Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 02 листопада 2018 року шлюб було розірвано. На підставі усної домовленості сторони домовились, що син буде проживати як з батьком так і з матір`ю. З серпня 2019 року з боку відповідача почалися вчинятися постійні перешкоди у спілкуванні з дитиною, які набули системного характеру. Розпорядженням Дніпровської РДА від 04 жовтня 2019 року № 810 було визначено графік спілкування позивача зі своїм сином та відповідно до встановлених днів, позивачу також визначено графік у період зимових канікул з дати початок зимових шкільних канікул у непарному році до 03 січня парного року. У зв`язку з чим, позивач придбав путівку у ТОВ «Санаторій «Кришталеве джерело», однак поїхати на запланований відпочинок не вдалося, оскільки відповідач сина не віддала та всіляко переховувала її у зв`язку з чим позивач зазнав втрат на суму 45 720, 00 гривень. Крім того, позивача зазначає, що його син відвідує кожну п`ятницю та суботу великий теніс та гроші за заняття сплачуються наперед до 5 числа кожного місяця, лише за повний місячний абонемент. Позивач сплачував кошти у розмірі 2 250,00 за січень 2020 року та 2950,00 гривень за лютий 2020 року, однак позивач не міг уявити, що відповідач не буде віддавати дитину та переховувати її уникаючи будь яких контактів. Таким чином, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду він не може побачити свою дитину. Дитина всіляко намагається побачити батька та методи зателефонувати, щоб [PERSON] його забрав. 10 вересня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, дійсно, наявне Розпорядження Дніпровської РДА від 04 жовтня 2019 року № 810. Який встановлено графік побачень батька з дитиною та дане розпорядження виконується як зі сторони позивача так і відповідача. Однак, як зазначає відповідач, дитина сама не бажає бачитися з батьком та просить не віддавати його до позивача на вихідні. Відповідач неодноразово зверталась до позивача з проханням не забирати дитину з ночівлею, однак [PERSON] продовжує забирати дитину. Щодо невідвідувань школи, відповідач у своєму відзиві зазначила, що у зв`язку із нестабільною епідеміологічною обстановкою в країні та наявністю проблем зі здоров`ям у дитини матір`ю було прийнято рішення про обмеження контактів на вулиці та відвідуванні спортивних секцій. Також відповідач зазначила, що їх спільна дитина ніколи не відвідувала секцію з тенісу та взагалі позивач не надає жодних доказів того, що син був зарахований до тенісного клубу. Також відповідач заперечувала щодо моральної школи зазначаючи, що позивачем не надано будь яких доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та наявності душевних страждань. 13 листопада 2020 року позивачем було подано відповідь на відзив відповідно до якого свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Також пояснив, що твердження відповідача є неправдивими та не відповідають дійсності. [PERSON] не бачив свою дитину близько 10 місяців, що підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення, постановами суду та наявним відкритим виконавчим провадженням. Згідно висновку органу опіки та піклування, який міститься в матеріалах іншої цивільної справи, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, з 25.07.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, якій 02.11.2018 року рішенням Дніпровського районного суду м Києва було розірвано (а.с.19-21). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно витягу з розпорядження Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 року № 810 визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у формі спілкування з малолітнім сином кожного тижня з п`ятниці після закінчення занять в школі до 17-00 години неділі. У період весняних, літніх, осінніх та зимових канікул: кожні весняні та осінні канікули непарного року, у період зимових канікул з 03. Непарного року до закінчення зимових канікул у непарному році, у період зимових канікул з дати початку зимових канікул у непарному році до 03 січня парного року. У період літніх канікул з 16 червня по 30 червня, з 21 липня по 31 липня, з 11 серпня по 31 серпня, в разі необхідності може бути змінено за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] (а.с.23). З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2019 року, в день за графіком позивач повинен був забрати свого сина, останній був відсутній на уроках в школі. На телефонні дзвінки відповідач не відповідала. Двері квартири не відчиняла, в зв`язку із чим позивач був вимушений викликати поліцію. В цей день, а також протягом часу саме до 03.01.2020 року [PERSON] згідно розпорядження Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 року № 810 малолітнього сина [PERSON] для спілкування з батьком не віддала, що підтверджується копією матеріалу перевірки звернення [PERSON] від 27.12.2019 року (а.с.24-29). Судом встановлено, що у позивача разом із сином було заздалегідь заплановано відпочинок на зимових канікулах сина, за який позивач здійснив оплату ще у жовтня 2019 року, що підтверджується рахунком на оплату № 11110 від 18.10.2019 року в розмірі 16713 грн. (а.с.31) Крім цього, 24.01.2020 року, 31.01.2020 року, 07.02.2020 року, 08.02.2020 року, 14.02.2020 року, 21.02.2020 року відповідач знову не віддала сина для побачень з батьком, чим не виконала розпорядження Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 року № 810, що підтверджується копіями матеріалу перевірки звернення [PERSON] від 24.01.2020 року, 31.01.2020 року, 07.02.2020 року, 08.02.2020 року, 14.02.2020 року, 21.02.2020 року (а.с.44-86). Позивачем було здійснено оплату абонементу з великого тенісу за січень-лютий 2020 року в сумі 5200 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 33-34). Враховуючи, що протягом часу січня 2020 року - лютого 2020 року позивач не мав можливості спілкуватись із сином та дитина не відвідувала заняття з великого тенісу, позивач поніс матеріальний збиток у сумі оплати абонементу в розмірі 5200 грн. Відповідно до ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 27.12.2019 року і до 21.02.2020 року ухилялась від виконання рішення органу опіки та піклування, яке викладено в розпорядженні Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 року № 810, що призвело до спричинення матеріальної шкоди позивачу в розмірі 21913 грн. Отже, дана сума підлягає до стягнення зх. відповідача на користь позивача. Крім цього, внаслідок невиконання рішення органу опіки та піклування, яке викладено в розпорядженні Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 року № 810 позивач був позбавлений можливості спілкуватись із сином протягом двох місяців. Спричинену моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача було зіпсовано зимові канікули, які були заздалегідь заплановані, він як батько дитини, не мав змоги проводити весь свій вільний час з сином, був дуже занепокоєний, розстроєний, переживав, відчував душевний біль. Протягом двох місяців не мав смоги побачити сина, кожну п1ятницу та вихідні замість того, щоб проводити час з сином, нервує викликає поліцію. Моральну шкоду оцінює в 100 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи принцип розумності та справедливості суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті на користь [PERSON] грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. В порядку статті 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1840 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial