Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , КЗ «Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради Волинської області» про відшкодування реальних збитків. Позов обґрунтовує тим, що 21 липня 2018 року він придбав смартфон Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue та передав його в користування свій дочці [PERSON] , [INFO] , яка є ученицею Луцької гімназії №4 ім. Модеста Левицького. Вказує, що 04 грудня 2019 року в приміщенні Луцької гімназії №4 ім. Модеста Левицького, на перерві між 5 та 6 уроками, однокласник [PERSON] , малолітній [PERSON] кілька разів вдарив його дочку паперовим щоденником по голові, взяв з її шкільної парти смартфон Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue та побіг з ним до коридору. Оскільки [PERSON] відмовлявся повернути телефон, [PERSON] схопила його светр та намагалася відібрати телефон. Деякий час [PERSON] продовжував опиратись, однак потім без будь-яких пояснень кинув телефон на відстань 4-5 метрів, внаслідок чого екран смартфона побився. Також зазначає, що перемовини з батьками [PERSON] щодо добровільного відшкодування ними ремонту смартфона не дали для нього бажаного результату, адже згоди між ними з цього приводу не було досягнуто. Вважає, що неправомірна поведінка малолітнього [PERSON] є результатом несумлінного здійснення виховання дитини його батьками. 06 грудня 2019 року він звернувся до сервісного центру «РЕМ-СЕРВІС» та передав їм пошкоджений смартфон для діагностики та ремонту. На смартфоні було виявлено такі пошкодження: побитий модуль, сліди від механічного впливу на корпусних частинах, необхідність заміни дисплейного модуля. Загальна вартість ремонту склала 1480 грн. Крім того, він також оплатив вартість підготовки та видачі довідки про технічний стан виробу та вартість ремонту, що становить 80 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги до кожного з відповідачів, [PERSON] зазначає, що батьки малолітнього [PERSON] несумлінно виконували виховання сина, сприяли формуванню в нього неналежного усвідомлення необхідності дотримуватись правомірної поведінки, поважати права та свободи інших людей, не допускати дій, внаслідок яких може бути пошкоджено майно. Луцька гімназія №4 ім. Модеста Левицького, як навчальний заклад, також несе відповідальність за завдання йому матеріальної шкоди, оскільки така шкода була завдана малолітньою особою під час перебування під наглядом вказаного навчального закладу. При цьому, зі змісту позову вбачається, що позивач покладає на кожного з відповідачів різний ступінь вини за завдану йому матеріальну шкоду, на підставі чого визначає відповідні частки відшкодування шкоди відповідачами. З врахуванням наведеного позивач просить: - зобов`язати відповідача [PERSON] відшкодувати шкоду, завдану її малолітнім сином [PERSON] , а саме: відшкодувати розмір реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення його пошкодженої речі смартфона Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue, який був переданий ним в користування дочці [PERSON] , що становить 1480 грн; - зобов`язати [PERSON] відшкодувати шкоду, завдану його малолітнім сином [PERSON] , а саме: відшкодувати збитки в розмірі 80 грн, які сплачені ним за видачу довідки №191206-1 про технічний стан виробу та вартість ремонту від 06 грудня 2019 року; - зобов`язати Луцьку гімназія №4 ім. Модеста Левицького відшкодувати шкоду, яка завдана його майну малолітнім [PERSON] , а саме: відшкодувати збитки в розмірі 30 грн, які сплачені ним за банківські послуги під час внесення через касу банку на рахунок суду судового збору при зверненні до суду з цим позовом. Крім того, позивач просить здійснити розподіл понесених ним судових витрат таким чином: стягнути з [PERSON] на його користь 800 грн судового збору; стягнути з [PERSON] на його користь 40 грн судового збору; стягнути з Луцької гімназії №4 ім. Модеста Левицького в його користь 0,8 грн судового збору. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Відповідачі, кожен зокрема, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, суду пояснила, що суперечка між її сином та донькою позивача виникла внаслідок провокативних дій дівчинки, яка повідомила [PERSON] про те, що в її телефоні є світлина, на якій зображений [PERSON] , та заявила, що має намір розмістити цю світлину в одному із месенджерів, внаслідок чого її побачать всі однокласники. Саме тому [PERSON] взяв її телефон, маючи на меті подивитись та видалити свою фотографію з нього. Намагаючись йому перешкодити, [PERSON] схопила [PERSON] за сверт, шарпала його та порвала замок блискавки на кофті [PERSON] . В ході таких подій смартфон [PERSON] впав на підлогу та побився. Зі слів [PERSON] , він не мав наміру забрати чи пошкодити смартфон [PERSON] . Вважає, що в неї нема обов`язку відшкодування вартості ремонту пошкодженого сматрфона, оскільки в інциденті, що відбувся між дітьми, винні обоє дітей і вона також зазнала матеріальної шкоди у вигляді зіпсування одягу сина, адже вартість сверта, який порвала [PERSON] , становить майже 2000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача КЗ «Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради Волинської області» в судове засідання не з`явився, 25 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від директора КЗ «Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради Волинської області» Мишковця О.А., в якому останній просить розгляд справи здійснювати без участі представника навчального закладу. При цьому також зазначає, що спричинення шкоди позивачу на території навчального закладу не є підставою для зобов`язання гімназії відшкодувати йому збитки в розмірі 30 грн. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської області (а.с. 29). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] . Вказана обставина учасниками процесу визнається. 21 липня 2018 року [PERSON] придбав смартфон Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue, вартістю 3 684,15 грн. Наведене підтверджується копією фіскального чеку №6 від 21 липня 2018 року (а.с. 27). Відповідно до пояснень позивача, придбаний ним смартфон він передав у користування своїй малолітній дочці [PERSON] . Факт користування [PERSON] вищевказаним смартфоном відповідачі не заперечували. Малолітні [PERSON] та [PERSON] є учнями Комунального закладу «Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради Волинської області». Також встановлено, що 04 грудня 2019 року в приміщенні Луцької гімназії №4 між дітьми [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка, в ході якої [PERSON] кинув смартфон [PERSON] на підлогу, внаслідок чого смартфон був пошкоджений. З довідки №191206-1, виданої на замовлення позивача 06 грудня 2019 року сервісним центром «Рем-Сервіс», встановлено, що вартість ремонту смартфона Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue становить 1480 грн (а.с.38, 39). Крім того, вартість видачі позивачу вищевказаної довідки становить 80 грн, що підтверджується копією товарного чеку від 09 грудня 2019 року (а.с.40). Також встановлено, що [PERSON] в грудні 2019 року звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої малолітнім [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року вищевказаний позов задоволено частково. Постановою Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. Ухвалюючи таке рішення апеляційний суд, зокрема, виходив з доведеності факту заподіяння позивачу матеріальної шкоди малолітнім [PERSON] , що полягає в пошкодженні смартфона Xiaomi Redmi 5 3/32 Blue, вартість ремонту якого склала 1480 грн. Крім того, апеляційний суд встановив, що батьки малолітнього [PERSON] відмовились добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну їхнім сином позивачу [PERSON] . Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ч. 4 ст. 1178 ЦК України та покладення обов`язку з відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди як на батьків малолітнього [PERSON] так і на навчальний заклад, що зобов`язаний здійснювати нагляд за учнями під час навчання (а.с. 99-100). За встановлених обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 1 п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла 14 років), відшкодовується, зокрема, її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків, так і з вини закладів, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки, такі заклади зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 р. N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про освіту» забезпечення безпечних і нешкідливих умов навчання, праці та виховання у навчальних закладах покладається на їх власника або уповноважений ним орган, керівника навчального закладу. Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» керівник закладу загальної середньої освіти зобов`язаний, серед іншого, створювати в закладі загальної середньої освіти безпечне освітнє середовище, забезпечувати дотримання вимог щодо охорони дитинства, охорони праці, вимог техніки безпеки. Безпечне освітнє середовище - сукупність умов у закладі освіти, що унеможливлюють заподіяння учасникам освітнього процесу фізичної, майнової та/або моральної шкоди. Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що суперечка між малолітніми [PERSON] та [PERSON] відбулась в приміщенні Комунального закладу «Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького Луцької міської ради Волинської області» в перерві між уроками. В ході вказаної суперечки [PERSON] кинув на підлогу смартфон, яким користувалась [PERSON] , внаслідок чого смартфон розбився. Наведене дає підстави для висновку, що Луцька гімназія №4 імені Модеста Левицького, як навчальний заклад, що зобов`язаний здійснювати нагляд за учнями, несе відповідальність за шкоду, заподіяну [PERSON] внаслідок дій малолітнього [PERSON] Луцькою гімназією №4 імені Модеста Левицького не доведено, що шкода була заподіяна не з вини навчального закладу. Разом з тим, згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Для виконання цих завдань батьки наділяються низкою прав, і перш за все переважним правом перед іншими особами на особисте виховання своєї дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини. (ч. 1 ст. 55 Закону України «Про освіту»). Батьки здобувачів освіти зобов`язані, зокрема, виховувати у дітей повагу до гідності, прав, свобод і законних інтересів людини, законів та етичних норм, відповідальне ставлення до власного здоров`я, здоров`я оточуючих і довкілля (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про освіту»). Суд зазначає, що основні засади виховання дитини закладаються саме батьками дитини, тому відповідальність батьків не виключається навіть у випадку неналежного виконання навчальним закладом своїх обов`язків. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що в контексті спору, що розглядається, завдана малолітньою особою матеріальна шкода має відшкодовуватись як батьками так і навчальним закладом в рівних частках. Разом з тим, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимог сторін (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] визначив межі своїх позовних вимог до відповідача Луцької гімназії №4 ім. Модеста Левицького та просить стягнути з вищевказаного навчального закладу 30 гривень витрат, які він поніс як банківську комісію при сплаті судового збору. Виходячи із приписів ч. 2 ст. 22 ЦК України, суд зазначає, що комісія банку при сплаті судового збору не входить до складу реальних збитків, тобто витрат, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі. Такі витрати позивача, які він вважає матеріальною шкодою, за змістом ст. 133 ЦПК України належать до судових витрат у вигляді витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору. Порядок розподілу судових витрат регламентовано ст. 141 ЦПК України. З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову з задоволенні позову в частині вимог до Луцької гімназії ім. Модеста Левицького про стягнення 30 гривень комісії банку при сплаті судового збору. Щодо вирішення позову в частині вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд зазначає таке. Не заперечуючи спільного обов`язку батьків сумлінно виконувати батьківські обов`язки, позивач визначає різні межі відповідальності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить стягнути з [PERSON] в свою користь 1480 гривень у відшкодування вартості ремонту пошкодженого смартфона, а з [PERSON] 80 гривень, сплачених за видачу довідки про технічний стан виробу смартфону, обґрунтовуючи свою думку більш активною участю в житті та вихованні сина саме [PERSON] . Однак, на думку суду, такі міркування позивача не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають встановленим обставинам справи. Оскільки батьки повинні спільно виховувати свою дитину, вони несуть спільну, в рівній мірі, солідарну відповідальність перед третіми особами за результатами своєї виховної діяльності. При цьому відповідальність батьків за шкоду, завдану їхньою малолітньою дитиною, є солідарною незалежно від правового режиму майна батьків, ні від факту їх спільного проживання чи факту перебування в шлюбі між собою. В основу солідарної відповідальності батьків покладений факт походження дитини від цих батьків. Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. На обґрунтування заявлених позовних вимог, [PERSON] не довів належними доказами те, що ступінь вини матері малолітнього [PERSON] в заподіянні йому матеріальної шкоди є значно вищим за ступінь вини батька останнього. Таким чином, враховуючи попередній висновок суду про покладення обов`язку з відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди в рівних частках на батьків малолітнього [PERSON] та на навчальний заклад, під наглядом якого перебувала малолітня особа, на підставі ч. 4 ст. 1178 ЦК України суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] належить стягнути солідарно в користь [PERSON] 780 гривень матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , встановлена судом, виходячи з такого розрахунку: 1480 гривень+80 гривень = 1560 гривень/2 (визначена судом частка відповідальності батьків малолітньої особи)= 780 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача слід стягнути 420,40 грн судового збору, тобто по 210,20 грн з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: partial