Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить: зобовязати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні 1/3 частиною належного йому на праві спільної часткової власності майна, шляхом його вселення та передачі йому дублікатів ключів від вхідних дверей квартири № 105, будинку № 64-А, розташованому по проспекту Московському в м. Харкові; виділити у користування та проживання ізольовану кімнату з балконом, площею 11,4 кв.м у квартирі № 105, яка розташована в будинку № 64-А по проспекту Московському в м. Харкові, а коридор, санвузол та кухню залишити в загальному користуванні; стягнути солідарно з відповідачів грошові витрати на підготовку позовної заяви в розмірі 2550 грн. та судовий збір 551,20 грн. (уточнена позовна заява від 10.04.2017). В обґрунтування позову посилався на те, що після смерті батька [PERSON], померлого 11 грудня 2014 року, залишилась трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони оформили спадщину і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру у рівних частинах, тобто по 1/3 частині. Відразу після смерті батька, відповідачі заволоділи ключами від спірної квартири та перешкоджають позивачу у повній мірі здійснювати свої права з володіння та користування власністю. У судовому засіданні представника позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили про обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що виділ позивачу ізольованої кімнати площею 11,4 кв.м в квартирі [ADDRESS] буде суперечити розміру частки, яка йому належить на праві власності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 2015 року, спадкоємцями квартири, що знаходиться на адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], [INFO], померлого 11 грудня 2014 року, є його діти: донька [PERSON], [INFO] на 1/3 частку; донька [PERSON], [INFO] - на 1/3 частки; син [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку. 1/3 частка зазначеної квартири належить позивачу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2017 і витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. У зазначеній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, оскільки відповідачі забрали ключі від вхідної двері та не пускають позивача в спірну квартиру, де 1/3 частина належить позивачу. Так, права власника жилого будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Частиною 4\~статті 60 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями статті 41 Конституції України, якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено статтями 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені правилами статті 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч.1ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, враховуючи, що позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, суд вважає що позовні вимоги в частині вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про виділення йому в квартирі № 105, яка розташована в будинку № 64-А по проспекту Московському в м. Харкові в користування житлової кімнати площею 11,4 м2 задоволенню не підлягають, оскільки, згідно свідоцтва про право власності позивачу належить 1/3 частина зазначеної квартири, але житлова площа квартири складає 61,1 кв.м. Таким чином, виділ йому в користування кімнати площею 11,4 кв.м суперечить розміру частки, яка йому належить. Крім того, житлова площа квартири складається з площин трьох кімнат: прохідної 38,4, а також двох відокремлених -11,4 та 11,3 м2. Таким чином, в разі закріплення за позивачем однієї з відокремлених кімнат, будуть значно порушені інших двох співвласників цієї квартири, що унеможливить одному з них отримати у користування відокремлену кімнату, або у разі виділення одному з них прохідної - виключить можливість користування відокремленими. Даючи правову оцінку наданим доказам в обґрунтування вимог позивача, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial