Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 22 грудня 2010 р. між ним та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений розпискою, яку відповідач написав власноручно. У відповідності до договору відповідач брав у позику у позивача гроші в сумі 119 000 грн. 00 коп. і зобов'язувався їх повернути, строк повернення коштів зазначений не був. 10 січня 2014 р. на адресу відповідача була направлена вимога, яка отримана відповідачем 14 січня 2014 р., в якій позивач вимагав в 7-ми денний термін повернути кошти. Відповідь на зазначену вимогу так і не була отримана. Станом на день подання позовної заяви гроші так і не повернуті, а сума заборгованості по договору позики, що підтверджується розпискою відповідача від 22 грудня 2010 р. складає 119 000 грн. 00 коп. і на неї підлягають нарахуванню інфляційні витрати в розмірі 3332 грн. 00 коп. та 3 відсотки річних в розмірі 751 грн. 36 коп. Окрім того, 29 листопада 2013 р. відповідач отримав від позивача в якості завдатку в рахунок продажу ? частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], грошові кошти в розмірі 100 000 грн. 00 коп. Зазначений факт підтверджується розпискою відповідача від 29 листопада 2013 р. 23 грудня 2013 р. відповідач направив на адресу позивача лист, в якому повідомив, що відмовляє в продажі ? частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти, з урахуванням приписів ст.571 ЦК України, в сумі 200 000 грн. 00 коп. Таким чином, на день подання даної позовної заяви, загальний борг відповідача перед позивачем становить 323 083 грн. 36 коп. В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили вищевикладене, просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 319 000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 3332 грн. 00 коп. та 3 відсотки річних в розмірі 751 грн. 36 коп., також просив стягнути з відповідача на його користь витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 3230 грн. 83 коп. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково. При цьому він пояснив, що розписка від 22.12.2010 р. містила графік погашення боргу, який він добросовісно виконував. Але на сьогодні позивач знищив частину аркуша, де знаходились відмітки про часткове погашення боргу, і він позбавлений можливості довести це. Розписка від 29.11.2013 р. була написана ним лише , як гарантія домовленості про наступну купівлю - продаж частини нежитлової будівлі в [ADDRESS], а фактичної передачі грошей не було. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином суд вважає, що сума боргу за розпискою від 22.12.2010 р. (а.с.8), яка, підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами, підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми ( 119 000 грн. боргу по борговій розписці, 3332 грн. інфляційних витрат, 751,36 грн. - 3% річних). Стосовно вимог про стягнення 200 000 грн. по розписці від 29.11.2013 р. (а.с.10), як подвоєної суми завдатку, суд виходить з наступного. Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Грошові кошти отримані позивачем без нотаріального посвідчення угоди про передачу грошей в рахунок платежів, договір купівлі - продажу також не складався, тому дані суми не можуть бути визнані завдатком, як це вказує позивач, а являються авансом. Аванс, тобто сума передана позивачем відповідачу виконувала лише функцію платежу. Дана сума - 100 000 грн. підлягає поверненню незалежно від причини невиконання договору купівлі - продажу. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК Україна кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав належних, допустимих, обґрунтованих доказів посиланням на написання ним розписки від 29.11.2013р. без фактичного отримання 100 000 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial