Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахування поданої заяви про зміну предмету позову, просить суд: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів від 28 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. 28 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2149, звернути стягнення на майно: автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал-В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом визнання права власності на вказане майно за [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 листопада 2019 року між ним, як позикодавцем, а також заставодержателем, та [PERSON] , як позичальником, а також заставодавцем, було укладено договір застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів, посвідчений Черняком А.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2149. Відповідно до п. 1.1.1 Договору сума позики склала 719 481,00 грн, що є еквівалентом 30 000,00 доларом США за курсом НБУ гривні по відношенню до долару США. Згідно із п. 1.1.4 Договору позичальник зобов`язалася повернути позивачу суму позики у строк до 12 грудня 2019 року. Відповідно до п. 1.2 Договору в забезпечення виконання зобов`язання позичальник, він же заставодавець, передає в заставу заставодержателю належний йому на праві власності автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал-В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно із п. 1.3 Договору предмет застави оцінюється сторонами в сумі 800 000 грн. На вимогу п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору право застави виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. За п. 2.10 Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язань за договором заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, шляхом визнання права власності за заставодержателем на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку. В порушення п. 1.1.4 Договору на час звернення з позовом відповідач не повернув у строк до 12 грудня 2019 року суму позики у розмірі 719 481,00 грн. Відповідач порушив права позивача, що призвело до зменшення майна останнього, що є підставою для звернення до суду з вимогою захисту та поновлення його прав шляхом визнання права власності на заставне майно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі, розгляд якої призначено проводити за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та роз`яснено процесуальні строки. 02 березня 2020 року до суду від позивача надійшли заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та про зміну предмету позову. Цього ж дня до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій обставини, викладені у позовній заяві повністю визнає та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Також зазначає, що 27.02.2020 вона отримала від позивача заяву про залучення до участі до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, її чоловіка [PERSON] , оскільки передані кошти за договором позики стали спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час шлюбу, тому рішення у справі впливає на його права та обов`язки. Цього ж дня відповідачем отримано заяву про зміну предмету позову, проти задоволення якої вона не заперечує. У підготовчому судовому засіданні 02 березня 2020 року ухвалою суду, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача та прийнято заяву про зміну предмету позову та залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Учасникам справи встановлені строки для подачі заяв по суті справи. 03 квітня 2020 року сторони у підготовче засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У своїй заяві, що була подана до суду 02 березня 2020 року, позивач [PERSON] просив розглядати цивільну справу за його позовом без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Цього ж дня відповідач [PERSON] у своїй заяві позовні вимоги визначала та проти їх задоволення не заперечила, просила розглядати справу без її участі. Третя особа, [PERSON] подав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечив, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч.3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 28 листопада 2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, а також заставодержателем, та [PERSON] , як позичальником, а також заставодавцем, було укладено договір застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів, що був посвідчений Черняком А.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 2149. За п. 1.1. Договору позикодавець передає у власність позичальниці грошові кошти, а позичальниця зобов`язується повернути позикодавцеві так ж суму грошових коштів (суму позики) в терміни та на умовах, викладених в цьому договорі. У відповідності до п. 1.1.1. Договору сума позики за цим договором - 719 481 грн, що є еквівалентом 30 000,00 доларом США за курсом НБУ гривні по відношенню до долару США. Згідно із п. 1.1.4 Договору позичальник зобов`язалася повернути позивачу суму позики у строк до 12 грудня 2019 року. Відповідно до п. 1.2 Договору в забезпечення виконання, що викладено в п. 1.1. цього договору, позичальниця, вона ж заставодавець, передає в заставу заставодержателю належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центром 3241 20 листопада 2015 року, автомобіль марки TOYOTA, моделі LAND CRUISER 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал-В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] . За п. 1.3. Договору предмет застави оцінюється сторонами в сумі 800 000 грн. Згідно із положеннями п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору право застави виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Зобов`язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо позика (основне зобов`язання) погашена. Заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку, якщо позика, що забезпечена заставою, не буде погашена у встановлений цим Договором термін. За п. 2.10 Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язань за цим договором заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом визнання права власності за заставодержателем на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; або в позасудовому порядку відповідно до ст.ст. 24, 26,27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». На час розгляду справи у суді в порушення п. 1.1.4 Договору відповідач не повернула у строк до 12 грудня 2019 року суму позики у розмірі 719 481,00 грн, чим порушила майнові права позивача. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. За правилом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) За нормою ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до положень ст. 589 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України) Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , внаслідок неналежного виконання умов договору застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів від 28.11.2019, що був укладений між нею та позивачем [PERSON] , зокрема порушення п. 1.1.4. Договору, порушила майнові права позивача, що є підставою для звернення стягнення на предмет застави в порядку п. 2.10. Договору, шляхом визнання права власності на заставне майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем та відсутність заперечень щодо позову з боку третьої особи, суд приходить висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання права власності на автомобіль.

Outcome: approved