Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 18 червня 2018 року в сумі 3800 фунтів стерлінгів. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 18 червня 2018 року він надав відповідачу [PERSON] у позику кошти в сумі 3800 фунтів стерлінгів на строк до 17 червня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, ні в зазначений у розписці строк, ні на даний час, відповідач боргу йому не повернув. Тому просить стягнути вищевказану суму боргу з відповідача [PERSON] на його користь, а також 5000 грн. понесених ним витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року було відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Представник позивача адвокат Варода П.Б. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розписки, написаної та підписаної [PERSON] , останній 18 червня 2018 року позичив у [PERSON] кошти в сумі 3800 фунтів стерлінгів, які зобов`язався повернути до 17 червня 2019 року. Вказана розписка також засвідчена підписом свідка Смірнова Олександра Сергійовича. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики (у формі розписки), згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 3800 фунтів стерлінгів. 17 червня 2019 року настав строк виконання [PERSON] зобов`язання з повернення [PERSON] позики. Однак, ні в зазначений у розписці строк, ні станом на день ухвалення даного рішення суду, відповідач боргу позивачу не повернув. Наявний в позивача оригінал розписки відповідача підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Згідно з вимогами ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Положеннями ст. 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розпорядження Національного банку України, офіційний курс гривні до фунта стерлінга станом на 10 вересня 2019 року становить за 100 фунтів стерлінгів = 3092,89 грн, відтак сума непогашеного відповідачем перед позивачем боргу станом на 10.09.2019 року у гривневому еквіваленті становить 117534,00 грн. (3800 х 3093 =117534,00) . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 18 червня 2018 року в сумі 3800 (три тисячі вісімсот) фунтів стерлінгів, що еквівалентно 117534 (сто сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо), на підставі яких суд має об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт. Крім того, відповідно до правового висновку КЦС ВС, викладеного в постанові від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16, при стягненні витрат на правову допомогу треба враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом чи іншим спеціалістом у галузі права. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування. Водночас якщо надано договір, акт прийому-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату, розрахунок витрат, то в суду відсутні підстави для відмови в їх стягненні. До матеріалів справи позивачем долучений договір про надання професійної правничої допомоги від 20 червня 2019 року, укладений між адвокатом Вародою П.Б. та Матвійчуком Д.М. в якому не обумовлений гонорар адвоката та порядок його оплати. З квитанції до прибуткового касового ордера №82 від 20 червня 2019 року вбачається, що загальна сума сплачених коштів за надані послуги з правової допомоги становить 5000 грн. Відповідно до розрахунку наданого представником позивача - адвокатом Вародою П.Б. розмір гонорару адвоката включає: 1) консультація позивача - 30 хв. робочого часу - 500 гривень; 2) складання позовної заяви із викопіюванням доказів для учасників судового процесу - 3 год. 00 хв. робочого часу - 3000 гривень; 3) представництво адвокатом Вародою П.Б. позивача - 1 год. 30 хв. робочого часу - 1500 гривень. Проте беручи до уваги, що по даній справі участь у судових засіданнях засідань адвокат не брав, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді є неспівмірним ні за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ні за складністю і об`ємом справи, тому суд вважає справедливим стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1258 грн. 91 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved