Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 18.01.2017 року до суду з вищезгаданим позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.09.2006 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду. Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO]. Крім того, він виховує сина колишньої дружини [PERSON] [INFO]. У відношенні двох дітей відповідачку позбавлено батьківських прав, діти мешкають разом із ним, однак відповідач, яка є їхньою матірю, добровільно матеріальну допомогу на їх утримання не надає , тому просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованою в установленому порядку адресою: м.Кривий Ріг, вул..Адм.Головка,27-34, судова повістка повернулася до суду з позначкою « у звязку з закінченням терміну зберігання». Заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, з рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30.11.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном, яким задоволено позовні вимоги позивача (набрало законної сили 13.12.2016 року) , вбачається, що позивач перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2006 р., шлюб розірвано рішенням суду 13.05.2015 року (а.с.7). Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] свідоцтво про народження серія 1-КИ № 274760 , видане 02.03.2010 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №127 (а.с.5). Батьком дитини записано позивача, матірю - відповідача у справі. З свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], серія 1-КИ № 274226 , видане 10.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №460, вбачається, що матірю дитини є [PERSON], батька записано на підставі ст.135 СК України (а.с.4). Вищезгаданим рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30.11.2016 року відповідачку [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6-8). Відомості щодо призначення опікуна відсутні. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Неповнолітні діти мешкають разом з відповідачем за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Агафонова,буд.17 (а.с.7). Відповідачка не мешкає разом із сімєю з 2014 року (а.с.7). Таким чином, суд вважає можливим стягнути аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання [PERSON], та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON], оскільки свідоцтво про народження видано на підставі ст.135 СК України, позивач не є батьком дитини, матір позбавлена відносно сина батьківських прав, відомостей про призначення опікуна суду не надано. Згідно\~ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, даних щодо наявності інших осіб на утриманні немає. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в дохід держави слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181 СК України та

Outcome: partial