Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про поділ майна, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1999 року, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2016 року у справі № 369/6372/16-ц шлюб між ним та відповідачем розірвано. За час шлюбу подружжям у спільну сумісну власність було придбано житловий будинок загальною площею 123,5 кв.м., земельні ділянки площею 0,1234 га, площею 0,2500 га, площею 0,1987 га., трикімнатну квартиру загальною площею 85,1 кв.м., однокімнатну квартиру загальною 52,5 кв.м.. З урахуванням фактичних обставин життя сторін, витрачених коштів на придбання майна, враховуючи інтереси дочки, позивач просив суд визнати за відповідачем право особистої приватної власності на будинок загальною площею 123,5 кв.м., земельні ділянки площею 0,1234 га, площею 0,2500 га, площею 0,1987 га., а за ним визнати право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 85,1 кв.м., однокімнатну квартиру, загальною 52,5 кв.м.. Позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, просив визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на будинок загальною площею 123, 5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , земельні ділянки площею 0,1234 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , Державний акт серії ВЛ № 501175, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , Державний акт серії ВЛ № 501174, площею 0,1987 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Краснобірка, Державний акт серії ВЛ № 729897, та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , і однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, показання свідка [PERSON] у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.1999 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище після шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19.11.1999 року зроблено запис за № 1331, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 19.11.1999 року. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] . 05.07.2016 року відповідачем було надано нотаріально посвідчену заяву про згоду на розірвання шлюбу з позивачем, а також за спільним рішенням батьків [PERSON] , [INFO] , буде проживати з батьком [PERSON] за його місцем реєстрації. 19.09.2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6372/16-ц, яке набрало законної сили 30.09.2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час шлюбу сторонами укладались правочини, спрямовані на набуття у спільну сумісну власність нерухомого майна. Так, 25.06.2005 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діє також в інтересах [PERSON] (продавці), та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавці продали, а покупець купив житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами від [ADDRESS] . 27.06.2005 року зареєстровано право власності позивача на вказаний будинок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7621456 від 27.06.2005 року та інформаційною довідкою № 146779910 від 26.11.2018 року. Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки від 24.09.2018 року вказано, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 123,5 кв.м, без урахування вартості земельної ділянки за адресою [ADDRESS] на дату оцінки становить 715 436,00 гривень. 03.10.2018 року Краснобірським старостинським округом Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області видано довідку, згідно якої вказано, що в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , [INFO] . Також 13.12.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 281/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 85 245,73 доларів США для придбання цінних паперів з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, а саме квартира [ADDRESS] . 08.02.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 281/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якої погоджено щомісячну суму мінімального платежу. 03.07.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 281/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якої погоджено щомісячну суму мінімального платежу. 14.01.2009 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 281/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якої станом на 14.01.2009 року заборгованість складає 67 328,36 доларів США та погоджено реструктуризацію цієї заборгованості. 29.11.2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 281/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якої сторони узгодили нові зміни та доповнення до кредитного договору. 02.02.2010 року зареєстровано право власності позивача на вказану трикімнатну квартиру загальною площею 85,1 кв.м, житловою площею 43,0 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою № 146779910 від 26.11.2018 року. Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки від 24.09.2018 року вказано, що ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 85,1 кв.м. за адресою [ADDRESS] на дату оцінки становить 1 762 506,00 гривень. Також 13.12.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 282/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 49 281,17 доларів США для придбання цінних паперів з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, а саме квартира [ADDRESS] . 14.01.2009 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 282/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, згідно якої станом на 14.01.2009 року заборгованість складає 48 642,28 доларів США та погоджено реструктуризацію цієї заборгованості. 07.02.2012 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, згідно якого з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки (майнові права на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ). 29.11.2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. 07.02.2012 року за реєстровим № 513, згідно якого виклали термін «Зобов`язання» в новій редакції. 15.09.2016 року між ТОВ «Укргаз» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі за Договором про участь у будівництві об`єкту № 10/2/8/127/Ж від 21.11.2007 року, згідно якого [PERSON] прийняв 1- кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м. 01.11.2018 року ПАТ «КБ «Надра» видано довідку про те, що [PERSON] , що виступав позичальником ПАТ «КБ «Надра» по кредитному договору № 282/П/35/2007-840 від 13.12.2007 року, станом на 31.10.2018 року кредитну заборгованість погашено в повному обсязі, кредит закрито. 27.10.2016 року ТОВ «Укргаз» надало до Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження та його закриття, оскільки [PERSON] в повному обсязі погасив заборгованість в розмірі 69770,20 грн. згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2013 року. 21.09.2016 року зареєстровано право власності позивача на вказану однокімнатну квартиру загальною площею 52,5 кв.м. житловою площею 29,9 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою № 146779910 від 26.11.2018 року. Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки від 24.09.2018 року вказано, що ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 52,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] на дату оцінки становить 1 097 513,00 гривень. Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 729897 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1987 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0038, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Житомирська обл., Радомишльський район, с. Краснобірка. Згідно Висновку про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки від 24.09.2018 року вказано, що експертна грошова оцінка ринкової вартості земельної ділянки площею 0,1987 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0038, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Житомирська обл., Радомишльський район, с. Краснобірка і є власністю [PERSON] на дату оцінки становить 85 807,00 гривень. Також, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 501174 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0031, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно Висновку про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки від 24.09.2018 року вказано, що експертна грошова оцінка ринкової вартості земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0031, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] і є власністю [PERSON] на дату оцінки становить 172 737,00 гривень. Також, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 501175 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1234 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно Висновку про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки від 24.09.2018 року вказано, що експертна грошова оцінка ринкової вартості земельної ділянки площею 0,1234 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] і є власністю [PERSON] на дату оцінки становить 53 289,00 гривень. 12.08.2015 року між ВНЗ «Перший Київський медичний коледж» та [PERSON] укладено договір № 1109ФНк щодо навчання студента [PERSON] , строком на 4 роки (з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року), вартість навчання 10 200,00 грн. за навчальний рік. Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій [PERSON] здійснював оплату вартості навчання [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала свої показання, зазначивши, що з батьком, позивачем у справі [PERSON] , вона проживала до 17 років, а потім проживала з матір`ю, відповідачкою у справі. Мати її доглядала, прибирала в житлі, а батько кожного місяця надавав їй по 4000 грн., коли вона вже проживала з матір`ю. Коли мати їх покинула, то вона проживала з батьком, а потім батьку було важко і він викликав бабку для допомоги. Батько і бабка готували їсти. В дорослому віці батько профінансував їй поїздку за кордон для відпочинку. З 6-річного віку і до 17 років 1-2 рази їздила свідок в Єгипет за кошти батька. Позивач просив суд визнати за відповідачем право особистої приватної власності на будинок загальною площею 123,5 кв.м., земельні ділянки площею 0,1234 га, площею 0,2500 га, площею 0,1987 га., а за позивачем визнати право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 85,1 кв.м., однокімнатну квартиру, загальною 52,5 кв.м. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В ст. 65 Сімейного кодексу України вказано, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Змістом ч. 1, 2 ст. 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що: Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. В ст. 368 Цивільного кодексу України вказано, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. За ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено: п. 22 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. п. 25 Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що вищезазначене майно, яке набуте сторонами під час шлюбу - є спільним сумісним майном позивача та відповідача, та відповідно підлягає поділу між ними з урахуванням обставин життя сторін, з врахуванням інтересів спільної дитини, із забезпеченням балансу прав кожного із колишнього подружжя на їх спільне майно, виходячи з принципів справедливості, розумності та законності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, і слід визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 123,5 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 123,5 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0031, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0031, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1234 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1234 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на трикімнатну квартиру, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1987 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Житомирська обл., Радомишльський район, с. Краснобірка; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1987 га, кадастровий № 1825085000:04:001:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Житомирська обл., Радомишльський район, с. Краснобірка; Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Залишити однокімнатну квартиру, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . В решті позову суд відмовляє у його задоволенні. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Також слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 7 341,67 грн.

Outcome: partial