Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до \~Головного управління Держземагенства у Київській області про визнання прав вланості на земельну ділянку\~\~посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві «Оберіг» с. Михайлівка-Рубежівка Кєво-Свягошинського району Київської області відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЯД № 657439 від 13 вересня 2006 року та реєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) за № 010632400706. Вказана земельна ділянка передана йому у власність на підставі рішення 3 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 03 серпня 2006 року. При невідомих обставинах Державний акт на землю був загублений, і тому відсутній документ, який засвідчує його право власності на вищевказану земельну ділянку. Дерземагенством у Київській області йому було відмовлено у видачі дубліката державного акту на право власності на землю з причини його відсутності. Тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 1200 га в садовому товаристві «Оберіг» с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про день с луханя справи повідомлялися належним чином. Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, стверджує, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві «Оберіг» с. Михайлівка-Рубежівка Кєво-Свягошинського району Київської області відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯД № 657439 від 13 вересня 2006 року та реєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) за № 010632400706. Вказана земельна ділянка передана йому у власність на підставі рішення 3 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 03 серпня 2006 року. При невідомих обставинах державний акт на землю був загублений, і тому відсутній документ, який засвідчує його право власності на вищевказану земельну ділянку. Також, як вказує позивач він звертався до Управління Держземагенства у Київській області про видачу дублікату державного акту, але йому було відмовлено у видачі дубліката державного акту на право власності на землю з причини його відсутності. Однак в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до Управління Держземагенства у Київській області з вимогою про видачу дублікату державного акту, та те, що його право відповідачем порушено. Окрім того, суд звертає увагу на те, що 12 лютого 2014 року введено в дію новий Порядок реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, що врегулював проблеми пов'язані із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням державного акта на право постійного користування земельною ділянкоючи на право власності на землю, свідоцтва про право власності на нерухоме майно.\~\~Так відповідно до вищезазначеного Порядоку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень,\~\~для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав: 1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа; 2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та суб'єкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. З аналізу норм\~Земельного кодексу України,\~Закону України «Про Державний земельний кадастр»,\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~вбачається, що відповідач [PERSON] управління Держземагенства у Київській області немає повноважень щодо видачі правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна та їх дублікатів. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У\~ст. 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed