Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в обґрунтування позову вказавши наступне. 19.09.2013 року [PERSON] взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 31950,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Грошові кошти відповідач зобов»язався повернути за першою вимогою до 01.11.2013 року. Станом на 31.10.2016 року відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 31.10.2016 року ( 2549,5951 грн. за 100 доларів США) загальна сума боргу 814595,63 гривні. Відповідач добровільно повернути кошти відмовився у зв»язку з чим позивач змушений звернутися до суду для стягнення коштів в судовому порядку та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у загальній сумі 1314054,34 гривні з яких: 814595,63 гривень- сума основної заборгованості за договором позики та 499458,71 гривень проценти за позикою та 3% річних , судові витрати покласти на відповідача. В судововому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. [PERSON] та його представник- Мальцева Г. Ю. в судове засідання не з»явилися. Представник позивача [PERSON] надала до суду письмові пояснення в яких заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем надано до суду ксерокопію розписки, що суперечить вимогам ст. 64 ЦПК України. Відповідач вказані зобов»язання виконав в повному обсязі, та оригінали розписки були знищені. Заявляє про сплив позовної давності у відношенні вимог про стягнення як суми позики, строк виконання якої настав 01.11.2013 року, так і процентів, що нараховані позивачем безпідставно, а також 3% річних. Просить застосувати норми ст. 257 та 267 ЦК України та відмовити позивачу у позові. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. За приписами\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позичкодавець) передає іншій стороні (позичальнику) у власність гроші чи інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позивачем судові представлено оригінал розписки відповідача [PERSON], завірена копія якої приєднана до матеріалів справи (а.с.10) Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 19.09.2013 року [PERSON] було написано розписку про отримання від [PERSON] у борг 31950,00 доларів США, які він зобов'язувався повернути за першою вимогою до 01 листопада 2013 року, про що і зазначено у розписці (а. с. 10). Також встановлено, що договір позики від 19.09.2013 року укладався строком до 01.11.2013 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 01.11.2013 року, а закінчується 01.11.2016 року. Приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики 31 жовтня 2016 року шляхом поштового відправлення, але позов було повернуто позивачеві для звернення в суд за підсудністю (Справа № 263/2878/16-ц), тобто в трирічний термін позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України. Отже, строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України позивачем не пропущено. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість по вищевказаному договору не погашає. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з договору позики (розписки). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник, як передбачено\~ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно наданої розписки сума боргу складає 31950 доларів США, що на день звернення до відповідача з вимогою про повернення боргу (31.10.2016 року) за офіційним курсом НБУ складає 814\~595,63 гривень. Оскільки відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] не надано суду доказів в підтвердження того, що відповідачем належним чином виконувалися обовязки по договору позики, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних від простроченої суми, то згідно зі ст. 1048 ЦК України позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до ст.3 ЦК України є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містять у ст.1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року що передбачають гарантії фізичних і юридичних осіб на мирне володіння майном. Згідно наданої суду розписки від 19.09.2013 року сторонами, за вказаним договором позики, не передбачено взагалі виплату процентів ( а не їх розмір) (а.с.10). Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача процентів на рівні облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних від простроченої суми в сумі 499458,71 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Судовий збір в сумі 6890,00 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно платіжного доручення № 50343980427672809358 від 26.12.2016 року на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial