Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року по 2013 року позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах, за час перебування у шлюбі у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2013 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач виїхала жити за межі України, дитина залишилась жити з позивачем, знаходиться на його утриманні. Відповідачка належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, не турбується про стан здоров'я дитини, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленням, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Орджонкідзевського районного суду м. Запоріжжя. Про причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзиву на позов не надала, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду від неї надходило. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, підтримав висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Судом ухвалено про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно зі ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] яке видане Орджонікідзевським відділом реєстрації реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 05.10.2010, про що зроблений актовий запис № 696. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] (позивачем у справі). Такі факти підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили суду, що вихованням дитини [PERSON] займається батько дитини - [PERSON], дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Мати дитини [PERSON] з дитиною не спілкується, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я, фізичним розвитком, проживає за межами України. Отже судом встановлено, що з часу окремого проживання сторін, тобто з 2013 року, відповідачка [PERSON] не цікавиться життям своєї доньки, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її розвитком, проживає за межами України. Позивачем на доведення зазначених у позовній заяві обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов'язків надано письмові докази, які досліджені судом. Як вбачається із психолого-педагогічної характеристики [PERSON] виданої директором ЗЗСО № 78 [PERSON] та класним керівником [PERSON] дитина добре розвивається, має охайний вигляд, батько [PERSON] приділяє достатньо уваги навчанню і вихованню дитини, мати [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, за весь час навчання доньки не цікавилась її успіхами, не спілкувалась з класним керівником, не відвідувала батьківські збори. Згідно довідки виданої завідувачем ДНЗ № 145 [PERSON] дитину [PERSON] до ДНЗ проводили та забирали батько [PERSON] та бабуся [PERSON] Згідно довідки виданої головним лікарем КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» [PERSON] перебуває на обліку з 2017 року, хронічних захворювань не має, у випадках захворювання дитини за медичною допомогою звертається бабуся та батько, але мати дитини до медичного закладу з приводу спостереження та лікування доньки на протязі 2017-2018 років не зверталась, батько дитини, [PERSON], особисто оформляв дитину в перший клас у 2017 році. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, 17.07.2018 складено висновок, в якому визнано доцільним прийняти рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед всім суспільством та державою. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що батьки які не піклуються про дітей, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання своїх дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, негативно впливають на дітей - мають бути позбавлені батьківських прав. Слід зазначити, що відповідач до суду не з'явилась, доказів того, що їй цікаве життя доньки не надала, а позивачем в свою чергу надані докази ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним, відповідає інтересам дитини, необхідне для встановлення остаточного соціально-правового статусу. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved