Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить визнати, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кременчук Полтавської області таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності, що розташований за адресою [ADDRESS] . При оформленні будинку на себе та отримання технічного паспорту на будинок позивач дав згоду на реєстрацію в ньому сина своєї дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] .Згідно довідки про склад сім`ї в будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , власник будинку; [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син дружини.Відповідач по справі [PERSON] за даною адресою зареєстрований з 22 березня2010 року.В 2016 році відповідач зібрав свої особисті речі та виїхав мешкати в невідомому напрямку, можливо до Росії.В домоволодінні його особистих речей не має, за комунальні послуги не сплачував, кореспонденції та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходило, не приймав участі в поточному ремонті будинку також з його боку жодного разу не було запропоновано матеріальної допомоги для ремонту будинку. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.02.2010 витягу з державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2010, житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї від 28.05.2019 №02-22/1075 виданої Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач по справі [PERSON] за даною адресою зареєстрований з 22 березня2010 року.В 2016 році відповідач зібрав свої особисті речі та виїхав мешкати в невідомому напрямку.В домоволодінні його особистих речей не має, за комунальні послуги не сплачував, кореспонденції та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходило, не приймав участі в поточному ремонті будинку. Факт не проживання в домоволодінні за адресою [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час та відсутності особистих речей відповідача підтверджується актом від 24.05.2019 депутата Русько - Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Ключка О.В. Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Так, відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в належному позивачу житловому приміщенні залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved