Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 06 листопада 2010 року в виконавчому комітеті Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області між ним та [PERSON], [INFO], актовий запис №6. Малолітню дочку, [PERSON], [INFO], залишити на вихованні відповідачці. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06 листопада 2010 року він разом з відповідачкою, уклали шлюб, який зареєстрували в виконавчому комітеті Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №6. Від даного шлюбу в них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. У них з відповідачкою різні характери, різні погляди на життя, через що між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. В зв'язку з цим він втратив до [PERSON] почуття поваги та кохання, їхня сім'я розпалася та існує формально, примирення між ними неможливе. За таких обставин, вважає подальше спільне життя з відповідачкою неможливим, воно буде суперечити їхнім інтересам. Їхній шлюб остаточно розпався і зберегти його неможливо, а тому змушений звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представника [PERSON], позов підтримали, просили такий задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що сторони вступили в шлюб 06 листопада 2010 року, який зареєстровано в виконавчому комітеті Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №6 та 28 січня 2017 року повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Згідно з ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім'ї є стійким, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, з січня 2017 року проживають окремо один від одного. Судом вживалися заходи спрямовані на примирення сторін, зокрема надавався строк на примирення. Однак такого не відбулося. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також, судом встановлено, що від спільного шлюбу в сторін народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи. Сторонами не заперечується, що на даний час малолітня проживає з матір'ю. Відтак, суд приходить до переконливого висновку, що саме відповідачка по справі [PERSON], як мати, зможе забезпечити для дитини гармонійний розвиток, зростання у розумінні під належною опікою, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, оскільки як встановлено в судовому засіданні протягом останніх років відповідально з цим справлялась. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розірвання шлюбу та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що, в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними, цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, внаслідок чого шлюб між сторонами слід розірвати, залишивши після розірвання шлюбу прізвище відповідачки без змін. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки в користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved