Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку володіння та користування спільним майном та вселення в квартиру, в якому після уточнення позовних вимог просить: встановити порядок користування квартирою №403, розташованою в житловому будинку №64 по проспекту Перемоги у м. Харкові, яким виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,7 кв. м. та балкон площею 3,0 кв.м., [PERSON] та [PERSON] три житлові кімнати площею 11,6 кв. м., 13,0 кв. м. та 16,3 кв.м. та балкони площею 2,4 кв.м. Коридор площею 13,0 кв.м., кухню площею7,0 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв. м., комори площею 1,7 кв.м. та 4,4 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін; вселити [PERSON] в квартиру №403, розташовану в житловому будинку №64 по проспекту Перемоги у м. Харкові. Ухвалою суду від 07.09.2016 року провадження у справі відкрито. 23.11.2017 року ухвалою суду відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у майні, що належить на праві спільної часткової власності, зі сплатою грошової компенсації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира є чотирикімнатною, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 56,6 кв. м. З 13.11.2014 року [PERSON] зареєструвалась своє місце проживання у спірній квартирі. Після переїзду сімї [PERSON] в квартиру на родину позивача здійснюється тиск, відповідачі не дозволяють користуватись йому своєю власністю, в квартирі постійно відбуваються сварки. В добровільному порядку відповідачі не погоджуються встановити порядок користування спільним майном. На теперішній час [PERSON] не має можливості потрапити до спірної квартири, тому просить вселити його у вказану квартиру. Позивач в судове засідання не зявився, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без його участі. Відповідачі\~[PERSON] та [PERSON]\~в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином та своєчасно. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про власності на житло, виданого 02.04.1999 року Центром (відділ) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської області, реєстраційний номер № 1-99-182676, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Дана інформація також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро інвентаризації» від 20.10.2015 року № 2072305, крім того з довідки вбачається, що частка кожного з власників складає 1/4. 09.08.2010 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-ВЛ № 276570. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2015 року 5/24 частини квартири належних [PERSON] перейшли у власність [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2015 року 1/24 частини квартири належних [PERSON] перейшли у власність [PERSON] Таким чином, частки власників квартири [ADDRESS] складають: [PERSON] 1/4, [PERSON] 7/24, [PERSON] 11/24. Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим 16.10.2015 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро інвентаризації», квартира [ADDRESS] складається з 4 кімнат, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 56,6 кв. м., обладнана 3 балконами. Як вбачається із довідки з місця проживання, виданої КП «Жилкомсервіс», дільниця №9 від 26.04.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як визначено у\~ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням\~ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог частин 1 та 2\~статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Нормою частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються поділу чи виділу майна для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим щодо майна зберігається, а також згідно з планом розташування приміщень (кімнат) квартири, суд вважає за можливим погодитись із запропонованим позивачем порядком визначення користування квартирою та виділяє йому в особисте користування одну ізольовану кімнату площею 15,7 кв. м. та балкон площею 3,0 кв.м., при цьому інші кімнати площею 11,6 кв.м., 13,0 кв.м. та 16,3 кв. м., а також два балкони площею 2,4 кв.м. кожний надає у користування [PERSON] та [PERSON], залишивши всі інші допоміжні приміщення у спільному користуванні. Окрім того, згідно статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи, що сторони є співвласниками квартири, право власності є непорушним, [PERSON] має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками, має право на користування даним помешканням та вільного безперешкодного доступу до спірної квартири, то вселення [PERSON] до спірної квартири є заходом, що усуне перешкоди в здійснені ним права власності, які чинять [PERSON] та [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку володіння та користування спільним майном та вселення в квартиру підлягає задоволенню. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved