Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя та просив розділити між ним та відповідачем майно, набуте під час шлюбу та що тперебуває у їх сіпльній сумісній власності; виділити [PERSON] зі спільно нажитого із [PERSON] майна ? частки квартири [ADDRESS] та наступне рухоме майно: стіл під комп'ютер - 800 грн., шафа чотиридверна (2,5мx2,1м) - 2000 грн., комод (1мx0,8м) - 600 грн., тумба під телевізор - 400 грн., столик (трюмо) та дзеркало - 300 грн., ліжко (2,1мx1,8м) з матрасом - 1500 грн., дві тумби приліжкові (0,5мx0,4м) - 400 грн., шафа -купе (1,5мx0,6м) - 1100 грн., стіл овальний, довжиною 1,4м - 200 грн., диван шкіряний, довжиною1,5м - 900 грн., диван шкіряний, довжиною 1,9м - 2000 грн., крісло шкіряне - 700 грн., килим (2,5мx3,5м) на підлогу - 300 грн., піч електрична «Aristоn» з тумбою - 800 грн., плита (панель) газова - 400 грн., стіл (1,2мx0,8м) - 200 грн., стільці (4шт). - 100 грн., витяжна вентиляція - 400 грн., кондиціонер «Saturn» - 1000 грн., телевізор «Panasonic» (діагональ 35см) - 200 грн., телевізор «Tompson» (діагональ 35см) - 200 грн., телевізор «LG» (діагональ 50 см) - 300 грн., телевізор «JVC» (діагональ 35см) - 200 грн., пральна машина «Vico» - 500 грн., мікрохвильова піч «LG» - 100 грн., пилосос «Philips» - 400 грн., монітор «LG» - 600 грн., клавіатура - 100 грн., модем - 100 грн., стілець поворотний - 200 грн., комп'ютер - 1200 грн., холодильник «Samsung» -1800 грн.; виділити [PERSON] зі спільно нажитого із [PERSON] майна ? частки квартири [ADDRESS] та наступне рухоме майно: шафа трьохдверна (дитяча) - 1500 грн., ліжко дитяче з матрацом - 1200 грн., полиця книжкова (довжиною 2м) - 500 грн., пенал (0,45мx2м) - 400 грн., книжкова шафа - 600 грн., книжкова полиця (довжиною 1,2м) - 200 грн., тумба під телевізор (довжиною 0,9м) - 200 грн., диван дитячий (синього кольору) - 800 грн., килим дитячий (1,2мx1,6м) - 200 грн., стінка кутова (2,1мx1,4м) - 1600 грн., кухонна стінка кутова (2,8мх1,4м) - 7700 грн., стіл (1,1мx0,6м) - 200 грн., лавка (2шт.), довжиною 1,65м - 200 грн., електронагрівач для сауни - 800 грн., кондиціонер «Saturn» (2шт.) - 2 000 грн., телевізор-програвач дисків «Орега» - 300 грн., супутникова антена з позиціонером та трьома приймачами сигналу - 1000 грн., відеомагнітофон «Panasonic» - 200 грн., музичний центр «LG» - 400 грн.; визнати право власності [PERSON] на 12 частки квартири [ADDRESS]; визнати право власності [PERSON] на 12 частки квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що вказане майно було придбане під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем, а тому в силу вимог ст. ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу у рівних частках. У подальшому третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та просив визнати право власності [PERSON] на 23/100 часток квартири [ADDRESS], оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про надання дозволу на укладення угод від імені дітей» від 25.10.2007 року № 2610 має право на 30 кв.м даної квартири. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2014 року вищевказані позовні вимоги були об'єднані у одне провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2014 року було залучено до участі у справі виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки та піклування. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити, а проти задоволення позову третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] не заперечувала. У судовому засіданні представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити, а проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала у частині, що не суперечить вимогам [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться у матеріалах справи. Представник виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування - Марценюк Л.Є. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи № 2026, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 06.06.1992 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці за актовим записом № 1019 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.1992 року. На даний час шлюб не розірвано. [INFO] року від даного шлюбу народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.05.1993 року, а [INFO] року - син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.2002 року. 26 листопада 1999 року між [PERSON], [PERSON] («Продавці») та [PERSON] («Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]. за реєстровим № 8625, та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 29.11.1999 року у реєстровій книзі № 220 за реєстровим № 549/17613. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, спірне нерухоме майно (квартира [ADDRESS]) було придбане за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу у рівних частках. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1996 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради від 24.05.1996 року № 382, та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 28.06.1996 року у реєстровій книзі № 271 за реєстровим № 1657/25332, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині квартири [ADDRESS] 12 грудня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] («Продавці») та [PERSON] («Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5131. При цьому, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про надання дозволу на укладення угод від імені дітей» від 25.10.2007 року № 2610 було дозволено неповнолітньому [PERSON], [INFO] року народження, який проживає в [ADDRESS] і діє за згодою батьків [PERSON] та [PERSON], продаж належної йому частини приватизованої квартири [ADDRESS] без проведення банківських операцій по вкладу на ім'я дитини (п.7); дозволено неповнолітньому [PERSON], [INFO] року народження, який проживає в [ADDRESS] і діє за згодою батьків [PERSON] та [PERSON], укласти на його ім'я договір дарування 30 кв.м квартири [ADDRESS] (п.8). Крім того, як вбачається з заяви [PERSON] від 16.10.2007 року, вона зобов'язувалася до 1 травня 2008 року надати копію відповідного договору дарування 30 кв.м квартири [ADDRESS], а [PERSON] не заперечував проти цього. Однак, [PERSON] та [PERSON] вищевказані умови виконані не були, чим було порушено право на житло та майнові права [PERSON]. Так, згідно ст. 177 СК України батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах; батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування; дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Відповідно до ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання; органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна; неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень; органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону; для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону; посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на 30 кв.м квартири [ADDRESS], що, враховуючи загальну площу даної квартири - 130,2 кв.м, складає 23/100 її часток (130,2 кв.м/30кв.м*100%=23%). Таким чином, частка кожного з подружжя ([PERSON] та [PERSON]) складає 77/200 часток квартири [ADDRESS] (1-23/100=77/100/2=77/200). Як вбачається з довідки ТОВ «Подільський експертний центр» від 10.02.2014 року № 2, вартість квартири [ADDRESS] станом на лютий 2014 року складає 820 000 грн., а тому вартість 23/100 її часток - 188 600 грн., а 77/200 її часток - 315 700 грн. Що стосується поділу рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки та інших предметів домашнього вжитку), то суд звертає увагу на наступне. Згідно п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо поділу в натурі спільного сумісного майна подружжя (меблів, побутової техніки та інших предметів домашнього вжитку) задоволенню не підлягають, оскільки його склад та вартість на час припинення спільного ведення господарства та на час розгляду справи у суді не доведені [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3157 грн. судового збору та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 943 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial