Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовом про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди до відповідача ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК». Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на підземних роботах за професією «гірник очисного вибою 5 розряду» у шахті «Південнодонбаська № 3» з 01.09.2006 року (наказ №1590-к від 01.09.2006 p.). Відповідно до наказу відповідача №182-к від 25.03.2015 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до довідки відповідача №7337 від 06.07.2015 року його середньоденна зарплата склала 125 грн. 88 коп., середньомісячна зарплата склала 2517 грн. 60 коп. Вказані нарахування позивачем не оспорюються. В день звільнення - 25.03.2015 року, відповідач не перерахував виплати, призначені при звільненні відповідно до вимог ст.116 КЗпП України в сумі 4200,96 грн. (заробітна плата за жовтень 2014 року - 3086.05 грн. та заробітна плата за грудень 2014 р. - 1114,91 грн.). Ця сума ним не оспорюється. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку виплати з дня звільнення - 01.12.2014 року до дня ухвалення рішення суду. Відповідно до [PERSON] України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» період затримки за цей час складає 67 робочих днів (березень 2015 p.- 4 р.д.; квітень 2015 р. - 21 р.д.; травень 2015 р. - 18 р.д.; червень 2015 р. - 20 р.д.; липень 2015 - 4 р.д.). Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача складає 125 грн. 88 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку (до дня звернення до суду) складає - 8 433 грн. 96 коп. (125,88x67). Зазначена сума, відкоригована на день ухвалення рішення суду підлягає стягненню з відповідача на його користь. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, зазначена сума визначена без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Позивач вимагає ухвалення рішення про негайне виконання рішення по стягненню з відповідача середньомісячного заробітку в сумі 2517 грн. 60 коп. Факт неправомірної затримки виплати належних позивачеві сум, викликав у нього душевні страждання та переживання з цього приводу та можливості утримувати його та його родину, тому він оцінює спричинену його протиправними діями відповідача моральну шкоду 2000грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суми нараховані при звільнені в розмірі 4200 грн. 96 коп., стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 8 433 грн. 96 коп. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмір 2000 грн. 00 коп., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку в розмірі 2517 грн. 60 коп. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, заперечував проти розміру не виплаченої заробітної плати 3189,76 грн., а інша частина виплачена, не погодився з виплатою моральної шкоди, так як вони не підтверджена доказами. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати складає 3189,76 грн. на час звільнення було 4200 грн. 96 коп. (а. с. 18). Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. ч. 4 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною шостою ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається із пояснень сторін спору про розмір нарахованих сум не було і не має крім розміру моральної шкоди. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. ч. 3 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з позовної заяви, позивач не обґрунтував належним чином моральну шкоду в сумі 2000 грн., в той же час, моральна шкода від несвоєчасної виплати значної суми грошей потягла для нього негативні наслідки, призвели до моральних страждань і переживань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає, що порушення його законних та конституційних прав призвели до моральних страждань і змусили до додаткових зусиль для організації свого життя, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з відповідачів 500 грн., що буде еквівалентним завдавним моральним стражданням. Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи визнання відповідачем заборгованості та вже виплачену частково заборговану заробітну плату, те, що відповідач та позивач не мають спору щодо розміру середньої заробітної плати за один робочий день 125,88 грн., та кількість робочих днів, які необхідно враховувати за затримку розрахунку 77 робочих днів, починаючи від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду необхідно стягнути 9692 грн. 76 коп., та моральної шкоди в сумі 500 грн. Судові витрати відповідно до ЦПК слід покласти на відповідача. На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 83, 94, 97, 115 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial