Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що йому належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але не проживає відповідач по справі. Вказує, що реєстрація відповідача порушує його право власності на нерухоме майно, перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися житловим будинком. На підставі, наведеного, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком в [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи, зокрема довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб від 12.02.2019 року № 236, вбачається, що позивач є власником житлового будинку в [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач по справі [PERSON] (а.с.6). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як визначено статтею 72 УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З акту обстеження щодо фактичного проживання від 20.02.2019 року вбачається, що відповідач з 1999 року за адресою: [ADDRESS] не проживає, тому і відповідно її реєстрація в будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому суд вважає, що відповідач втратила право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, визнати відповідача такою, що втратила право на користування жилим будинком в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в цьому будинку понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved