Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 38. Позов мотивовано тим, що від спільного проживання з відповідачем мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають із відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин ще в 2014 році. Основною причиною припинення шлюбних відносин стала його невиліковна хвороба, у зв`язку із захворюванням він залишив сім`ю та переїхав до м. Кропивницький. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, він не має навіть можливості спілкуватись зі своїми дітьми. Вважає, що збереження шлюбу між ними неможливо, а тому термін на примирення просить не надавати. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте в позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Крім того, просив судові витрати вважати фактично понесеними та справу розглянути без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без її участі (а.с. 33). В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони 30.07.2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову. Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивач бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved