 2) до технічної документації зазначено зокрема: «Земельна ділянка має 6 кутів повороту межі, які співпадають з твердими контурами місцевості (кути дерев'яних та металевих огорож). Встановлення меж земельної ділянки в натурі та координування кутів повороту виконано полярним методом з точок теоделітного ходу Т28 та Т29». Як вбачається зі складу земельних угідь, таблиця 1 (а.с. 33, том 2), межі земельної ділянки (кадастровий номер 0003) проходять: Г - Д [PERSON] - кути повороту межі 14z, 27 - по металевій огорожі та по стіні будівлі. На абрисі земельної ділянки № [NUMBER] (а.с. 43, том 2) зображено спірні господарські будівлі, що належать відповідачу [PERSON], межа земельної ділянки, що належить позивачу [PERSON], проходить фактично поряд із стіною вказаних споруд. В матеріалах справи міститься копія плану земельної ділянки №В-3273 від 1947 року, який не оспорюється сторонами, відповідно до якого [PERSON] було відведено в користування земельну ділянку, площею 737 кв.м. (а.с. 75, том 2), який відповідно до копії схематичного плану є суміжним з домоволодінням [ADDRESS] (а.с. 76, том 2). Однак, суд вважає, що зазначені документи не стосуються розгляду справи, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є земельна ділянка, правовий статус якої визначений державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 14.05.2005 року. Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Суд погоджується з твердженнями відповідача [PERSON], викладеними у запереченнях щодо того, що норми, на які посилається позивач не можуть бути застосовані до спірної ситуації, так як відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. ЗК України набрав чинності з 01.01.2002. Спірні будівлі на момент набрання чинності ЗК України вже існували десятки років, а тому діючий ЗК України не може регулювати відносини щодо визнання такого будівництва самочинним, чи порушення таким будівництвом правил добросусідства тощо. Крім того, суд критично оцінює посилання позивача [PERSON] на ДБН360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», що затверджено наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992, оскільки даний нормативно-правовий акт поширюється на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України, а спірні господарські будівлі були побудовані ще у 1952-1954 роках. Відповідно до ст. 118 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. 10. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Частиною 2 ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.2008 року) встановлено, що порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ( 677-2004-п ) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677 (в редакції, що була чинною на момент на момент реєстрації позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: - земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; - земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; - земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом. Проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі: рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок; укладених договорів між землевласниками і землекористувачами та розробником проекту відведення земельної ділянки; судового рішення. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на те, що на момент реєстрації позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.2008 року спірні господарські будівлі, позначені літерами «Г» і «Д», що знаходяться на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS], вже були побудовані у 1952-1954 роках та, згідно наявних у справі доказів, ознак будівельних робіт у вказаних будівлях не виявлено, суд приходить до висновку про те, що право позивача не було порушено саме відповідачами. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені стороною позивача у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви [PERSON] На підставі ст. 377 ЦК України, ст.ст. 79, 116, 118 ЗК України,

Outcome: dismissed