Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визначити частку померлого 10 вересня 2004 року [PERSON], [INFO], у праві спільної сумісної власності в poзмірі 1/4 частини квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по вул. бульвару Героїв в м. Кам'янське; - визначити частку померлої 08 березня 2016 року [PERSON], [INFO], у праві спільної сумісної власності в poзмірі 1/4 частини квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське; - визначити частку [PERSON], [INFO], у праві спільної сумісної власності в poзмірі 1/4 частини квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Кам'янське; - визначити частку [PERSON], [INFO], у праві спільної сумісної власності в poзмірі 1/4 частини квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Кам'янське; - визнати за ним - [PERSON], [INFO], право власності за набувальною дaвнicтю на 1/4 частину трикімнатної квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Кам'янське, загальною площею 63,4 м2, житловою - 37,5 м2, яка складається з коридору 1 площею 2,9 м2, коридору 2 площею 4,5 м2, коридору 3 площею 3,2 м2, кімнати 4 площею 12,3 м , кімнати 7 площею 8,0 м2, кімнати 8 площею 17,2 м2 , вбиральні 5 площею 1,0 м 2, ванної кімнати 6 площею 2,6 м 2, кухні 9 площею 7,3 м2, вбудованої шафи 10 площею 1,1 м2,- та обладнана лоджіями площею 3,3 м2, яка на праві власності належала спадкодавцю [PERSON]. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10 вересня 2004 року помер його син [PERSON], про що відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська в книзі реєстрації актів про смерть 14 вересня 2004 року зробив відповідний актовий запис за № 913. 08 березня 2016 року померла його дружина [PERSON], про що Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 11 березня 2016 року зробив відповідний актовий запис за № 201. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яке складається з частини квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське. Спірна квартира на праві власності належить спадкодавцям [PERSON], [PERSON], а також йому, позивачу - [PERSON] та його сину - відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська 25 жовтня 2000 року, згідно з розпорядженням № 5п/1796 та зареєстрованого Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 115 за реєстровим номером 20847. Спірна квартира трикімнатна, загальною площею 63,4 м2, житловою - 37,5 м2, складається з коридору - 1, площею 2,9 м2, коридору - 2, площею 4,5 м2, коридору -3, площею 3,2 м2, кімнати -4, площею 12,3 м2, кімнати -7, площею 8,0 м2, кімнати -8, площею 17,2 м2, вбиральні -5, площею 1,0 м2, ванної кімнати -6, площею 2,6 м2, кухні- 9, площею 7,3 м2, вбудованої шафи -10, площею 1,1 м2, та обладнана лоджіями, площею 3,3 м2. Після смерті сина та дружини він, як спадкоємець першої черги звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 19 липня 2016 року за № 1859/02-31 йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після сина [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року, у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини. В зазначеній квартирі він проживає з січня 1982 року. Після приватизації квартири він також проживав і проживає в спірній квартирі по сьогоднішній день, користувався і користується площею частини квартири, яка на праві власності належить спадкодавцю [PERSON]. [PERSON] не заперечував, що він користується квартирою, ні разу не ставив питання про визначення порядку користування площею квартири, що є у спільній власності. Таким чином, позивач тривалий час, добросовісно відкрито і безперервно володіє спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року. Спадкоємцем за законом другої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є відповідач [PERSON] - рідний брат спадкодавця [PERSON]. Він добросовісно, відкрито і безперервно володіє частиною квартири, яка на праві власності належить померлому [PERSON], з дня смерті спадкодавця, тобто більше 10 років. Таким чином, він набув права власності на цю частину квартири за набувальною давністю. Спірна квартира на праві спільної власності належить чотирьом співвласникам: спадкодавцям [PERSON] та [PERSON], йому позивачу [PERSON] та його сину відповідачу [PERSON]. Таким чином, у звязку з тим, що зазначена квартира на праві власності належить чотирьом особам, частки у праві власності не визначені і немає ніякої домовленості між співвласниками про поділ квартири, то кожному із співвласників на праві власності належить по 1/4 частині квартири. Згідно висновку про ринкову вартість обєкта нерухомості, ринкова вартість квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське станом на 17 серпня 2016 року становить 55200,00 гр. [PERSON] 1/4 частини спірної квартири становить 13800,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи Другої Кам'янської державної нотаріальної контори (Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора), в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське. Дана квартира на праві власності належить позивачу - [PERSON], його сину - відповідачу [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська 25 жовтня 2000 року згідно з розпорядженням № 5п/1796 та зареєстрованого Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 115 за реєстровим номером 20847, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.10.2000 року, копією відповіді ОКП «ДБТІ» від 05.09.2016 року № 1332 (а.с.8, 9-10). Згідно матеріалів справи, зазначена квартира трикімнатна загальною площею 63,4 м2, житловою - 37,5 м2, складається з коридору 1 площею 2,9 м2, коридору 2 площею 4,5 м2, коридору 3 площею 3,2 м2, кімнати 4 площею 12,3 м2, кімнати 7 площею 8,0 м2, кімнати 8 площею 17,2 м2, вбиральні 5 площею 1,0 м2, ванної кімнати 6 площею 2,6 м2, кухні 9 площею 7,3 м2, вбудованої шафи 10 площею 1,1 м2, та обладнана лоджіями площею 3,3 м2, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 11-12). 10 вересня 2004 року помер син позивача - [PERSON], [INFO], про що відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська в книзі реєстрації актів про смерть 14 вересня 2004 року зробив відповідний актовий запис за № 913, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про смерть (а.с.6). 08 березня 2016 року померла дружина позивача [PERSON], [INFO], про що Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 11 березня 2016 року зробив відповідний актовий запис за № 201, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що в зазначеній квартирі № 99, розташованій в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське, позивач проживав після приватизації квартири, а також продовжує проживати та користуватися квартирою по сьогоднішній день, що підтверджується копією довідки ТОВ «Абонент ХХІ» від 18.08.2016 року (а.с.13). Судом встановлено, що відповідача [PERSON] було знято з реєстраційного обліку у квартирі № 99, розташованій в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське, 21.11.2003 року, що підтверджується копіями довідок ТОВ «Абонент ХХІ» від 18.08.2016 року (а.с.14). Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.\~\~ Частиною 1 ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що квартира № 99, розташована в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Камянське, є обєктом спільної сумісної власності позивача [PERSON], його дружини [PERSON], померлої 08.03.2016 року, синів позивача відповідача [PERSON] та померлого 10.09.2004 року [PERSON] Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо домовленості співвласників, щодо розподілу спільного майна, суд вважає, що частки майна у спільній сумісній власності співвласників зазначеної квартири є рівними, і кожному з них належить право на 1/4 частку майна, тому вимоги позивача щодо визначення часток співвласників підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за ним права власності за набувальною дaвнicтю на 1/4 частину трикімнатної квартири № 99, розташованої в будинку № 6 по бульвару Героїв в м. Кам'янське, яка на праві власності належала спадкодавцю [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації права власності є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як розяснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає із положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на належне їм майно у вигляді частини квартири № 99, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, бул. Героїв, буд. 6. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.\~\~ Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2016 року позивач звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON], однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 10.09.2004 р., оскільки позивач звернувся до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця. Крім того, 01.07.2016 року позивач звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON], яка померла 08.03.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживав у спірній квартирі більше 10 років, та весь цей час був обізнаний, що користується спірною квартирою, яка на праві спільної сумісної власності належить йому та іншим співвласникам - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], що, у розумінні ст.344 ЦК України, позбавляє його можливості захистити своє право шляхом визнання права власності саме за набувальною давністю. Посилання позивача на те, що він тривалий час добросовісно, зі згоди інших власників, відкрито, безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, не можуть бути підставою для задоволення позову в частині визнання права власності за набувальною давністю, оскільки протирічать ст.344 ЦК України. Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але позивач не заявив вимогу про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, а суд вирішує спір в межах заявлених вимог. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд на підставі ст.. 11, 88 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.

Outcome: partial