Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсними договори оренди землі, а саме: договір оренди земельної ділянки площею 0,8849 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Киданівської сільської ради, укладений 26.10.2015 року між ФГ «Левада - К» та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він являється власником земельної ділянки. Вказану земельну ділянку з 2017 року він передав в оренду відповідачу і після цього жодних договорів оренди земельної ділянки він не укладав. Оспорюваний договір оренди землі він не підписував, з його умовами не був ознайомлений і цей договір діє всупереч його волі та намірам. Посилаючись на положення ч. ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України позивач просив задовольнити його вимоги. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . Спадкоємець померлої є позивач по справі. За життя спадкодавець [PERSON] залишила на ім`я позивача [PERSON] заповіт, посвідчений Киданівською сільською радою Богуславського району Київської області від 06.07.2009 року № 18. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Курієнко С.О. в судовому засіданні позов не визнав та висловив заперечення проти позову, в яких зазначив, що ФГ «Левада - К» відкрито користується спірною земельною ділянкою, сплачуючи земельний податок та виплачуючи орендну плату за користування нею. Треті особи в судове засідання представників не направили, але надіслали заяви, в яких просять справу розглянути без участі представників. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,8849 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Киданівської сільської ради, Богуславського району Київської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 26.10.2015 року уповноваженою особою відповідача складено договір оренди земельної ділянки площею 0,8849 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Киданівської сільської ради, в яких є підписи від імені орендодавця [PERSON] .. 20.01.2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області проведено державну реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки площею 0,8849 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначені відомості про орендодавця - [PERSON] , орендар - ФГ «Левада -К». [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,8849 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Киданівської сільської ради, Богуславського району Київської області, право власності на яку перейшло за заповітом від 06.07.2009 до [PERSON] . 26.10.2015 року уповноваженою особою відповідача складено договір оренди земельної ділянки площею 0,8849 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Киданівської сільської ради, в яких є підписи від імені орендодавця [PERSON] .. Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦПК України, ч. 1 статті 3 ЦПК України, 2004 року, (яка була чинною на час звернення до суду з даним позовом), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року №220 затверджено типовий договір оренди землі, а тому форма договору оренди землі із зазначенням істотних умов договору має дотримуватись сторонами. Згідно п. 43 типового договору оренди землі, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до частини четвертої цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Закон України «Про оренду землі» є спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі. Відповідно до положень ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин станом на 26.10.2015, укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації. Факт державної реєстрації договору оренди, згідно пунктів 12-13 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, мав бути засвідчений підписом уповноваженої особи і печаткою уповноваженого органу державної влади або місцевого самоврядування, а також підтверджений занесенням відповідного запису до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі. Пунктом 37 оспорюваних договорів оренди землі від 29 грудня 2012 року, було передбачено, що договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. До 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не була проведена, а тому оскаржуваний договір оренди землі від 26.10.2015 року не можуть вважатись такими, що набрали чинності. Оскільки власник земельної ділянки не підписував спірний договір оренди землі, то цей договір оренди землі не набув чинності. Проведення державної реєстрації речового права на підставі договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору, оскільки державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі, а отже і не може впливати на момент набрання чинності цим договором оренди землі. За загальним правилом правочин, який не набрав чинності, не може визнаватись недійсним. Верховний Суд України в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсними договору оренди землі і похідні від них (скасування державної реєстрації договору оренди землі, витребування земельної ділянки) не можуть підлягати до задоволення, оскільки правові підстави для визнання недійсним договору оренди землі, який не був вчинений та не набув чинності, - відсутні. Також суд звертає увагу на те, що вимоги позивача про скасування державної реєстрації договорів оренди землі, державна реєстрація яких не була проведена, являються явно безпідставними. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із вимогами про витребування земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, з чужого незаконного володіння або про усунення перешкод у її користуванні, якщо права власника порушуються іншою особою, з наведенням правових підстав і способу захисту своїх прав та інтересів, передбаченого законом (ст. 212 Земельного кодексу України, ст. 387 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Тому, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Outcome: dismissed