Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру він набув на підставі договору дарування від 30.10.2007 року. У його квартирі крім нього зареєстрована колишня дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Марганецького міського суду від 21.08.2012 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Відповідачі у належній йому квартирі не проживають з листопада 2012 року, вони переїхали жити до її батьків, а 19.06.2013 року виїхали за межі України. [PERSON] з 2012 року участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує. Добровільно відповідач [PERSON] знятися з реєстраційного обліку у квартирі відмовляється. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду були повідомлені судом належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, проти визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом не заперечувала, заперечувала проти визнання [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою. Суд, вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.1 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідність ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. У відповідність ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Позивач [PERSON] ставить питання про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, але [PERSON], [INFO], є малолітньою дитиною, та відповідно п. 2.3 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів»відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Оскільки відповідачка [PERSON] зареєстрована у квартирі позивача разом з неповнолітнім сином [PERSON], тому вони не можуть бути визнані втратившими право користування житлом. За таких обставин та в інтересах неповнолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed