Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та про визнання права власності. В позовній заяві вказав, щ 08 вересня 1999 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі. Позивач сплатив відповідачеві грошові кошти, відповідач передав зазначене майно. Таким чином, сторони домовилися про усі істотні умови договору. Оскільки продавець за договором, [PERSON], померла, в якості відповідача залучено її сина, [PERSON] Зазначив, що вважав, що угода між ним та [PERSON] фактично відбулася, втім,як з`ясувалося, належним чином він права власності не набув, оскільки як пояснили йому в нотаріальній конторі та державній реєстраційній службі, між ним та продавцем не дотримана форма правочину, передбачена вимогам цивільного законодавства України. На підставі викладеного просив визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на 1/2 частину квартири. Позивач у судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 08 вересня 1999 року уклав з [PERSON], яка діяла від свого імені, договір купівлі продажу № НГР 124, 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Склад нерухомого майна за договором такий: 1- кімнатна квартира, житлова площа 17,1 кв.м, загальна площа 30,6 кв.м.,корисна площа 30.6 кв.м. Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі (а.с. 8). Позивач сплатив відповідачу грошові кошти, а відповідач передав зазначене майно. Таким чином, сторони домовились про всі істотні умови договору, відбулося його виконання, але належного права власності позивач не набув, оскільки не дотримана форма правочину, передбачена цивільним законодавством України. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (який діяв на час укладення договору), за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності з ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна і виконання договору фактично відбулося. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставинах суд визнає даний договір дійсним, а позивача таким, що має право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved