Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , де просив визначити місце проживання їхніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , з ним. На обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем по справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказав, що діти постійно проживають з ним та перебувають під його наглядом та утриманням, їх вихованням він займається самостійно. Відповідачка проживає окремо. Ним створені належні умови для виховання, навчання та розвитку дітей. Окрім того зазначив, що останнім часом поведінка відповідачки є агресивною, неврівноваженою. Вказав, що він має можливість забезпечити належні умови проживання дітей, повною мірою займатися їх вихованням, тому просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] надіслала суду відзив на позовну заяву, де вказала, що не заперечує проти задоволення вимог позивача про визначення місця проживання доньки з ним, проти задоволення вимог про визначення місця проживання з [PERSON] сина вона заперечує. Вказала на наявність особистого конфлікту між нею і позивачем. Представник позивача [PERSON] - адвокат Радченко С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, зазначене у позові. В подальшому у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Погоджується на проживання доньки разом з батьком, вказуючи на наявність між нею та донькою неприязних стосунків та непорозумінь. Місцепроживання малолітнього сина, [PERSON] , просила визначити з нею, оскільки вона має всі умови для виховання дитини та може належним чином здійснювати батьківські обов`язки. В подальшому у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила суд винести рішення про задоволення позову та визначити місце проживання їх спільних дітей, [PERSON] та [PERSON] , з батьком. Розгляд справи просила проводити у її відсутність та у відсутність її представника. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, згідно якого просив розгляд справи проводити у його відсутність, врахувати при постановленні рішення висновок органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 17.07.2020 № 1014. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою ВР від 27.02.1991, встановлено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Частиною 2 статті 9 Конвенції також передбачено, що під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові №756/2109/16-ц. Відповідно до ч.2-4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.2,ч.3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Судом встановлено, що 05.08.1995 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.08.2020, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач [PERSON] разом з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Вказаний житловий будинок на праві власності належить позивачеві та відповідачці на праві спільної сумісної власності, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] проживає окремо, має на праві власності і інше нерухоме майно. Спеціалістами служби у справах дітей було обстежено умови проживання дітей та встановлено, що умови проживання дітей є задовільними, облаштовані зони для сну, навчання та відпочинку, наявні окремі спальні місця, діти в достатній кількості забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям, шкільним приладдям та речами повсякденного вжитку. Також обстежено умови проживання [PERSON] та встановлено, що умови проживання задовільні, але відсутнє окреме спальне місце для дитини, не облаштовані зони для відпочинку та навчання. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 14.02.2020. Відповідачем [PERSON] суду надано довідку про доходи від 13.05.2020 та копію наказу Полтавської Дирекції АТ «Укрпошта» від 29.07.2020 про прийняття на роботу [PERSON] з 30.07.2020 по 22.08.2020. Згідно медичних довідок 2016 року, що містяться в матеріалах справи, висновку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 29.02.2016, [PERSON] та [PERSON] протипоказань, які б перешкоджали виконанню батьківських обов`язків, не мали. Згідно повідомлення з КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Кременчука діти, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на медичному обліку в КНМП «ЦПМСЛ № 2» м. Кременчука з народження, протягом 2019-2020 років дітей на прийом до лікаря приводив їх батько, [PERSON] . Відповідно до інформації, наданої Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 23 Кременчуцької міської ради Полтавської області про стан виховання, утримання і розвитку дітей сім`ї [PERSON] , батьки учнів ЗОШ № 23 [PERSON] та [PERSON] приймають активну участь у навчанні дітей, відвідують батьківські збори, індивідуальні бесіди та свідомо відносяться до вирішення питань, пов`язаних з поведінкою дітей. Останнім часом школу переважно відвідує батько [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] має більш теплі стосунки з батьком, має проблеми в спілкуванні з мамою, не дослухається до її порад. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 1014 від 17.07.2020, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] , у якого наявні всі умови для проживання та гармонійного розвитку дітей. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, врахувавши думку малолітнього [PERSON] , який бажає залишитися проживати з батьком, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] . Висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] орган опіки і піклування не надавав у зв`язку з досягненням дитиною 14 років. При цьому неповнолітня [PERSON] надала до служби у справах дітей пояснення, в яких зазначила, що бажає залишитися проживати з батьком. Оскільки думка дітей висловлена та викладена висновку органу опіки і піклування, в ході розгляду справи відповідач позовні вимоги визнала, суд вважає за можливим не заслуховувати думку дітей у судовому засіданні з метою уникнення додаткової стресової ситуації. Суд констатує, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи досягла 14 річного віку, а тому відсутні передбачені законом підстави для визначення у судовому порядку її місця проживання, оскільки законом їй надано право самостійно обирати місце проживання. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про визначення місця проживання доньки, [PERSON] з ним. Крім того, як вбачається з позиції позивача та відповідача, спору між батьками щодо місця проживання доньки не було. Між сторонами дійсно виник спір щодо місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , який на час розгляду справи досяг десятирічного віку. В подальшому позов був визнаний відповідачем. Враховуючи малолітній вік [PERSON] , стан його здоров`я, ставлення до кожного з батьків та його особисту прихильність до батька, участь батьків у вихованні сина, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, його здатність забезпечувати матеріальні і духовні потреби сина, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наявність у кожного з батьків самостійного доходу, відсутність доказів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, чи аморальної поведінки, яка може зашкодити розвиткові дитини, згоду матері на проживання дитини з батьком, з метою забезпечення інтересів малолітнього [PERSON] , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання сина з ним.

Outcome: partial