Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 4000,00 доларів США. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2017 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою позичальника від 21.09.2017 року. Відповідно до договору позики позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 11800,00 доларів США, а позичальник зобов`язався до 06.10.2017 року повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. На час подання позову до суду, [PERSON] умови розписки не виконав, повністю борг не повернув, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які наведені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Судом встановлено, що 21 вересня 2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 11800,00 доларів США на термін до 06 жовтня 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 21 вересня 2017 року. Судом встановлено, що відповідач частково повертав позичені грошові кошти [PERSON] , проте всієї суми позики не повернув та на час розгляду справи сума заборгованості становить 4000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] , в порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання не виконав та повністю не повернув позивачу [PERSON] позичені грошові кошти у встановлений строк. Згідно з приписами ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормами ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Така правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 686/21857/16-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Встановлено, що борг позивачу в сумі 4000,00 доларів США не повернуто, таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу. Тому, проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позикислід задовольнити та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 4000,00 доларів США. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1116,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved