Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить усунути перешкоди у користуванні 46/100 частини комунальної квартири, шляхом зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у користуванні частиною комунальної квартири, надати ключі від вхідних дверей коридору та забезпечити вльний доступ до квартири. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , є власником 46/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] . Одна кімната належить позивачу, а інша - відповідачці. Кухня, ванна кімната, коридор та лоджія - спільні. Свою частину квартири позивач отримав у спадок після смерті його рідної сестри [PERSON] . Але розпоряджатися своєю частиною квартири він не має змоги, оскільки відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою та вимагає, щоб позивач безкоштовно віддав їй свою частину квартири. [PERSON] , як власник своєї частини, дозволив своєму пасинку, [PERSON] , жити в кімнаті [PERSON] . Він прожив там приблизно пів року з липня 2019 року по січень 2020 року. Надалі проживати в цій квартирі він не може бо відповідачка чинить перешкоди пасинкові позивача. Як вказує позивач, [PERSON] заливає клей в замочну скважину, щоб [PERSON] не зміг потрапити до своєї кімнати, через що він був вимушений змінити замок. Встановила нові двері в передпокої, а ключі не дає, щоб пасинок не зміг потрапити до квартири. Завалила сміттям та різним мотлохом спільний коридор, кухню, ванну кімнату та лоджію, в результаті чого пасинок не має змоги потрапити в кухню та ванну кімнату. Підпалила ганчірку і залишила тліти на плиті щоб отруїти [PERSON] чадним димом. [PERSON] неодноразово викликав поліцію по факту перешкоджання позивачкою користуватись частиною квартири, але це не призвело до змін у поведінці відповідачки, вона і надалі чинить перешкоди у користуванні житлом. Також зазначив про те, що відповідачка без дозволу позивача користується його кухонними меблями, холодильником. Позивач сплачував комунальні послуги, хоча приблизно два роки відповідачка користувалась комунальними послугами лише сама, так як в кімнаті позивача ніхто не проживав. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав, оскільки відповідачка і надалі чинить перешкоди у користуванні житлом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.25). На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 23.12.2020 направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідну довідку (а.с.26). Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.27). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 25.01.2021 відповідач [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження у справі з примірником позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.32). 09.02.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.38-41). Так, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на наступне. Квартира [ADDRESS] належить: 46/100 ч - [PERSON] та 54/100 ч. - [PERSON] , та її сину. В даній квартирі відповідач мешкає з 1987 року. Раніше 46/100 належали [PERSON] , з якою у відповідача були дружні відносини, вона була хрещеною матір`ю сина відповідача, остання доглядала за нею до смерті, а в подальшому допомагала позивачу оформляти спадщину. Ще при житті [PERSON] у них з відповідачем склався порядок користування квартирою. [PERSON] мешкала в кімнаті літ.5 пл. 11,5 кв.м., а [PERSON] - в кімнаті літ. 6 пл. 13,4 кв.м. В подальшому, після оформлення спадщини кімната літ.5 пл. 11,5 кв.м перейшла [PERSON] , який в квартирі не мешкає. Відповідач вказує на те, що вона жодного разу не чинила відносно нього перешкоди в користуванні квартирою. Факт не проживання в квартирі [ADDRESS] підтверджує сам позивач, зазначаючи в позові: « як власник своєї частини дозволив своєму пасинку [PERSON] жити в моїй кімнаті. Він проживав там приблизно пів року з липня 2019 року по січень 2020 року. Надалі проживати в цій квартирі він не може бо відповідачка чинить перешкоди моєму пасинку». Дійсно 30.07.2020 року в кімнаті літ.5 пл. 11,5 кв.м став мешкати представник позивача [PERSON] , іноді ще з декількома особами. Під час проживання [PERSON] зі своїм співмешканцем поводили себе дуже не пристойно, чим приносили відповідачці незручності, користувалися її речами та псували їх, а також неодноразово ображали та погрожували їй. [PERSON] викликала поліцію, щоб вони встановили особистість яка мешкає разом з [PERSON] та перевірили законність його перебування у квартирі, однак, на її виклик ніхто не приїхав. 05.09.2019 через вікно кухні відповідач помітила як співмешканець [PERSON] вантажить стілець [PERSON] до свого автомобіля, про що є ухвала Київського районного суду м. Харкова по справі № 953/22667/19 від 15.11.2019 про задоволення скарги на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язанні начальника СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області організувати внесення до ЄРДР відомостей за заявою [PERSON] від 02.11.2019 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Після чергового конфлікту син відповідачки забрав її до свого місця проживання, де остання перебувала близько місяця, а у листопаді 2019 року [PERSON] потрапила в лікарню через постійні погрози [PERSON] . Збираючись на роботу та приходячи з роботи у відповідача була змога користуватися кухнею тільки тоді, коли її сусіди були у кімнаті. 18.12.2019 знову приїхав син відповідачки, вони закрили двері на внутрішній замок і коли прийшли [PERSON] зі своїм співмешканцем, то почали виламувати вхідні двері та викликали поліцію. Працівники поліції сказали, що вони не мають права вчиняти такі дії. Однак, після розмови з поліцією, [PERSON] і його співмешканець, виламали вхідні двері. Після цього двері більше не закривалися, а квартиру не можна було залишити без нагляду. В лютому 2020 року [PERSON] зі своїм співмешканцем з`їхали з кімнати, однак з`явились у квартирі у відсутність [PERSON] . В кінці лютого у телефонній розмові із [PERSON] відповідач зауважила, що [PERSON] не сплатив за комунальні послуги, за електропостачання, на що [PERSON] запропонував їй теж не платити. А коли [PERSON] повідомила позивача про те, що треба ставити нові двері, він відключився та відповідач змушена була встановити нові двері самостійно. Крім того, 15.05.2020 до відповідача прийшла подруга, однак [PERSON] одразу не змогла відчинити їй двері. Виявилось, що [PERSON] з невстановленою особою залили монтажною піною по периметру вхідні двері, а також піною залиті два замка ті дверне вічко. Відповідач викликала поліцію, було складено дві заяви та працівники поліції зафіксували на фото вхідні двері, які були залиті монтажною піною. За захистом від неправомірних дій [PERSON] та його співмешканця [PERSON] неодноразово зверталася до поліції, та до слідчого судді щодо бездіяльності слідчого СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області. Також зазначила про те, що договір про користування електричною енергією укладений на її ім`я, однак їй належить лише одна кімната, а за користування послугами електропостачання в кімнаті позивача, де проживав [PERSON] зі своїм співмешканцем, а також частини службових приміщень мали сплачувати саме вони, однак, ніхто цього не робив. 02.03.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] (а.с.75-77). Так, позивач вказує, що його пасинок [PERSON] проживав у квартирі приблизно п`ять місяців зі своїм напарником з яким працювали разом. Вранці їхали на роботу, а ввечері приїжджали і кожного разу попадали в квартиру з поліцією або дільничним [PERSON] , які перевіряли документи та довіреність на право користування цим майном. Відповідачка сама підтверджує той факт, що закривала двері на внутрішній замок і не пускала [PERSON] в належну його вітчиму [PERSON] квартиру. Вона не має права закривати двері на замок та не впускати [PERSON] , оскільки це загальна територія приміщення на два господаря і поліцейські неодноразово про це говорили відповідачці. Вхідні двері, які встановила [PERSON] та [PERSON] були в хорошому стані, пасинок позивача лише прибрав внутрішній засов що відповідачка не закривала, але їй це не сподобалось. Тому коли пасинок поїхав до батьків вона змінила двері щоб він взагалі не зміг потрапити до квартири. До цього часу позивач та його пасинок не можуть потрапити до квартири. Твердження відповідачки про те, що пасинок позивача заливав двері монтажною піною не підтверджені жодними доказами. Через те, що відповідачка постійно зводить наклепи та розповсюджує неправдиві чутки пасинок встановив відеокамеру, на якій зафіксовано як п`ятеро наркоманів прийшли з`ясовувати з ним відносини, а потім зробили спорудження з пластикової пляшки для вживання наркотиків. Погрожували та вимагали переоформити кімнату на [PERSON] безкоштовно. Також є запис з відеокамери як [PERSON] звертався до відповідачки з проханням не палити на газу тряпки, що так робити не можна. Що стоється стільця, якого виніс пасинок [PERSON] , то цей стілець виготовлено ще у 1970 році та він належав померлій [PERSON] . Стосовно тверджень відповідачки про те, що в неї були дружні відносини з померлою [PERSON] , то, на думку позивача, ніяких дружніх відносин у них не було. Вони постійно сварились і [PERSON] постійно писала на неї безпідставні скарги та заяви. За нею вона не доглядала. Поруч з покійною постійно перебувала її сестра, яка може підтвердити, що неодноразово приїжджала разом з братом [PERSON] . У відповідачки немає жодного документа, що пасинок [PERSON] разом зі своїм напарником непристойно себе вели, а тим більше погрожували їй. Більше 10 раз [PERSON] викликав поліцію і кожного разу правоохоронці пояснювали відповідачці, що вона поводить себе неправильно. [PERSON] завжди прибирає у квартирі на відміну від відповідачки, яка за три роки так занедбала коридор, заставила сумками та сміттям. Щодо тверджень про те, що [PERSON] не могла користуватись кухнею, навпаки, вона не дозволяла [PERSON] користуватись кухнею. За три роки він ні разу не нагрів собі води, відповідачка сама користувалась і газом, і електроенергією, і водою, а платив за комунальні послуги [PERSON] . Що стосується комунальних послуг, станом на 01.11.2020 за вивіз сміття заборгованість - 422,46 грн., якими позивач не користується, оскільки 2 роки та 7 місяців не проживає у спірній квартирі. За воду - 179 ,18 грн., за електроенергію - 161,18 грн., за газ - 12,87 грн. Це не великі суми і це свідчить про те, що позивач сплачує, а [PERSON] користується уже майже 3 роки. 15.03.2021 відповідачем подано до суду письмові пояснення, де звертає увагу суду на те, що жодних письмових доказів в підтвердження доводів зазначених в відповіді на відзив ні позивач [PERSON] , ні його представник [PERSON] не надали. Навпаки цією відповіддю на відзив підтверджується, що відповідач жодним чином не порушила права позивача. [PERSON] підтримую позицію викладену і відзиві на позив та просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.80). 20.04.2021 представником позивача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяви про розгляд справи у відсутності відповідача, де зазначила, що підтримує правову позицію, викладену у відзиві на позов (а.с.87). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на праві власності належать 46/100 часток комунальної квартири [ADDRESS] . Це комунальна двокімнатна квартира, житловою площею 24,9 кв.м., загальною площею 44,5 кв.м. (а.с.8). Право власності [PERSON] на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 71388263101 (а.с.9). Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.11.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25119460 від 04.08.2014, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належать 54/100 квартири [ADDRESS] (а.с.42). Відповідно до довіреності від 29.07.2019, посвідченої приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., [PERSON] уповноважує [PERSON] управляти та розпоряджатися належними [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності 46/100 частками комунальної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з правом оренди, продажу, міни, визначаючи на свій власний розсуд ціну та інші суттєві умови правочинів. Для цього представнику надається право, зокрема, мати вільний доступ до вказаної квартири (а.с.91). За даними технічного паспорту спірна квартира складається з двох житлових кімнат жилою площею 11,5 кв.м., та - 13,4 кв.м., коридору площею 5,7 кв.м., ванної кімнати площею 3,1 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м. та вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.(а.с.11-12). Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та займає кімнату площею 13,4 к.м. Позивач [PERSON] у квартирі не проживає. Дана обставина не заперечується сторонами. Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В ході судового розгляду не встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою [ADDRESS] . Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Матеріали справи містять докази щодо численних викликів правоохоронних органів у зв`язку із фактами виникнення сварок між особами, що проживають у квартирі [ADDRESS] , однак суд не може прийняти їх, як докази того, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, оскільки повідомлення до органів поліції надходили від [PERSON] . Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що [PERSON] чиняться перешкоди [PERSON] , як власнику майна, у користуванні 46/100 частини комунальної квартири. Досліджений у судовому засіданні в якості доказу наданий представником позивача відеозапис за 29.12.2019 року також не підтверджує неможливість саме [PERSON] користуватися 46/100 частиною вищевказаної квартири. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку із недоведеністю. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed