Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму основного боргу за розпискою від 16.10.2015р. у розмірі 57200,00грн., три проценти річних у розмірі 789,83грн. та інфляційні збитки в розмірі 4 633,20грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач отримав від позивача для подальшого продажу автомобільний двигун від автомобіля «Хундай», вартістю 57200,00грн. та зобов'язався сплатити позивачу вартість двигуна у повному обсязі до 15.11.2015р., про що відповідач надав позивачу відповідну розписку. Проте, у визначений строк відповідач зазначені в розписці кошти не сплатив та ухиляється від взятих на себе зобов'язань. Станом на 01.04.2016 р. за договором утворилась заборгованість, що складається: 57200,00грн. - сума основного боргу, 789,83грн. - три відсотки річних, 4633,20грн. - сума інфляційних нарахувань. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.10.2015р. відповідач [PERSON] взяв на реалізацію двигун від Hyundai Genesis, номер GGDA, загальною вартістю 57200,00грн., зобов'язався його продати до 15.11.2015 року та в той же день повернути суму в повному обсязі, що підтверджується розпискою (а.с.40). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин 1, 2 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Отже, складена відповідачем розписка є двостороннім правочином, а також вона є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним покладені на [PERSON], а особа, у якої взято на реалізацію двигун, набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю дана розписка є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певного майна. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, враховуючи, що в розписці не зазначена особа, у якої відповідач взяв на реалізацію двигун та якій зобов'язався повернути грошові кошти, правом вимоги за даним договором - розпискою наділена особа, у якої знаходиться оригінал розписки, якою в даному випадку є позивач [PERSON], за заявою якого оригінал розписки було долучено до матеріалів справи. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріали справи не містять доказів передачі відповідачем позивачу обумовленої розпискою суми в розмірі 57200,00грн., тобто належного виконання відповідачем зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 15 листопада 2015 р. по 01 квітня 2016 р. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2015 - 2016 роках: листопад 2015р.- 102,0; грудень 2014р. - 100,7; січень 2016р. - 100,9; лютий 2016р.- 99,6; березень 2016р.-101,0. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить - 2434,49 грн. (102,0/100*100,7/100*100,9/100*99,6/100*101,0/100*57200,00-57200,00). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 2434,49 грн. Також суд вважає правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви, період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 15 листопада 2014 р. по 01 квітня 2016 р. включно. При цьому, суд враховує, що прострочення по поверненню коштів починається з 16.11.2015р. - дня наступного за днем визначеним розпискою, як дата повернення коштів. За цей період з урахуванням розміру простроченої суми заборгованості в сумі 57200,00грн, помножених на 3% та кількості повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 647,02грн. (57200*3*138/366/100) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором у розмірі 57200,00 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2434,49 грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 647,02грн., а всього 60281,51грн. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 602,82грн., а надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 277,36грн. підлягає поверненню позивачеві. На підставі наведеного, ст. 11, 202, 207, 509, 510, 526, 527, 530, 610-612, 625, 626 ЦК України,

Outcome: partial