Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 11.07.2008 року придбав та зареєстрував право власності на транспортний засіб: вантажний рефрижератор марки «Mercedes Benz 1823», 2003 року випуску, шасі [NUMBER] , білого кольору, р.н. [NUMBER] . 30.11.2019 року він передав транспортний засіб у строкове платне користування [PERSON] на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу. Автомобіль передано у користування за актом прийому-передачі транспортного засобу 30.11.2019 року. Пунктом 3.1. Договору найму передбачено, що за користування вказаним в договорі транспортним засобом наймач сплачує наймодавцю щомісячно орендну плату у розмірі 3500 гривень. Остання оплата за користування транспортним засобом була здійснена 30.07.2020 року. Пунктом 5.1 Договору найму передбачено строк дії договору до 31.07.2020 року. Відповідно наймач після закінчення строку дії даного договору не пізніше трьох календарних днів зобов`язаний повернути транспортний засіб у технічно-справному стані. 30.06.2020 року позивач попередив відповідача про необхідність виконання умов договору та повернення транспортного засобу до 03.08.2020 року. Проте, [PERSON] всупереч умовам договору найму до 03.08.2020 року транспортний засіб не повернув та продовжив ним протиправно користуватися. Він неодноразово повідомляв відповідача про протиправність його дій щодо позбавлення права використання транспортного засобу, на які останній не відреагував. На підставі ст.387 ЦК України просив витребувати та вилучити у [PERSON] транспортний засіб: вантажний рефрижератор марки «Mercedes Benz 1823», 2003 року випуску, шасі [NUMBER] , білого кольору, р.н. [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності, а також оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року по справі було відкрито провадження на призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.05.2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 2\~статті 191 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Згідно положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом було встановлено наступні фактичні обставини справи. Так, як вбачається свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб: вантажний рефрижератор марки «Mercedes Benz 1823», 2003 року випуску, шасі [NUMBER] , білого кольору, р.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). 30.11.2019 року між [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу (а.с.9-10). За умовами договору наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування транспортний засіб: вантажний рефрижератор марки «Mercedes Benz 1823», 2003 року випуску, шасі [NUMBER] , білого кольору, р.н. [NUMBER] (пункт 1.1 Договору). У пункті 3.1 Договору сторони погодили, що за користування вказаним транспортним засобом наймач сплачує наймодавцю щомісячно орендну плату, яка становить 3500 гривень. Орендна плата нараховується з дня передачі об`єкта оренди наймачу по день його повернення наймодавцеві. За змістом п.5.1 Договору, договір вступає в дію з моменту підписання та є чинним до 31.07.2020 року. Після закінчення строку дії даного договору або після дострокового його розірвання не пізніше трьох календарних днів наймач зобов`язаний повернути вказаний у п.1.1 транспортний засіб в технічно-справному стані за Актом прийому-передачі, який підписується сторонами даного договору. Факт передачі спірного транспортного засобу за договором найму у користування [PERSON] підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу від 30.11.2019 року (а.с.11). Приписами\~ст. 41 Конституції України\~ регламентовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані положення\~Конституції України\~відображені в ст. ст.\~319,\~321 ЦК України, якими імперативно закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підстави набуття права власності передбачені\~ст. 328 ЦК України,\~згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За змістом ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав . Згідно\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до частини другої\~статті 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як було встановлено судом, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу у визначений договором найму від 30.11.2019 року транспортний засіб: вантажний рефрижератор марки «Mercedes Benz 1823», 2003 року випуску, шасі [NUMBER] , білого кольору, р.н. [NUMBER] . Відповідно до\~статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Цивільним кодексом України\~передбачені засади захисту права власності. Зокрема, відповідно до закріпленого у\~статті 387 ЦК України\~правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. З урахуванням наведених положень Закону, суд вважає, що позивачем було вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується, що саме він є його власником; договір оренди транспортного засобу від 30.11.2019 року, термін дії якого сплив 31.07.2020 року та акт прийому-передачі транспортного засобу від 30.11.2019 року, відповідно до якого транспортний засіб прийняв [PERSON] . Доказів повернення транспортного засобу власнику у відповідності до п.2.3.4 Договору акту прийому-передачу - [PERSON] суду не надав. Враховуючи викладене, а також

Outcome: approved