Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] у користування кімнату площею 12,7 кв.м (за планом № 8); у спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення; судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] на даний час належить сторонам у наступних частках: - гр. [PERSON] (сестра) - 4/9 частки квартири; гр. [PERSON] (племінник) - 1/6 частки квартири; гр. [PERSON] (брат) - 1/6 частки квартири; гр. [PERSON] (позивач) - 2/9 частки квартири. Сторони у квартирі проживали разом з 2009 року та зареєстровані за цією адресою до цього часу. Відповідно до плану-схеми квартира, загальною площею 87,5 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, складається з чотирьох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень: кімната-1 (за планом № 8), 12,7 кв.м, кімната-2 (за планом № 7) - 18,0 кв.м, кімната-3 (за планом № 6) - 11,6 кв.м, кімната-4 (за планом № 5) - 11,7 кв.м, кухня - 8,5 кв.м, ванна кімната - 2,6 кв.м, вбиральня - 1,0 кв.м, передбанник - 4,85 кв.м, коридор - 13,5 кв.м. Спільне проживання в одній квартирі такої кількості людей є незручним, що мало певні побутові непорозуміння між співмешканцями, у зв`язку з чим позивач періодично проживав у квартирі своєї дружини та у спірній квартирі. Після смерті матері - [PERSON] сторонами було узгоджено, що позивач, як співвласник, буде користуватися кімнатою-1 (за планом № 8), яка не є прохідною, де він інколи проживав та розміщував свої речі. Однак з часом він став помічати, що залишені їм речі були розкидані по квартирі або були у користуванні відповідачів. Також була ситуація, коли у його кімнаті спали сторонні люди. Нещодавно йому стало відомо, що відповідачі здають зазначену кімнату в оренду та змінили замок у вхідних дверях квартири. Таким чином, не зважаючи на встановлений та погоджений порядок користування квартирою, відповідачі ігнорують права позивача на користування спірною кімнатою, що призводить до конфліктів сторін. Позивачем було направлено відповідачам листи від 02.08.2019 р. з пропозицією укласти між співвласниками нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування спільним майном, однак вказані листи повернулися із поміткою «за закінченням строку зберігання». На день направлення вказаних листів та на момент подачі позовної заяви, останнє відоме місце проживання відповідачів є: [ADDRESS] . Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою необхідне позивачу, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів між співвласниками та мешканцями спірної квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем [PERSON] було отримано 15 липня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивач, [PERSON] , копію вказаної ухвали суду отримав 04 серпня 2020 року. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами [PERSON] та [PERSON] отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся на адресу суду із поміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 03 липня 2020 року до суду надійшли відповіді на запит суду до Державної фіскальної служби щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачів [PERSON] та [PERSON] 21 липня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач дійсно перебуває у родинних відносинах із відповідачами, оскільки є зведеним братом [PERSON] та [PERSON] і нерідним дядьком відповідача [PERSON] . На думку відповідача, позивач вводить суд в оману та невірно вказав інформацію щодо дійсного розміру часток сторін у спільній сумісній власності. Вважає, що їй належить 1/6, тобто 3/18 від приватизації та 1/18, як спадщина після смерті матері, тобто загалом 4/18. Позивач використовує свою частку, відокремивши свою кімнату (позиція 5) замком без повідомлення співвласників квартири та не сплачує комунальні послуги більше трьох років. Відповідачу [PERSON] , сину відповідача [PERSON] , який не проживає за адресою реєстрації, належить відповідно 1/6, тобто 3/18 від приватизації. [PERSON] , не перебуваючи на своїй частці, кожного місяця відраховує гроші на комунальні послуги. Відповідачу [PERSON] належить 1/6, тобто 3/18 від приватизації. Він є інвалідом другої групи, проживає за місцем реєстрації у своїй кімнаті (за планом №8), де проживав з моменту отримання квартири його рідним батьком. Також [PERSON] бере на себе найбільшу частину оплати за комунальні послуги. Кімнати, позначені позиціями 7 (18,7 кв.м) та 6 (11,6 кв.м), є сумісними і тільки дві кімнати, позначені позиціями 5 (11,77 кв.м) та 8 (12,7 кв.м), є відокремленими. Декілька років тому позивач самовільно та насильно відокремив житлову кімнату, площею 11,7 кв.м (за планом №5) та врізав у двері замок, розмістивши там свої речі. Відповідачі не були згодні на такий порядок користування квартирою. Не звільнивши вказану кімнату, яка закрита позивачем до теперішнього часу, у позові він просить виділити йому у користування кімнату (за планом №8), яку фактично ніколи не займав. Позивач вважає, що маючи на праві власності 8/18 часток квартири, виходячи з 54 кв.м житлової площі, вона має право на 24 кв.м. Позивач має право на 4/18, тобто на половину менше ніж позивач, яка складає всього 12 кв.м, що менше площі кімнати площею 12,7 кв.м (за планом №8), яку вимагає позивач. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить відповідно по 1/8 частини квартири, тобто по 9 кв.м кожному. Трьом відповідачам разом належить право власності на 42 кв.м. Претендуючи на кімнату, площа якої перевищує його частку на 0,7 кв.м, позивач порушує права відповідачів, як співвласників, штучно зменшуючи площу житлового приміщення. Кожному із відповідачів неможливо виділити у користування окрему житлову кімнату, яка б за площею відповідала частці у праві власності. Відповідачі не чинять позивачу перешкод у користуванні спільною квартирою. 30 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] з письмовими доказами на його обґрунтування. 31 липня 2020 року судом направлено лист на ім`я відповідача [PERSON] з роз`ясненням, що у разі ненадання ним до суду документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, поданого до суду 30 липня 2020 року, останній буде вважатися неподаним. 28 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] , де зазначає, що на даний час проживає у квартирі своєї дружини. Із відзиву йому стали відомі нові обставини щодо спірної кімнати та належних йому речей, а саме про те, що відповідач-3, [PERSON] , проживає в спірній кімнаті з позицією 8 (12,7 кв.м), а особисті речі позивача знаходяться в кімнаті з позицією 5 (11,7 кв.м). Відповідачами не надано доказів щодо звернення до позивача із претензіями чи скаргами до державних органів щодо користування позивачем кімнатою (за планом 8). Тобто твердження відповідачів про те, що позивач ніколи не займав кімнату (за планом 8) та мав конфлікт з співвласниками, не відповідають дійсності. Знаючи загальний обсяг витрат на комунальні послуги, позивач особисто передавав відповідачу, [PERSON] , кошти загальною сумою 900 грн, однак доказів не має. Відсутність будь-яких претензій зі сторони відповідачів щодо несплати позивачем комунальних платежів до подачі позовної заяви є доказом того, що він надавав кошти на комунальні послуги. Заявлені позовні вимоги жодним чином не посягають та не обмежують права власності відповідачів на спірну квартиру, а лише встановлюють порядок користування. Вважає, проживання відповідача-3, [PERSON] , у кімнаті, площею 12,7 кв.м (за планом 8), з огляду на його частку у спільному майні, що становить 1/6 частину, є порушенням прав на спірне майно. Додаткових заяв, пояснень від учасників справи до суду не надійшло. Оскільки відповідачем-3, [PERSON] , не надано суду доказів щодо направлення ним копії поданого ним до суду відзиву іншим учасникам справи, суд не приймає його до уваги. Відповідачем-2, [PERSON] , також не використано право подання відзиву на позовну заяву. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2004 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 62-1248 від 20 жовтня 2004 року, було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або частково) власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа становить 87,8 кв.м. Зареєстровано комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 4073. Характеристика квартири та її обладнання наведені у Технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 16 липня 2018 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] посімейного, спільного заселення розташована на V поверсі ХVІ поверхового будинку та складається з 4 кімнат жилою площею 54,0 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 11,7 кв.м, 2-а кімната 11,6 кв.м, 3-а кімната 18,0 кв.м, 4-а кімната 12,7 кв.м, кухні площею 8,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, коридору площею 13,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 30%, лоджією 50% 2,1, 2,0, 1,9, 19,9 кв.м. Із плану квартири убачається, що кімната, площею 12,7 кв.м, яка є предметом спору у цій справі, позначена за номером 8 та є ізольованою. Також ізольованою є кімната, площею 11,7 кв.м, яка на плані позначені під № 5. Кімната, площею 18,0 кв.м, що позначена на плані під № 7, є прохідною до ізольованої кімнати, площею 11,6 кв.м, що позначена на плані під № 6. 31 жовтня 2007 року [PERSON] , державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що був посвідчений Палагутою Л.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 32 січня 2007 р. за реєстром № 426, спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка - [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно складається з: 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва згідно з розпорядженням від 20.10.2004 року за № 62-1248 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрі права власності на об`єкти нерухомого майна 25 листопада 2004 року за № 4073. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 17.11.2018 державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , та виданого на 1/18 частку квартири [PERSON] , спадкоємцями зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1942 року народження, яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на 1/3 частку; дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на 2/3 частки, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився на її користь син спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво, складається з: 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,5 кв.м, житловою площею 54 кв.м. Вказана квартира складається з чотирьох кімнат. Ця частка квартири належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва згідно з розпорядженням від 20.10.2004 року за № 62-1248. Зареєстровано комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 4073. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 17.11.2018 державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , та виданого на 1/9 частку квартири [PERSON] , спадкоємцями зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1942 року народження, яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на 1/3 частку; дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на 2/3 частки, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився на її користь син спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво, складається з: 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,5 кв.м, житловою площею 54 кв.м. Вказана квартира складається з чотирьох кімнат. Ця частка квартири належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва згідно з розпорядженням від 20.10.2004 року за № 62-1248. Зареєстровано комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 4073. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 171447728 від 24.06.2019 р. щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер: 1696782780000, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить: 1/18 частка квартири на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , номер запису про право власності: 28972909 від 17.11.2018, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-1109, виданого 17.11.2018 Десятою київською державною нотаріальною конторою, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44103895 від 17.11.2018, [PERSON] , Десята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; 1/9 частка квартири на праві приватної власності належить [PERSON] , номер запису про право власності: 28972913 від 17.11.2018, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-1111, виданого 17.11.2018 Десятою київською державною нотаріальною конторою, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44103895 від 17.11.2018, [PERSON] , Десята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Із відповіді Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.07.2019 р. № 062/14-10165 (И-2019) на адвокатський запит адвоката Сокура С.В. убачається, що за даними реєстрових книг Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстрований: 1/6 ч. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською держконторою 31.10.2007, р. № 2н-3503, по якому право власності на 1/6 ч. кв. 29 перейшло після [PERSON] до [PERSON] ; 5/6 ч. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 20.10.2004 на кв. 29, наказ № 62-1248. Відповідно до витягу № 11200112 від 10.12.2019 р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , та за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації позивача, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується даними паспорту громадянина України та убачається із витягу № 11200112 від 10.12.2019 р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Таким чином, судом встановлено, що на цей час квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності у наступних частках: -відповідачу-1 [PERSON] належить 4/9 частки квартири, що складається з: 1/6 частки квартири, належної їй на підставі свідоцтва про право власності на житло; 1/6 частка успадкована після смерті батька [PERSON] за заповітом; 2/3 частки успадковані після смерті матері [PERSON] за законом, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився відповідач-1 [PERSON] -відповідачу-2 [PERSON] та відповідачу-3 [PERSON] належать по одній 1/6 частки квартири, кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло. -позивачу [PERSON] належить 2/9 частки квартири, що складається з: 1/6 частки квартири, належної йому на підставі свідоцтва про право власності на житло; 1/3 частка успадкована після смерті матері [PERSON] за законом. З метою досудового врегулювання спору позивачем, [PERSON] , 05.08.2019 р. було направлено на ім`я відповідачів, кожного окремо, листи від 02.08.2019 р. з пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування спільним майном. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. За вимог ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Такий правовий висновок сформований Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що сторони не можуть самостійно домовитись про порядок користування спірною квартирою та про порядок оплати житлово-комунальних послуг. Як роз`яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Враховуючи заявлені позовні вимоги, беручи до уваги розмір часток сторін у спірній квартирі, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем порядок користування квартирою фактично відповідає розмірам часток співвласників у праві власності. Крім того, оскільки встановлення порядку користування квартирою не є виділенням майна у натурі та не припинятиме право спільної часткової власності, то це не призведе до порушення рівності прав співвласників квартири, та при цьому у повній мірі захистить права позивача на користування своєю власністю, у зв`язку з чим суд вважає за можливе встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити [PERSON] у користування кімнату площею 12,7 кв.м (за планом № 8); кухню площею 8,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, коридор площею 13,5 кв.м визначити як місця загального користування та залишити у спільному користуванні співвласників. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою). У порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн, по 280,27 грн з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved