Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з означеним вище позовом до відповідача ПАТ «[PERSON] [PERSON]», вказуючи на те, що 12.06.2007 року він уклав з відповідачем договір № 26353864043 на вклад «Вільні кошти» (з пролонгацією) та договір № 262001158598 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» із якого працівники банку викрали 4 000 грн., що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року про обвинувачення [PERSON] за ст.191 ч. 5, 361 ч. 2, 200 ч. 2, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України та [PERSON] за ст.191 ч. 5, 364 ч. 2 КК України. Даним вироком з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] було солідарно стягнуто грошові кошти у розмірі 4\~000 грн. Оскільки відповідачем було порушено грошове зобовязання, позивач просить стягнути з ПАТ «[PERSON] [PERSON]» проценти за користування грошима в розмірі 15% річних за період з 12.06.2007 року по 20.05.2015 року в розмірі 4\~760, 88 грн., інфляційні за період з 01.07.2007 року по 01.04.2015 року в розмірі 4\~164, 00 грн., 3% річних за період з 01.07.2007 року по 20.05.2015 року в розмірі 950, 07 грн. за договором банківського вкладу «Вільні кошти» (з пролонгацією) № 26353864043 від 12.06.2005 року, а всього 9\~874, 95 грн. а також понесені судові витрати в сумі 243, 60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 р. [PERSON] та [PERSON] визнані винними в скоєнні злочинів, в тому числі і крадіжці грошових коштів у позивачки. Виходячи з вищевикладеного предметом позовних вимог має бути відшкодування шкоди завданої кримінальним злочином, що не підпадає під норми Цивільного кодексу України, які регулюють виконання договору банківського вкладу, банківського рахунку. ПАТ [PERSON] [PERSON] не мав змоги зберігати грошові кошти позивачки та користуватися ними, а, відповідно, і нараховувати відсотки. Вимоги позивача про застосування до правовідносин з Банком ст. 625 ЦК України безпідставні, так як зазначені положення закону застосовуються в разі прострочення виконання грошового зобов'язання, а так як між сторонами діяв договір банківського вкладу, яким передбачено нарахування процентів за користування грошовими коштами, положення про нарахування інфляційних втрат не застосовується. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, вивчивши надані докази прийшов до наступного. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року, що набрав законної сили, яким визнано винними [PERSON] за ст..191 ч.5, 361 ч.2, 200 ч.2, ч.1,2.3 ст.358 КК України та [PERSON] за ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України підтверджено факт заподіяння позивачу матеріального збитку в сумі 4 000, 00 грн.. Відповідно до даного вироку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнено солідарно збитки у сумі 4 000, 00 грн. Виходячи зі змісту статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, має преюдиційну силу та не потребує доказування. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові № 6-3019цс15, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норми матеріального права в спірних правовідносинах. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, процентів та 3 відсотків річних за період з 01.07.2007 року по 20.05.2015 року суд вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини ст. 625 ЦК України не регулюються і банк може нести відповідальність перед позивачем не у звязку з невиконанням зобовязання за поточним рахунком, а у звязку із заподіяною позивачу шкодою внаслідок викрадення працівниками банку грошових коштів під час виконання ними своїх службових обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає необхідним відмовити позивачці в стягненні судових витрат у сумі 243, 60 грн.

Outcome: dismissed