Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 15 травня 2015 року, згідно якого відповідач позичив у нього 50 000 грн., під 6% тижневих, які зобов'язувався повернути в строк до 15 червня 2015 року з нарахованими відсотками в загальній сумі 63 000 грн., про що надав письмову розписку. 15 червня 2015 року [PERSON] не виконав взятого на себе зобов'язання та не повернув позичених у позивача грошових коштів. В подальшому, на неодноразові звернення [PERSON] з вимогою повернути борг у повному обсязі, відповідач здійснював лише перекази незначних сум на рахунок позивача, а саме: 29.12.2015 р. - 4 990 грн., 04.02.2016 - 1 996 грн., 15.03.2016 - 2 000 грн., 12.04.2016 -998 грн., 01.11.2016 - 595 грн., 29.12.2016 - 500 грн., 14.08.2017 - 700 грн., 16.11.2017 - 500 грн., 22.01.2018 - 500 грн., 05.03.2018 - 498 грн. Всього боржником у період з 15.06.2015 р. по 06.05.2018 р. повернуто 13 277 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути всю суму позичених коштів, однак, [PERSON] взятого на себе зобов'язання не виконав. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 88 201,40 грн., з яких: сума основного боргу становить 36 723 грн.; 6 відсотків тижневих за користування грошовими коштами протягом місяця в період з 15.05.2015 р. по 15.06.2015 року - 13 000 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання 21 452,68 грн.; інфляційні збитки становлять 14 144,62 грн.; відсотки за користування грошовими коштами (3% річних) - 3 331,10 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання подала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із письмового контракту, оглянутого у судовому засіданні, укладеного 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], отримала від [PERSON], 50 000 грн. на строк один календарний місяць під 06 відсотків тижневих та зобов'язується повернути кошти через один календарний місяць в сумі 63 000 грн. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно виписки №2JB8TU0NMGJUEKDR від 10.03.2018 року по картці/рахунку [NUMBER], відповідачем [PERSON] в рахунок взятої позики, [PERSON] здійснено наступні перекази коштів: 29.12.2015 р. - 4 990 грн., 04.02.2016 - 1 996 грн., 15.03.2016 - 2 000 грн., 12.04.2016 -998 грн., 01.11.2016 - 595 грн., 29.12.2016 - 500 грн., 14.08.2017 - 700 грн., 16.11.2017 - 500 грн., 22.01.2018 - 500 грн., 05.03.2018 - 498 грн. Всього боржником у період з 15.06.2015 р. по 06.05.2018 р. повернуто 13 277 грн. У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, оскільки не повернув в повному обсязі отримані від нього кошти в сумі 50 000 грн. - 13 277 грн. = 36 723,00 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму неповернутого основного боргу в розмірі 36 723,00 грн. Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства». Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із укладеного договору позики, сторони у ньому обумовили суму нарахованих процентів за користування коштами, яка складає шість відсотків тижневих. Таким чином, розрахунок процентів за користування коштами відповідачем за період із 15.05.2015 р. по 15.06.2015 р. із розрахунку 6 відсотків тижневих буде становити 13000 грн., а саме: 50 000x0,06х4,34 = 13 000 грн., де 50 000 грн. сума позики. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума інфляційних нарахувань за період із 16.05.2015 р. по 06.05.2018 р. із простроченої суми 36723 грн. буде становити 13334,42 грн. а три проценти річних - 3277,91 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення із відповідача нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов»язання у розмірі 21 452,68 грн., як ним зазначено у позовній заяві відповідно до ч.1-2 ст.1048 ЦК України, суд зазначає, що зазначена вимога не підлягає до задоволення, оскільки вказаною нормою ЦК України передбачено розмір процентів, а не розмір пені, за договором позики, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, виходячи із умов укладеного договору позики, сторони у ньому передбачили, що розмір нарахованих процентів за користування коштами становить шість відсотків тижневих, які позивач просить стягнути за один календарний місяць із відповідача та який складає 13 000 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу в розмірі 36 723,00 грн., 6% тижневих за користування грошовими коштами за період з 15.05.2015 р. по 15.06.2015 року у розмірі 13 000 грн.; 13 334,42 грн. - інфляційних нарахувань; 3% річних, як відповідальність боржника, який прострочив зобов»язання - 3277,91 грн., а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial