Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції, відділ Держземагенства у м. Тернополі Тернопільської області, про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №817022 від 09.02.2006р., виданого на ім'я [PERSON] та його реєстрацію, припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0306 га, кадастровий №6110100000080020047, за адресою [ADDRESS], визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0306 га, кадастровий №6110100000080020047, за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.08.2014р. за позивачем визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 01.10.2014р. право власності на будинок зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0306 га, яка належить відповідачу, призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Із посиланням на статтю 120 Земельного кодексу України, статтю 377 ЦК України, позивач вважає, що відповідачем порушено його право, яке підлягає захисту у судовому порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з посиланням на доводи викладені у заяві, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали, підтвердили викладені позивачем обставини. Не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку. Треті особи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2014р. по справі №607/13198/14-ц визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Право власності позивача на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягом із даного реєстру №27787495 від 07.10.2014р. Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №817022 від 09.02.2006р., відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0306 га, кадастровий №6110100000080020047, за адресою [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 02.10.2014р. ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 306 кв.м. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 2 статті 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановленні обставини справи, зокрема те, що позивач є власником будинку, на якому розміщена спірна земельна ділянка, визнання відповідачем позову, відсутність даних про порушення прав інших осіб, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0306 га, кадастровий №6110100000080020047, за адресою [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0306 га, кадастровий №6110100000080020047, за адресою [ADDRESS]. Щодо позовної вимоги про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, суд, зважаючи на характер спірних правовідносин, вважає, що дана позовна вимога не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених статтею 16 ЦК України, а відтак у її задоволенні слід відмовити. На підставі статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати (судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду) пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 733,76 грн. судового збору за позовну вимогу майнового характеру (визнання права власності) та 243,60 грн./2=121,80 грн. судового збору за одну із задоволених позовних вимог немайнового характеру (припинення права власності), а всього 855,56 грн.

Outcome: partial