Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, що укладений між ним та [PERSON] 18 червня 1994 року Каланчацьким РВ РАГС Херсонської області, актовий запис № 2. Свої вимоги мотивує тим, що з 18 червня 1994 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Сімейне життя не склалося, оскільки в них різні погляди на життя. З травня 2019 року він з відповідачем спільне господарство не веде. Примирення між сторонами не можливе. Ухвалою суду від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Ухвалою суду від 20.04.2021 року стронам було надано строк на примирення. Ухвалою суду від 25.08.2021 року відновлено провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засідані позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Крім того пояснив, що на даний час вони з відповідачем проживають в одному будинку, однак шлюбні стосунки не підтримують. Судом надавався строк для примирення однак він з відповідачем не помирився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з відповідачем вони проживають разом та ведуть спільне господарство. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу, оскільки заявлений він безпідставно. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 червня 1994 року, який зареєстровано Каланчацьким РВ РАГС Херсонської області, актовий запис № 2. Сімейне життя не склалося, оскільки в них різні погляди на життя. З травня 2019 року з відповідачі спільне господарство не ведуть. Примирення між сторонами не можливе. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved