Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання частково незаконним розпорядження органу приватизації та частково недійсним свідоцтва про право власності на житло. В позові посилається на те, що у 1994 році його батьками: [PERSON] та [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS]. На вказану квартиру було видано свідоцтво про право власності на житло від 24 травня 1994 року в якому зазначено, що квартиру [ADDRESS], передано в приватну власність громадянину [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вказує, що на час приватизації квартири [PERSON], був неповнолітнім (16 років) та зареєстрований разом з батьками, однак на той час з ними не проживав. Та у зв'язку з тим, що позивач був неповнолітнім і зареєстрований разом із батьками у спірній квартирі то заяву на приватизацію квартири від нього подали батьки. Зазначає, що на даний час він бажає отримати житло від держави, але не може претендувати на поліпшення житлових умов, оскільки має частку в приватизованій квартирі [ADDRESS]. Тобто участь позивача як неповнолітнього у приватизації призвела до негативних наслідків та звузила його права при подальшому використанню своїх житлових прав. Просить суд, визнати частково незаконним розпорядження органу приватизації та частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 24 травня 1994 року на квартиру [ADDRESS], видане на підставі розпорядження органу приватизації № 37 від 24.05.1994 року в частині визнання [PERSON] співвласником вищезазначеної квартири. Скасувати запис в свідоцтві про право власності на житло від 24 травня 1994 року про те, що [PERSON] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності квартира [ADDRESS]. Припинити право власності за [PERSON] на спільну квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та годину розгляду справи, про що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Із свідоцтва про право власності на житло № 37 від 24.05.1994 року, вбачається, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної власності гр. [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорта ОБТІ, квартира за адресою: [ADDRESS], знаходиться у власності [PERSON] (а.с. 7). Згідно з ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. У відповідності до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із ч. 6 ст. 203 ЦК України, вбачається, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки перебування позивача у статусі співвласника квартири, яке було закріплено за ним до повноліття, погіршує його становище, що звужує право останнього на використання житлових прав, оскільки він має частку в приватизованій квартирі, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Куруючись ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 203, 215, 217, ЦК України, ст.ст. 4, 7, 8, 141, 223, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved