Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Гаражно-будівельний кооператив «Нижньодніпровець», про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу гаражу № [NUMBER] , що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», за адресою: [ADDRESS] , договір було зареєстровано на товарній біржі «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» за №101-97, умови договору щодо передання грошових коштів від покупця продавцю, та щодо фактичної передачі нерухомого майна продавцем покупцю були виконані. [PERSON] почав користуватись придбаним гаражем № [NUMBER] , що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», за адресою: [ADDRESS] , та став членом Гаражного кооперативу «Нижьнодніпровець», отримав членську книжку, постійно почав сплачувати членські внески. Вказаний договір містить примітку щодо необхідності реєстрації договору у Дніпропетровському БТІ, відповідно до вимог ст.227 ЦК України, що діяв на момент укладання угоди, однак позивач вчасно не звернувся до БТІ для реєстрації договору у встановленому законом порядку. 04.08.2020 року [PERSON] отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вказане нерухоме майно від державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської області, №53449307. Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 16.07.2020 року, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності в цілому за гр. [PERSON] , на підставі рішення виконкому АНД райради народних депутатів від 11.12.1992 року №624, про що видане реєстраційне посвідчення від 19.08.1997 року, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №Г-33 за реєстраційним №133. У матеріалах інвентаризаційної справи відомості про самочинне будівництво/перепланування (на дату останньої інвентаризації, проведеної 18.08.1997 року), накладання арештів та заборон відсутні. Відповідачу [PERSON] 19.08.1997 року було надано довідку-характеристику для продажу вищезазначеного нерухомого майна, відомості стосовно використання довідки-характеристики, станом на 31.12.2012. відсутні. Укладеним договором купівлі-продажу від 21.08.1997 року між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, відбулося повне виконання договору. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати за [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на гараж № [NUMBER] , розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», що знаходиться за адресою: м.Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Полтавець Т.О. надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просив справу слухати у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала, про що надала письмову заяву. Відповідно до\~ч.4\~ст.223\~ЦПК України\~у разі\~повторної неявки\~в судове\~засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Гаражно-будівельного у «Нижньодніпровець» Коростельова Л.А. у судове засідання не з`явилася, надала до суду , у якій проти позову не заперечувала та просила його задовольнити, також зазначила, що позивач [PERSON] дійсно є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Нижньодніпровець» та володіє гаражем № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , з моменту укладення договору купівлі-продажу №101-97, тобто з 21.08.1997 року. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу гаражу № [NUMBER] , що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований\~товарною біржею «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» за реєстраційним №101-97, відповідно до якого [PERSON] продав позивачу гараж [ADDRESS] (а.с.10). Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі рішення виконкому АНД райради народних депутатів від 11.12.1992 року за №624, про що видане реєстраційне посвідчення від 19.08.1997 року, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №Г-33 за реєстраційним №133. Відповідно до п.2 договору продаж відбувся за 1600,00 гривень, які повністю отримані від покупця. Крім цього, у договорі вказано, що відповідно до ст.227 ЦК України, що діяв на момент укладання угоди, договір підлягає реєстрації у Дніпропетровському БТІ. Однак, позивач не звернувся до Дніпропетровського БТІ для реєстрації договору у встановленому законом порядку. [PERSON] почав користуватись придбаним гаражем № [NUMBER] , що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», за адресою: [ADDRESS] , та став членом Гаражного кооперативу «Нижьнодніпровець», отримав членську книжку, регулярно сплачує членські внески(а.с.59,61). У червні 2020 року [PERSON] звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питання реєстрації права власності на гараж, де йому повідомлено про неможливість проведення державної реєстрації прав на вищезазначений об`єкт нерухомого майна в зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на гараж не входить у перелік документів встановлений статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.36). Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 16.07.2020 року, у матеріалах інвентаризаційної справи відомості про самочинне будівництво/перепланування (на дату останньої інвентаризації, проведеної 18.08.1997 року), накладання арештів та заборон відсутні. Відповідачу [PERSON] 19.08.1997 року було надано довідку-характеристику для продажу вищезазначеного нерухомого майна, відомості стосовно використання довідки-характеристики, станом на 31.12.2012 року відсутні (а.с.13). Відповідно до повідомлення Комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 22.03.2021 року у матеріалах інвентаризаційній справі міститься копія договору купівлі-продажу від 21.08.1997 року, у якому зазначено, що гр. [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж № [NUMBER] , що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», за адресою: м.Дніпро, вул. Реконструкції, буд.2. Реєстрація вказаного договору КП «ДМБТІ» ДОР, станом на 31.12.2012 рік не проводилася (а.с.67). Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1997 році, відповідно до пункту 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року\~визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній в належних випадках формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. Відповідно до ст.ст.\~224,\~225 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Разом з тим, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» №1952 XII від 16.02.93, в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.78 №3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини 2\~статті 47 ЦК УРСР за\~вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст.153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Оскільки сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу, угода не визнавалась недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) набув право власності на гараж та правомірно володіє ним. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи те, що відсутність правовстановлюючих документів на гараж перешкоджає позивачу провести його державну реєстрацію відповідно до чинного законодавства та повноцінно розпоряджатися своїм нерухомим майном і єдиним можливим способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом\~про визнання права власності, а також те, що визнання за позивачем права власності на гараж № [NUMBER] , розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», що знаходиться за адресою: м.Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, вказаний гараж позивач придбав відповідно до діючого законодавства на час укладення договору купівлі-продажу та посвідчений відповідною установою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає втрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved