Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON], Комунального підприємства «Жилкомсервіс», в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати КП «Жилкомсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником ? частини трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова. Інша ? частини вказаної квартири належить на праві власності його брату [PERSON] Також зазначає, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою та сторони у добровільному порядку не можуть дійти домовленостей. На підставі викладеного, позивач просить виділити у своє користування житлову кімнату площею 11,1 кв.м. разом з балконом 3,0 кв.м. та житлову кімнату 12,7 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні відповідача залишити житлову кімнату площею 17,1 кв.м, разом з лоджією 3,0 кв.м, в загальному користуванні залишити кухню - 8,3 кв.м, вбиральню - 1,1 кв.м. ванну кімнату - 2,6 кв.м, коридор - 11,3 кв.м. Також просить суд зобов'язати КП «Жилкомсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. У випадку неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягаю обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить ? частина житлового приміщення - квартира №9, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності №17018 від 08.04.1994р. та рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.09.2014 року, яке набуло чинності 22.09.2014 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №28401418 від 21.10.2014 року. Відповідачу, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири №9, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності №17018 від 08.04.1994р. Крім того, відповідач звернувся до Шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримав. Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім'ї, наданою КП «Жилкомсервіс» 27.05.2014 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Цей факт підтверджується також довідкою від 04.12.2014 року, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Харківській області. Однак, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном - зазначеною вище квартирою, у зв'язку з перешкодами, які чинить відповідач. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п.14 Постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільної сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] зазначена квартира розташована на 5 поверсі 16 поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 40,9 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,1 кв.м., 2-га кімната 11,1 кв.м., 3-тя кімната 12,7 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору 11,3 кв.м., вбудованої шафи 0,8; 0,5; 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 3,0; 3,0 кв.м. Загальна площа квартири 67,8 кв.м. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що саме кімнату житловою площею 11,1 кв.м разом з балконом 3,0 кв.м. та кімнату житловою площею 12,7 кв.м в спірній квартирі необхідно передати в користування позивачу, залишивши у користуванні за відповідачем житлову кімнату площею 17,1 кв.м, разом з лоджією 3,0 кв.м. При цьому у загальному користуванні слід залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор як місця спільного користування. Крім того, статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Співвласник відповідно до своєї частки у спільному майні зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна як це передбачено ст. 360 ЦКУ. На разі, і позивач і відповідач разом зобов'язані сплачувати плату за надання комунальних послуг, але виконання обов'язків по оплаті вказаних послуг ускладнюється наявністю лише одного особового рахунку, а відповідач добровільно не сплачує за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та енергопостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будівель та споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст.104 ЖК України та п. 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій» встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. З огляду на те, що виконання обов'язку сторін щодо оплати житлово-комунальних послуг утруднюється їх суперечками з приводу поділу особового рахунку між ними за відсутності відповідного судового рішення, беручи до уваги, що можливість поділу плати за житлово-комунальні послуги відповідно до встановленого конкретного порядку користування квартири передбачене чинним законодавством, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині поділу особових рахунків шляхом зобов'язання КП «Жилкомсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються квартирі [ADDRESS] на два окремих особових рахунка у відповідності з порядком користування житловими кімнатами. Таким чином, виходячи із сукупності досліджених по справі доказів, при їх системному аналізі і співмірності з вимогами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПЦ України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved