Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати виконавчий напис № 14041 від 23.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. про стягнення з нього несплачених в строк відповідно до умов кредитного договору грошових коштів в сумі 10932,11 грн, посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог зазначив, що нотаріусом не було жодних підстав для застосування пункту 2 Переліку № 1172 від 29.06.1999, оскільки цей пункт на час вчинення виконавчого напису не діяв, бо постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014. Зі змісту виконавчого напису неможливо встановити, на якому документі він вчинений, чи надавався нотаріусу оригінал кредитного договору. Неможливо також встановити. чи надавались банком нотаріусу документи на підтвердження отримання кредитних коштів та користування такими коштами, розміру боргу, тощо, тобто документів, що свідчать про наявність та безспірність заборгованості. Крім того, кредитний договір нібито укладений між позивачем та банком. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» не було стороною зазначеного договору та не мало до нього жодного стосунку, однак за вчиненням виконавчого напису звернулося товариство, а не банк. У виконавчому написі нотаріус зазначив про правонаступництво товариства після банку. однак позивач, як сторона кредитного договору, жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором не отримував. До того ж нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у наявності повідомлення банком/товариством позивача про наявність заборгованості за кредитним договором, як і не пересвідчився у відсутності спору на час пред`явлення вимоги, чим порушив п.п. 2.3, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, статті 87,88 Закону України «Про нотаріат», тому позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича надати суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 14041 від 23.07.2020, про стягнення із [PERSON] несплачених в строк відповідно до умов кредитного договору грошових коштів в сумі 10932,11 грн. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року за клопотанням позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 14041 від 23.07.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 10932,11 грн, у виконавчому провадженні № 62756757 відкритого 07.08.2020. В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки. Представник відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відзиву на позов не подав. Треті особи приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. письмових пояснень до суду не надали. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] за кредитним договором № R171.0080262 від 16 червня 2016 року, укладеним з Публічним Акціонерним Товариством Банк «ТРАСТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». заборгованості за період з 04 червня 2019 року по 07 березня 2020 року в сумі 10 432,11 грн. (прострочену заборгованість за сумою кредиту 7 207,63 грн., прострочену заборгованість за комісією 1 259,74 грн., прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 664,74 грн., строкову заборгованість за штрафами і пенями в сумі 300,00 грн.) та за вчинення виконавчого напису суму 500,00 грн. (а.с. 9 - копія напису). У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. До суду на виконання ухвали від 02 жовтня 2020 року, приватним нотаріусом Гораєм О.С. надано копії матеріалів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, а саме: кредитного договору, укладеного 16 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Банк «ТРАСТ» та [PERSON] (з нечитаємими умовами договору) про надання споживчого кредиту строком на 365 днів; заяви про вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»; виписки з особового рахунку за кредитним договором; списку рекомендованої поштової кореспонденції від 15.07.2020; договору № БТ-ПВ-01 про відступлення прав вимоги від 04 червня 2019 року, укладеного між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» з реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами. Разом з тим, докази на підтвердження отримання позивачем (боржником) повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № R171.0080262 від 16 червня 2016 року, укладеним між Публічним Акціонерним Товариством Банк «ТРАСТ» та [PERSON] , нотаріусом до суду не надано, а отже і нотаріусу відповідачем не надавалось. Відповідачем також порушено положення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, відповідно до якого вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Так, згідно наданих до суду копій матеріалів щодо вчинення спірного виконавчого напису, боржнику 15.07.2020 відправлено стягувачем поштове повідомлення рекомендованою кореспонденцією, однак з поданих документів не вбачається, що саме відправлялось [PERSON] , якого змісту претензія чи вимога. До того ж відправка кореспонденції відбулась 15 липня 2020 року, а виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено 23 липня 2020 року, всього лише через 8 днів після відправки кореспонденції. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 № 645/1979/15-ц (14-706цс19) звернула увагу, що наведена в підпункті 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку норма, спрямована на фактичне повідомлення боржника аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Водночас судом встановлено, що ТОВ «ФК Сіті Фінанс» не довело належними та допустимими доказами направлення та отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова ВП ВС в постанові від 23.06.2020 № 645/1979/15-ц (14-706цс19). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 840,80 грн. та 420,40 грн., сплачених ним при подачі позову та за заяву про забезпечення позову (а.с. 1, 22), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Згідно частин сьомої. восьмої ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 02 жовтня 2020 року протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved