Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення шкоди, завданої злочином в розмірі 11985,00 гривень матеріальної шкоди та 200000,00 гривень моральної шкоди. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] збільшував позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 81668,07 гривень матеріальної шкоди. Пізніше, 24 грудня 2015 року, до суду позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив, у звязку з підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 84533,68 гривень матеріальної шкоди та 200000,00 гривень моральної шкоди. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що відповідач [PERSON] 10 квітня 2005 року, приблизно о 20-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на площадці біля бару «Евіка», що знаходиться за адресою: с. Хрінники, Демидівського району Рівненської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в ході обопільної сварки, що переросла у бійку, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс зі значною силою поваленому ним на землю позивачеві, [PERSON], не менше п'яти ударів ногами в живіт, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді забійної рани лівої підреберної ділянки, неповного розриву передньої стінки шлунку, шлунково-ободової звязки, крововиливів в брижу попереково-ободової кишки, великого сальника забрюшної гематоми, травматичного панкреатиту, з розвитком внутрішньо-черевної кровотечі та серозно-геморагічного перитоніту. Відповідача [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України та він обвинувачувався у заподіянні позивачеві [PERSON] умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року кримінальне провадження № 12014180160000086 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України було закрите в звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Однак, в судовому засіданні [PERSON] повністю визнав себе винуватим у заподіянні позивачеві [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, погоджувався із предявленим йому обвинуваченням та заявив клопотання про закриття кримінального провадження в звязку із закінченням строків давності. Через заподіяння йому тілесних ушкоджень, він тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та ним були понесені у 2005 році витрати на лікування в розмірі 12485,00 гривень. Враховуючи інфляцію, ціни на товари зросли за десять років у багато разів, а тому розмір завданої злочином матеріальної шкоди на цей час збільшився. Під час стаціонарного лікування ним було витрачено 5449,69 гривень на придбання ліків. За період з січня 2005 року по листопад 2015 року індекс інфляції склав 401,1 %, а тому витрати на стаціонарне лікування, з урахуванням індексу інфляції становлять 21858,71 гривень. У післяопераційний період йому було призначено парентеральне харчування «Берламін Медулор», якого було використано 6 пачок по ціні 45 гривень за одну пачку, а всього витрачено 270,00 гривень. З урахуванням вказаного вище індексу інфляції такі витрати складають 1082,97 гривень. Його рідними для 12-ти поїздок у м. Рівне за ліками витрачено 840,00 гривень за цінами квитків на цей час. Під час амбулаторного лікування він тривалий час приймав ліки (препарати фестал та пірацетам) на придбання яких було витрачено 3200,00 гривень за цінами, що існують на цей час. Крім того, йому призначалося лікарями вітамінізоване харчування, протягом року він щорічно випивав по 500 мл березового і бананово-яблучного соку на придбання якого, за цінами нині діючими, було витрачено 12410,00 гривень. Внаслідок його побиття повністю був пошкоджений його одяг (літню куртку, сорочку, футболку, штани, туфлі, спідню білизну), чим заподіяно шкоду в розмірі 3810,00 гривень. В звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, члени сімї за його кошти змушені були їздити до лікарні з с. Лисин до смт. Демидівка для його догляду, передачі ліків, продуктів харчування. Витрати на такі поїздки за цінами нині діючими становлять 826,00 гривень. З 2005 по 2006 роки він купував ліки, на придбання яких витратив 5200,00 гривень. Після отриманих травм, стаціонарного та амбулаторного лікування за призначенням лікаря, він перебував на санаторно-курортному лікуванні на яке витратив 1920,00 гривень, а тепер вказані затрати з урахуванням індексу інфляції становлять 7701,00 гривень. Витрати на поїздки два рази на місяць у 2006-2007 роках в смт. Демидівка для амбулаторного обстеження та призначення лікування становлять 168,00 гривень. Лікарем-окулістом йому призначені корегуючі окуляри, які ним придбані 19 грудня 2005 року на що він витратив 225,00 гривень, а тепер з урахуванням індексу інфляції затрати на придбання окулярів становлять 902,00 гривень. Крім того, на проїзд за такими окулярами в м. Луцьк ним було витрачено 40,00 гривень (за цінами, що діють на теперішній час). В звязку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, він потребує подальшого лікування та медичного обстеження, а тому на медичне обстеження витратив 700,00 гривень та на придбання ліків більше 3000,00 гривень. Внаслідок отриманих травм, погіршення стану здоровя, він не міг влаштуватися на роботу, а тому за період з квітня по вересень 2005 року втратив заробіток в розмірі 1438,00 гривень. Оскільки мінімальний розмір заробітної плати виріс у 3,5 разів, втрата його заробітку за квітень-вересень 2005 року, виходячи з діючого у квітні-вересні 2015 року розміру мінімальної заробітної плати 1218,00 гривень та отриманої допомоги по безробіттю становить 5033,00 гривень, а за жовтень листопад 2005 року, з урахуванням діючого розміру мінімальної заробітної плати 1378,00 гривень становить 2756,00 гривень. Під час досудового розслідування кримінального провадження він не менше 15-ти разів викликався та їздив у міліцію з с. Лисин в смт. Демидівка для проведення слідчих дій на що витратив 210,00 гривень (за цінами, що діють на цей час). Також після направлення справи на додаткове розслідування з 10 липня 2007 року він змушений був їздити у міліцію з с. Лисин в смт. Демидівка не менше 15-ти разів для проведення слідчих дій на що витратив 210,00 гривень (за цінами, що діють на цей час). Пізніше, у 2014 році він не менше 50-ти разів викликався в міліцію в смт. Млинів та не менше 20 разів викликався в прокуратуру на що витратив 2380,00 гривень. Під час судового розгляду кримінальної справи він у супроводі своєї матері їздив на судові засіданні у м. Дубно, на що витратив 880,00 гривень. Крім того, в звязку з розслідуванням кримінальної справи, він їздив у прокуратуру Рівненської області (м. Рівне) та на проїзд витратив 700,00 гривень. Також він їздив у м. Дубно на МСЕК і витратив на проїзд 44,00 гривні. Для отримання правової допомоги, він неодноразово їздив у смт. Млинів та м. Рівне на що витратив 4080,00 гривень. На послуги адвоката та проїзд його в судові засіданні під час слухання справи в суді ним витрачено 5000,00 гривень. Крім того, для написання листів, клопотань, заяв та звернень ним було витрачено 900,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримали, із підстав вказаних у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в звязку із заподіянням йому відповідачем [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень він тривалий час лікувався, поніс значні витрати на лікування, вітамінізоване харчування, придбання окулярів, поїздки в міліцію, прокуратуру та суд. Крім того, поніс витрати на надання йому правової допомоги. Відповідачем [PERSON] у 2005 році було йому відшкодовано 300,00 гривень витрат на лікування, які він врахував при поданні позову до суду. У позовній заяві ним вказано матеріальну та моральну шкоду, яку заподіяв відповідач [PERSON] нанесенням саме тяжких тілесних ушкоджень та не стосується отриманих ним легких тілесних ушкоджень, які йому заподіяли інші особи, кримінальне провадження відносно яких виділено з кримінального провадження по обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В звязку із отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, він потребує подальшого лікування та медичного обстеження, а тому додатково несе витрати на лікування. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав фізичного болю, душевних страждань. Змушений був витрачати багато часу та коштів для відновлення стану здоровя. Крім того, він протягом більше десяти років намагався захистити свої інтереси в міліції, прокуратурі та судах. Був порушений його звичний життєвий ритм, оскільки тривалий час перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, не міг турбуватися про свою сім?ю, дбати про її матеріальний добробут, що заподіяло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 200000,00 гривень. Позивач [PERSON] просить позовні вимоги задовільнити, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 84533,68 гривень матеріальної та 200000,00 гривень моральної шкоди, завданої злочином. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнали частково. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, в решті позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] пояснив, що тілесні ушкодження [PERSON] заподіював не тільки він, а й інші учасники бійки. Крім того, під час бійки його одяг також було пошкоджено. Вважає, що не повинен відшкодовувати позивачеві [PERSON] витрати на проїзд, оскільки він також витрачав кошти на проїзд на виклики в міліцію, прокуратуру та до суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та обєктивно зясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, не встановлено. Ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено із письмового доказу, дослідженого в судовому засіданні, - ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року (а.с. 3), постановленої у кримінальному провадженні № 120141801600000086, [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: у тому, що він 10 квітня 2005 року, приблизно о 20-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на площадці біля бару «Евіка», що знаходиться за адресою: с. Хрінники, Демидівського району Рівненської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в ході обопільної сварки, що переросла у бійку, умисно наніс зі значною силою поваленому ним на землю [PERSON], не менше п'яти ударів ногами в живіт, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді забійної рани лівої підреберної ділянки, неповного розриву передньої стінки шлунку, шлунково-ободової звязки, крововиливів в брижу попереково-ободової кишки, великого сальника забрюшної гематоми, травматичного панкреатиту, з розвитком внутрішньо-черевної кровотечі та серозно-геморагічного перитоніту. Згідно ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року (а.с. 3) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 120141801600000086 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, закрите у звязку із закінченням строків давності. Вказана ухвала суду набрала законної сили. Звільнення відповідача [PERSON] від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності відноситься до нереабілітуючих обставин такого звільнення. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із досліджених в судовому засіданні медичної картки позивача [PERSON], повідомлення КЗ «Демидівська центральна районна лікарня» Рівненської області №1776 від 5 жовтня 2015 року (а.с. 79), [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Демидівська центральна районна лікарня» Рівненської області з 10 квітня 2005 року по 8 червня 2005 року, йому встановлено діагноз - поєднана травма. Закрита травма живота. Розрив шлунку. Розрив шлунково-ободової звязки. Крововиливи в брижу попереково-ободової кишки, великий сальник. Заочеревинна гематома. Внутрішньочеревна кровотеча. Серозно-геморрагічний перитоніт. Лівобічний плеврит. Травматичний панкреатит, панкреатична нориця. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій мяких тканин голови, носа. Забій обох ліктьових суглобів, лівого колінного суглобу, грудної клітки. Забій рани голови, обох ліктьових суглобів, лівого колінного суглобу, ІІІ пальця лівої кисті. Згідно медичної картки позивача [PERSON] (а.с. 1-10 т. 2) після закінчення стаціонарного лікування (8 червня 2005 року) йому встановлено діагноз поєднана травма, травматичний панкреатит. З приводу такого захворювання позивач [PERSON] неодноразово лікувався протягом 2005-2015 років. Під час розгляду справи встановлено, що дії [PERSON] щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] перебувають у причинному звязку з понесеними витратами [PERSON] на лікування. В судовому засіданні згідно досліджених фіскальних чеків (а.с. 70 зв., 97, 139, 139 зв., 155, 230-234 Т. 1, матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 175-184 т. 1) встановлено, що позивачем понесені витрати на лікування в розмірі 9872,17 гривень. Дослідженими фіскальними чеками встановлено, що придбані згідно них ліки призначалися позивачеві [PERSON] лікуючими лікарями в звязку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями (а.с. 1-10 т. 2), а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] 9872,17 гривень витрат на лікування. При цьому, суд не приймає до уваги фіскальні чеки, що знаходяться у досліджених в судовому засіданні матеріалах кримінального провадження № 120141801600000086 (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 175-184 т. 1), зміст яких не підлягає прочитанню. Крім того, суд не приймає до уваги фіскальні чеки на придбання ліків № 81614, № 23978, № 84574, № 6378 (а.с. 232 зв. т. 1), № 84162, № 7694 (а.с. 232 т. 1), № 0370, № 0371, № 0464, № 0720, № 0483 (а.с. 231 т. 1), № 5971, № 96889 (а.с. 230 т. 1) на загальну суму 727,72 гривень, оскільки згідно таких чеків позивач [PERSON] купував ліки у період з 25 грудня 2015 року по 25 лютого 2016 року. Позовні вимоги позивачем [PERSON] заявлені станом на 24 грудня 2015 року та позивачем не збільшувалися. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, …, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на лікування з урахуванням індексу інфляції, виходячи з наступного. Як на підставу стягнення витрат на лікування з урахуванням індексу інфляції, позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилаються на положення ч. 1 ст. 1208 ЦК України, яка передбачає, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Проведення індексації регулюється в Україні Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 передбачають, що не підлягають індексації разові виплати. Оскільки відшкодування витрат на лікування, завданих злочином, не випливає з грошового зобовязання, має разовий характер, то підстав для проведення індексації таких витрат немає. За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача фактично понесені та документально підтвердженні витрати на лікування в розмірі 9872,17 гривень. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на проведення медичного обстеження позивачем було витрачено 460,00 гривень (а.с. 139 т. 1), що підтверджується відповідним фіскальним чеком. Доказів понесення позивачем [PERSON] витрат на обстеження в розмірі 240,00 гривень (700 (згідно заяви про збільшення позовних вимог) - 460 (підтверджених документально) до суду надано не було, а тому в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Під час судового розгляду справи позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів понесення ним витрат на придбання парентерального харчування «Берламін Медулор» та березового і бананово-яблучного соків. Суд не приймає до уваги фіскальний чек на придбання соків (а.с. 69 зв. т. 1), оскільки вони не підлягають прочитанню. Крім того, позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів оплати вартості путівки на санаторно-курортне лікування в розмірі 1920,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ч. 2, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] витрат на придбання парентерального харчування «Берламін Медулор», березового і бананово-яблучного соків, а також путівки на санаторно-курортне лікування та 240,00 гривень витрат на медичне обстеження, оскільки такі вимоги не були доведені позивачем і його представником у судовому засіданні. Як встановлено згідно протоколу огляду місця події від 11 квітня 2005 року (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 8 т. 1), дослідженого в судовому засіданні, під час нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] було пошкоджено (розірвано з лівого боку) його літню куртку, сорочку, футболку. Крім того, цей одяг, а також штани, білизна, туфлі були брудними. В судовому засіданні позивач [PERSON] стверджував, що саме [PERSON] його тримав за одяг, шарпав та повалив на землю. Одяг позивачем після бійки не використовувався, був пошкоджений. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи пояснив, що дійсно під час бійки схопив [PERSON] руками за одяг, після чого вони впали на землю, визнає те, що міг пошкодити одяг. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 174 т. 2) встановлено, що вартість пошкодженого одягу (куртки, сорочки, футболки, штанів, білизни, туфель) становить 573,00 гривні, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вартості пошкодженого одягу в розмірі 573,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь вартість пошкодженого одягу за цінами, що діють на час розгляду справи судом на аналогічні товари, а саме: в розмірі 3810,00 гривень. Однак, підстав для збільшення розміру відшкодування вартості пошкодженого одягу судом не встановлено та доказів понесення таких витрат позивачем в розмірі 3810,00 гривень до суду надано не було, а тому вимоги позивача про відшкодування вартості пошкодженого одягу в розмірі 3237,00 гривень (3810,00 гривень 573,00 гривень = 3237,00 гривень) є безпідставними та не підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що для проведення слідчих дій, а також у звязку з участю позивача у судових засіданнях позивач [PERSON] поніс витрати на проїзд з с. Лисин, де проживає, в смт. Демидівка, смт. Млинів, м. Рівне та м. Дубно для участі у слідчих діях та судових засіданнях Демидівського районного суду Рівненської області, Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та Апеляційного суду Рівненської області. Так, дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] приймав участь у проведенні слідчих дій та судових засіданнях, а саме: 12, 14 квітня, 19 травня 2005 року в смт. Демидівка, 8 червня 2005 року в с. Хрінники, 11 червня 2005 року в смт. Демидівка, 19, 20 липня, 5 серпня, 23 серпня 2005 року в смт. Демидівка, 29 вересня, 10 жовтня 2005 року в смт. Демидівка, 29 листопада 2005 року в м. Рівне, 20 лютого, 20 березня, 6 квітня, 13 квітня, 3 травня, 16 травня, 31 травня, 7 червня, 19 червня, 26 червня, 2 липня, 10 липня, 10 серпня, 22 серпня, 5 вересня, 4 жовтня, 2 листопада, 10 листопада, 20 листопада, 27 листопада, 7 грудня 2006 року, 11 січня 2008 року в смт. Демидівка, 19 березня 2014 року в смт. Млинів, 27 червня 2014 року в с. Хрінники, 1 липня, 12 серпня, 9 вересня, 20 листопада, 25 листопада, 27 листопада 2014 року в смт. Млинів, 28 листопада, 17 грудня 2014 року в смт. Демидівка, 6 березня, 17 березня, 18 березня, 16 квітня, 28 травня, 25 червня, 27 та 28 серпня 2015 року в м. Дубно. Згідно наданих позивачем квитків на проїзд (а.с. 43 зв., 45, 45 зв., 46, 46 зв., 69, 69 зв, 82, 82 зв., 138, 138 зв., 230, 232 т. 1, (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 185-189 т. 1) витрати позивача на проїзд до лікувального закладу для лікування, медичного обстеження, на проїзд в міліцію, прокуратуру та суди для участі у слідчих діях та судових засіданням становлять 3511,73 гривень. Витрати позивача на проїзд в розмірі 3511,73 гривень суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки понесення таких витрат підтверджено документально. При цьому, суд враховує те, що в с. Лисин відсутня автостанція, де позивач міг придбати квиток у якому чітко було б вказано час його продажу, маршрут слідування, вартість проїзду з урахуванням станційного та страхового зборів. Сумнівів у понесенні таких витрат позивачем немає. Разом з тим суд не приймає до уваги квитки на проїзд № 438978, № 438961, № 232271. № 026989, № 026990, № 232275, № 438973, № 228269 (а.с. 40, 70, 70зв. т. 1), оскільки на них відсутні відомості про час видачі та не доведено позивачем необхідності проїзду від автостанції м. Дубно до автостанції м. Луцьк та назад. Дослідженими доказами по справі встановлено, що [PERSON] були понесені витрати на надання йому правової допомоги під час розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 120141801600000086 в розмірі 700,00 гривень, що підтверджується угодою, укладеною з адвокатом [PERSON] (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 196 т. 2), а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. У заяві про збільшення позовних вимог позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5000,00 гривень понесених витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не надано належних доказів, що підтверджували б понесення ним витрат на надання правової допомоги в розмірі 4300,00 гривень (5000,00 гривень 700,00 гривень = 4300,00 гривень), а тому в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Згідно заяви про збільшення позовних вимог позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь понесені ним поштові витрати та витрати на написання клопотань, листів, звернень в розмірі 900,00 гривень за цінами на час звернення його до суду. Під час розгляду справи позивачем [PERSON] доведено понесення поштових витрат в розмірі 49,55 гривень (а.с.43, 44, 46 т. 1), які повязані із надісланням слідчому, прокурору клопотань, звернень з вимогою додаткового допиту свідків (очевидців події) (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 10, 11, 13, 14, 42-47 т. 5). Оскільки поштові витрати позивача в розмірі 49,55 гривень підтверджено документально та такі витрати понесені в звязку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині та їх задоволення. Разом з тим, належних доказів понесення поштових витрат в розмірі 850,45 гривень (900,00 гривень 49,55 гривень = 850,45 гривень) позивачем до суду не надано, в звязку з чим такі вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON], як на підставу своїх позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь витрат на лікування з урахуванням індексу інфляції, витрат на проїзд, правову допомогу, листування, вітамінізоване харчування, у заяві про збільшення позовних вимог посилається на те, що з часу заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень минуло більше десяти років, збільшився розмір мінімальної заробітної плати, підвищилась вартість життя. Проте, під час розгляду справи, дослідивши письмові докази надані сторонами, встановлено, що позивач [PERSON] вимог про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя не заявляв з 2005 року по 2014 рік. І тільки 20 травня 2014 року подав слідчому, який здійснював досудове розслідування кримінального провадження № 120141801600000086, позовну заяву про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя, хоч не був позбавлений можливості заявляти вимоги про відшкодування такої шкоди у цивільно-правовому порядку. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування втраченого заробітку суд виходить з наступного. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] у звязку з отримання тяжких тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні з 10 квітня 2005 року по 8 червня 2005 року. Після чого продовжував лікуватися амбулаторно. Крім того, позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 17 серпня по 31 серпня 2005 року, йому встановлений діагноз - травматичний панкреатит, стан після операції. Згідно епікризу № 1289 (а.с.1-10 т. 2) [PERSON] лікарями рекомендовано уникати фізичних навантажень; санаторно-курортне лікування. Із досліджених в судовому засіданні довідок № 186/01-13 від 12 лютого 2016 року (а.с. 207 т.1) та від 15 лютого 2016 року, що видані Демидівським районним центром зайнятості (а.с. 208 т.1), [PERSON] 30 травня 2005 року було розпочато виплату допомоги по безробіттю та ним було отримано таку допомогу: у травні 2005 року в розмірі 6,97 гривень, у червні 2005 року 108,00 гривень, у липні 2005 року 108,00 гривень, у серпні 2005 року 109,30 гривень, у вересні 2005 року 109,30 гривень, у жовтні 2005 року -108,00 гривень, у листопаді 2005 року 108,00 гривень. Всього за вказаний період [PERSON] отримав допомогу по безробіттю в розмірі 657,57 гривень. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» мінімальний розмір заробітної плати становив: з 1 квітня 2005 року 290,00 гривень, з 1 липня 2005 року 310,00 гривень, з вересня 2005 року 332,00 гривень. На час подання [PERSON] до суду заяви про збільшення позовних вимог розмір мінімальної заробітної плати становить 1378,00 гривень. Отже, розмір мінімальної заробітної плати, починаючи з 2005 року зріс у 4,43 разів. Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] через отримані тяжкі тілесні ушкодження був позбавлений можливості отримувати мінімальну заробітну плату в період з 10 квітня по 30 листопада 2005 року. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Отже різниця між мінімальною заробітною платою за період з 10 квітня по листопад 2005 року та отриманою позивачем допомогою по безробіттю становить 1732,00 гривень (193,00 (за квітень) + 290,00-6,97 (за травень) + 290,00-108,00 (за червень) + 310-108 (за липень) +310-109,30 (за серпень)+ 332-109,30 (за вересень) +332-108 (за жовтень) +332-108 (за листопад) = 1732,00). На час звернення до суду позивача [PERSON] із заявою про збільшення позовних вимог розмір мінімальної заробітної плати становить 1378,00 гривень, що більше ніж мінімальна заробітна плата у квітні-листопаді 2005 року у 4,43 разів. За таких обставин, суд приходить до висновку, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1195 ЦК України, що через отримані 10 квітня 2005 року тяжкі тілесні ушкодження [PERSON] було втрачено заробіток у розмірі 7672,76 гривень (1732,00 х 4,43 = 7672,76). При вирішенні позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь витрат за придбання корегуючих окулярів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено в судовому засіданні того, що саме внаслідок дій відповідача [PERSON] у позивача погіршився зір. Крім того, із дослідженої в судовому засіданні постанови про виділення матеріалів кримінального провадження від 28 листопада 2014 року (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 267-269 т. 5) та висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 650/09 від 29 січня 2014 року (матеріали кримінального провадження № 120141801600000086 а.п. 65-112 т. 5) встановлено, що матеріали кримінального провадження виділено в інше провадження щодо нанесення [PERSON] окрім тяжких тілесних ушкоджень також легких тілесних ушкоджень, а саме: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, крововиливів лівої скроневої ділянки, лівої надбрівної ділянки, правої тімяної ділянки, на спинці носа. Осаднень лобної лівої і лівої скроневої ділянки. Вказане кримінальне провадження виділено в нове провадження для зясування причетності до заподіяння таких тілесних ушкоджень інших осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. (\~ст. 1168 ЦК України). Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням майнового стану відповідача, який працює (має основне місце роботи), має на утриманні троє неповнолітніх дітей. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачеві дійсно заподіяно моральну шкоду, однак, вказаний позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди перед судом в повній мірі не доведено. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із того, що неправомірними діями відповідача заподіяно позивачеві моральну шкоду, яка виразилася в переживаннях пов'язаних з протиправною поведінкою відповідача та в зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенням його звичного ритму життя, необхідності значного часу для відновлення здоровя (п.п. 2, 3\~ст. 23 ЦК України) та подальшого лікування позивача, неможливості виконувати важку фізичну працю, а отже в повній мірі дбати за власний добробут та добробут своєї сімї. Разом з тим, судом враховується те, що відповідач, усвідомлюючи факт отримання позивачем тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя позивача в момент їх заподіяння, не намагався протягом тривалого часу усунути негативні наслідки вчиненого, що поглиблювало душевні страждання позивача. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, визначивши їх у розмірі 40000,00 гривень. При цьому, суд вважає, що такий розмір відшкодування моральної шкоди не буде завищеним у нинішніх умовах проживання, є справедливим, виходячи з фактичних обставин справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], як на підставу заперечень проти позову, посилалися на ту обставину, що тілесні ушкодження були заподіяні не лише відповідачем [PERSON], а й іншими особами. Однак, такі доводи відповідача та його представника суд не приймає до уваги, оскільки п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачає, якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного. При винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов'язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим. З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 22839,21 гривень матеріальної шкоди (з яких: 9872,17 гривень витрат на лікування, 3511,73 гривень витрат на проїзд, 460,00 гривень витрат на медичне обстеження, 7672,76 гривень втраченого заробітку, 700,00 гривень витрат на надання правової допомоги, 49,55 гривень поштових витрат, 573,00 гривні витрат за пошкоджений одяг) та 40000,00 гривень моральної шкоди. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року позивач [PERSON], на час подання до суду позовної заяви, був звільнений від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог позивача в розмірі 628,40 гривень. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 174, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved