Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він має на праві спільної часткової власності 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Співвласниками будинку є відповідачі у справі. Позивач [PERSON] вказує, що має намір продати свою частину будинку та звернувся до співвласників будинку, для укладення договору щодо виділення в натурі його частини будинку, однак відповідачі проігнорували його прохання, тому на підставі викладеного він змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд: Провести виділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності та визнати за ним [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , що складається з кімнат: хол площею 32,3 кв. м., санвузол площею 2,4 кв. м., кладова площею 7,4 кв. м., кухня 20,4 кв. м., житлові кімнати площами 22,7 кв. м., 30,4 кв. м., 35,3 кв. м., прихожа площею 20,7 кв. м., всього загальною площею 171,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв. м. Припинити за ним [PERSON] право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява, в якій він просить суд ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить не застосовувати фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.29). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.21,28), причини неявки суду не повідомила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.20,25), причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.19,27), причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.18,24), причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 211, 223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] має на праві спільної часткової власності 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом видане 05.10.2016 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчук Л.П. (а.с.5), копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 703 907 39 від 12.10.2016 року (а.с.6) Співвласниками будинку є відповідачі у справі, яким на праві власності також належать відповідні частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією листа № 240 виданого КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» 04.02.2021 року (а.с.12). Позивач [PERSON] має намір продати свою частину будинку та звернувся до співвласників будинку для укладення договору щодо виділення в натурі його частини будинку, однак відповідачі проігнорували його прохання Відмова відповідачів від досудового врегулювання спору порушує право позивача на користування своїм майном, тому [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] порушується відповідачами, оскільки ніхто не може бути позбавлений права розпоряджатися своїм майном, тому позовні вимоги позивача потрібно задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved