Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що він працював в агрофірмі «Білоцерківській» в с. Шкарівка та на час розпаювання землі був членом даного господарства, і тому йому була виділена земельна частка (пай), розміром 1,8865 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель колективної власності в адміністративних межах Шкарівської сільської Ради, Білоцерківського району, Київської області, але сертифікат на земельну частку (пай) на його ім»я був втрачений. Управління Держземагенства відмовило у видачі дубліката сертифіката серії КВ № 0061266, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду та просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 1,92 га в межах Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області. Позивач в відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Управління Держземагенства у Білоцерківському районі в судове засідання не з»явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у відсутність представника відповідача на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, направили до суду листи, в яких просили розглянути справу без участі їх представника, з позовними вимогами погоджуються. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов знайшов своє підтвердження в суді і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Шкарівської сільської ради Білоцерківського району, Київської області від 22.11.1995 року колективній сільськогосподарській агрофірмі «Білоцерківська» передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва 2 462,9 га, в межах, згідно з планом землекористування, що підтверджується копією державного акту на право колективної власності на землю, серії КВ № 000013 від 07.06.1996 року з планом землекористування. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Судом встановлено, що позивач постійно зареєстрований в [ADDRESS], працював в агрофірмі «Білоцерківська» з 13.02.1995 року по 09.07.1997 року, з 07.07.1998 року по 18.09.2000 року, з 25.12.2000 року по 02.07.2002 року. На позивача був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай), серії КВ № 0061266, площею 1,92 га, що підтверджується матеріалами справи. Згідно довідки Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області за № 02-18-753 від 26.02.2014 року встановлено, що [PERSON], згідно сертифікату, серії КВ № 0061266, має право на земельну частку (пай), в розмірі 1,92 га умовних кадастрових гектар, № 877, згідно схеми поділу земель колективної власності. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який йому було оформлено, було втрачено. Згідно відповіді Управління Держземагенства у Білоцерківському районі, Київської області за № 06-7/226 від 02.04.2014 року на звернення позивача встановлено, що видати дублікат сертифіката вищевказаного сертифіката на земельний пай в Управлінні не має законних підстав. В газеті «Копейка» за № 35 від 29.08.2012 року опубліковано оголошення про те, що втрачений сертифікат, серії КВ № 0061266 на ім»я [PERSON] вважати недійсним, що підтверджується ксерокопією сторінки з вказаної газети. Таким чином, на ім»я позивача дійсно було оформлено в установленому законом порядку сертифікат на земельну частку (пай), оригінал якого втрачено, а отримати дублікат сертифікату позивач не має можливості. В даному випадку слід рахувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Закону України «Про оренду землі», громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку (пай) посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток (паїв) в натурі (на місцевості), а після цього - власнику земельної частки (паю) видається державний акт на право власності на земельну ділянку. В даному випадку позивачу державний акт на право власності на земельну частку (пай) не видавався, що підтверджується довідкою Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області за № 02-18-2079 від 24.09.2014 року, а тому документом, що посвідчує його право на земельну частку (пай) є відповідний сертифікат, оригінал якого втрачено, на що вказано вище в рішенні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, встановлено, що правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) у позивача відсутній, так як оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) не зберігся, державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я позивача не виготовлявся, і одержати дублікат сертифіката позивач, також, не має можливості. В зв»язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе визнати за позивачем право на земельну частку (пай), площею, 1,92 га, що знаходиться в межах Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, і тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved