Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] та про виселення [PERSON] разом із сином [PERSON], [INFO] без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON], в свою чергу подала зустрічну позовну заяву про визнання спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами спільним майном подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та господарських будівель і споруд,посилаючись на те, що в період шлюбу цінність спірного майна істотно збільшилася, в основному за рахунок її грошових затрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] первісний позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, а зустрічний не визнали. В заперечення проти зустрічного позову представник [PERSON]- [PERSON] суду пояснив, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а [PERSON] не надала суду належних доказів з приводу того, що цінність спірного майна за період шлюбу істотно збільшилась. Відповідач за первинним позовом і позивач за зустрічним [PERSON]та її представник [PERSON] первинний позов не визнали, а зустрічний підтримали з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. В заперечення проти первинного позову представник [PERSON] - [PERSON] суду пояснив, що оскільки спір стосується житлових прав [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON], які, як члени сім'ї позивача, на законних підставах і в установленому порядку поселились у спірному будинку, то для вирішення спору необхідно застосовувати норми ЖК України і зокрема положення ст.ст.64,156,157 та 116 цього Кодексу. Оскільки позов про виселення [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житла не заявлений з підстав, передбачених ст.116 ЖК України,то він не може бути задоволений. Представник третьої особи Львова Н.Г. пояснила суду,що дитина [PERSON],[INFO] був усиновлений подружжям [PERSON] та [PERSON] за рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16.08.2010 року. Для підготовки висновку про можливість бути усиновлювачами кандидати подали документи саме на цю житлову площу по [ADDRESS]. Після усиновлення дитина була поселена і зареєстрована за вказаною адресою, а отже набула законного права користування цією жилою площею. Оскільки малолітній [PERSON]іншого житла на праві користування чи власності, окрім будинку по [ADDRESS] не має,то неприязні стосунки між батьками дитини не можуть бути підставою для виселення дитини без надання іншого житла. Вважає, що таке виселення буде грубим порушенням житлових прав дитини. Вислухавши пояснення сторін та їх представників,представника третьої особи,показань свідків та перевіривши письмові докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] та про виселення [PERSON] разом із сином [PERSON], [INFO] без надання іншого жилого приміщення за безпідставністю позовних вимог, а зустрічний позов [PERSON] про визнання спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами спільним майном подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та господарських будівель і споруд - задовольнити. Сторони по справі перебували у шлюбі з 30 вересня 1997 року по 15 червня 2012 року. За рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16.08.2010 року подружжям була усиновлена дитина - [PERSON],[INFO],який поселився в спірному житловому будинку як член сім'ї. Після одруження з [PERSON],[PERSON] також поселилась в спірному будинку як член сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.3 ст.64, ст.165 ЖК України, [PERSON] також не втратила автоматично право на проживання в спірному будинку після розірвання шлюбу з [PERSON] Підстави і порядок позбавлення членів сім'ї власника житла права користування житлом визначені в ст.157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. За змістом ст.116 ЖК України, виселення членів сім'ї наймача( власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо в тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. З названих підстав позов [PERSON] не заявлений, а тому в позові йому слід відмовити за безпідставністю. Згідно ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб,їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Будучи допитаною в якості свідка, [PERSON] показала,що в 2002 році вона за власні кошти розпочала оформлення права власності на будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування на свого чоловіка [PERSON] А після того, як він став власником будинку, то розпочалися ремонтні та будівельні роботи з метою поліпшення якості як будинку, так і господарських будівель і споруд, а також значні роботи з благоустрою садиби. Всі ті роботи (а.с.41-64.) були в основному проведені за її кошти. Будинок був утеплений зовні, відремонтований з середини, газифікований, були проведені значні добудови, як господарських приміщень так і допоміжних приміщень самого будинку (капітальні веранда, котельня). Дані показання були підтверджені показаннями інших свідків, допитаних в судовому засіданні, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших. Верховний суд України в п.23 Постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути визнане судом спільною сумісною власністю з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Враховуючи характер та об'єм ремонтних, будівельних робіт та робіт з благоустрою присадибної земельної ділянки, для проведення якого було завезено тільки грунту більше 10 КРАЗів, суд приходить до висновку, що цінність спірної садиби по [ADDRESS] за період шлюбу сторін істотно збільшилася, що є підставою для визнання спірного майна спільним майном сторін, як подружжя, а отже і задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved