Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області та СФГ «Лан» про продовження терміну для отримання грошової компенсації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] вказує про те, що на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» 30 березня 1993 року було прийняте рішення комісією з питань поновлення прав реабілітованих про виплату йому, як спадкоємцю, за незаконно конфісковане майно його матері [PERSON], грошової компенсації в розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Позивач [PERSON] просить продовжити йому процесуальний строк для отримання грошової компенсації на підставі рішення комісії, зазначаючи, що тривалий час не міг знайти документи на спадщину після смерті матері, і лише в серпні 2015 року виявив їх на полиці у шафі. Вказуючи на поважність причин пропуску звернення за отриманням грошової компенсації, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У судовому засіданні представник СФГ «Лан» [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивачем [PERSON] пропущений строк для звернення за отриманням грошової компенсації, крім того, на даний час відсутнє майно в господарстві, за рахунок якого можна було б виплатити таку грошову компенсацію спадкоємцю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що 30 березня 1993 року було прийнято рішення комісією з питань поновлення прав реабілітованих Славутської районної ради народних депутатів «Про виплату грошової компенсації реабілітованим громадянам та їх спадкоємцям», згідно якого встановлено факт конфіскації майна [PERSON] та визнано його незаконним, сім'я визнана реабілітована, призначено виплату грошової компенсації в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, збільшеного в 1,8 раз, з розрахунку мінімального розміру заробітної плати на момент виплати [PERSON] за незаконно конфісковане майно його матері [PERSON] Вказаним рішенням встановлено строк виплати грошової компенсації до 30 червня 1994 року при предявленні свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошову компенсацію в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, збільшеного в 1,8 раз з розрахунку мінімального розміру заробітної плати на момент виплати згідно рішення Славутської комісії районної Ради народних депутатів від 30 березня 1993 року, було отримане спадкоємцем [PERSON] 22 квітня 1994 року та посвідчене державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером ІІ-788. Відповідно до п.16 Положення про порядок виплати грошової\~компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям,\~затвердженого\~постановою КМУ\~№ 48 від 24.06.1991 року, із змінами від 18.02.1993 року № 112 та від 24.09.1993 року № 801, юридичні та фізичні особи повертають реабілітованим майно або відшкодовують його вартість у встановлені комісією строки, але не пізніше одного року після прийняття рішення. Відповідно до п.10 вищеназваного положення спадкоємцям реабілітованих повертається майно або відшкодовується його вартість при поданні свідоцтв про право на спадщину. Постановою Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24 грудня 1993 року розяснено порядок отримання таких свідоцтв. Так, у пункті 9 даної постанови вказано, що майно ( або його компенсація) повертається спадкоємцям першої черги реабілітованого в разі подання свідоцтва про право на спадщину, яке відкривається з дня прийняття рішення районною Комісією з питань поновлення прав реабілітованих. Коло спадкоємців першої черги визначається на день винесення цього рішення. Свідоцтво про право на спадщину видається нотаріальними конторами достроково на підставі відповідного рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих, яке має містити відомості про склад спадкового майна (або суму його відшкодування у мінімальних заробітних платах), перелік документів, на підставі яких встановлена належність громадянина до кола спадкоємців першої черги, та документів, згідно з якими встановлено факт смерті спадкодавця. Таким чином, рішення про виплату грошової компенсації [PERSON] було прийняте комісією з питань поновлення прав реабілітованих Славутської районної Ради народних депутатів 30 березня 1993 року. На підставі вказаного рішення позивач [PERSON] 22 квітня 1994 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошову компенсацію. Таким чином, позивач [PERSON] не отримав грошової компенсації, призначеної за рішенням комісії, з власної вини, не виконавши необхідних дій щодо реалізації свого права згідно з вимогами закону. Крім того, знаючи про наявність рішення комісії про виплату грошової компенсації та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] звернувся до суду лише в лютому 2016 року, тобто практично через 22 роки після прийняття зазначених рішень. Відповідно до\~ст. 69 ЦПК України\~перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до п.16 Положення про порядок виплати грошової\~компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, передбачено повернення майна чи виплата компенсації у річний термін, а тому, виходячи з вимог\~ст.ст. 256- 257 ЦК України, загальний строк позовної давності, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. Зазначені строки були пропущені позивачем. На підставі\~ст.72 ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Відповідно до ст.73 ЦПК України\~судом може бути за заявою сторони поновлений або продовжений строк, встановлений відповідно законом або судом, у разі пропущення його з поважних причин. В своєму позові [PERSON] просив суд подовжити процесуальний строк для відшкодування збитків, посилаючись на те, що він тривалий час не міг знайти документи на спадщину, в звязку з чим не міг звернутися за грошової компенсацією. Разом з тим, суд приймає до уваги те, що позивачем [PERSON] на підтвердження поважності пропуску вказаних строків не було надано жодного належного доказу, сам позивач у судовому засіданні пояснював, що протягом періоду з прийняття рішення про виплату грошової компенсації та до 2015 року не звертався за отриманням повторних копій рішень чи інших документів, фактично визнавши, що будь-яких дій, спрямованих на реалізацію своїх прав не вчиняв. Суд вважає, що вказана підстава пропуску строку не може слугувати належним доказом того, що позивач з поважних причин не звернувся у річний строк після винесення рішення райрадою за отриманням призначеної йому грошової компенсації, а також у трирічний строк до суду за захистом порушеного права. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк на звернення до суду за захистом порушеного права та підстав для його поновлення не вбачає. В звязку з вищевикладеним у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed