Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідачів з позовною заявою? в якій просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS], мотивуючи тим, що він на підставі договору довічного утримання від 28.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім нього в будинку зареєстровані його колишня дружина [PERSON], її донька [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] [PERSON] в 2010 році вийшла заміж та переїхала на постійне місце проживання до чоловіка в м. Кривий Ріг. Там у неї народилася дитина [PERSON], [INFO], яку вона 25.07.2013 року зареєструвала за спірною адресою. 19.12.2013 року він прийшов з роботи додому та виявив, що його дружина [PERSON] (на той час [PERSON]) забрала з будинку свої речі та в записці написала, що не бажає з ним жити. Через місяць після цього шлюб між ними був розірваний. Як йому відомо відповідачі [PERSON], [PERSON] влаштували свої особисті життя, так як вийшли заміж, мають свої сім'ї , але знятися з реєстраційного обліку вони не бажають. Малолітня [PERSON] взагалі ніколи не проживала в його домоволодінні. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання їх не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідачі вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи. Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивач на підставі договору довічного від 28.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Крім позивача в житловому будинку за вищевказаною адресою з 14 липня 1998 року зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], шлюб з якою розірвано 05 лютого 2014 року. Також в житловому приміщенні з 24 лютого 2005 року зареєстрована [PERSON] донька [PERSON], народжена останньою в іншому шлюбі та з 25 липня 2013 року зареєстрована малолітня донька [PERSON] - [PERSON],[INFO]. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи зі змісту вказаної норми права, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, до якого вони вселились як члени сім'ї, повинен довести, що протягом як мінімум одного року колишній член сім'ї без поважних причин не проживає в житловому приміщенні. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання колишніх членів сім'ї такими, що втратили право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом року) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Натомість до суду позивачем поданий лише один акт від 16 травня 2016 року про обстеження дійсності не проживання відповідачів, який не складений головою квартального комітету уповноваженого складати такі акти, а лише останнім в цьому акті були засвідчені підписи осіб (позивача та двох його сусідів), що склали цей акт. Також акт не містить опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідачі втратили інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебувають в разі не проживання в будинку. До того ж, обстеження проводилось лише один раз за тиждень до дня звернення до суду. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], за участю яких і складався вищезазначений акт, показали, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку [ADDRESS] з 2013 року. Як вони чули [PERSON] вийшла заміж, народила доньку та переїхала до м. Кривий Ріг, а [PERSON] також вийшла заміж та переїхала жити до Білорусії. У зв'язку з цим вони дійшли висновку, що відповідачі в будинку позивача не мешкають. Згідно з довідкою, виданою Кавартальним комітетом №16 Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.05.2016 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та має такий склад сім'ї: [PERSON], 1968 р.н., [PERSON], 1988 р.н., [PERSON], 2011 р.н. При цьому документ не містить інформації про те, що члени сім'ї позивача не проживають в належному йому житловому будинку понад один рік без поважних причин (а.с.7). Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірному домоволодінні без поважних причин (ст.405 ЦК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідачів за адресою: [ADDRESS], без поважних причин протягом року являється доведеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачі тривалий час (понад 1 рік) без поважних причин не проживають у спірному приміщенні, а лише сам факт припинення родинних стосунків між позивачем та відповідачами не є самостійною підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Доказів того, що відповідачі втратили інтерес до права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed