Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , 3-тя особа: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та станом на теперішній час дитина проживає разом з позивачем за адресою : [ADDRESS] . З липня 2018 року по теперішній час відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не проявляє жодної турботи до дитини, не надає матеріальної допомоги. Позивач піклується про сина, дбає про його фізичний, психологічний, розумовий та духовний розвиток. Повністю забезпечує його матеріально. За місцем проживання позивача та дитини створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Дитина категорично відмовялається проживати разом з матір`ю, відповідачем по справ та хоче жити з батьком. Також позивач зазначає, що відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на неповнолітню дитину, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, тому просить стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його прибутків, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем, який за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час дитина проживає разом з позивачем в його будинку. Відповідач зареєстрована та проживала в цьому ж житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак у липні 2018 року позивач побив відповідача, у зв`язку з чим 20.07.2018 року вона звернулася до поліції з заявою з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень, це і стало причиною її виїзду з місця проживання, але з дитиною спілкування відповідач не втрачала. Зазначає, що позивач жодним чином не мотивує свої позовні вимоги, а також не надав до суду достовірних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 06.11.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.04.2019 року справа була призначена до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Маслій Т.В. в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви та просили суд їх задовольнити, зазначивши, що відповідач ухиляється від виховання своєї дитини, з липня 2018 року не цікавиться долею дитини, не спілкується з нею, не надає матеріальної підтримки. Неповнолітній син як проживав так і проживає з позивачем та не бажає проживати з відповідачем, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Відповідач та її представник адвокат [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали відзив на позовну заву та просили суд відмовити в задоволенні позову. При цьому відповідач пояснила, що дійсно на теперішній час проживає окремо від своєї дитини, однак причиною цього є конфлікт з позивачем, а не її бажання. На теперішній час відповідач мало спілкується з сином та практично не надає матеріальної підтримки йому. Представник 3-ї особи в судовому засіданні підтримала висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та зазначила, що в інтересах дитини за доцільне визначити його місце проживання разом з батьком. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши письмові докази судом встановлено наступне . Так, сторони з 11.06.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Куп`янськ-Вузловською селищною радою Харківської області. Довідкою за № 275 від 23.07.2018 року виданою виконавчим комітетом Куп`янськ-Вузловської селищної ради Харківської області підтверджено, що [PERSON] , 1982 року народження, мешкає за адресою: [ADDRESS] , у складі сім`ї має сина [PERSON] , 206 року народження та дружину [PERSON] , 1984 року народження. Комісійним актом соціально-побутових умов мешкання від 02.10.2018 року підтверджується, що [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] . Батько працює ТЧ-15 машиністом. Необхідні речі у дитини є, має окрему кімнату. Хлопчик навчається НВК « Школа-гімназія № 3» у 7 класі. Комісійним актом не проживання від 02.10.2018 року підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Характеристикою [PERSON] , 2006 року народження, учня 7-В класу Куп`янського НВК « Школа-гімназія № 3» підтверджується, що [PERSON] навчається в даному закладі з 1 класу. Загальний фізичний розвиток відповідає його віковим особливостям. Проблем зі здоров`ям не має. Має середній і достатній рівень навчання. Бере активну участь у суспільно-корисній праці, класних та позакласних заходах. Завжди чистий, охайний, вчасно приходить до школи. Характеристикою виданою за підписом начальника виробничого підрозділу « Локомотивного депо Куп`янськ» регіональної філії « Південна залізниця» за № 1933 від 24.09.2018 року підтверджується, що [PERSON] , почав свою трудову діяльність у квітні 2001 року на посаді машиніста електровоза, де і працює по теперішній час. За час роботи [PERSON] зарекомендував себе тільки з позитивної сторони, працелюбний, дисциплінований, відповідальний працівник. До роботи ставиться сумлінно, користується повагою та авторитетом серед товаришів по роботі, на зауваження командирів завжди реагує правильно, у побуті веде нормальний спосіб життя, спиртними напоями не зловживає. Зауважень по роботі не має. У 2016 році притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення безпеки руху поїздів, з того часу зробив для себе правильні висновки та не допускає порушень у роботі. Характеристикою на жителя кварталу за № 09 від 02.10.2018 року, підтверджується, що [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендував себе з позитивної сторони. Людина добра, порядна та трудолюбива. Сусіди характеризують його, як спокійну та врівноважену, чуйного та люблячого батька. У вільний час захоплюється риболовлею та авто-мото технікою. Довідкою про доходи виданою ВП «Локомотивне депо Куп`янськ» регіональної філії « Південна залізниця» « ПАТ « Українська залізниця» за № 250 від 20.09.2018 року, підтверджується, що заробітна плата [PERSON] за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року становить 228 268,57 грн. ( а.с. 8-18). Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12018220370001404 підтверджується, що за фактом спричинення [PERSON] своїй дружині [PERSON] тілесних ушкоджень, правова кваліфікація за ст.. 125 ч. 1 КК України внесено відомості до ЄРДР. 20.07.2018 року кримінальне провадження закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. Характеристикою КНП « Куп`янська міська залізнична поліклініка», підтверджується, що [PERSON] працює з 2004 року акушеркою гінекологічного кабінету. За час роботи у лікарні проявила себе як висококваліфікований, обізнаний в своїй справі спеціаліст. Проявляє достатньо велику зацікавленість в долі кожного хворого. Докладає максимум зусиль та знань для досягнення добрих результатів у лікуванні хворих. Дуже відповідально відноситься до виконання своїх функціональних обов`язків. Завжди готова надати консультативну допомогу за профілем роботи. У взаємовідносинах із хворими коректна, уважна. Користується повагою та авторитетом у колективі та серед населення району обслуговування. Неодноразово заохочувалась адміністрацією лікарні за успіхи в роботі ( а. с. 33-33а). З висновку Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] за № 05-32/481 від 05.06.2019 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між батьками не склалося, тому за рішенням суду шлюб було розірвано. На час розлучення спору про місце проживання дитини не виникало. З моменту розлучення та по сьогоднішній день малолітній [PERSON] залишився проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] має окрему, обладнану кімнату з усіма необхідними для життя речами. Навчається в 7 класі « школи -гімназії № 3», позитивно характеризується, завжди чистий та охайний. Батько зі свого боку створив всі необхідні умови для проживання і виховання дитини та сумлінно ставиться до виконання батьківських обов`язків. Мати малолітнього [PERSON] проживає окремо від дитини за адресою: [ADDRESS] . З липня 2018 року не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги. [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей з питання визначення днів та часу побачень зі своєю дитиною, або з якихось інших питань. Слід зазначити, що обов`язок по вихованню малолітнього, забезпечення контролю за його фізичним та духовним розвитком, матеріальне утримання, належним чином виконується лише батьком [PERSON] , який і несе повну відповідальність за дитину, у зв`язку з чим служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] ( а.с. 107). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші. Крім того малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю. Також сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком та за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не відбудеться примусової зміни місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, оскільки позивачем [PERSON] доведено, що за доцільне сина [PERSON] , [INFO] залишити на вихованні та проживанні разом із батьком, оскільки останній належним чином піклується про дитину, створив належні умови для її виховання та гармонічного розвитку. З боку відповідача в розпорядження суду не надано будь-яких доказів визнаних судом належними та допустимими, які б підтверджували факт проживання та знаходження на утриманні відповідача неповнолітнього [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СКУ способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, всупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином даючи оцінку наданим позивачем доказів, суд виходить до наступного, що утримання неповнолітнього [PERSON] є обов`язком сторін по справі, як батьків, а не їх правом. Враховуючи викладене вище, суд вважає що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини також підлягає задоволенню, оскільки сторони мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, в добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв`язку з чим слід стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів прибутків відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до її повноліття, насамперед як спосіб захисту прав, інтересів та свобод неповнолітньої дитини, а також позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Згідно з ст.. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 704, 80 грн..

Outcome: approved