Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: ТОВ ЗМБТІ про виділ частки із майна в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою та визнання права власності, зазначивши наступне. 17 грудня 2010 року згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-6180 /2010 за [PERSON] було визнано право власності на ? частину житлового будинку № 20-а по вул. Нижня в м. Запоріжжя Друга ? частка вищевказаного будинку належить на праві спільної часткової власності Відповідачеві [PERSON]. Зазначив, що він, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна, а саме ? частини житлового будинку № 20-а по вул. Нижня в м. Запоріжжя. Після визнання за ним згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-6180 /2010 права власності на ? частину житлового будинку № 20-а по вул. Нижня в м. Запоріжжя та приїзду за указаною адресою, він з'ясував, що межа, яка поділяє земельну ділянку між частинами будинку, встановлена таким чином, що частина ділянки, якою може користуватися позивач, значно менша ніж та частина, яка знаходиться у користуванні Відповідача, що істотно порушує його права. Добровільно визначити порядок користування земельною ділянкою Відповідач відмовився, на його неодноразові прохання перемістити межу не реагував. Згідно довідки ТОВ ЗМБТІ від 08.08.2006 року загальна площа земельної ділянки під будинком складає 550 кв.м, що співпадає з площею, закріпленою за будинком згідно рішення Запорізької міськради від 25.10.1957 року. На території домоволодіння знаходиться прибудова а2 - розміром 3,1 х 3,75 м, яка була зведена самовільно, ще до прийняття спадщини позивачем, а саме у 1991 році. Це підтверджується копією характеристики будинку з технічного паспорту. Вказана прибудова знаходиться у користуванні саме у позивача. Для належного оформлення права власності на прибудову позивач звернувся до виконавчого органу Запорізької міської ради, але йому було відмовлено на підставі того, що він повинен отримати згоду від співвласника. Але, Відповідач не дає на це згоди. Також, необхідно доступ до усього будинку та усієї земельної ділянки працівників БТІ, що неможливо, оскільки Відповідач цей доступ не надає. На підставі викладеного, просить суд, виділити в натурі майно, що належить [PERSON], на праві спільної часткової власності, а саме на ? частину житлового будинку № 20-а по вул. Нижня в м. Запоріжжя; вселити його в цю виділену частину; встановити порядок користування земельною ділянкою під будинком за адресою : м. Запоріжжя, вул. Нижня, буд 20-а між ним та Відповідачем у відповідності до ідеальних долей у домоволодінні; визнати за [PERSON], право власності на прибудову а2 у домоволодінні за адресою м. Запоріжжя, вул. Нижня, буд 20-а, та стягнути судові витрати з Відповідача. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити у повному обсязі, на підставах зазначених у позові. Також зазначили, що при винесенні рішення, просять врахувати І варіант розподілу житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2014 року. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, надавши письмові заперечення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Нижня, 20-а, зареєстрована за [PERSON], на підставі ухвали Орджонікідзевського райсуду м.Запоріжжя про визнання мирової угоди від 17.12.2010 р. справа № 2- 6180/2010р. Інша ? частина вказаного житлового будинку була зареєстрована за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного 3-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.09.2006р. р. №2-4579, яку 30.10.2013 року було подаровано [PERSON], відповідно до договору дарування від 30.10.2013 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та на теперішній час зареєстрована за [PERSON] (витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013 року). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що між ним і відповідачкою виник спір щодо порядку користування та володіння земельною ділянкою, у звязку з чим просить виділити в натурі частки із спільного майна. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Крім того, ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. [PERSON] із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В рамках цивільної справи проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої, враховуючи розміри площі житлового будинку та житлових кімнат у спірному житловому будинку, запропоновано два варіанти поділу житлового будинку, однак зазначено, що враховуючі планування житлового будинку та розміри площі житлових кімнат у житловому будинку літ.А по вул.Нижня №20-а в м.Запоріжжі, технічної можливості виділу в натурі належної [PERSON] на праві спільної часткової власності 1/2 частини немає, так як згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 неможливо кожній із сторін виділити ізольовану квартиру площею не менш 30,0м2, з окремим виходом, яка б складалась з коридору шириною 1,5м, кімнати, мінимальною житловою площею 15,0м2 ширіною 2,8м, кухні, площею 7,0м2, з природним освітлюваням, санвузла площею 3,8м. Крім того, зазначено, що виділ в натурі з незначним відступом від розміру ідеальних часток власників не пропонується, так як згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 неможливо кожній із сторін виділити ізольовану квартиру площею не менш 30,0м2, з окремим виходом, яка б складалась з коридору шириною 1,5м, кімнати, мінимальною житловою площею 15,0м2 ширіною 2,8м, кухні, площею 7,0м2, з природним освітлюваням, санвузла площею 3,8м2. (а.с.102). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів того, що частки будинку можуть бути самостійними об'єктами права власності та підлягають виділенню у натурі, позивачем не надано. Будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження можливості поділу будинку в натурі позивачем не надавались, при цьому вимоги про встановлення порядку користування спірним будинком позивачем [PERSON] не заявлялись. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог про виділ часток в натурі слід відмовити в повному обсязі. Також встановлено, що рішенням виконкому Запорізької міської ради депутатів трудящих від 25.10.1957 №31, за житловим будинком №20а по вул.Нижня в м.Запоріжжі закріплена норма земельної ділянки в розмірі 550м2. Фактична площа земельної ділянки складає 550м2. Встановлено, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] склалося фактичне користування житловим будинком, будівлями, спорудами та земельною ділянкою. Що стосується вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до ідеальних долей у домоволодінні, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. За відсутності рішення суду або домовленості між сторонами про поділ в натурі або порядок користування житловим будинком, будівлями та спорудами при ньому визначення порядку користування земельною ділянкою не є можливим, оскільки право користування частинами земельної ділянки, які знаходяться під будівлями, у відповідності до ст.377 ЦК України має визначатися з урахуванням наявності права власності на розташовані на цих частинах земельної ділянки будівлі та споруди. Крім того, позов [PERSON] не може бути задоволений з тих підстав, що хоча на теперішній час тамбур літ а1, прибудова літ. а2, фундамент прибудови літ.а3. частина літньої кухні літ.Б, сарай літ.б, гараж літ. З, на підставі Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 із змінами та доповненнями, внесеними наказами Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 26 листопада 2002 року № 73, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.06.2010 року № 167, наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 9 серпня 2012 року № 404 від 28 грудня 2012 року № 658, від 08 січня 2013 року № 2, не вважаються самочинними будівлями, право власності на ці будівлі та споруди у встановленому законом порядку не визнано та не зареєстровано. За таких обставин до вирішення питання про право власності на зазначені споруди будь-який розподіл з урахуванням цих будівель та споруд не є можливим. Заявлена [PERSON] вимога в частині визнання права власності за [PERSON] на прибудову а2 не підлягає задоволенню, оскільки прибудова а2 була побудована за життя первісного власника [PERSON], що підтверджується записом в технічному паспорті про рік побудови - 1991. Як самочинна будівля, вона не входила до складу спадкового майна ні після смерті [PERSON], ні після смерті [PERSON] або [PERSON] В той же час, виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) ( 435-15 ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини». Таким чином, питання про право власності на зазначену побудову повинно вирішуватись у відповідності до норм спадкового законодавства в порядку спадкування прав забудовника або спадкування будівельних матеріалів. Будь-які інші правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на цю прибудову, до будівництва якої він не має жодного відношення, відсутні. Щодо позовної вимоги про вселення [PERSON] до виділеної йому в натурі частини будинку, то вона не може бути задоволена, оскільки позивачу відмовлено в позові про виділ частини будинку в натурі. Крім того, жодних доказів про неможливість вселення до будинку з вини відповідачів позивачем не надано. [PERSON] та [PERSON] фактично користуються відокремленою частиною будинку і жодних перешкод для проживання [PERSON] в іншій частині будинку, яка знаходилась в користуванні [PERSON] не чинять і ніколи не чинили. Ненадання доступу до усього будинку для працівників БТІ спростовується фактом проведення судової будівельно-технічної експертизи, для проведення якої було надано доступ експерту до всього будинку. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим, не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed