overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 20 вересня 2014 виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 85. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не не ведеться, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу слухати без її участі, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, суд вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК Українисудове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.09.2014 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серія І-КИ № 288553 (а.с. 5). У сторін народився син [PERSON] (свідоцтво про народження І КИ № 533932) (а.с. 4). Причиною розпаду сімї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати сплачені останнім, а саме: судовий збір в сумі 640 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112, 113,115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 30 вересня 2006 року виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 67. Посилається на те, що він з 30 вересня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 10 березня 2008 року в шлюбі народився син [PERSON], який проживає з матірю. Зазначає, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, саме тому просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися, про день на час повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява відповідача про розгляд справи у її відсутності, відповідач позовні вимоги в поданій ним заяві визнала. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 052871 від 30.09.2006 року, який зареєстровано виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 67 (а.с.8). 10 березня 2008 року у сторін по справі народився син [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження серії І-КИ № 165702 (а.с.9). Причиною розпаду сімї є фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Враховуючи, що визнання відповідачем даного позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110, 112, 113,115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 21.07.2007 року за актовим записом № 1764. Враховуючи довготривалість та складність виготовлення рішення у повному обсязі, суд вважає можливим проголосити вступну і резолютивну частину рішення та відкласти складання повного рішення на п'ять днів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 209 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 21.07.2007 року за актовим записом № 1764. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, не підтримують подружніх відносин та фактично проживають окремо. Від шлюбу у них 03.01.2008 року народився син [PERSON], 16.01.2014 року народилась донька [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. На підставі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 061330 (а.с. 4), шлюб між сторонами було укладено 21.07.2007 року. Від шлюбу у сторін 03.01.2008 року народився син [PERSON] та 16.01.2014 року донька [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 9, 10). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд повинен зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства вони не ведуть, примирення та збереження їх сімї є неможливим., а тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про скасування свідоцтва серії САК № 262499 від 31 січня 2014 року про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0481 га з кадастровим номером 6125286700:02:001:2720 та визнання на неї права власності. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що він є власником будинку, котрий розташований на даній земельній ділянці тому, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України, набув право власності і на неї. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та вивчивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2013. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0481 га з кадастровим номером 6125286700:02:001:2720, право власності на яку зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом серії САК № 262499 від 31 січня 2014 року про право власності на нерухоме майно від 31 січня 2014. У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В свою чергу, ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, внаслідок набуття позивачем права власності на вказаний вище будинок до нього також перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Отож, реєстрація за відповідачем 31 січня 2014 року права власності на зазначену земельну ділянку була проведена безпідставно, позаяк права власності на неї набув позивач ще 12 червня 2013 року. Таким чином суд вважає, що у даному випадку має місце порушення права позивача розпоряджатись майном, що було набути ним на законних підставах і таке право підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації на спірну земельну ділянку та визнання права власності на неї за [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 5'854,71 грн. комунальних послуг, з яких 5'342,71 грн. - сплачених за послуги теплопостачання, газопостачання, квартплату, утримання будинку, вивіз сміття, а 512 грн. - за телекомунікаційні послуги. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] і проживав там разом з ним, тобто з позивачем, однак з 01 червня 2011 року до 01 січня 2012 року тягар сплати комунальних послуг лягав на плечі лише [PERSON], хоча половину з них повинен був сплачувати [PERSON] У подальшому позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути лише 2'000 грн. Позивач в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Позивач проживає [ADDRESS]. Відповідач є власником 1/2 частини цієї квартири. Даний факт стверджується копією рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2013 року, яким за ним визнано право власності на 1/3 частини вказаної квартири та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року, яким за ним же визнано право власності ще на 1/6 частини зазначеної квартири. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідач у період з 01 червня 2011 року до 01 січня 2012 року не брав участі в утриманні вказаної квартири, а увесь об'єм таких обов'язків виконував позивач. Саме тому [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] половину з цих витрат, котра складає 2'000 грн. та понесені позивачем судові витрати. Дані обставини визнані сторонами та, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 590 євро, що еквівалентно 11'210 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 вересня 2014 року відповідач позичив у нього вказані кошти і зобов'язався повернути до 12 вересня 2014 року, про що склав розписку. Однак своїх обов'язків в частині повернення коштів [PERSON] не виконав до цього часу. У судовому засіданні позивач вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Окрім цього просив стягнути з відповідача 204,93 грн. витрат котрі він поніс повідомляючи останнього про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився та не надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, хоча своєчасно повідомлявся про час і місце судового розгляду, відтак, за згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. 02 вересня 2014 року відповідач склав розписку про те, що він позичив у позивача 590 євро (11'210 грн.) і зобов'язується повернути їх до 12 вересня 2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Таким чином суд прийшов до переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак як встановлено у судовому засіданні, відповідач у встановлений строк боргу не погасив, а тому має перед позивачем прострочене зобов'язання, котре складає 590 євро, що еквівалентно 11'210 грн. Факт наявності у відповідача простроченого зобов'язання перед позивачем є порушенням його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу. Також, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. Окрім цього, згідно фіскального чеку № 9333 від 19 листопада 2014 року та фіскального чеку № 0075 від 05 грудня 2014 року позивач оплатив 81,98 грн. та 89,95 грн., відповідно, вартості телеграм для відповідача, надісланих з метою повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи. З аналогічною метою [PERSON] було подано оголошення в пресу за що він оплатив 33 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 1943 від 12 грудня 2014 року) Вказані кошти також слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 9'000 грн. боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 лютого 2013 року на підставі усного договору відповідач позичив у нього спірні кошти і зобов'язався повернути їх до 10 квітня 2013 року. У подальшому граничний термін повернення даного боргу було продовжено до кінця липня 2013 року, про що свідчить відповідна розписку від 13 травня 2013 року. Незважаючи не це, зазначає позивач, до цього часу гроші йому не повернуті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що жодного договору позики з позивачем не укладав, а в рахунок повернення тих коштів про які веде мову [PERSON], він у нього працював. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Як убачається з розписки від 13 травня 2013 року [PERSON] заборгував [PERSON] грошові кошти в сумі 9'000 грн. Кінцевою датою повернення є 31 липня 2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Таким чином суд приходить до переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Твердження про [PERSON] про безпідставність заявлених до нього вимог з тих мотивів, що між ним та відповідачем не було укладено договору позики визнані судом неспроможними, оскільки наявність боргової розписки, згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, є доказом протилежного. Також суд відкидає посилання відповідача на те, що в рахунок повернення зазначених у розписці коштів він працював у позивача, позаяк такі твердження не доведені, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх … заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, за даних обставин суд вважає, що на момент пред'явлення позову у відповідача перед позивачем існувало та продовжує існувати прострочене зобов'язання, що є порушенням його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу та сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві він вказав, що з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2010 року, який розірвано 28 липня 2014 року. Від шлюбу в них є неповнолітні діти син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають та перебувають на його утриманні. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, коштів на утримання дітей не надає, добровільно сплачувати аліменти не бажає, чим ставить його та дітей в важке матеріальне становище, що змусило позивача звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить стягувати аліменти з [PERSON] на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення з наступних підстав. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 25 серпня 2010 року який зареєстрований в Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області. Рішенням Чортківського районного суду від 28 липня 2014 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище відповідачки, яка є працездатною, особою молодого віку, інших дітей на утриманні не має, а також враховуючи те, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідачка має можливість надавати таку допомогу, нею не надано доказів про її важке, або таке, що не дозволяє сплачувати аліменти матеріальне становище, тому позовні вимоги слід задовольнити, встановивши розмір стягнення коштів на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 400 гривень щомісячно. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів на дітей, мотивуючи, що перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], від спільного проживання у них народилося двоє дітей- син [PERSON],[INFO] та донька [PERSON], [INFO], які проживають з ним і знаходяться повністю на його утриманні та вихованні. Відповідач [PERSON] проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому він просить суд стягнути з відповідача - матері дітей, аліменти на їх утримання. В судове засідання позивач [PERSON] надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує, відповідач [PERSON] на виклик суду не зявилася , про слухання справи повідомлялася через оголошення в газеті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом зясовано, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних неповнолітніх дітей- Кусайко [PERSON] ,[INFO] та [PERSON], [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, мешкають окремо, діти проживають з позивачем та перебувають повністю на його утриманні. Відповідач [PERSON], як матір дітей, добровільно матеріальної допомоги на утриманні дітей не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів.

Outcome: approved