Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 1629 від 02.08.2002 року. За вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та її донька [PERSON] . Однак, вони з 2014 року не проживають за вищевказаної адресою, не сплачують комунальні платежі, особистих речей в квартирі не мають. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідачів перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.02.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , зазначила, що вона разом з донькою мешкає на постійній основі в Російській Федерації, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує, просить суд слухати справу у її відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, та зберегти право користування житловим приміщенням малолітньою дитиною у відповідності до діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування квартири від 02.08.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В., [PERSON] , від імені якого діє по довіреності [PERSON] , дарував квартиру за адресою [ADDRESS] , а обдарований [PERSON] прийняв в дар вищевказану квартиру. Зареєстровано в реєстрі за № 1629. Згідно довідки № 13/11-11 від 26.11.2019 року, виданої ОСББ «Нагорна-13 м. Селидове», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1987 року народження та [PERSON] , 2012 року народження. Згідно актів від 26.11.2019 року, 20.01.2020 року комісією у складі: голови ОСББ «Нагорна -13 м. Селидове» Волковою Т.Є., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , складені акти про непроживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року. В квартирі відсутні особисті речі [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Крім того, згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] на теперішній час мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved