Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 173\~180 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що він є власником автомобіля Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . 28.09.2015 він видав на ім`я відповідача довіреність, згідно з якою він уповноважив відповідача [PERSON] бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, органах нотаріату з питань укладення договору оренди транспортного засобу: автомобіля загального легкового седан-В марки та моделі Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та підписати договір оренди транспортного засобу за ціну та на умовах йому відомих. Зазначив, що фактично між ним та відповідачем був укладений договір доручення, передбачений вимогами ст. ст. 1000-1010 ЦК України. На виконання вказаного договору доручення позивач передав відповідачу вказаний вище транспортний засіб. Строк дії договору визначений строком дії вказаної довіреності та становить період до 28.09.2018. Посилався, що 28.09.2020 він направив відповідачу вимогу про повернення вказаного вище транспортного засобу, на яку 01.12.2020 відповідач відповів, що він не може повернути вказаний автомобіль, оскільки автомобіль є фактично втраченим. Зауважив, що, згідно зі звітом про оцінку майна вартість автомобіля становить 173\~180,00 гривень. Посилався, що строк дії довіреності 28 вересня 2018 року закінчився, дію довіреності позивач не бажає продовжувати, з огляду на що дія договору доручення між позивачем та відповідачем припинилася на загальних підставах, у зв`язку із закінченням строку дії договору. За вказаних обставин, за посиланням позивача, відповідач повинен був надати позивачу звіт про виконання доручення та передати позивачу все майно, одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином відповідач був зобов`язаний повернути позивачеві автомобіль, який відповідач отримав від позивача для виконання доручення, однак вказаних дій з боку відповідача вчинено не було. Зауважив, що факт втрати автомобіля відповідачем внаслідок недбалого виконання відповідачем обов`язків за договором доручення не звільняє відповідача від взятих на себе цивільних обов`язків. На думку позивача, оскільки він об`єктивно не може примусити відповідача повернути йому вказаний вище та належний ому транспортний засіб, відповідач повинен задовольнити його вимогу про відшкодування збитків, виходячи з ринкових цін, які існували на день ухвалення рішення. Збитками вважав вартість втраченого відповідачем автомобіля, який належить позивачу та який позивач не може отримати внаслідок недбалого ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків за договором доручення. Вартість автомобіля становить 173\~180,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. 24 травня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач посилається на визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вельковський С.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, про обставини, на які він посилається на обґрунтування пред`явлених позовних вимог пояснив, як воно викладено у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги, пред`явлені позивачем, визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на дійсність обставин, на які в обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається позивач. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з інформацією № 31/20-804 від 05.03.2021, наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській області Головного сервісного центру МВС, згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспорту на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , на підставі перереєстрації транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком (6301) ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків № 1 ГУМВС України в Харківській області, є власником автомобіля Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , з 22.09.2015 (а.с. 4). Як убачається з копії довіреності від 28 вересня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саварінською Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 3044, [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником в усіх державних, громадських, господарських ті інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, органах нотаріату з питань укладення договору оренди транспортного засобу: автомобіль загальний легковий седан-В марки та моделі Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та підписати договір оренди транспортного засобу, за ціну та на умовах йому відомих. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам терміном на три роки та дійсна до двадцять восьмого вересня дві тисячі вісімнадцятого року (а.с. 6). Відповідно до копії вимоги [PERSON] на ім`я [PERSON] про повернення автомобіля від 28.09.2020, [PERSON] звертається до [PERSON] з вимогою повернути належний [PERSON] на праві власності автомобіль загальний легковий седан-В марки та моделі Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль просить повернути не пізніше семи днів із моменту отримання [PERSON] вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України. При цьому [PERSON] у вимозі посилається на те, що 08.09.2015 року ним була видана нотаріальна довіреність на ім`я [PERSON] , якою він уповноважував бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, органах нотаріату з питань укладення договору оренди транспортного засобу: автомобіля загального легкового седан-В марки та моделі Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та підписати договір оренди транспортного засобу за ціну та на умовах йому відомих (а.с. 7). Згідно з копією листа [PERSON] на ім`я [PERSON] від 25.01.2021, [PERSON] посилається, що дійсно 08.09.2015 [PERSON] видав на його, [PERSON] , ім`я, нотаріальну довіреність, відповідно до якої уповноважив його бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, органах нотаріату з питань укладення договору оренди транспортного засобу: автомобіля загального легкового седан-В марки та моделі Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та підписати договір оренди транспортного засобу за ціну та на умовах йому відомих. Строк дії вказаного договору доручення закінчився 28.09.2018. Не зважаючи на закінчення строку дії договору доручення він, [PERSON] , не має можливості повернути [PERSON] належний йому автомобіль, оскільки не має його у своєму розпорядженні, зазначив, що фактично вказаний автомобіль було втрачено, що унеможливлює повернення його [PERSON] (а.с.8). За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як це визначено положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 78 ЦПК України. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Як це визначено вимогами ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Як убачається з позовної заяви, позивач посилається, що 28 вересня 2020 року він направив відповідачу вимогу про повернення автомобіля Nissan Maxima, 2000 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Водночас, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження обставин того, що позивач дійсно направляв таку вимогу на адресу відповідача. На уточнююче запитання суду представник позивача у судовому засіданні зазначив, що насправді така вимога позивачем на адресу відповідача поштовим або іншим видом зв`язку не направлялася, а просто передавалася нарочним відповідачу. Поряд з цим, вимога [PERSON] , яка міститься на а.с. 7 матеріалів справи, не містить жодного доказу на підтвердження того, що дійсно [PERSON] отримав нарочним від позивача таку вимогу, більш того, не зрозуміло, яким чином [PERSON] мав намір обраховувати строк виконання такої вимоги, встановлений ним у сім днів з дня отримання [PERSON] вимоги, за умови відсутності будь-яких відомостей на підтвердження щодо її отримання відповідачем. Поряд з цим, суд звертає увагу, що на вимогу суду представником позивача суду не було надано оригінал наведеної вище вимоги, а, згідно з правилами ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотаннями учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З приводу відповіді [PERSON] від 25.01.2021 на вимогу [PERSON] про повернення автомобіля суд також звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] нарочним або іншим чином отримував від відповідача таку відповідь, як позивачем, так і відповідачем суду не надано. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що як убачається з копії письмової вимоги [PERSON] від 28.09.2020 в ній міститься посилання про видачу ним довіреності на [PERSON] 08.09.2015, що не відповідає дійсності, оскільки, як це вбачається з доданої до матеріалів позовної заяви копії довіреності, вона видавалася [PERSON] на ім`я [PERSON] 28.09.2015, а не 08.09.2015. Поряд з цим, як убачається з копії письмової відповіді [PERSON] від 25.01.2021, він підтверджує обставину того, що таку довіреність [PERSON] видав на його ім`я саме 08.09.2015, що викликає сумнів щодо дійсності обставин щодо такого спілкування у письмовому вигляді сторонами у справі. Водночас, як убачається з позовної заяви, в ній позивач посилається, що отримав відповідь на письмову вимогу про повернення автомобіля від [PERSON] 01.12.2020, однак, як убачається з письмової відповіді [PERSON] на вимогу [PERSON] , вона датована [PERSON] 25.01.2021, а не 01.12.2020, як про це зазначає у позові позивач. На підтвердження обставин щодо втрати відповідачем [PERSON] вказаного вище транспортного засобу, який йому був переданий на підставі довіреності позивачем, матеріали справи не містять жодного доказу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] на запитання суду щодо того, яким чином ним був втрачений належний позивачу на праві власності автомобіль, відповідач конкретної відповіді надати не зміг, посилався, що передав даний транспортний засіб за договором оренди третій особі, яка відмовляється його повернути, проте жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надав. За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на наведене вище та, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу на підтвердження наведених позивачем [PERSON] у позовній заяви обставин, суд має обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин, а відтак, не приймає визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed