Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] заборгованість по не нарахованих надбавках та доплатах в сумі - 17 348,98 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 2007 р. по 2016 р. він працював у ЛМКП «Львівтеплоеперго» на посаді машиніста котлів котлотурбінного цеху, має 4 розряд /група кваліфікації/. Протягом 2010-2015 рр. відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства про оплату праці, що призвело до отримання ним заробітної плати у значно меншому розмірі, що встановлено судовими рішеннями. Відтак, відповідачем порушено законодавство про оплату праці. Крім цього, відповідачем порушено пункти колективного договору щодо виплати доплат та надбавок. Враховуючи наведене, просив стягнути на його користь розмір ненарахованих доплат та надбавок у розмірі 17 348,98 грн.. Представник позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.08.2016 р. /а.с.93-94/ в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених в письмових заперечення, просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді машиніста котлів котлотурбінного цеху з 2007 р. по 2016 р. та йому було присвоєно 4 розряд /групу кваліфікації/, що підтверджується копією трудової книжки /а.с 82-84/ Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 вказаного Закону визначено структуру заробітної плати, яка включає основну заробітну плату та додаткову. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/. Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/. Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими /регіональними/ угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/, що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок /окладів/ і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 08.10.2013 р. та 17.03.2014 р., проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти виплати працівникам заробітної плати у розмірі нижчому, ніж передбачено законодавством України про працю /а.с. 31-33, 34-39/. Крім цього, із долученої до матеріалів справи копії постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013 р., вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення вимог п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96,97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», щодо розрахування тарифної ставки, чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України, відтак, встановлено, що при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки. /а.с. 45-46/ Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року, вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки. /а.с.47-48/ Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.2016 р., яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.03.2017 року залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 34 530 (тридцять чотири тисячі п'ятсот тридцять) гривень 33 копійки. /а.с.49-55/ Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями від 14.11.2013 року, 26.02.2015 року та 23.12.2016 р. встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Згідно п. 17.1 Колективного договору ЛМПК «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 р. /діяв до 15.05.2012 р./, розміри доплат і надбавок до основної заробітної плати встановлюються наказом директора підприємства, погодженим з профкомами, за поданням керівників відповідних підрозділів, в межах доведеного фонду оплати праці. Відповідно до п.17.2 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 р. /що діє і на даний час/, розміри доплат і надбавок до основної заробітної плати встановлюються наказом директора підприємства, погодженим за поданням керівників відповідних підрозділів в межах доведеного фонду оплати праці. Як вбачається із змісту Колективних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 р. та на 2012-2013 р., таким встановлені розміри доплат та надбавок за роботу в нічний час, у шкідливих умовах праці та за високу професійну майстерність. З долучених позивачем розрахункових листків вбачається, що йому нараховувались на виплачувались доплати за роботу у шкідливих умовах праці, за нічні та за високу професійну майстерність. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку доплат за роботу в нічний час, за роботу у шкідливих умовах праці, надбавок за високу професійну майстерність, внаслідок порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а саме невиплату вказаних доплат та надбавок, заборгованість відповідача перед позивачем становить 17 348 грн. 98 коп. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зробленого позивачем розрахунку щодо не нарахованих доплат та надбавок. Таким чином, позовна вимога є підставною та підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки вказане суперечить ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 дано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», які слід розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Outcome: approved