Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 лютого 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF XF 105.406 н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілем RENO MAGNUM. За вказаною подією працівниками поліції було складено адміністративний протокол на відповідача за ст. 124 КУпАП та згідно постанови Виноградівського районного суду від 16.03.2018 по справі № 299/537/18 винуватцем ДТП визнано відповідача і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача марки DAF XF 105.406 н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків заподіяних з вини відповідача позивачу. Відповідно до звіту №09/20 від 04.02.2020 про оцінку автомобіля DAF XF 105.406 н.з. [NUMBER] , складеного ПП [PERSON] майнова шкода якої зазнав позивач у результаті ДТП становить 441 206, 00 грн (чотириста сорок одна тисяча двісті шість гривень). В обґрунтування визначення шкоди експертом зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки DAF XF 105.406 н.з. [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, станом на дату оцінки складає 441 206, 00 грн (чотириста сорок одну тисячу двісті шість грн 00 коп.) Вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена за витратним підходом, складає 1 999 739, 15 грн (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять грн 15 коп). Позивач вказує, що заподіяна йому шкода залишається невідшкодованою. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля не являється співрозмірною із його ринковою вартістю, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: у рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ринкову вартість автомобіля у розмірі 441 206, 00 грн, судовий збір в розмірі 4 412,07 грн та судові витрати в сумі орієнтовно 8 000 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пуканич Е.В. подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 16 липня 2007 року є суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність у сфері вантажних перевезень. На час настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 лютого 2018 року, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем без укладення трудового договору та за його дорученням здійснював перевезення вантажу на його вантажному автомобілі марки «DAF», моделі «XF 105.460», державний номерний знак [NUMBER] , тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами законодавства про працю. За приписами частини першої статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України) .Договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався, у зв`язку з чим, виходячи з приписів частини першої статті 134 КЗпП України відповідач, який на час настання дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 лютого 2018 року, перебував у трудових відносинах з позивачем, не може нести відповідальність за матеріальну шкоду, заподіяну позивачу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього необхідною умовою для відшкодування матеріального збитку, заподіяного власникові транспортного засобу, особою, відповідальною за заподіяний збиток, є наявність оцінки завданої шкоди, проведеної у встановленому законом порядку. Позивачем надано звіт про оцінку автомобіля від 04 лютого 2020 року № 09/20, який було складено через два роки після настання дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача. Вказує, що позивачем не доведено факт порушення його прав та законних інтересів, за захистом яких останній звернувся до суду, а тому в задоволенні заявленого позову просить суд відмовити. Представник позивача [PERSON] адвокат Коваленко О.М. подав до суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що у позовній заяві стороною позивача ставиться питання про відшкодування шкоди завданої внаслідок заподіяння прямої шкоди відповідно до положень Цивільного кодексу України та не ставиться питання про відшкодування шкоди завданої внаслідок неналежного виконання чи не виконання обов`язків відповідно до трудового чи іншого договору. Відсутність матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем відповідно до договору не виключає його матеріальної відповідальності в загальному порядку оскільки відповідачем фактично не порушувалися умови трудового чи іншого договору та були порушені правила дорожнього руху, які визнані судом відповідно до постанови Виноградівського районного суду від 16.03.2018 по справі № 299/537/18. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пуканич Е.В. подав до суду заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що до заявлених позовних вимог застосовується спеціальна позовна давність один рік, строк якої закінчився 15.02.2019. У задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленими належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явили. Справу розглянуто у відсутність сторін за участю їх представників. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив та просив суд позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, неведених у відзиві на позовну заяву. У задоволені позову просив відмовити, а також застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та нормами трудового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 16.07.2007 позивач [PERSON] є суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність у сфері вантажних перевезень, що стверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У 2017-2018 роках відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем [PERSON] без укладення трудового договору та за його дорученням здійснював перевезення вантажу на вантажних автомобілях позивача, в т.ч. на автомобілі марки «DAF», моделі «XF 105.460», державний номерний знак [NUMBER] , що стверджується інформацією Закарпатської митниці Держмитслужби про переміщення товарів відповідачем [PERSON] в інтересах ФОП [PERSON] в зоні діяльності Закарпатської митниці Держмитслужби за період 2016 - 2018 років. 14.02.2018 року о 06:10 год. на автодорозі Київ-Чоп, 711 км + 500 м, відповідач по справі, водій [PERSON] керуючи автомобілем DAF, д.н.з. [NUMBER] , не впоравшись з керуванням та не вибравши безпечної швидкості руху здійснив зіткнення з транспортним засобом RENO MAGNUM, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Ці обставини встановлені постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.03.2018 по справі № 299/537/18, за якою [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн штрафу на користь держави. Постанова суду вступила в законну силу 27.03.2018. Таким чином, внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, позивачу спричинено матеріальну шкоду через пошкодження автомобіля DAF, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22 жовтня 2015 року. Разом з тим, представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 233 Кодексу законів про працю України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові . Згідно ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, отже, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Відповідна правова позиція щодо застосування статті 261 ЦК України висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року в цивільній справі № 6-152цс14. За змістом норми статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується безпосередньо з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З аналізу змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, вбачається, що законодавцем встановлена презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Доведенню підлягає також той факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На противагу цьому, відповідач, зобов`язаний довести, що інформацію про порушення права позивача можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 року в цивільній справі № 643/4697/13-ц). У даному випадку, позивач [PERSON] дізнався про порушення своїх прав відразу після настання дорожньо-транспортної пригоди за участі його водія відповідача [PERSON] , що мала місце 14 лютого 2018 року. Перебіг позовної давності за заявленими позовними вимогами для позивача розпочався 15 лютого 2018 року, а закінчився 15 лютого 2019 року. Тобто, спеціальний однорічний строк позовної давності для відшкодування шкоди сплинув 15 лютого 2019 року З даним позовом позивач звернувся до суду 25 березня 2020 року (\~а.с.1), тобто з пропуском строку позовної давності. Таким чином, позивач [PERSON] пред`явив позов вже після спливу строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову з цієї підстави необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed