Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: 50081, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS]. У вказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані члени його сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З 2011 року відповідачка, після укладення шлюбу, стала проживати окремо, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі. З того часу і по сьогоднішній день у квартирі не проживає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинив. Відповідачка добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 років. Просить суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житлом. Позивач направив до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, наполягає на постановленні заочного рішення. Представник третьої особи - Відділ реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Покровської районної у місті ради, направив до суду клопотання про розгул справи в її відсутність, та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Судом встановлено, відповідно до статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із досліджених судом письмових матеріалів справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю-квартирою, недоведені причини не проживання в спірній квартирі відповідача, а тому вимогу позовної заяви не підлягають задоволенню. Стосовно розподілу судових витрати, суд вказує, що позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що у позові відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, необхідним судовий збір віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed