Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором безпроцентної поворотної позики грошових коштів від 29 серпня 2017 року у розмірі 56 411 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 29 серпня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір безпроцентної поворотної позики грошових коштів за умовами якого від передав у власність відповідача 56 411 грн., які відповідач зобов»язувався сплачувати рівними частинами відповідно до графіку . Однак, відповідач свої зобов»язання не виконав , у зв»язку з чим на його адресу була направлена вимога щодо дострокового погашення усієї суми заборгованості - 56 411 грн. Проте , дана вимога залишилася без належного реагування , у зв»язку з чим він (позивач) вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором безпроцентної поворотної позики грошових коштів. Позивач у судове засідання не з»явився , про день та час слухання справи повідомлявся. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав та мотивів, викладених у тексті позову. Відповідач та його представник у судовому засіданні повідомили, що відповідач дійсно отримав у позивача кошти в борг, але це було не у 2017 році, а у 2012 році , у зв»язку з чим просили застосувати строк позовної давності . Окрім того, у судовому засіданні відповідач підтвердив, що у розписці та у договорі позики його підпис. Суд, вислухавши представників позивача , відповідача, представника відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено , що 29 серпня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір безпроцентної поворотної позики грошових коштів . Відповідно до п.1 вищевказаного договору позикодавець (позивач) передав у власність позичальника (відповідача) грошові кошти в сумі 56 411 грн, а відповідач в свою чергу зобов»язувався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у встановлений термін. Згідно з п.6 договору був встановлений графік поверненя позики , згідно якого відповідач зобов»язувався повернути позивачеві позику у строк до 01.03.2018 року . Відповідно до оригіналу розписки від 29.08 2017, кошти безпроцентної позики в сумі 56 411 грн. були отримані відповідачем у повному обсязі. Як встановлено судом, при укладенні договору безпроцентної поворотної позики грошових коштів між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення, відповідно до яких позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 56 411 грн. а останній в свою чергу зобов'язався повернути зазначені кошти в строк до 01.03.2018 року. Таким чином, вказаний договір вважається укладеним та підлягає до виконання. Позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були, грошові кошти він не повернув, жодних дій, що свідчать про виконання зобов»язання за договором позики не вчинив,що підтверджується наявністю оригіналів вказаних договору та розписки у позикодавця. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов»язання виникають із підстав, встановленихст.11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбаченост.3 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цьогоКодексу, а також інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно дост.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зіст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно з ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено , що у порушення умов укладеного сторонами 29.08.2017 року договору безпроцентної поворотної позики грошових коштів та вимог закону , відповідач своїх зобов»язань за даним договором не виконав , у визначений договором строк - 01.03.2018 року суму позики - 56 411 грн. позивачу не повернув . З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення позики. Проте, дана вимога залишилась без належного реагування зі сторони відповідача. Щодо заяви відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі 6-152цс14 для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. В ході розгляду справи відповідач пояснив що він брав кошти у борг у позивача у 2012 році, а не у 2017 році , однак це спростовується договором безпроцентної поворотної позики грошових коштів від 29 серпня2017 року та оригіналом розписки відповідача, в якій зазначена дата складення розписки - 29 серпня 2017 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності . На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов»язання не виконав та не повернув суму позики у строк, визначений договором безпроцентної поворотної позики грошових коштів, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved