Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 21 березня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 1533, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 20 843,12 грн; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 липня 2018 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № 56243238 йому стало відомо, що 21 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 1533 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 20 843,12 грн заборгованості за кредитним договором від 23.10.2012 за період з 12.03.2017 по 12.03.2018. 05 травня 2018 року приватний виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було відкрите виконавче провадження № 56243238 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, виконавчий напис вчинений з порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 ч. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість, що зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Відповідачем та приватним нотаріусом не було враховано строк позовної давності та незаконно стягнуто з боржника штраф та пеню, тобто застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Як зазначено у виконавчому написі, за кредитним договором з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 26255018984462 від 23 жовтня 2012 року за період з 12.03.2017 по 12.03.2018. При цьому було стягнуто суму основного боргу в розмірі 8 321, 88 грн. Але, сума тіла кредиту (ліміт на карті становить 3 000,00 грн (п. 2.1 договору), який повинен був бути повернений до 28 жовтня 2012 року. Вчиняючи 21 березня 2018 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов`язань з погашення основної суми боргу, відсотків, минуло більше трьох років загальної позовної давності, а по пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису пропустив. 11 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, якою встановлено процесуальні строки подання заяв по суті справи. 17 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» отримав 21 листопада 2019 року, третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. - 16 жовтня 2018 року, позивач [PERSON] копію вказаної ухвали отримав 02 січня 2019 року, Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримала, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання». Від третьої особи приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 29 жовтня 2019 року до суду надійшла копія постанови ВП № 56243238 від 20.10.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву, третіми особами будь-яких пояснень до суду подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 21 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1533, яким пропонується звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 26255018984462 від 23.10.2012, укладеним ним із АТ «Банк Ренесанс Капітал» , правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за Кредитним договором № 26255018984462 від 23.10.2012, строк платежу за яким настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12.03.2017 по 12.03.2018. Сума заборгованості складає 20 843,12 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 321,88 грн; прострочена заборгованість за комісією - 10,00 грн; прострочена заборгованість за процентами - 12 273,21 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією 0,00 грн, строкова заборгованість за процентами - 238,03 грн. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. 05 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 53243238 щодо примусового виконання виконавчого напису № 1533 виданого 21.03.2018 приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 20 843,12 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 20 жовтня 2018 року зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56243238. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі № 310/9293/15, яка, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом. Крім того, на думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. За викладених обставин, приймаючи до уваги достовірну обізнаність відповідача про розгляд справи судом та відсутність з його боку будь-яких заперечень проти позову, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, суд приходить до висновку про очевидну спірність суми стягнутої заборгованості, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: судовий збір у розмірі 704,80 грн, сплачений позивачем за подання позову до суду; судовий збір у розмірі 352,40 грн, сплачений позивачем за подання до суду заяви про забезпечення позову, а всього на загальну суму 1 057,20 грн. Інші належні та допустимі докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене та

Outcome: approved