Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працював у сільському господарстві і отримав в у власність земельну ділянку площею 3,30 га на території Понорівської сільської ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 034136 від 20 березня 2001 року. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину [PERSON] та дочці [PERSON]. 22 серпня 2005 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, зокрема і на належну спадкодавцю земельну ділянку. Спадкоємці за заповітом [PERSON] і [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Позивач [PERSON] як спадкоємець за законом не може оформити спадщину після смерті [PERSON], так як у нього відсутній оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті діда [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3, 30 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 034136 від 20.03.2001 року, та право на сінокіс та пасовище за № 77 згідно сітки розпаювання на території Понорівської сільської ради. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Понорівської сільської ради, та третіх осіб відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 22 серпня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 007815 від 23.08.2005 року (а.с.12). Згідно копії заповіту від 18 серпня 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Понорівської сільської ради, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується довідкою Понорівської сільської ради № 79 від 31.03.2016 року, згідно з яким [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,30 га згідно Державного акту серії ІV-ЧН № 034136, а також сінокіс і пасовище згідно сітки розпаювання під № 77 (а.с.11). Згідно заяв, поданих спадкоємцями за заповітом [PERSON] та [PERSON] вони відмовляються від своєї частки у спадщині після смерті батька [PERSON] (а.с.7-8). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 09 квітня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 034136 року на імя [PERSON] вважати недійсними (а.с. 15). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 12.05.2016 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії ІV-ЧН № 034136 від 20.03.2001 року, що належала [PERSON] станом на 22.08.2005 року становила 34 333 грн. 72 коп. (а.с.25). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується повідомленням Прилуцької районної державної нотаріальної контори від 27.04.2016 року (а.с.24). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець за життя набула право власності на земельну ділянку і дане майнове права залишається неуспадкованим спадкоємцями за заповітом [PERSON] та [PERSON], так як вони відмовились від своєї частки у спадщині, то до позивача [PERSON] переходить право власності на належні спадкодавцю земельні ділянки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved