Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є одноособовим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В. та зареєстрованого за № 14. Згідно довідки Лищенської сільської ради від 12.11.2020 року № 1182 за вказаною адресою зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що дані особи не проживають в належному йому будинку, спільним побутом з ним не пов`язані. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів порушує його права власника на користування та розпорядження своїм майном, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В. та зареєстрованого за № 14 (а.с.4-7). Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77808164 (а.с. 8). Згідно довідки Лищенської сільської ради від 12.11.2020 року № 1182 (а.с.9) за вказаною адресою, крім позивача та членій його сім`ї, зареєстровані відповідачі - [PERSON] , 1986 року народження, та [PERSON] , 1981 року народження (сини попередньої власниці). З доводів позивача, відповідачі не проживають у спірному будинку, спільним побутом з власником не пов`язані. Дана обставина підтверджується, також, повідомленням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 80/1.15/2.20 від 31.12.2020 року. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, аналіз правових норм ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Враховуючи, що позивач є власником спірного будинку, відповідачі не є членами родини позивача, а зареєстровані у будинку як члени сім`ї колишнього власника, суд приходить до висновку про те, що факт реєстрації відповідачів у спірному будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . - слід задовольнити.

Outcome: approved