Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 75000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працівниками УПП у м. Харкові ДПП відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Позивач погоджується, що 05.07.2016 р. він керував автомобілем Volkswagen Golf 7. Рухаючись по вул. Холодногірській та наближаючись до перетину з вул. Барикадна з метою запобігання зіткнення за автомобілем ВАЗ, який різко загальмував, [PERSON] здійснив маневр вправо та допустив зіткнення з автомобілем MAZDA CX5, який позивач не побачив. На місце ДТП прибули працівники поліції, які повідомили позивача, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння, та запропонували [PERSON] пройти огляд на наявність в нього алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер». Позивач відмовився, оскільки поліцейський не визначив на якому пристрою та яким чином буде здійснено перевірку. [PERSON] зазначає, що згідно нормативно-правових актів України у випадку виявлення поліцейським перебування за кермом транспортного засобу водія з ознаками алкогольного спяніння, поліцейський на місці зупинки транспортного засобу пропонує водію пройти огляд на стан спяніння з використанням технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ, у присутності двох свідків. Лише у випадку, якщо водій спочатку відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а потім відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоровя, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Позивача вказує, що в порушення вимог законодавства України поліцейськими не пропонувалося у зв'язку із відмовою проведення огляду на місці направлення позивача для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я, тому на думку позивача працівниками поліції не додержано встановленого законом порядку проходження огляду на стан сп'яніння. В результаті протиправних дій працівників поліції позивача позбавили водійського посвідчення та права володіти автомобілем, оскільки він був переданий на зберігання третій особі. 04.10.2016 р. за результатами розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова адміністративного матеріалу відносно [PERSON] за ч.1 ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП винесено постанову, якою провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Оскільки позивача було позбавлено права розпоряджатися автомобілем строком на одну добу, він був вимушений добиратися до місця мешкання іншим транспортом. Також позивач вважає, що його було незаконно позбавлено посвідчення водія, у зв'язку з чим він не мав можливості вільно пересуватися територією України. Позивач зазначає, що незаконними діями працівників УПП у м. Харкові йому було завдано моральну шкоду, яка виражається у душевному стражданні, незаконному звинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення, висвітлення це на загал, що позбавило позивача можливості реалізовувати свої звички, бажання, розпорядок робочого та власного часу, погіршено відносини з оточуючими людьми та заподіяно у зв'язку з цим інші негативні наслідки морального характеру. Позивач вказує, що незаконними діями працівників УПП у м. Харкові його позбавили посвідчення водія, яке не повернуто до теперішнього часу, що також завдає моральних страждань. Визнання судом відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вказує на незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності, що на думку позивача є підставою для відшкодування завданої йому у зв'язку з цим моральної шкоди, яку він оцінює у 75000,00 грн. Позивач вважає, що незаконне винесення відносно нього протоколу про скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, незаконне вилучення посвідчення водія, передача транспортного засобу третій особі на одну добу, являє собою фактичне позбавлення позивача права на мирне володіння своїм майном. На думку позивача, незаконними діями працівників поліції, йому нанесена моральна шкода, що передбачено ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України. Посилаючись в позові на ст.ст.1172-1175 ЦК України, [PERSON] просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] патрульної поліції в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що згідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У справах про адміністративне правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові органів внутрішніх справ за ст.130 КУпАП та надсилаються для розгляду органові (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, який є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, здійснюючим розгляд справи про адміністративне правопорушення. Протокол лише фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобовязуючим до вчинення будь-яких дій, а права та обовязки для субєкта, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі протоколу, тобто постанова. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення і дії посадових осіб із включення до такого протоколу певних висновків не породжують правових наслідків для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто не змінюють стану його субєктивних прав та не створюють жодних додаткових обовязків, тобто не порушують права особи. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягають наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно протоколу серія АП2 №097484 від 05.07.2016 р., складеного інспектор роти 4 батальйону 4 УПП у м. Харкові, водій [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] по вул. Єлізарова в м. Харкові, маючи ознаки алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушивши вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 р. провадження у справі №639/558716-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки, як зазначено в постанові, недоведений той факт, що [PERSON] керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Позивач вважає, що визнання судом відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вказує на незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності та неправомірність дій працівників Управління патрульної поліції у м. Харкові, що на думку позивача є підставою для відшкодування завданої йому у зв'язку з цим моральної шкоди, яку [PERSON] оцінює у розмірі 75000,00 грн. Суд не погоджується з доводами позивача [PERSON] про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди в звязку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівником Управління патрульної поліції у м. Харкові, виходячи з наступного. Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоровю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. У відповідності до вимог ч.4 ст.37 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоровя або на життя чи здоровя іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобовязаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів. Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється на підставах та в порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення. Про вчинення адміністративного правопорушення згідно ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Статтею 255 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції). Згідно ст.265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Інспектор роти 4 батальйону 4 УПП у м. Харкові є працівником поліції та мав право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та враховуючи санкцію ч.1 ст.130 КУпАП мав право на тимчасове вилучення посвідчення водія з видачею тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. Протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 № 097484 від 05.07.2016 р. складений у відповідності до вимог ст.ст.254, 255 КУпАП, з додержанням вимог ст.256 КУпАП, із зазначенням місця, часу вчинення та суті правопорушення. На підставі ст.265-1 КУпАП у позивача вилучено посвідчення водія та виписано тимчасовий дозвіл на право керування. Крім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обовязки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих неправомірність дій працівника Управління патрульної поліції у м. Харкові при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Долучена до справи позивачем постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 р., якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом неправомірності дій працівника Управління патрульної поліції у м. Харкові, яким складено протокол відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП та підставою для відшкодування позивачу шкоди. В протоколі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначається, що він відмовився від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, що є окремим видом відповідальності згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та порушенням п.2.5 Правил дорожнього руху України, про зазначено в протоколі. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 р. провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, в звязку з недоведеністю факту керування [PERSON] транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, за що також передбачена відповідальність згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, але вже в звязку з порушенням іншого пункту, а саме п.2.9.а) Правил дорожнього руху України. Оскільки відсутні докази того, що інспектор роти 4 батальйону 4 УПП у м. Харкові, складаючи протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №097484 від 05.07.2016 р., вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, відсутні підстави вважати протиправними дії працівника поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно позивача [PERSON] Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в\~заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Outcome: dismissed