Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на право земельну частку (пай) на землях колишньго колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Позов мотивує тим, що він на час одержання КСП «Жовтень» с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області Державного акту на право колективної власності на землю був членом КСП працюючи трактористом та виконував мінімум трудоднів. Про те як виявилося, він був пропущений в списках, що є додатком до акту на право колективної власності на землю КСП «Жовтень» і відповідний сертифікат йому виданий не був. Судом в якості третіх осіб залучено Дігтярівську сільську раду Новгород-Сіверського району Чернігівської області та Відділ у Новгород-Сіверському районі головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Костюченко В.К. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача Новгород-Сіверської державної районної адміністрації Чернігівської області Заєць В.М. та Коваленко І.М. проти позову не заперечили. Представник третьої особи Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в судове засідання не з'явилася надавши заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Відділу у Новгород-Сіверському районі головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області також в судове засідання не з'явилася надавши заяву про розгляд справи без участі представника та не запер ечували проти задоволення позовних вимог. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, суд дійшов висновку. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року за № 720/95 (далі Указу) паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 3 Указу передбачено, що розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах. У відповідності з п.2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу,товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведенного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.ст.1,2,3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановленов судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку(пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок внатурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акту на право колективної власності на землю. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Матеріалами справи підтверджується, що згідно даних трудової книжки колгоспника [NUMBER] , виданої на імя [PERSON] в 1987 році та довідки Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області №03-23/536 від 22.06.2017 року останній почав працювати з 01.02.1986 року на посадах шофера, тракториста та зав.майстернями. 18.12.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Жовтень» видано Державний акт на право колективної власності на землю, а саме 3183,3 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Новгород-Сіверської районної Ради народних депутатів від 01.12.1995 року № 81 . Згідно відповіді наданої Відділом у Новгород-Сіверському районі головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), відсутній запис про реєстрацію сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON]. З інформації наданої Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області вбачається, що КСП «Жовтень» реорганізовано шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» (розпорядження № 118 від 03.04.2000року. ТОВ «Надія» Новгород-Сіверського району Чернігівської області ліквідоване 11.08.2011року. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Новгород-Сіверському районі вартість земельної частки (паю) складає 80611,91грн. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент передачі у колективну власність землі та видачі КСП «Жовтень» Державного акту на право колективної власності на землю від 18.12.1995 року був прийнятий і працював в колгоспі «Жовтень», в подальшому ТОВ «Надія», та не був включений у Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства. Разом з тим, відповідно до п.6 «Прикінцевихтаперехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред'явлення позову про захист приватної власності поширюється встановлений ст.71 ЦК УРСР трирічний строк позовної давності. Згідно із вимогами ст.ст. 76, 80 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Розпаювання земель КСП «Жовтень» та, відповідно, отримання його членами сертифікатів, які підтверджують право на земельну частку (пай) відбулось у 1995 роках, отже строк на пред'явлення даного позову закінчився до 2004 року. Позивач у судовому засіданні зазначив що йому було невідомо по якій причині його не включили у Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що мають право на земельну частку (пай) з 1995 року. З даного приводу з заявами та скаргами він нікуди не звертався. Йому повідомляли, що він має право на отримання сертифікату. Зазначені доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно даних трудової книжки позивач перебував у трудових відносинах з КСП, та ТОВ «Надія» в період з 1986 по 2006 рік, а розпаювання земель розпочалось у 1995 році. Будь яких перешкод у зверненні позивача до відповідних органів в отриманні сертифіката на право на земельну частку (пай) суду не надано та не зазначив, які у нього існували перешкоди у зверненні до суду до 2004 року за захистом своїх прав, таких доказів суду не надано. Інших доказів поважності пропуску строку позовної давності судом не здобуто. Припущення позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з часу прийняття Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року, не заслуговують на увагу, оскільки даним Законом визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі, видача ж громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) передбачена була Указом Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95. Позивач звернувся з позовом до суду 30.06.2017 року, належних доказів, які б перешкоджали звернутись з позовом до цього часу не надав, як і не навів переконливих причин поважності пропуску строку позовної давності. Згідно з ч. 1ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено без поважних причин строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, визнання позову відповідачем за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Водночас, визнання відповідачем цього позову суперечить вимогам закону, тому не приймається до уваги судом.

Outcome: dismissed