Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 27.06.2017 року, в подальшому уточнивши вимоги, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн., а також понесені ним витрати на правову допомогу 5000 грн., оплату послуг нотаріуса з оформлення довіреності 250 грн., витрати по сплаті судового збору 640 грн., а всього стягнути 37\~490 грн. Предявлені вимоги мотивував тим, що 24.03.2017 року об 11.30 год. на автодорозі по вул. Едуарда Фукса в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під його керуванням та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Свою вину у виникненні ДТП [PERSON] визнав, відшкодувавши йому в добровільному порядку завдані збитки. Однак, не дивлячись на це, а також відсутність в діях позивача вини у виникненні аварійної ситуації, 09.04.2017 року інспектор відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в м. Кривому Розі ДПП [PERSON] в приміщенні управління склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Для відновлення своїх порушених прав та їх захисту позивач вимушений був звертатись до спеціалістів в галузі права за отриманням правової допомоги, доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, вини в якому в його діях очевидно не було. Крім того, будучи потерпілим від ДТП, він вимушений був змінити звичний для нього уклад життя, тривалий час перебував у відчаї та шоці від цих подій й протиправності дій працівників поліції, які безпідставно притягнули його до адміністративної відповідальності. Виходячи із засад справедливості, розумності, обсягу спричинених йому моральних страждань, тривалості порушення його прав, ступеню вини УПП в м. Кривому Розі ДПП, обсяг спричиненої моральної шкоди він оцінив в 30\~000 грн., наряду з відшкодуванням якої просив також відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду, яку визначають понесені ним витрати на правову допомогу та інші витрати, повязані з оформленням довіреності на представництво його інтересів в суді спеціалістом в галузі права, оплату судового збору, які просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України в силу Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Присутній в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] предявлені вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідачів [PERSON] патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Згідно позиції представника, викладеної в письмових запереченнях проти позову (а.с.15-19), вважав, що позивачем безпідставно предявлено позов про відшкодування шкоди внаслідок закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу порушення з посиланням на п.2 ст.1, п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки, на його думку, дія цього закону поширюється лише на відшкодування шкоди внаслідок незаконного накладення штрафу у випадку закриття провадження по справі. Оскільки працівник поліції відносно [PERSON] склав лише протокол про адміністративне правопорушення без накладення штрафу, який є лише одним із доказів в силу ст.251 КУпАП, в той час як по даній категорії справ вирішення питання притягнення особи до відповідальності належить до компетенції органу, який вирішує справу. Зазначені позивачем обставини спричинення йому моральної шкоди та обсяг таких страждань, на думку представника, є надуманим, адже жодної вини в діях відповідачів в її спричиненні немає. Заявлений розмір шкоди вважав недоведеним. Крім того, представник відповідачів вважав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] працівники поліції склали вірно з огляду на очевидність допущенням ним порушень п.16.2 ПДР України, що спровокувало виникнення ДТП, а визнання вини іншим учасником [PERSON] та компенсація шкоди за відсутності постанови суду про визнання його винним у вчиненні ДТП із встановленням допущення порушень конкретних положень ПДР України, в своїй сукупності є лише субєктивною думкою самого [PERSON] і не можуть визначати невинуватість [PERSON] в ДТП. Підстав для застосування до правовідносин положень ст.1166 ЦК України не вбачав. Поміж іншим, представник відповідачів акцентував увагу суду, що Управління ПП в м. Кривому Розі ДПП, будучи структурним підрозділом ДПП, а не самостійною юридичною особою, не може бути стороною по справі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою про отримання повістки (а.с.36), причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти предявлених вимог на адресу суду не надходило. Будучи присутнім в минулому судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував. З урахуванням думки присутніх в судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності представника відповідача ДКСУ. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачів УПП в м. Кривому Розі ДПП, ДПП, дослідивши зміст та вимоги позовної заяви, письмові докази по справі, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.03.2017 року об 11.30 год. на автодорозі по вул. Едуарда Фукса в районі перехрестя з вул. Георга Отса в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 212/2517/17 від 09.06.2017 року, яка набрала законної сили 19.06.2017 року (а.с.10), провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Приходячи до такого висновку, суд встановив, що перехрестя, де відбулася ДТП, було нерегульованим з перехрещенням нерівнозначних доріг, де на дорозі, по якій рухався [PERSON], було встановлено знак 2.3 «Головна дорога», що надавав йому право першочергового проїзду», а на дорозі, де рухався [PERSON] знак 2.1 «Дати дорогу», який зобовязував водія надати дорогу транспортним засобам, які наближались по головній дорозі до нерегульованого перехрестя. У звязку з цим, під час проїзду даного перехрестя [PERSON] не допустив жодних порушень ПДР України, які б могли стати причиною виникнення ДТП. Так, в силу ст.61 ЦПК України, постанова суду має преюдиційне значення для вирішення даного спору, оскільки зазначені в ній обставини та висновки суду не потребують окремого доказування та підлягають обовязковому врахуванню під час розгляду справи за позовом [PERSON], щодо якого ці обставини вже є встановленими. Таким чином, аналізом змісту постанови, суд приходить до висновку, що в результаті неповного встановлення інспектором УПП в м. Кривому Розі ДПП [PERSON] всіх обставин ДТП, характеру дороги на перехресті, де вона відбулася, невірної оцінки наявних на цій ділянці дороги знаків пріоритету, якими повинні були керуватись водії, він безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Згідно з ч.ч.1, 4 \~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Посилання представника відповідачів [PERSON] патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП [PERSON] на невірне встановлення судом обставин ДТП та помилковість висновку щодо відсутності в діях [PERSON] вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП суд оцінює критично, оскільки такі доводи ґрунтуються виключно на його субєктивній оцінці, в той час як судове рішення за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку не оскаржене, набрало законної сили. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, в силу ст.61 ЦПК України суд не оцінює обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, за дії якої несе відповідальність держава. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП [PERSON], фактично винного у виникненні ДТП, яким сам визнав свою вину та відшкодував збитки, що встановлено в постанові Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 212/2517/17 від 09.06.2017 року, на чому акцентував увагу представник [PERSON], в силу принципу індивідуалізації відповідальності не може бути достатньою підставою, яка б виправдовувала дії інспектора УПП в м. Кривому Розі Дніпропетровської області щодо безпідставного складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст.1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи. Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до п.4 ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 якого право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.2 ст.1167, ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади (тобто інспектором як посадовою особою УПП в м. Кривому Розі ДПП як територіального підрозділу ДПП органу державної виконавчої влади) при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. В аспекті аналізу вказаних положень законодавства України, з урахуванням п.п.3, 5 ч.1 ст.3 Закону в рамках вирішення даного спору, повязаного з безпідставним притягненням до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, за рахунок коштів державного бюджету йому підлягають відшкодуванню судові витрати та інші витрати, сплачені ним, а також моральна шкода. Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання,\~досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст.ст.4, 13 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, з урахуванням розяснень, викладених в ч.2 п.9, ч.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться з урахуванням визначених Законом меж відшкодування, виходячи з розміру\~не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що діє на час розгляду справи. В розумінні ст.254 КУпАП першочерговим в порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення в її діях факту допущення порушення, передбаченого КУпАП, із його фіксацією в протоколі про адміністративне правопорушення. Тобто, проводячи аналогію між притягненням особи до адміністративної та кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції, по своїй суті є своєрідним способом предявлення такій особі підозри у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, обґрунтованість якої перевіряє суд, наділений правом розглядати справи даної категорії. Таким чином, визначаючи межі перебування [PERSON] під судом, суд виходить з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення 19.04.2017 року та до моменту набрання законної сили постановою суду від 09.06.2017 року, тобто до 19.06.2017 року, що складає 2 місяці. Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» щодо розміру встановленої мінімальної заробітної плати у 2017 році в сумі 3200 грн. за кожен місяць перебування [PERSON] під підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, розмір моральної шкоди становить 6400 грн. з наступного розрахунку: 2 міс.*3200 грн. Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За даних обставин, враховуючи принципи розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, повязаних з доведенням своєї невинуватості, обсяг його емоційних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що розмір визначеної ним моральної шкоди в 30\~000 грн. є явно завищеним та недостатньо обґрунтованим, у звязку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково із стягненням з Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди в розмірі 6400 грн. Крім того, відшкодуванню позивачеві також підлягають понесені ним інші витрати, повязані з оплатою витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та оформленням у нотаріуса довіреності на представництво його інтересів [PERSON] як спеціалістом в галузі права в розмірі 250 грн., які є документально підтвердженими (а.с.11, 40-45). Такі вимоги суд вважає за необхідне задовольнити. Доводи представника [PERSON] щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень п.2 ст.1, п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» з огляду на те, що адміністративне стягнення до позивача не застосовувалось, суд оцінює критично, оскільки представником не враховано, що право [PERSON] на відшкодування шкоди у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення чітко регламентовано п.4 ст.2 цього Закону, яке обмеженню не підлягає. Щодо визначеного позивачем кола співвідповідачів по справі, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.2 ст.25, п.п.2,9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду. Згідно з п.1.2 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року №39, п.13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року N№ 6/5/3/41, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України, яке є обовязковим відповідачем у справах, що стосуються відшкодування шкоди державою (за рахунок коштів держбюджету) згідно положень ч.2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4. За даних обставин, посилання представника відповідачів [PERSON] щодо неналежного статусу УПП в м. Кривому Розі ДПП як відповідача по справі, оскільки вказаний орган є структурним підрозділом ДПП та не має статусу юридичної особи, а тому підлягає виключенню зі складу співвідповідачів, суд залишає поза увагою з огляду на їх неістотність, оскільки відповідно до ст.33 ЦПК України визначення кола відповідачів по справі (їх заміна, залучення, виключення тощо) є виключно процесуальним правом позивача, яке він реалізує на власний розсуд. Крім того, належним відповідачем по даній категорії справ позивачем вірно визначено саме Державну казначейству службу України, а тому участь у справі інших співвідповідачів є сумісною і жодним чином не впливає на вирішення справи у випадку доведення обґрунтованості предявлених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачеві судовий збір в розмірі 2240 грн. як помилково сплачений згідно квитанції № 0.0.794239171.1 від 26.06.2017 року (а.с.1).

Outcome: partial