Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 02.05.2019 року, посилаючись на те, що 02 травня 2019 року [PERSON] надано позику [PERSON] у розмірі 9000,0 Євро для споживчих потреб для здійснення капітального ремонту квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . У відповідності до умов п.1.1 Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику не пізніше 20 червня 2019 рокуу у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. На теперішній час сума позики не повернута. Позикодавець [PERSON] неодноразово просив повернути борг, але позичальник [PERSON] відмовляється від виконання обов`язків. Станом на дату звернення позивача до суду, відповідач позику не повернув. Сума позики на день звернення до суду складається з заборгованості за тілом позики у розмірі 9000,0 Євро, боргу зі сплати відсотків у розмірі 1048,0 Євро, пені у розмірі 48423,08 гривен, заборгованість зі сплати 3% річних у сумі 4283,0 гривен та індекс інфляції 1843,15 гривен. В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності. Додатково подане уточнення розрахунку пені, згідно якого сума вимог зменшена. Станом на 18 березня 2020 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Проаналізувавши матеріали справи, оглянувши копію договору позики від 02.05.2019 року та розписки, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 02.05.2019 року обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 02 травня 2019 року, [PERSON] надано позику [PERSON] у розмірі 9 000,00 (Дев`ять тисяч) Євро для споживчих потреб для здійснення капітального ремонту квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором та розпискою від 02.05.2019 року. . У відповідності до умов и.1.1 Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику не пізніше 20 червня 2019 року у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. Згідно до умов п.1.2 Договору позики, повернення позики гарантується надходженням коштів в термін до 20 червня 2019 року від родичів Позичальника, що будуть зараховані на рахунок Позичальника № [NUMBER], що відкритий у ПАТ «Банк ВОСТОК» у м.Одесі. Згідно до умов п.2.3. Договору позики, сплата процентів за цим Договором здійснюється щомісячно до дня повернення позики у розмірі 131,00 (Сто тридцять один) Євро. Відповідно до умов п.3.1. Договору позики, позика надана на строк до 20 червня 2019 року. Відповідно до ч. І ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.І ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмові формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з метою забезпечення зобов`язань між Позивачем та Відповідачем була укладена письмова угода - договір позики від 02 травня 2019 року, який був власноруч підписаний Сторонами цього договору з наданням [PERSON] розписки про отримання [PERSON] позики від [PERSON] у сумі 9 000,00 (дев`ять тисяч) Євро на строк до 20 червня 2019 року, зі сплатою процентів щомісячно у розмірі 131,00 Євро, а у випадку порушення умов Договору також підлягає сплата пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та повернення боргу з індексом інфляції. Суд встановлює, що зазначена угода є договором позики. Згідно до ч.І ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до припису до ч.І ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до припису ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є підставою і правовою формою регулювання позикових відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов`язання повернути їх в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передову власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України, на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строки на які надавалася позика встановлені п.3.1. Договору позики, яким встановлено, що позика надається на строк до 20 червня 2019 року, при цьому у п.1.2 Договору позики позивач та відповідач досягли згоди що у випадку надходження коштів на рахунок Позичальника [NUMBER] ), що відкритий у ПАТ «Банк ВОСТОК» у м. Одесі, позичальником буде повернута позика. Але, як вбачається з «Виписки по рахунку приватного клієнта № [NUMBER] за Розрахунковий період з 03.06.2019 по 30.06.2019» кошти надійшли ще 19 червня 2019 року і станом на 01 грудня 2019 року ці кошти так і знаходяться на рахунку Відповідача U [PERSON] , що підтверджується «Випискою по рахунку приватного клієнта [NUMBER] за Розрахунковий період з 01.11.2019 по 30.11.2019». Окрім того, згідно до п.5.4 Договору позики Відповідач у випадку порушення строку повернення позики вказаного в п.п. 2.1,2.2,2.3,3.1 цього Договору, зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також щомісячні проценти у розмірі 131,00 (Сто тридцять одна) Євро, та пеню в розмірі Подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки виконання зобов`язання від розміру позики. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що станом на 12.12.2019 року заборгованість [PERSON] за договором позики від 02.05.2019 року за період з 02.05.2019 року по 12.12.2019 року складається з заборгованості за тілом позики у розмірі 9000,0 Євро, боргу зі сплати відсотків у розмірі 917,0 Євро (за сім місяців), пені у розмірі 41823,17 гривен (за час прострочення з 21.06.2019 року по 12.12.2019 року). Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином, взяті на себе за договором позики від 02.05.2019 року зобов`язання, на вимогу позикодавця повинен сплатити останньому заборгованость за тілом позики у розмірі 9000,0 Євро, боргу зі сплати відсотків у розмірі 917,0 Євро, пені у розмірі 41823,17 гривен. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і задовольняє їх частково. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за договором позики від 02.05.2019 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до п.5.4 договору позики від 02.05.2019 року при порушенні Позичальником строку повернення позики вказаного в п.в. 2.1,2.2.,2.3,3.1 індексу інфляції за весь час прострочення, а також щомісячні проценти у розмірі 131,0 Євро, та пеню в розмірі Подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання від розміру позики. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору від 02.05.2019 року, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №564/2199/15-ц. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, визначивши загальну суму стягнення за договором позики від 02.05.2019 року, яка складається з заборгованості за тілом позики у розмірі 9000,0 Євро, боргу зі сплати відсотків у розмірі 917,0 Євро, пені у розмірі 41823,17 гривен. На підставі викладеного та

Outcome: partial