Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ЦНАП м. Покровська про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він відповідно до договору купівлі-продажу є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним в будинку значаться зареєстрованими два його сини : [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі по справі є членами його сім`ї, проте з березня 2018 року не проживають в будинку без поважних причин, позивач просить їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.05.2019 року залучено в якості 3 особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] , - адвокатом Токарєвої О.Г. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що житловий будинок, що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.1998 року, був придбаний батьками відповідача- [PERSON] під час шлюбу, а саме позивачем та третьою особою [PERSON] , отже,є їх спільною сумісною власністю. На теперішній час в провадженні Красноармійського міськрайонного суду розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вважає, що оскільки, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] і в якому зареєстрований відповідач [PERSON] не є особистою власністю позивача, тому позивач не має права особисто приймати рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Після розірвання шлюбу позивач повідомив йому, його брату [PERSON] та третій особі [PERSON] про те, що вони повинні виїхати з будинку, інакше він буде провокувати скандали. Він, його рідний брат [PERSON] та третя особа [PERSON] через наявність численних конфліктів вимушені були в березні 2018 року виїхати з будинку. В даний час у нього відсутнє особисте житло, проживає разом з матір`ю у бабусі та дідуся, тому вважає порушуються його право на житло. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 43-44). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Токарєва О.Г. надала відзив на позовну заяву , в якому зазначила, що спірне житло є сумісною власністю [PERSON] та позивача по справі. В березні 2018 року по причині постійних принижень з боку позивача він, його брат [PERSON] та мати [PERSON] вимушені були виїхати із спірного житла до іншого житла , розташованого за адресою: [ADDRESS] . В даний час він відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91, початок строку з 25.02.2019 року, кінець - 05.08.2023 рік, тому вважає, що відсутній в спірному житлі з поважних причин. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 103-104). Третя особа [PERSON] надала суду пояснення, в яких зазначила, що спірний житловий будинок був придбаний в період перебування у шлюбі, тому не є особистою власністю позивача по справі. Вона як співвласник заперечує проти того, що відповідачів визнавали такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] вимушені були виїхати з будинку, оскільки позивач постійно провокував скандали. В даний час відповідач [PERSON] вимушений проживати у свого дідуся [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стосовно [PERSON] була прийнята ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: [ADDRESS] , а ухвалою суду від 12.03.2018 року була змінена адреса мешкання [PERSON] внаслідок постійних сварок між позивачем та його сином [PERSON] . В даний час відповідач [PERSON] відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91 , початок строку з 25.02.2019 року; кінець - 05.08.2023 року. Вона має намір проживати у спірному житловому будинку, який на теперішній час є предметом поділу майна подружжя в цивільній справі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі ( а.с. 21). Відповідач [PERSON] в судове не з`явився, просив справу слухати у його відсутність, за участю його представника адвоката Токарєвої О.Г. ( а. с. 79). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Пояснив, що має намір проживати в спірному житловому будинку разом зі своєю матір`ю, третьою особою по справі, яка є його співвласником. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є співвласником спірного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а значиться зареєстрованою за адресою проживання своїх батьків, [ADDRESS] . Її виїзд із спірного житлового будинку вважає вимушеним та тимчасовим, оскільки позивач створював неможливі умови проживання в ньому, провокував сварки , неодноразово звертався в органи поліції. Вона з дітьми вимушена була виїхати до своїх батьків . Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] - адвокат Токарєва О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що спірне житло є об`єктом спільної сумісної власності. Третя особа [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] вимушена виїхати із спірного житла з поважною причиною, оскільки [PERSON] провокував сварки, створював неможливі умови проживання в будинку. Окрім того, на теперішній час в провадженні суду перебуває справа щодо розподілу спільного майна подружжя, до об`єктів якого відноситься спірний будинок. Представник третьої особи ЦНАП в м. Покровську в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 34,78). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в березні 2018 року його донька , третя особа по справі [PERSON] разом з дітьми переїхала жити до них у зв`язку з тим, що позивач безпричинно влаштовував сварки, принижував їх. Спірний житловий будинок був придбаний в період шлюбу, а оформлений на позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що третя особа по справі [PERSON] є її донькою. Після одруження вона разом із сім`єю проживала по [ADDRESS] . На початок 2018 року [PERSON] разом із дітьми переїхала до них, оскільки її чоловік створював неможливі умови поживання і з цього приводу між ними виникали сварки. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , третьої особи [PERSON] , їх представника [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та третя особа [PERSON] з 08.04.1994 року перебували у шлюбі. Від сумісного проживання мають двох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ( а. с. 47-49). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано ( а. с. 47). В період шлюбу, 13.03.1998 року с [PERSON] та [PERSON] був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 20). В спірному житловому будинку значаться зареєстрованими позивач [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 14-17). Судом встановлено, що третя особа по справі [PERSON] фактично проживала у спірному житловому будинку з моменту придбання до березня 2018 року. В березні 2018 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа по справі виїхали із спірного житлового будинку і стали проживати за адресою: [ADDRESS] . Причиною їх виїзду з будинку є неприязні стосунки з позивачем по справі, які склалися внаслідок постійних сварок, конфліктів, які виникали між колишніми подружжями та [PERSON] та його дітьми [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджена ухвалою суду від 12.03.2018 року, в якій при обранні запобіжного заходу вигляді домашнього арешту [PERSON] зі зміною адреси його проживання вказана причина - наявний конфлікт з батьком [PERSON] ( а.с. 50), листом Покровського ВП НПУ в Донецькій області від 22.03.2018 року за № 9438/401/01, відповідно до якого від [PERSON] та його батька [PERSON] на адресу Покровського ВП НПУ надходили численні звернення ЄО № 15371 від 08.12.2017р., ЄО № 15431 від 09.12.2017 року, ЄО № 759 від 15.01.2018 року, ЄО № 2573 від 24.02.2018 року, ЄО № 2672 від 27.02.2018 року стосовно третьої особи [PERSON] . Підстав для відкриття кримінального провадження не було, не вбачалось ознак адміністративного правопорушення ( а.с. 52), а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні. Згідно довідки ДУ «Менська виправна колонія № 91» від 27.05.2019 р. № 63 [PERSON] в Менській ВК-91 Чернігівської області міру покарання відбуває з 22.03.2019 року по теперішній час, початок строку: 25.02.2019 року; кінець строку: 05.08.2023 рік ( а.с. 96). Судом встановлено, що на теперішній час в провадженні Красноармійського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до об`єктів спільного майна подружжя відноситься спірний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на ст.. 405 ЦК України, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки останні, як члени його сім`ї, без поважних причин не проживають у спірному житлі з березня 2018 року. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи відповідачі постійно проживали у спірному будинку як члени сім`ї співвласників даного житла, набули права користування житловим приміщенням , значаться зареєстрованими в ньому. Вичерпного переліку поважних причин відсутності за місцем проживання житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність таких причин відсутності особи визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Установлено, що відповідачі разом з третьою особою по справі залишили спірне житло не з власної волі, причиною для зміни місця проживання в березні 2018 року слугувала наявність конфліктів, які відбувалися між позивачем та членами його родини, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема доведено матеріалами справи, поясненнями сторін, свідків . Окрім того, відповідач [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі, і ця обставина, відповідно до п.7 ч. 3 ст. 71 ЖК України унеможливлює визнання його таким, що не проживає в житловому будинку без поважних причин, і як наслідок - визнання таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням. Отже, доказів того, що відповідачі добровільно, без поважних причин вибули на інше місце проживання матеріали справи не містять. Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що спірне житлове приміщення є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та є предметом поділу в цивільні справі про поділ майна подружжя. Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право членів сім`ї власника будинку ( квартири), користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а , отже припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Та обставина, на яку вказує позивач у своєї відповіді на відзив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не звертались до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним житловим будинком, про вселення не спростовує факту наявності перешкод у користуванні відповідачами жилим приміщенням і не свідчить про неповажність причин їх не проживання в будинку. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного ст.ст. 317,319,321,391 405 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed