Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою у якій просить розірвати договір про ремонт нежитлового приміщення від 08.04.2015 року, що укладений між ним та [PERSON]. В подальшому [PERSON] збільшив позовні вимоги у яких просить розірвати договір про ремонт нежитлового приміщення від 08.04.2015 року, що укладений між ним та [PERSON] та визнати право власності за ним на нежиле приміщення № 22 а за адресою: 01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 18/2, загальною площею 47,5 кв.м. Свої вимоги [PERSON] вмотивовує тим, що він уклав 08.04.2015 року Договір про ремонт нежитлового приміщення з [PERSON] Предметом Договору було проведення Відповідачем ремонту нежитлового приміщення № 22а за адресою: 01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 18/2 у відповідності до проектно-кошторисної документації та за рахунок Позивача. Пунктом 3.3. Договору визначено, що Відповідач забезпечує закінчення проведення ремонтних робіт у строк 5 календарних місяця за умови повного та своєчасного фінансування будівництва Замовником. Тобто у строк до 08.09.2015 року. Пунктом 2.3. Договору визначено, що вартість робіт складає 100000 (грн. 00 коп. Пунктом 3.4. Договору встановлено, що Позивач проводить фінансування ремонтних робіт за наступним графіком: протягом 10 календарних дня після підписання Договору сплачує 40 % від вартості будівництва; решта 60 % від вартості будівництва сплачується рівними частками протягом 3 місяців. Після підписання Договору, 08.04.2015 року, Позивачем було сплачено авансовий внесок в розмірі 40000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою. Позивач одразу ж розпочав ремонтні роботи нежилого приміщення, але через декілька місяців зупинив роботи, вимагаючи від Позивачів сплатити усю суму по договору та збільшити її у декілька разів, оскільки ринкова вартість будівельних матеріалів суттєво збільшилась. Позивач не погодившись з вимогами [PERSON] про збільшення витрат на проведення ремонтних робіт, направив йому 20.07.2015 року додаткову угоду про розірвання Договору. [PERSON] вказану додаткову угоду проігнорував, приміщення Позивачеві не повернув. Згідно пункту 12.5 у разі коли Сторони Договору не досягли згоди щодо внесення змін або розірвання Договору чи у разі неодержання відповіді в установлений строк з урахуванням часу поштового обігу, зацікавлена Сторона може звернутися до суду. Зазначені обставини змусили Позивача звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів за статтями 626, 638, 652, 653 ЦК України, а саме з позовом про розірвання Договору про ремонт нежитлового приміщення від 08.04.2015 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] Однак після отримання первісного позову, [PERSON] змінив вхідні двері та замки на них, відмовляється допускати до нежитлового приміщення № 22а за адресою: 01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 18/2 Позивача, мотивуючи це тим, що у Позивача відсутні правовстановлюючий документ на вказане приміщення. Позивач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмовий відзив, у якому просив визнати за позивачем право власності, позов визнав заперечень не має. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2013 року, що видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (дата та час реєстрації 19.03.2013 року 13:06:46). До складу спадкової маси входить також підвальні нежитлові приміщення які є невідємною частиною квартири [ADDRESS]. За зверненням Позивача сертифікованою організацією виготовлено технічний паспорт нежитлового приміщення № 22а за адресою: 01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 18/2, згідно якого загальна площа приміщення складає 47,5 кв.м. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи вище наведенні положення закону та те, що спірне майно перебувало у користуванні та розпорядженні позивача то суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved