Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23.01.1994 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: вул. Шевченка, 27 у с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Спадщину прийняла [PERSON], оскільки фактично вступила в управління майном. [PERSON] померла 21.04.1997 року, нотаріально не оформивши спадкових прав. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв»язку з тим, що спадкодавець [PERSON] нотаріально не оформила своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не з»явилися, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримали. Відповідач [PERSON] сільська рада Монастириського району Тернопільської області не забезпечили в судове засідання явку представника, однак подали суду заяву, в якій просять розглядати справу за відсутності їхнього представника. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 03.10.1988 року спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 27 у с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області, належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] Згідно довідки №279, виданої 11.08.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно записів погосподарської книги №01 спірний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на землі сільської ради по вул. Шевченка, 27 у с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області, належав [PERSON], яка була єдиним членом двору. Відповідно до довідки комунального підприємства «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» №286 від 03.08.2016 року, виданої [PERSON], за адресою: с. Підлісне, вул. Шевченка, 27 Монастириського району Тернопільської області розміщено: одноповерховий житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м, житловою 33,9 кв.м під літерою «А», сарай «Б», сарай «В», курник «Г», ворота №1, огорожа №2. На даний житловий будинок 03.08.2016 року КП «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (ксерокопія технічного паспорта додана до матеріалів справи). [PERSON] померла 23.01.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №257452 від 24.01.1994 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Шевченка, 27 у с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У силу ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Спадкодавець [PERSON] все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON], про що 29.07.1987 року секретарем Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області посвідчено заповіт. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зі змісту довідки №279, виданої 11.08.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, убачається, що на час смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею проживала її дочка [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала дане будинковолодіння, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, проте нотаріально не оформила своїх спадкових прав. Згідно інформаційного листа №1004/01-16, виданого 13.09.2016 року Монастириської державної нотаріальної контори, згідно даних спадкового реєстру після смерті 23.01.1994 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. [PERSON] померла 21.04.1997 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-НМ №042523 від 25.04.1997 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Шевченка, 27 у с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Згідно заповіту, посвідченого 01.11.1995 року секретарем Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] дане будинковолодіння заповіла своїм внукам [PERSON] та [PERSON] Як убачається зі змісту довідки №278, виданої 11.08.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] проживала одна. Після її смерті в управління спадковим майном вступив онук померлої позивач [PERSON] Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 27.08.2016 року остання відмовилася від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляв, а прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, проте, як вбачається із письмової відповіді Монастириської державної нотаріальної контори в Тернопільській області №792/01-16 від 05.07.2016 року, у зв»язку з тим, що за життя [PERSON] не оформила спадкових прав після смерті [PERSON] позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК Української РСР ( 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Судом встановлено, що [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору. Згідно інформаційного листа №1005/01-16, виданого 13.09.2016 року Монастириської державної нотаріальної контори, згідно даних спадкового реєстру після смерті 21.04.1997 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Як вбачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод не заборонених законом. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання про підставність позову, позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказане майно, в порядку спадкування за заповітом після померлої 21.04.1997 року [PERSON]

Outcome: approved