Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, вказавши в позові, що 02 червня 2014 року у виконавчому комітеті Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області він зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], про що зроблено актовий запис №06. 06.01.2016 року від шлюбу народився син [PERSON]. Рішенням Глибоцького районного суду від 31 жовтня 2017 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Глибоцького районного суду від 18 серпня 2017 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина. На даний час подружні відносини між ними фактично припинені, так як вони не проживають як подружжя вже біля пяти місяців. Цьому передували систематичні сварки та скандали, які виникали на побутовому ґрунті з різного роду причин, що призвело до виникнення неприязних стосунків між ними. На даний момент вони проживають окремо один від одного, однак він сплачує аліменти та матеріально забезпечує сина. Крім того, ним було надано кошти на проведення операції, яку було проведено 04 жовтня 2017 року в м. Львів і особисто возив сина на проведення операції. Однак, дружина [PERSON] не дозволяє йому бачитися з сином та забирати його до себе додому. Крім того, дружина налаштовує дитину проти нього. Сімя позивача характеризується позитивно, умови проживання задовільні, до адміністративної відповідальності він не притягувався. Тому відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України він звернувся з відповідною заявою до органу опіки та піклування Глибоцької РДА за результатами розгляду якої було прийнято рішення Комісії з питань захисту прав дитини № 9/4 від 29.09.2017 року та розпорядження голови Глибоцької державної адміністрації № 403 від 06.10.2017 року якими визначено за ним право на виховання сина та надано йому право відвідувати і спілкуватись з сином у присутності матері [PERSON]: першу і третю суботу місяця з 10 год. до 17 год. та другу і четверту неділю місяця з 10 год. до 17 год., без права забирати дитину до свого місця проживання. Він категорично не згідний з умовою про те, що він буде бачитися з сином в присутності матері [PERSON] і не буде мати право забирати сина до себе додому для того, щоб його бачили і мали змогу піклуватися його батьки [PERSON] та [PERSON]. Крім того, враховуючи, що він періодично виїжджає на заробітки за кордон просить надати йому дозвіл один раз в місяць забирати сина на ночівлю і в разі його відсутності надати дозвіл батькам [PERSON] та [PERSON] бачитися з внуком в дні і години визначенні [PERSON] розпорядженням голови РДА та рішенням суду. Він позитивно характеризується по місцю проживання, не вживає спиртних напоїв, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, умови проживання його сімї є задовільними і тому вважає, що бачитися з сином має право як мінімум чотири рази на місяць і без присутності колишньої дружини [PERSON], яка буде перешкоджати нормальному спілкуванню з сином, в звязку тим, що у них склалися неприязні відносини і позивач не хоче, щоб дитина бачила як конфліктують батьки. Дана обставина може негативно вплинути на розвиток дитини. Однак, колишня дружина [PERSON] ігнорує вищезазначене розпорядження і не дозволяє позивачу взагалі бачитися з сином. Тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 07 грудня 2017 року відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову, вказавши, що батько негативно впливає на дитину та виховує її в негативних аспектах. Представник позивач [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково і просили суд дозволити позивачу бачитися з дитиною за місцем проживання дитини у присутності відповідачки. Представник третьої особи орану опіки та піклування Глибоцької РДА Чернівецької області в судове засідання не зявився, проте від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків і, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 червня 2014 року (що підтверджується свідоцтвом про шлюб). Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано 31 жовтня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син: [PERSON], [INFO] (підтверджується свідоцтвом про народження), який проживає разом з матірю [PERSON], що визнається сторонами. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини № 9/4 від 29.09.2017 року та розпорядження голови Глибоцької державної адміністрації № 403 від 06.10.2017 року якими визначено за ним право на виховання сина та надано йому право відвідувати і спілкуватись з сином у присутності матері [PERSON]: першу і третю суботу місяця з 10 год. до 17 год. та другу і четверту неділю місяця з 10 год. до 17 год. без права забирати дитину до свого місця проживання. Згідно характеристики виданої виконкомом Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 11 липня 2017 року за місцем проживання позивач характеризується виключно позитивно, а згідно характеристики виданої виконкомом Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 07 грудня 2017 року за місцем проживання позивач характеризується посередньо. Суд вважає, що остання характеристика містить посилання на обставини, що не підтвердженні належними і допустимими доказами, про що зазначено в самій характеристиці, тому суд відхиляє доводи відповідачки про негативну характеристику відповідача за місцем проживання. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, судом в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникали конфлікти з приводу участі позивача у вихованні дитини та на даний час існує спір між ними щодо цього питання. Тому, враховуючи в всі обставини справи, доводи сторін,

Outcome: partial