Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом вказуючи, що [INFO] помер його батько [PERSON]. На час смерті батько мешкав в с. Лугове Володарського району Донецької обл. та йому належало нерухоме майно, грошовий внесок в Ощадбанку та ваучери у комбінаті «Азовсталь». Також зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька на грошовий внесок та ваучери, що підтверджується заповітом. При зверненні до нотконтори для отримання зазначеної спадщини після смерті батька йому було відмовлено в зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду. В зв'язку з тим, що йому не було відомо про заповіт, вважає, що він пропустив строк звернення до нотконтори з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, а тому просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадкового майна яке залишилося після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] у виді грошового внеску в Ощадбанку та ваучерів у комбінаті «Азовсталь». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Також суду пояснив, що він вважає [PERSON], який помер [INFO] своїм батьком, оскільки його мати мешкала разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а останній після смерті його матері в 1987 році взагалі забрав його до себе і вони мешкали поряд друг з другом в с. Луговому Володарського району Донецької області до 1995 року, доки він не переїхав до м. Маріуполя, а батько залишився проживати у селі до часу своєї смерті. Також пояснив, що на час смерті його батько перебував у шлюбі з [PERSON], яка без будь чиєї згоди продала будинок батька. Йому відомо, що на даний час вона теж померла, дітей у них не було. Проте батько за час життя казав, що заповів йому золото та гроші. Після смерті батька у 1997 році він звертався до сільради, а згодом і до нотконтори для того щоб отримати спадщину за заповітом, але йому відповіли що для нього нічого немає. Просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті його батька. Представник відповідача Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без участі сільради та зазначив, що з рішенням суду згодні. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справи у відсутність представника відповідача Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши письмову заяву представника відповідача Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер у віці 72 років [INFO] в с. Луговому Володарського району Донецької області, що підтверджується повторним свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 10.11.2014 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] та його батьком зазначений «[PERSON]». Згідно довідки Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області № 296 від 15.07.2014 року [PERSON] по час смерті [INFO] мешкав в с. Лугове Володарського району Донецької області з дружиною [PERSON]. У відповідності до відомостей Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області від 16.09.2014 року заповіту [PERSON], який помер [INFO] на ім'я позивача не зареєстровано. Відповідно до повідомлення Володарської держнотконтори від 02.09.2014 року після смерті [INFO] [PERSON]Ф із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, про що також надано відповідну інформаційну довідку із Спадкового реєстру. Відповідно до положень ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, і який суд безпосередньо застосовує до даних правовідносин передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця, якщо воно невідоме - місце знаходження майна, або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державні або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Також зазначеним Кодексом передбачено, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Також визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Як встановлено судом, позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер [INFO], а ні за законом, а ні за заповітом, оскільки доказів що [PERSON] є батьком, або іншим родичем позивача, останнім суду не надано. Також суду не надано позивачем жодних доказів з приводу того, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], а прийняті судом заходи ніякого результату не дали. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що вимога позивача саме про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягає, оскільки позивачем, який не є спадкоємцем не доведено, що його права якимось чином порушені, а тому вони не підлягають судовому захисту, в зв'язку з чим його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки законодавством яке діяло на час виниклих правовідносин, передбачено порядок захисту прав спадкоємця шляхом саме продовження строку на прийняття спадщини у разі його пропущення з поважних причин, а позивачем заявлені позовні вимоги саме про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ст. 1272 ЦК України, який діє на даний час, і не може бути застосованим до виниклих правовідносин, що також є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього вирішуючи даний спір, суд не бере до уваги докази надані позивачем в обґрунтування його доводів про родинний зв'язок з спадкодавцем, а саме заяву свідків, оскільки вважає їх неналежними та недопустимими, т.я. обставини, які можуть бути підтвердженні певними доказами (свідоцтво про народження, актовий запис, рішення суду) не можуть бути доведені в інший спосіб. Оскільки позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає, що судові витрати понесені ним при зверненні до суду у виді судового збору в розмірі 243,60 грн. відшкодуванню з боку відповідача на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed