Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до відповідача - ПАТ «КБ «Фінансові Ініціативи» з позовом про захист прав споживачів, стягнення пені, суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 10.07.2014 року сторони уклали договір банківського вкладу (депозиту) №58-в-17/328920. Згідно умов договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 40000,00 грн. На виконання п. 3.l.1. частини 3 Договору, банк прийняв 10.07.2014 р., а вкладник передав в управління банку грошові кошти у сумі 40000,00 грн. на строк з 10.07.2014 р. по 08.01.2015 р. включно зі сплатою процентів. Після закінчення строку дії договору позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення суми банківського вкладу, проте, домігся повернути лише частину з усієї суми вкладу, зокрема, 10.03.2015 року відповідачем сплачено 23 575,00 грн., залишився не поверненим залишок вкладу в сумі 16 425,03 грн. 23.06.2015 року «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2015 року було прийнято рішення № 121 про запровадження з 24.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». У зв'язку з закінченням 23.10.2015 р. терміну дії тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб проводяться заходи щодо повного технологічного циклу формування переліку вкладників, які мають право на отримання коштів в рамках гарантованої суми відшкодування. У зв'язку з не виконанням умов договору договір банківського вкладу (депозиту) №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року позивач звернувся з позовом до Дніпровського районного суду м. Києва. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року у цивільній справі №755/5381/15-ц було частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, вирішено стягнути з ПАТ «КБ«Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] частину не повернутого вкладу за договором банківського вкладу №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року в сумі 14 125,80 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3 332,50 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 160,81 грн., пеню за невчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 2 530,87 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 1 500,50 грн., а всього 21 649,98 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2015 року зазначене рішення залишено без змін. 18.09.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача - [PERSON]. частини неповернутого вкладу за договором банківського вкладу №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року. Проте, з 12.05.2015 року і станом на 13.11.2015 року з боку ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача так і не були повернуті грошові кошти. Відповідно до п. 3.1.4 ч. 3 Договору, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику повинно бути здійснено повністю. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені обставини, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання рішення суду в сумі 3 920,94 грн., інфляційні витрат в сумі 246,85 грн. та три проценти річних у сумі 214,78 грн., а всього 4 382,57 грн. Уточненою позовною заявою від 01.12.2015 року позивач зазначає, що 26.11.2015 року відповідачем було відшкодовано частину заборгованості, а саме в розмірі 14 117,06 грн. відповідно до заяви на видачу готівки від 26.11.2015 року № 008Т00YIEV (а.с. 16), що є підставою для стягнення з ПАТ «КБ «Фінансові Ініціативи» решти пені в розмірі 4 125,27 грн., інфляційних втрат в розмірі 246,85 грн., трьох процентів річних 228,71 грн., а також стягнення пені, 3% річних, інфляції з суми 7 532,92 грн. (так і не повернутої відповідачем), починаючи з 26.11.2015 року. З вище викладених підстав позивач просив задовольнити позов. В судове засідання позивач не з'явився, проте, направив до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки представників відповідача не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень до суду не направив. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року у цивільній справі №755/5381/15-ц, було частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, вирішено стягнути з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] частину не повернутого вкладу за договором банківського вкладу №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року в сумі 14 125,80 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3 332,50 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 160,81 грн., пеню за невчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 2 530,87 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 1 500,50 грн., а всього 21 649,98 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2015 року зазначене рішення залишено без змін. 18.09.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] частини неповернутого вкладу за договором банківського вкладу №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року. 26.11.2015 року відповідачем було відшкодовано частину заборгованості, зазначену в рішенні суду - а саме в розмірі 14 117,06 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 26.11.2015 року № 008Т00YIEV (а.с. 16) Відповідно до п. 3.1.4 ч. 3 Договору передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів Вкладнику повинно бути здійснено повністю. Згідно із ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язанийсплатити суму боргу з урахуваннямвстановленогоіндексуінфляції за весь час прострочення, а також три процентирічнихвідпростроченоїсуми, якщоіншийрозмірпроцентів не встановлено договором або законом. Як зазначено в абз. 1, 2 п. 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково - про стягнення штрафних санкцій, нарахованих з суми заборгованості 14 125,00 грн. за період часу з 12.08.2015 року по 26.11.2015 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Згідно із ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті. Як вбачається з рішення Дніпровського суду м. Києва від 12.05.2015 року, судом не допускалося негайне його виконання, зазначене рішення оскаржувалося до Апеляційного суду м. Києва і ухвалою від 12.08.2015 року залишено без змін. Враховуючи суму боргу, кількість днів прострочення - 106 днів судом розмір трьох процентів річних становитиме в сумі 123,06 грн. (14 125,00 грн. х 3% /365 х 106 ). Індекс інфляції становитиме в сумі 305,89 грн. ((99,2% х 102,3% х 98,7 % х 102,0 % ) х 14 125,00 грн. - 14 125,00 грн.). Загальний розмір пені за період з 12.08.2015 року по 26.11.2015 року становить 2 012,33 грн. (за період з 12.08.2015 року по 27.08.2015 року складає 371,51 грн. (14 125,00 грн. х 60% / 100% / 365 днів х 16 днів); за період часу з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 585,12 грн. (14 125,00 грн. х 54% / 100% / 365 днів х 28 днів); за період часу з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року - 595,96 грн. (14 125,00 грн. х 44% / 100% / 365 днів х 35 днів); за період із 30.10.2015 року по 26.11.2015 року - 459,74 грн. (14 125,00 грн. х 44% / 100% / 365 днів х 27 днів). У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2 441,28 грн., з яких: 123,06 грн. - три проценти річних, 305,89 грн. - інфляційні нарахування, 2 012,33 грн. пеня. Підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційні витрати за фактично не погашену заборгованість, яка становить 7 532,92 грн. за період з 26.11.2015 року по дату ухвалення рішення по справі - 29.02.2016 року. Як вбачається із заяви на видачу готівки від 26.11.2015 року № 008Т00YIEV, відповідачем відшкодовано позивачу лише заборгованість в розмірі 14 117,06 грн., не відшкодованою залишилася заборгованість за рішенням суду, яка становить 7 532,92 грн. (21 649,98 грн. - 14 117,06 грн.) Враховуючи суму боргу, яка становить 7 532,92 грн., кількість днів прострочення - 95 днів судом розмір трьох процентів річних становитиме в сумі 58,66 грн. (7 532,92 грн. х 3% /366 х 95 днів). Індекс інфляції становитиме в сумі 274,08 грн. ((102,0% х 100,7% х 100,9 % х (за міс. лютий 2016 року не встановлений)) х 7 532,92 грн. - 7 532,92 грн.). Розмір пені за період з 26.11.2015 року по 17.12.2015 року складає 199,78 грн. (7 532,92 грн. х 44% / 100% / 365 днів х 22 дні); за період часу з 18.12.2015 року по 29.02.2016 року - 661,09 грн. (7 532,92 грн. х 44% / 100% / 366 днів х 73 дні). Загальний розмір пені за період з 26.11.2015 року по 29.02.2016 року становить 862,68 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають також частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 195,42 грн., з яких: 58,66 грн. - три проценти річних, 274,08 грн. - інфляційні нарахування, 862,68 грн. пеня. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, - 3 636,70 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Однак, дві сторони звільнені від сплати судового збору, що дає підстави суду віднести судовий зьір на рахунок держави. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial