Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить припинити стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, що здійснюється на підставі виконавчого листа №2-392/11, виданого Перечинським районним судом Закарпатської область та визнати виконавчий лист №2-392/11 з дня набрання рішенням законної сили таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що з нього на підставі рішення №2/392/11 від 22 грудня 2011 року та виконавчого листа, виданого Перечинським районним судом Закарпатської область на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини до досягнення такою повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Так, він повністю сплачує стягнуті з нього аліменти, що стверджується довідкою про доходи, виданої ПрАТ «Закарпаттяобленерго» №ЗОЕ00000901 від 09 листопада 2017 року. Однак, з вересня 2017 року його донька навчається у школі Словацькій Республіці, Хоньковці Собранці, с.Конюш, 24, та проживає у його матері - [PERSON]. Оскільки, забезпеченням належних умов проживання та навчання доньки за кордоном здійснюється ним, а тому він і просить припинити стягнення з нього аліментів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON]П та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, оскільки вважають, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і нічим не підтвердженими. У судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з бабусею в Словацькій Республіці, де і навчається. До цього часу вона проживала разом зі своєю мамою. На даний час їй мама надає кошти у розмірі 1000 грн. кожної суботи, коли вона приїжджає додому. Крім цього, мама купляє їй різні речі, зокрема останній раз вона купила їй спортивний костюм, безрукавку та носки. Також, вона разом з мамою їздила у цей період і за межі України, а саме в Угорщину, де мама також купляла їй одяг. Тепер, а саме на восьме березня, мама купила їй в подарунок ще і сумочку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона постійно проживає в Словацькій Республіці. Позивач являється її сином, а відповідачка [PERSON] - її колишньою невісткою. З вересня минулого року, її онучка [PERSON] навчається в Словацькій Республіці та проживає разом з нею. У звязку з цим, вона просила колишню невістку відмовитися від аліментів на доньку, однак остання на таке її прохання не погодилася. Разом з цим додала, що її колишня невістка за вересень-жовтень 2017 року передала була своїй дочці 1000 грн., за листопад 900 грн., за грудень 55 євро, за січень 2018 року 50 євро. Також, послідні рази вона передавала іще гривні, однак скільки саме вона не памятає. Крім цього зазначила, що її колишня невістка також купляла дитині різний одяг. Разом з цим відмітила, що її син також допомагає в утриманні доньки, зокрема такий чотири-шість разів на місяць передає кошти для останньої, але скільки саме вона не може сказати. Також, її син щотижня забирає онучку в Україну, а потім привозить на навчання. Суд, заслухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 2010 року Перечинським районним судом Закарпатської області винесено рішення, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а їх малолітню доньку [PERSON] залишено проживати з матірю. Також встановлено, що 22 грудня 2011 року Перечинським районним судом Закарпатської області винесено рішення, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менші ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим встановлено, що 28 вересня 2017 року відповідачка [PERSON] надала згоду на навчання доньки [PERSON] в Закладній школі Коменскего,12 Собранці Словацької Республіки та на її проживання у бабусі [PERSON]. Також встановлено, що відповідачка [PERSON] до сьогоднішнього дня продовжує отримувати аліменти на доньку, при цьому вона виплачує останній щомісячно по 1000 грн.00 коп. аліментів, і крім цього купляє їй різні речі та одяг, про що свідчать як показання самої відповідачки, так і показання свідка [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON]. Так, в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Згідно ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано, що: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.ч.2-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з цим, згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі… Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором… Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд… Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом… Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивач [PERSON] на підтвердження заявлених ним позовних вимог про припинення стягнення аліментів посилається на такі докази, зокрема на нотаріально посвідчену заяву відповідачки, зареєстрованої за № 752 від 28 вересня 2017 року, довідку про навчання їхньої доньки [PERSON], а також на показання свідка [PERSON] Однак суд, оцінюючи дані докази як окремо так і в їх сукупності, приходить до висновку, що на підставі таких взагалі не можна дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Зокрема, із нотаріально посвідченої заяви відповідачки, зареєстрованої за № 752 від 28 вересня 2017 року убачається тільки те, що вона цією заявою надала згоду на навчання її доньки [PERSON] в Закладній школі Коменскего 12 Собранці Словацької Республіки та на її проживання у бабусі [PERSON] в період навчання в цій школі, при цьому така взагалі не містить інформації про те, що донька у цей період перебуває на повному утриманні свого батька, а стягувані з нього аліменти відповідачка використовує не за призначенням. Подібного не убачається і з наданої довідки про навчання, згідно якої підтверджується тільки той факт, що [PERSON] з 13.09.2017 року дійсно навчається в VІІІ-В класі на денній формі навчання у Середній загальноосвітній школі в місті Собранці, Словацької Республіки. Показання свідка [PERSON] також не містять інформації, яка б стверджувала про припинення аліменти, а навпаки підтверджує те, що відповідачка щомісячно надає дитині аліментні кошти, а також купляє такій різні речі та одяг. Також, допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] підтвердила той факт, що її мама щомісячно надає їй 1000 грн.00 коп. та купляє їй різні речі та одяг. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на дитину є безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає. Тому,

Outcome: dismissed