Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна набутого під час шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя, в якій після уточнення позовних вимог просить: - визнати автотранспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ FORZA, реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на автотранспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ FORZA, реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, в рівних частках, по 1/2 частки за кожним; - скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.03.2015р. у вигляді арешту транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ FORZA», реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, який належить [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що 20.11.2010 року позивач уклав шлюб з [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 425. Спільне життя не склалося сім'я позивача та відповідача розпалася. За час подружнього життя за спільні кошти сторонами був придбаний автотранспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ FORZA, реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, який був записаний на ім'я відповідачки. Після припинення стосунків, позивач звертався до відповідачки з проханням в добровільному порядку вирішити питання з поділом майна, але всі спроби щодо добровільного розподілу спільно нажитого майна виявилися безрезультатними. Згоди між сторонами не досягнуто, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, до суду надійшла письмова заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи без участі позивача та представника. Позовні вимоги підтримують частково, відмовляються від раніше заявлених вимог: про визнання гаражу [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; та визнання права власності на 1/2 частину даного гаражу за [PERSON]. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, уточнені позовні вимоги визнала. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2010 року позивач уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Спільне життя не склалося сім'я позивача та відповідача розпалася. За час подружнього життя за спільні кошти сторонами був придбаний автотранспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ FORZA, реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, який був записаний на ім'я відповідачки (а.с.31). Питання щодо поділу майна в добровільному порядку між сторонами не вирішено. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.Згідно ч. 1, 2 ст. 71 СК України, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними Згідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved