Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 03.12.2009 між ним та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання до 03.12.2014 укласти з позивачем договір купівлі - продажу 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « [INFO] » літера «А» з літнім майданчиком та підсобним приміщенням літера «Б», мостіння №1, загальною площею 384,7 кв. м , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконала на себе зобов`язання, передбачені цим договором та не уклала договір купівлі-продажу вказаного об`єкту до вказаного в договорі строку, у зв`язку з чим він в серпні 2017 року з вимогою щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в попередньому договорі, дійсним, звернувся до Голопристанського районного суду. В ході розгляду даної справи позивач змінив свої позовні вимоги на стягнення з [PERSON] грошових коштів, які остання отримала за цим договором. Після подання позову до суду, [PERSON] 15.08.2017 подарувала належну їй 1/2 частину фотомагазину з кафе-бару « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своїй дочці - [PERSON] . Позивач, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не мала права відчужувати належну їй 1/2 частину вказаного нерухомого майн, т. я. на момент дарування в неї були зобов`язання, передбачені п. 3.1. попереднім договором від 03.12.2009, відповідно до якого зобов`язання по договору припиняються їх виконанням, просить суд визнати договір дарування 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « [INFO] » літера «А» з літнім майданчиком та підсобним приміщенням літера «Б», мостіння №1, загальною площею 384,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 15.08.2017 та посвідчений нотаріально - недійсним. Відповідно до клопотання представника позивача [PERSON] про доповнення позовних вимог, що надійшло до суду 06.02.2019, представник позивача просив прийняти доповнення до позовної заяви, а саме вказавши як на додаткову підставу (визнання спірного договору дарування внаслідок його фіктивності). Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.01.2019 відкрито провадження у цивільній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.01.2019 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та в порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/2 частину фотомагазину з кафе-баром, магазином « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.06.2019 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Андруневич В. М. та позивач [PERSON] позов підтримали в повному об`ємі з підстав, викладених у тексті позовної заяви та доповненні до позовних вимог, просили задовольнити. В судовому засіданні представники відповідачіів адвокати Шишкіна І. В. та Зіновкіна О. П. позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень представники відповідача пояснили, що відповідно до ст. 635 ч.3 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не надасть другій стороні пропозицію про його укладення. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання та договір укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину. Посилаючись на те, що в судовому засіданні не встановлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження: факту порушення оспорюваним правочином прав або законних інтересів позивача, а отже підстав звернення до суду, саме як заінтересованої особи, наявності норми, а саме, яким законодавчим актом, передбаченим ч. 1 ст.203 ЦК України не відповідав оспорюваний правочин в момент його укладення, а також наявності будь-яких зобов`язань з боку відповідача , що в законному порядку забороняли чи перешкоджали б їй розпоряджатися майном, представники позивача просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Вислухавши обґрунтування сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 15.08.2017, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання отримала в дар від [PERSON] 1/2 (одну другу) частку житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статті 717 ЦК України, договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що правовідносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] були з 2009р. по 2014р. Ця обставина встановлена постановою Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2018, тобто з моменту укладення попереднього договору 03.12.2009 та зобов`язання сторін в майбутньому до 03.12.2014 укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як вбачається з матеріалів справи, жодних вимог з моменту укладення попереднього договору до 03.12.2014 та після припинення попереднього договору позивач до відповідача [PERSON] не заявляв. Позивач зазначає та не заперечує тієї обставини, що стосовно не укладення договору купівлі-продажу спірного майна, останній реалізував своє право щодо спірного об`єкта шляхом стягнення грошової компенсації за відмову [PERSON] укласти договір купівлі-продажу, а отже зобов`язання щодо купівлі-продажу 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « [INFO] » по [ADDRESS] у відповідача [PERSON] припиняється. Також, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що з вимогою про повернення боргу позивач звернувся 13.02.2018, вже під час розгляду справи судом (заява [PERSON] про зміну предмету позову від 13.02.2018) та позовна заява про стягнення грошових коштів від 13.02.2018 (а. с. 108, 109). Обов`язок повернути кошти в сумі 548401,54 грн. у [PERSON] виник на підставі постанови Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2018, а договір дарування був укладений 15.08.2017 (а. с. 16-19). За таких обставин відсутні підстави вважати, що власник спірного майна [PERSON] розпорядилася ним з метою ухилитися від виплати боргу. Підставою недійсності договору дарування позивач вважає (відповідно до клопотання про доповнення до позовної заяви) його фіктивність, оскільки ніби то він не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Проте таке ствердження спростовується фактичними обставинами справи: а саме, тими обставинами, що вищезазначене майно відповідач [PERSON] використовувала для здійснення підприємницької діяльності, яку на сьогодні припинила та відповідно до договору дарування передала дочці нерухоме майно, яка відкрила підприємницьку діяльність та використовує зазначене майно на цілі своєї діяльності, сплачує податки, тощо. Таким чином настали наслідки, передбачені договором дарування, які сторони і досягли внаслідок його укладення. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. З наведених обставин, суд вважає, що відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання, а також укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частин 1, 2 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. На думку суду, стороною позивача в судовому засіданні не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний договір дарування за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та є таким, який укладений з порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами 215 цього кодексу є підставою для визнання його недійсним. Ретельний аналіз встановлених в суді обставин свідчить про те, що відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання наслідків, передбачених договором дарування, яких сторони укладення договору і досягли внаслідок його укладення. На підставі наданих суду доказів суд приходить до висновку, що укладений договір був укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину, а тому він не може бути визнаний недійсним. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору дарування, укладеного 15.08.2017 між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , відсутні. Тому у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч. 9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно за ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed