Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, який є його племінником. Останнього 09.10.2011 за вказаною адресою було зареєстровано його покійною матір`ю [PERSON] , а 09.10.2012 у зв`язку зі зміною паспорту відповідача у домовій книзі було зроблено відповідний запис. [PERSON] фактично ніколи не проживав та не з`являвся за місцем реєстрації з 2012 року, особистих речей відповідача у зазначеному будинку немає, він мешкає за іншою, не відомою йому адресою. Коли він бачив відповідача в останній раз, той повідомив, що сам зніматися з реєстрації не буде, оскільки на це в нього немає часу та бажання. З 2012 року до сьогодення він вимушений сплачувати комунальні платежі за сміття, які розраховуються з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, чим об`єктивно порушуються його права. Тому, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою судді від 05.11.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 29.11.2019 справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 13.05.2016 про визнання за [PERSON] прав та обов`язків забудовника на вказане житло у порядку спадкування, витягом з рішення виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 20.07.2016 № 228 щодо присвоєння адреси, технічним паспортом на будинок, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, сформованого станом на 29.08.2019 (а.с.6-13). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 29.10.2019 у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач [PERSON] , 1977 року народження; його донька [PERSON] , 1999 року народження, та племінник відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Відповідно зо записів домової книги [PERSON] , 1993 року народження, зареєстрований за вищевказаною адресою з 09.10.2012 (а.с.16). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 29.10.2019, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] , 1993 року народження, з 2012 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с.17). Згідно за ст.150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Судом встановлено, що право власності на вищевказаний жилий будинок позивач набув після того, як відповідач вже був зареєстрований у спірному жилому приміщенні у якості члену сім`ї попереднього власника. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищенаведене та те, що відбувся перехід прав і обов`язків попереднього власника жилого будинку, за життя якого в ньому був зареєстрований відповідач, до нового власника, у зв`язку з чим збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.150, 156 СК України, ст.ст.386, 392, 405 ЦК України,

Outcome: approved