Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський (далі - КЕВ м. Володимир-Волинський), про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання поновлення на квартирному обліку. Позов обґрунтує тим, що вона проходив військову службу у Збройних Силах України в період з 07 грудня 1992 року по 17 серпня 2018 року. Брав участь в антитерористичній операції у Донецькій і Луганській областей, має статус учасника бойових дій. У 2018 році був звільненим із військової служби у запас, відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини 5 статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто із закінченням строку військової служби за контрактом, що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) № 190 від 20 серпня 2018 року. Згідно вищезазначеного наказу, календарна вислуга років позивача у Збройних силах України на момент його звільнення становила понад 25 років. Також, зазначає, що він постійним житлом на момент звільнення не забезпечувався. Починаючи з 17 листопада 2008 року позивач був зарахованим на квартирний облік на загальну чергу, а з 07 квітня 2015 року на першочергову чергу отримання житла. У квітні 2021 року позивач отримав повідомлення т.в.о командира військової частини [NUMBER] про зняття його з квартирного обліку. До листа було долучено копію витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №12 від 07 грудня 2020 року. Згідно зазначеного документа його було знято з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання при військовій частині [NUMBER] із посиланням на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, із вищезазначеним рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] він не погоджується, вважає дії відповідача протиправними. Свою незгоду аргументував тим, що має на право на отримання житла, покликаючись на положення ст.47 Конституції України, за якими кожному гарантується мати право на житло, а громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Крім того, вказав на норми законодавства, за якими він як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі понад 20 років, перебував на законних підставах на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, повинен бути забезпеченим квартирою. На підставі наведеного просив суд: 1. визнати протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо зняття його з квартирного обліку відповідно до протоколу №12 житлової комісії військової частини [NUMBER] від 07 грудня 2020 року та наказу командира військової частини [NUMBER] від 09 грудня 2020 року, № 1037. 2. скасувати протокол засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] № 12 від 07 грудня 2020 року та наказ командира військової частини [NUMBER] від 09 грудня 2020 року, № 1037, в частині зняття його з квартирного обліку. 3. зобов`язати військову частину [NUMBER] поновити його, зі складом сім`ї одна особа, на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 17 листопада 1996 року та першочерговій черзі з 07 квітня 2015 року за тим же номером у списку. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду з викликом сторін. 13 травня 2021 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення третьої особи КЕВ м. Володимир-Волинського за змістом якого він позов заперечив. Вказав, що за ч.9 ст.12 Закону, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Разом з тим, позивач звільнений з військової служби у запас згідно п.2 п.п «к» ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 р., №2232-ХІІ, у зв`язку із закінченням строку контракту. Оскільки підставою для звільнення в запас позивача було припинення контракту про проходження військової служби, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, - на момент звільнення позивача з військової служби були відсутні підстави для залишення її на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військовій частині, а тому дії відповідача щодо зняття позивача з квартирного обліку відповідно до протоколу житлової комісії військової частини [NUMBER] від 07 грудня 2020 року № 12 були правомірними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю послався на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях третьої особи. Представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача) в судове засідання не з`явилась, окремо подала заяву про проведення судового розгляду справи без її участі, просила у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] з 07 грудня 1992 року по 29 листопада 1994 року та з 13 березня 1995 року по 20 серпня 2018 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Звільнений з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) відповідно до пункту 2 частини 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Даний факт у справі підтверджено витягом з наказу командира військової чатсини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20 серпня 2018 року. Із витягу з протоколу № 23 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 28 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] зараховано на квартирний облік у загальну чергу на отримання житла з 17 листопада 2006 року, а на квартирному обліку для першочергового забезпечення він перебував з 07 квітня 2015 року. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 190 від 20 серпня 2018 року підтверджується, що [PERSON] за період проходження служби у військовій частині [NUMBER] житловою площею для постійного проживання від Міністерства оборони України не забезпечувався. Цим же наказом командира військової частини [NUMBER] [PERSON] було виключено із списків особового складу військової частини, тобто звільнено з військової служби у запас на підставі пункту 2 підпункту «к» частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із припиненням контракту. Судом встановлено, що на момент звільнення [PERSON] з військової служби його календарна вислуга років у Збройних Силах України становила повних 25 років, що також підтверджено розрахунком № 510 вислуги років військовослужбовця на пенсію. Із витягу з протоколу № 12 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 07 грудня 2020 року встановлено, що [PERSON] виключено з усіх черг квартирного обліку, що також підтверджено витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] № 1037 від 09 грудня 2020 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10\~цієї статті. На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Відповідно до пункту 24 цього Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час зняття позивача з квартирного обліку) було передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пунктом 30 вищевказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 р. (справа №683/2197/18), котрий відповідно до ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Більше того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, пункт 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» змінено та викладено у новій редакції. За даною нормою, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. На підставі ст.5 ЦК України, дана норма підлягає також застосуванню до спірних правовідносин. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Позивач проходила військову службу понад 20 календарних років та потребувала поліпшення житлових умов. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Оскільки при зарахуванні [PERSON] на квартирний облік на отримання житла та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було, під час проходження військової служби та на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов, календарна вислуга років у Збройних Силах України становить понад 25 років, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, тому суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача про зняття позивача з квартирного обліку та про наявність правових підстав для задоволення позову. Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача про зняття позивача з квартирного обліку, тому на думку суду з метою ефективного захисту порушеного права позивача необхідно скасувати протокол засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] № 12 від 07 грудня 2020 року та наказ командира військової частини [NUMBER] від 09 грудня 2020 року, № 1037, в частині зняття [PERSON] з квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, як незаконного, а також зобов`язати відповідача поновити позивача на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 17 листопада 2008 року та першочерговій черзі з 07 квітня 2015 року за тим же номером у списку. Щодо розподілу судових витрат. В силу\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог, інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач заявив три вимоги немайнового характеру та при поданні позову не сплачував судовий збір, зазначивши, що відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Посвідченням серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є учасником бойових дій, а тому відповідно до наведеної норми звільнений від сплати судового збору під час судового розгляду в усіх інстанціях. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01.01.2021 року, тобто календарного року в якому подана позовна заява, прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 гривень. Таким чином, у 2021 році 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 908,00 гривень. Оскільки у позові заявлено три вимоги немайнового характеру, котрі судом повністю задоволені, тому розмір судового збору становить (908,00 грн. х 3) 2724,00 гривень. Беручи до уваги, що розмір судового збору становить 2724,00 грн., позов задоволений повністю і позивач звільнений від сплати судових витрат, тому ці витрати слід стягнути із відповідача на користь держави. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Під час розгляду справи стороною позивача заявлено про стягнення з відповідача, понесених позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 4815 гривень. Відповідачем та третьою особою під час розгляду справи заявлені клопотання про зменшення суми стягнення витрат позивача на отримання правової допомоги у зв`язку з розглядом даної справи через неспівмірність його заявленого розміру і складності справи. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд,\~відповідно до\~ч.3\~цієї статті,\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на\~професійну правничу\~допомогу врегульовано\~статтею 137\~ЦПК України,\~відповідно до\~положень якої,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В силу ч.3, 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено у справі, до моменту звернення в суд позивач [PERSON] із адвокатом Жуком Ю.Б. уклав договір про надання правової допомоги від 14 квітня 2020 року. Даний договір долучений до матеріалів справи. У відповідності до п.1 даного договору сторони погодили участь адвоката Жука Ю.Б. у цивільній справі за позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновлення на квартирному обліку. Проте, як встановлено у справі позивача було виключено з квартирного обліку лише 07 грудня 2020 року, отже долучений до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 14 квітня 2020 року не може бути належним доказом у справі. Суд приймає до уваги можливість описки у договорі, оскільки за змістом ордеру ВЛ № 066644 адвокат Жук Ю.Б. брав участь у справі саме у зв`язку з укладенням договору від 14 квітня 2021 року, проте долучений до справи акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2021 року містить посилання також не на договір від 14 квітня 2020 (2021) року, а на договір від 22 березня 2021 року, якого до справи долучено не було. В той же час суд звернув увагу і на невідповідності поданого розрахунку, в якому зазначена вартість послуг адвоката при додаванні сум становить 3940, 20 грн., а не 4815, 80 грн., що вказує на необґрунтованість даного розміру понесених судових витрат. На переконання суду, надана позивачу його представником - адвокатом Жуком Ю.Б. правова допомога була спрямована на захист прав та інтересів позивача від порушення відповідачем, вказані права позивача були визнані судовим рішенням у справі та поновлені. Проте, факт та розмір витрат, які поніс позивач на правову допомогу у справі, є суперечливими та не підтвердженими належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Outcome: approved