Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Міського комунального підприємства «Дніпроліфт» про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів з боржника, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2009 року у справі №2-3386/09 за позовом [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпроліфт» на користь [PERSON] повинно було стягнуто суму боргу у загальному розмірі 211 грн. 20 коп., але у продовж 2010 року, 2011 року, 2012 року, 2013 року це рішення суду боржником не було виконано і позивач не отримав до тепер жодної копійки, що істотно порушує його права. Згідно з підрахунком заборгованість відповідача станом на 08 серпня 2013 року, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми заборгованості та неустойки, становить 342 грн. 80 коп. На підставі викладеного позивач просив суд здійснити індексацію суми боргу міського комунального підприємства «Дніпроліфт» за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2009 року у справі №2-3386/09 за позовом [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпроліфт» про стягнення на користь [PERSON] 211 грн. 20 коп. з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми заборгованості та неустойки за весь час не виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2009 року у справі №2-3386/09 за позовом [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпроліфт» на загальну суму у 132 грн. 10 коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідач МКП «Дніпроліфт» в судове засідання свого представника не направили, про слухання справи сповіщенні належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2009 року по справі №2-3386/09 за позовом [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпроліфт» на користь [PERSON] стягнено 211 грн. 20 коп., яке, як зазначив позивач [PERSON], до тепер не виконано. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зазначає, що станом на 08 серпня 2013 року відповідач винен йому 132,10 грн., які складаються з - трьох відсотків річних з капіталізацією процентів від простроченої суми 211,20 грн. за чотири роки у відповідності до ст.625 ЦК України - 26,50 грн., з урахуванням індексу інфляції 20% за весь час прострочення - 42,24 грн. та проценти за обліковою ставкою НБУ у 7,5 % за користування чужими грошовими коштами в сумі 211,20 грн. у продовж чотирьох років у відповідності до ст.536 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, положення стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. На підставі викладеного, враховуючи, що між сторонами відсутні грошові зобов'язання, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed