Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики валютних цінностей. Обгрунтовує тим, що 22.08.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики валютних цінностей в сумі 24 000 тис. євро на строк до 22.01.2014 р. зі сплатою 2% від суми позики за кожний календарний місяць користування позикою. Відповідач зобов'язання повернути отримані кошти у строк, визначений умовами договору позики, не виконав. Відповідно до розрахунку, станом на 08.08.2016 сума основного боргу складає 24 000 тис. євро, 17 280 тис. євро процентів за користування коштами за період з 22.08.2013 р. до 09.08.2016 р. та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 1834, 52 євро, еквівалентно суми 50767 грн., за період з 22.01.2014 р. до 08.08.2016 р. Позивач просив позов задовольнити. У судове засіданні представник позивача, [PERSON], не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав наведених в заяві, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур»єр» тому він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що 22.08.2013р. позивач за договором позики валютних цінностей передав відповідачу власні грошові кошти у сумі 24 000 тис. євро на строк до 22.01.2014 р. зі сплатою 2% за кожен календарний місяць користування, що підтверджується договором (а. с. 5). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк повернення позики був встановлений у договорі позики, згідно якого відповідач зобов'язався повернути позику в строк до 22.01.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав. Відповідно до розрахунку позивача сума основного боргу складає 24 000 євро. Крім того, відповідно до вимог договору позивачем нараховані 2 % за кожен календарний місяць користування у розмірі 17 280 євро за період з 22.08.2013 р. до 09.08.2016 р. Такі вимоги є законними та такими, що ґрунтуються на нормі ч.1 ст. 1048 УК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ураховуючи те, що [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконав, належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання останнім своїх зобов'язань за договором позики суду відповідачем не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 24 000 євро суми основного боргу, 17 280 євро - 2 % за кожен календарний місяць користування коштами за період з 22.08.2013 р. до 09.08.2016 р. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернуть суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, [PERSON] зобов»язаний сплатити [PERSON] суму основного боргу , проценти за користування його коштами та 3% річних як відповідальність за невиконання грошових зобов»язань. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 7 250 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved