Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №61, в будинку 14, по б-ру [PERSON], у м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому належить квартира №61 в будинку №14, по б-ру [PERSON], у м.Харкові. За вказаною адресою з 2000 року зареєстрований його онук - відповідач [PERSON], однак, в квартирі він ніколи не мешкав, в квартирі відсутні його особисті речі. Позивач утримує квартиру і сплачує усі необхідні кошти за комунальні послуги, стосовно факту не проживання відповідача у квартирі позивачем було складено відповідний акт разом із сусідами. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив. Суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], кожен окремо, пояснили, що відповідач у справі [PERSON], у спірній квартирі ніколи не проживав, і не проживає на сьогоднішній день. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі службового ордеру №001009 від 18.04.1980 року, виданого Виконавчим комітетом Комінтернівської ради народних депутатів на праві власності належить квартира №61, в в будинку 14, по б-ру [PERSON], у м.Харкові. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №52, у зазначені квартирі зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON]. \~ \~ \~ \~Як встановлено у ході розгляду справи відповідач в спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не приходить до квартири, не слідкує за її технічним станом, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 30 серпня 2018 року. Судом не було встановлено поважність причин не використання відповідачем права на проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~ \~ \~ \~Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~405\~ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідачем не надано суду даних на підтвердження поважності причин не використання права користування житловим приміщенням в спірній квартирі, а також даних про звернення відповідача із заявою про подовження строку зберігання за ним жилого приміщення. \~ \~ \~ \~Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11.12.2003р.\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. \~Таким чином,\~зібрані у\~справі докази\~та їх\~належна оцінка,\~вказують на\~наявність підстав\~для задоволення\~позову шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved