Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини - їх сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з [PERSON] він перебував у шлюбі з 26.10.2013 року по 02.11.2015 року. Наразі за згодою відповідача з 10.09.2015 року син мешкає з ним. З цього часу мати не приймає участі у вихованні дитини та в її утриманні. Рішенням суду від 31.03.2016 року з [PERSON] стягнені аліменти на його користь на утримання дитини, однак відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, борг за ними постійно зростає. Мати ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовче навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не надає їй доступ до культурних і духовних цінностей, не приймає участі в утриманні дитини тощо. Вона взагалі не цікавиться життям сина, умовами його проживання, усунувшись повною мірою від виховання і утримання дитини. З причини бездіяльності відповідача як матері син взагалі не згадує про неї, не сприймає її як матір. [PERSON] є працездатною, але безробітною, здоровою людиною. Перешкод у спілкуванні з дитиною він їй не чинить, про місце перебування сина вона обізнана. Органом опіки і піклування вживались щодо [PERSON] заходи реагування, виходячи з інтересів дитини, але це не дало позитивного результату через небажання відповідача змінити ставлення до сина та намагання уникнути відповідальності. Просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні 30.01.2017 року позивач підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додав, що вже півтора роки відповідач не цікавиться дитиною, навіть до дитячого садочка жодного разу не приходила. Така мати дитині не потрібна. Він намагався врегулювати відносини, рази три звертався до органу опіки, однак [PERSON] ігнорує його намагання. Органом опіки були встановлені два дні на тиждень для побачень матері з сином, однак відповідач ставить свої умови, вимагає приводити дитину до її роботи в кафе, бо іншого часу у неї немає. Коли син хворів, він просив її лягти з ним до лікарні, телефонував, але вона сказала, що перебуває у м. Дніпро, а потім взагалі вимкнула телефон. І тільки наступного тижня подзвонила запитати, як він. Аліменти вона не платить, посилаючись на те, що в нього хороша зарплата та він отримує допомогу на дитину, а в неї мало коштів та є дитина від першого шлюбу, яку треба утримувати. Востаннє вона бачила сина 08.01.2017 року, на поминах бабусі, побула 20 хвилин і пішла, дитина навіть не ідентифікувала її як мати. Матір'ю [PERSON] називає його сестру, яка живе з ними і доглядає дитину. Раніше дитиною опікувалася його цивільна дружина, але зараз вони розлучилися. [INFO] [PERSON] не привітала сина з днем народження, навіть не подзвонила. Коли вона пішла від них, сину було 1,2 роки. До цього вона часто кидала його на сусідів, уходила до коханця, могла кинути одного на городі. Коли пішла до коханця назавжди, забрала [PERSON] з собою, він зміг повернути його за тиждень, дитина була вся покусана комахами, оскільки разом з старшою дочкою відповідача, якій 5 років, перебував у якомусь покинутому будинку, коли [PERSON] ходила у нормальний будинок до свого коханця. До старшої дочки вона ставиться недобре, кричить, лупцює, постійно залишає із сторонніми особами або зі своєю матір'ю-алкоголічкою. Її нинішній співмешканець є неблагополучною людиною з друзями-наркоманами. Щодо нього, то він є здоровим, працює, любить сина та опікується ним. Просить задовольнити його вимоги і позбавити [PERSON] батьківських прав. В судове засідання 03.03.2017 року позивач не прибув, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], просив їх задовольнити. Пояснив, що позбавлення батьківських прав є превентивним заходом, спрямованим на те, щоб відповідач виправилася, її почуття до дитини відновилися і вона сама забажала поновитися у батьківських правах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивач каже неправду, підстав для позбавлення її батьківських прав немає. Дійсно, вона не живе з сином, за її згодою восени 2015 року він залишився жити з батьком. В той самий час вона регулярно бачилась із сином, спочатку рази три на тиждень, коли вони з позивачем намагалися примиритися. В січні 2016 року спроби припинилися і до травня 2016 року вона бачила сина 3-4 рази, потім вийшла на роботу, їздила до сина в червні та у день його народження - [INFO]. Потім син та колишній чоловік зникли - вдома їх не було, садочок син не відвідував. Вона шукала їх, але не зверталась до органу опіки або поліції. Потім з'ясувалося, що с липня по вересень 2016 року вони жили в м. Покровську, позивач не повідомив її про це. Вона дійсно не сплачує аліменти, але це пов'язане з тим, що в неї були важкі часи - труднощі з роботою, хвороби її і 5-річної дочки, необхідність виховувати дочку самою, оскільки вона є одинокою матір'ю. Зараз вона влаштувалася працювати неофіційно до кафе і планує сплачувати аліменти. До дитячого садочка вона зверталася лише коли син та [PERSON] зникли влітку 2016 року та нещодавно, коли хотіла відвідати сина. Те, що вона не цікавилась у садочку розвитком сина, не відвідувала його там впродовж всього минулого часу обумовлене її хворобами, зайнятістю на роботі в періоди, коли вона працювала, а також тим, що вона вважала, що там їй не дозволять бачити сина та не віддадуть його. Взагалі восени 2016 року вона часто хворіла, її дочка також, вони лікувалися як амбулаторно, так і стаціонарно. В грудні вона інтенсивно шукала роботу, 14.01.2017 року почала працювати в кафе. Погоджується, що приділяла синові мало часу з липня 2016 року, але причини того були об'єктивні - спочатку вони зникли, потім вона та її дочка хворіли, потім вона почала працювати. Вона хоче виправити це, відвідувати дитину, займатися нею, але не вдома у позивача, оскільки їй не подобається, як він поводить себе щодо неї. Щодо добровільної матеріальної допомоги, то вона намагається принести дитині хоча б фрукти, які купувала на останні гроші. В грудні 2016 року вона приносила синові одяг - кросівки, кофти, штани, і до цього також за можливості. В жовтні 2015 року дала позивачеві 500 гривень для сина, нещодавно ще 200 гривень, якщо б могла - давала б більше. Останнім часом вона частіше бачить сина, він впізнає її. Просила не позбавляти її батьківських прав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради на підставі довіреності Скрипник Г.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що органом опіки та піклування наданий висновок про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та діятиме на користь дитини. Прокурор Натеса М.М., що брав участь у справі у відповідності до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Малолітній [PERSON] народився [INFO] в м. Димитрові Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими був укладений 26.10.2014 року (а.с. 5, 7). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, при цьому [PERSON] було відновлене дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] на обліках у лікарів, в центрі зайнятості як безробітна, в управлінні пенсійного фонду не перебуває, отримує в УСЗН Мирноградської міської ради допомогу одиноким матерям на [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 14, 15, 16, 18, 30, 84). Дитина [PERSON] разом із батьком [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Наразі вони мешкають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 65-66). Згода на проживання дитини з батьком надана матір'ю [PERSON] шляхом складання розписки-згоди від 10.09.2015 року (а.с. 23). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.03.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнені аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15.02.2016 року і до повноліття дитини (а.с. 17). Станом на 01.01.2017 року заборгованість [PERSON] з аліментів становить 13123,82 гривень, з довідки вбачається, що відповідач жодного разу не сплатила аліменти з моменту початку їх стягнення (а.с. 48). Постановою державного виконавця Мирноградського МВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області від 16.02.2017 року у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів на майно боржника [PERSON] накладений арешт (а.с. 63-64). Дитина [PERSON], [INFO], є здоровим, на диспансерному обліку не перебуває (а.с. 21). За відомостями ДНЗ № 19 «Веселка» ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», дитина [PERSON] дійсно відвідував дитячий садок з 05.2016 року по 07.2016 року. Постійно відвідує дитячий садок та цікавиться життям дитини в ньому батько [PERSON], мати дитини [PERSON] жодного разу садок не відвідувала і не цікавилась дитиною (а.с. 19). З 12.07.2016 року дитина [PERSON] відвідував ДНЗ № 7 «Топольок» в м. Покровську, мати дитини [PERSON] до садку не приходила і участі в житті дитини не приймала (а.с. 20). З 19.12.2016 року і по т.ч. дитина [PERSON] знов відвідує ДНЗ № 19 «Веселка» ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», постійно відвідує дитячий садок та цікавиться життям дитини в ньому батько [PERSON], мати дитини [PERSON] вперше відвідала садок 20.02.2017 року, залишила фрукти, але не спілкувалася з дитиною з причини сонного часу. 02.03.2017 року мати знов відвідала садок, але дитини там не було, оскільки дитина хворіла з 27.02.2017 року по 02.03.2017 року включно (а.с. 67, 68, 79, 82). Як вбачається з довідок ОСББ «Моноліт» м. Мирнограда, станом на 13.02.2017 року, 24.02.2017 року, 01.03.2017 року позивач [PERSON] разом із сином мешкають за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON] не відвідує сина і не приймає участі в його вихованні з вересня 2015 року (а.с. 65, 66). Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.12.2015 року № 382 [PERSON] встановлене проведення часу із сином [PERSON] за місцем його проживання ([ADDRESS]) у вихідний день батька з 10-00 до 13-00 години (а.с. 27). За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 030 від 05.12.2016 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], доцільне та відповідатиме інтересам дитини з огляду на те, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання і утримання сина, чим порушує вимоги ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» (а.с. 33). Суд вважає, що досліджені у справі докази підтверджують позицію позивача щодо ухилення відповідачем від виконання обов'язків матері відносно малолітнього сина сторін, свідчать про невжиття [PERSON] всіх необхідних дій, спрямованих на утримання та розвиток дитини, догляд за нею. В судовому засіданні і самій відповідачем не було заперечене те, що вона не приділяє дитині належної уваги, не утримує дитину, не опікується нею так, як має це робити матір. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до положень ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, як виходить зі змісту ст. 165 СК України, надане, зокрема, іншому з батьків, з яким проживає дитина, тобто [PERSON] має таке право та реалізував його. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що мати дитини [PERSON] приділяє мало уваги вихованню та розвитку сина [PERSON], хлопчик проживає з батьком [PERSON], знаходиться на повному його утриманні. Побачення матері з дитиною не носять усталеного характеру, участь в утриманні дитини є мінімальною та безсистемною. З [PERSON] неодноразово проводилися бесіди органом опіки та піклування щодо необхідності приділяти більше уваги синові, вона обіцяла виправитись, але достатнім чином своїх обіцянок не виконувала. Надані Мирноградською ЦМЛ та відповідачем відомості щодо лікування [PERSON] та її дитини [PERSON] в період осінь-зима 2016 року не є такими, які б виправдовували відсутність уваги до сина з боку матері. Натомість, останнім часом, вже під час перебування справи на стадії судового розгляду, вбачається наявною позитивна тенденція на зріст уваги матері до сина, є зафіксованими випадки відвідування нею як місця проживання дитини, так і дитячого садка. Зазначені випадки є поодинокими, але в сукупності з поясненнями [PERSON], яка не допускала неявок до суду та неодноразово в судовому засіданні висловлювала прагнення спілкуватися з дитиною, дають змогу вважати, що беззаперечних підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав наразі немає. Тобто, суд погоджується, що поведінка відповідача до своєї дитини є винною, однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також беручи до уваги, що відсутні будь-які дані або застереження щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача, а також відсутні відповідні медичні висновки хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію [PERSON], вона прагне брати участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав належить відмовити. Разом з тим, враховуючи встановлену неналежність поведінки [PERSON] щодо сина, суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], [INFO], та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03. 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Слід роз'яснити, що в разі невиконання відповідачем зазначеного обов'язку позивач не буде позбавлений можливості пред'явити повторний позов до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164-166 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed