Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Новоайдарська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0.3729 га, що розташована на території с. Штормове Штормівської сільської ради, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0.2500 га, ведення особистого підсобного господарства - 0.1229 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.02.2002 року на підставі рішення Штормівської сільської ради № 45 від 29.09.1997 року та земельна ділянка сільськогосподарського призначення, земельний пай члена КСП ім. Пархоменка, майновий пай, грошові кошти на рахунках в Ощадбанку України. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповідав у рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] У 2005 році позивач звернувся до Старобільської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа [PERSON], та отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Зокрема, отримав: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,95 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельного паю, 1/2 частку майнового паю, 1/2 частку грошових коштів на рахунках у ВАТ «Ощадбанк України». На решту спадкового майна, позивач свідоцтва про право на спадщину не отримував, оскільки у вказаному будинку проживала мати сторін - [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері позивач та відповідачка спільно користувалися будинком та присадибною ділянкою. Позивач бажає оформити належним чином свої права на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], та звернувся з цього приводу до нотаріуса. Але виявилося, що у наданих позивачем правовстановлюючих документах на будинок та земельну ділянку є помилка, яка перешкоджає реалізації прав на спадщину. У державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.02.2002 року на підставі рішення Штормівської сільської ради № 45 від 29.09.1997 року, прізвище батька помилково записане як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Через ці обставини, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки. Позивач - [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Представник третьої особи - Новоайдарської державної нотаріальної контори, заперечень з приводу заявлених вимог суду не надав. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи положення ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у попередньому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 2). Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок (а.с. 6); земельна ділянка площею 0.3729 га, що розташована на території с. Штормове Штормівської сільської ради, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0.2500 га, ведення особистого підсобного господарства - 0.1229 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.02.2002 року на підставі рішення Штормівської сільської ради № 45 від 29.09.1997 року (а.с. 7) та земельна ділянка сільськогосподарського призначення, земельний пай члена КСП ім. Пархоменка, майновий пай, грошові кошти на рахунках в Ощадбанку України. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповідав у рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (а.с. 3). У 2005 році позивач звернувся до Старобільської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа [PERSON], та отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Зокрема, отримав: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,95 га (а.с. 4); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельного паю (а.с. 5), 1/2 частку майнового паю (а.с. 5), 1/2 частку грошових коштів на рахунках у ВАТ «Ощадбанк України» (а.с. 5). На решту спадкового майна, позивач свідоцтва про право на спадщину не отримував, оскільки у вказаному будинку проживала мати сторін - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Після смерті матері позивач та відповідачка спільно користувалися будинком та присадибною ділянкою. Позивач бажає оформити належним чином свої права на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], та звернувся з цього приводу до нотаріуса. Але виявилося, що у наданих позивачем правовстановлюючих документах на будинок та земельну ділянку є помилка, яка перешкоджає реалізації прав на спадщину. У державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.02.2002 року на підставі рішення Штормівської сільської ради № 45 від 29.09.1997 року, прізвище батька помилково записане як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Через ці обставини, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до 1 ч. ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин,а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування». Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідач та третя особа проти задоволення позовних вимог не заперечували. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1220, 1221, 1223, 1225, 1233, 1235 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved