Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України) про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позовній заяві вказав, що з 14 серпня 2018 року працював на посаді механізатора дільниці №3 в ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. З 2001 року по 10 лютого 2020 року працював на посаді відкатника дільниці №1 на тому ж підприємстві. В порушення вимог Закону України «Про оплату праці», ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України не виплачувало йому своєчасно заробітну плату. Станом на день подачі позову, заробітна плата [PERSON] не виплачена та повний розрахунок при звільненні не проведено. Просив стягнути з відповідача в його користь 58350 гривень нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 29926 гривень - середнього заробітку за час затримки розрахунку та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 гривень. В ході розгляду справи, після отримання довідки ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про заборгованість по заробітній платі, [PERSON] уточнив позовні вимоги. Просить стягнути з відповідача в його користь 58351,86 гривню нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 14769,05 гривень - середнього заробітку за час затримки розрахунку та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 гривень. Представником відповідача було подано відзив на позов. Згідно вказаного відзиву, представник відповідача позов визнав частково, зокрема, просив відмовити в частині виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплат одноразового заохочення у зв`язку з виходом на пенсію та судових витрат. Зазначив, що твердження позивача, що з ним не було проведено розрахунку в день звільнення є необґрунтованими, оскільки, в день звільнення він не працював, що стверджується табелем робочого часу підприємства. Також прибуток на підприємстві відсутній, що підтверджується довідкою підприємства № 376 від 12.06.2020 року, а тому правові підстави виплати такого заохочення, як того передбачає Колективний договір, укладений між сторонами, відсутні. Крім того вважає, що розмір судових витрат, який становить 1500 гривень також є необґрунтованим, оскільки, судовий збір за подачу позовної заяви даної категорії становить 840,80 гривень. Представник позивача - адвокат Камінський М. В. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що день звільнення з роботи [PERSON] зафіксовано в трудовій книжці, де вказано, що останнього звільнено з роботи на підставі Наказу № 47-к від 10.02.2020 року. Колективний договір, укладений між адміністрацією підприємства та профспілковим комітетом, прямо передбачає одноразове заохочення, розмір якого залежить від стажу роботи, при звільненні з роботи. Однак, всупереч вимогам Договору, відповідач не провів [PERSON] таку виплату. Відносно витрат на правничу допомогу зазначив, що відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, від долучив до матеріалів справи попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, а саме: витрат за надання [PERSON] юридичної допомоги. Судовий збір та витрати на правничу допомогу є різними категоріями витрат. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Камінський М.В. не з`явилися. Подали письмову заяву, в якій просять розгляд справи проводити у їхній відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують, просять задоволити. Представник відповідача ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Наказом № 93 від 14 серпня 2000 року [PERSON] було прийнято на роботу в державне підприємство «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на посаду механізатора дільниці №3. На цій посаді він пропрацював до 25 вересня 2001 року та Наказом №101 від 29 вересня 2001 року був переведений на посаду відкатника дільниці №1 - підсобний робітник, зайнятий переміщенням мішків. Наказом № 47-к від 10 лютого 2020 року його звільнено з роботи в зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Таким чином, виходячи з вимог наведеної вище правової норми, трудові відносини позивача та відповідача регулюються Кодексом законів про працю України. Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з вимогами ст. 117 вищезазначеного Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. - обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно довідки №318/09 від 02.06.2020 року, виданої ДП«Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, заборгованість по заробітній платі підприємства перед [PERSON] становить 58351,86 гривень: за січень 2020 року - 3209,90 гривень, за лютий 2020 року - 3659,43 гривень, за два місяці - 6869,33 гривень. Згідно довідки № 330 від 03.06.2020 року, виданої ДП«Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 8980,11 гривень. Розрахунок середньомісячного заробітку [PERSON] становить: за грудень 2019 року - 20 робочий день, січень 2020 року - 20 робочий день, всього 40 робочих днів за два місяці. Середньоденний заробіток становить 6869,33 гривень : 40 день = 171,73 гривень. Кількість робочих днів затримки розрахунку: лютий - 13, березень - 20, квітень - 21, травень - 19, червень - 12, всього - 86 днів. Підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 171,73 грн. х 86 днів = 14769,05 гривень. Позивач в суму уточнених позовних вимог включив премію (6 окладів), встановлену п. 7.4 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Сторони договору домовились про можливість надання працівникам заохочення у випадку виходу на пенсію. Дане положення передбачає, що при наявності прибутку на підприємстві працівникам надається одноразове заохочення у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, на даний час прибуток на підприємстві відсутній. Крім того, наказом ДП «Чортківський КХП» від 25 лютого 2020 року за № 35 «Про встановлення порядку проведення виплат пп. а) п. 7.4. Колективного договору ДП «Чортківський КХП» передбачено, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутністю прибутку за останній звітний період, що призвело до неможливості виконання поточних зобов`язань підприємства та виникнення кредиторської заборгованості, з метою збереження прав та інтересів працівників, відстрочено проведення грошових виплат (заохочень, премій), що передбачені пп. а) пункту 7.4 Колективного договору ДП «Чортківський КХП» у зв`язку з виходом на пенсію, в тому числі на пільгових умовах, залежно від безперервного стажу роботи на підприємстві, до періоду фактичного отримання підприємством прибутку. На даний час прибуток на підприємстві відсутній, що підтверджується довідкою підприємства № 376 від 12.06.2020 року, тому правові підстави виплати такого заохочення відсутні. Аналіз документів вказує на те, за останній звітній період підприємство не є прибутковим, у відповідача відсутній прибуток та скрутне фінансове становище, тому не підлягає стягненню з відповідача в користь позивача одноразове заохочення у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 6 окладів. Таким чином, в задоволенні вимог позивача в частині стягнення одноразового заохочення у зв`язку з виходом на пенсію, слід відмовити. Оскільки, відповідачем до часу звернення із позовною заявою не здійснено повного розрахунку з позивачем, то вимоги про стягнення нарахованої, однак невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та судового збору, слід зазначити наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Між позивачем [PERSON] та адвокатом Камінським М. В. 22 червня 2020 року було укладено договір про надання правової допомоги, що стверджується ордером серії ТР № 002071 від 22.06.2020 року. Для підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, позивачем подано квитанцію № 17 до договору про надання правової допомоги про сплату ним адвокату Камінському М. В. 1 500 гривень за надання правничої допомоги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача здійснював підготовку процесуальних документів по справі, а саме: позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, брав участь в судових засіданнях, тому розмір витрат на правову допомогу в сумі 1500 гривень є співмірним наданим послугам, відтак 1500 гривень вказаних витрат підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 гривень судового збору.

Outcome: approved