Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позові вказав, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 10.01.2020 року було розірвано, мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з ним і повністю знаходиться на його триманні. Ще до розлучення, відповідач залишила сім`ю, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому він одноособово намагається забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного життя нормального розвитку, однак, його коштів не вистачає, оскільки він в даний час ніде не працює, являється пенсіонером. Відповідач інших стягувачів не має, працездатна, тому він вважає, що вона може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивач прохає суд стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , 209 року народження аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2009 року народження (а.с.7), який за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.01.2020 року розірвано (а.с.9). Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8), який проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою Засульської сільської ради Лубенського району (а.с.10). Позивач являється пенсіонером МВС за вислугою років, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням (а.с.11). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, чим ставить позивача та дитину у скрутне матеріальне становище, оскільки для забезпечення нормальних умов життя та повноцінного розвитку дитини, коштів позивача не вистачає. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, надані по справі докази, а також положення ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, з 01.01.2020 року мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить 1109 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача аліментів, які просив позивач - в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернувся до суду 09.07.2020 року, відповідно, аліменти слід стягувати з вказаної дати. При подачі до суду позову, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved