Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його діда [PERSON]. В обґрунтування вимог вказує, що його дідові [PERSON] належав житловий будинок за [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом та за заповітом на належне йому майно, у тому числі, на спірний садовий будинок. Відповідач як спадкоємець за заповітом спадщини після смерті [PERSON] не приймала. Спадкоємцем майна за законом є позивач, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний садовий будинок, отримав відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У ході судового розгляду справи до участі у справі в якості співвідповідача було залучено спадкоємця за заповітом [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на мотиви викладені у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Попередньо надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Крім того, вказала, що спадщини після смерті діда не приймала та приймати не буде. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Попередньо не повідомила суд про причини своєї не явки. Судом встановлено, що згідно довідки за № 178 від 06.05.2015 року, виданої виконкомом Довжанської сільської ради Тернопільського району житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належав колгоспному двору і станом на 01.01.1991 року по 15.04.1991 рік головою та єдиним членом двору був [PERSON], який був зареєстрований один до даною адресою. Даний факт також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS], виданим 23.06.2014 року ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області». З свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської районної державної адміністрації від 19.11.1997 року встановлено, що [INFO] помер [PERSON], батько позивача та син [PERSON] [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Довжанською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 23.08.1998 року З інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачаться, що Довжанською сільською радою від імені [PERSON] було посвідчено два заповіти від 15.08.1997 року за №17 та від 04.06.1998 року за №6. Згідно інформаційної довідки Довжанської сільської ради, заповіт за 317 посвідчений в користь [PERSON], заповіт по реєстру №6 посвідчений в користь [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом та за заповітом на належне йому майно, у тому числі, на житловий будинок за [ADDRESS]. Встановлено, що спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] спадщини не приймали. Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що в Тернопільську районну державну нотаріальну контору було подано заяву від [PERSON] про те, що їй відомо про смерті діда [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Спадщину вона не прийняла і на спадщину не претендує, підпис на заяві засвідчено нотаріусом штату Нью-Йорк Галиною Саган 02.10.2014 року, апостиль проставлений 06.10.2014 року в штаті Нью-Йорк США. Крім того, в Тернопільську державну нотаріальну контору також було подано заяву від та [PERSON] про те, що їй відомо про смерть батька [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина. Вона спадщини не приймала і на спадщину не претендує, підпис на заяві засвідчено нотаріусом штату Коннектикут Вассо Пєрне 15.09.2014 рок, апостиль проставлений 16.092014 року в штаті Коннектикут США. Єдиними спадкоємцями майна за законом після смерті [PERSON] є його внук позивач [PERSON], який спадкує за правом представлення [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно. Крім того, 13.01.2015 року подав у Тернопільську районну державну нотконтору заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. 13.01.2015 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], видано свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Перемога» с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 3,46 у. к. га. без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому [PERSON] Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 14.01.2015 року за № 42/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] була фактично прийнята спадкоємцем за законом [PERSON] застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з вимогами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем першої за законом майна [PERSON], який прийняв спадщину є позивач його онук [PERSON], який спадкує належну частку його батька [PERSON], який є сином [PERSON] та на час відкриття спадщини помер. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] здійснювали заходи по утриманню спадкового майна. Крім того, частково оформив свої спадкові права отримавши свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) Спадкоємці за заповітом, відповідачі по справі, спадщини після смерті [PERSON] не приймали. Інших спадкоємців майна [PERSON] за законом немає. Однак, отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у нотконторі [PERSON] не має можливості, через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його діда [PERSON].

Outcome: approved