Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати протиправним рішення від 04.05.2018 року (індексний номер 40936875) про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , та зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попову О.В. скасувати вказане рішення. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 28.05.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №403/024/08-Ж за умовами якого банк надав готівкові кошти для споживчих цілей у сумі 52 000 доларів США строком до 27.05.2033 року, а також відкрити позичальнику позичковий рахунок, зі сплатою 13,00 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 04.05.2018 року КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» прийнято рішення про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідачі не мали права відчужувати квартиру, оскільки вона є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання позивачем умов договору. Також, позивач вказував на те, що предмет іпотеки використовується його сім`єю та двома малолітніми дітьми як місце постійного проживання, будь-якого іншого нерухомого житлового майна у власності позивача немає, спірна квартира не є предметом іпотеки, реєстрація права власності на квартиру за відповідачем порушує ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення про реєстрацію прав власності та реєстраційні дії проведені державним реєстратором Поповою О.В. з порушенням п. 57 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р., та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, крім того договір про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] , та АТ «Укрсоцбанк» не укладався, а отже рішення про реєстрацію прав власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» прийняте з порушенням вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» за відсутності правовстановлюючого документу, а саме договору про задоволення вимог іпотекодержателя», також було проведено оцінку предмету іпотеки з порушенням вимог законодавства. Тому, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.06.2018 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 18.06.2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 05.07.2018 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову заявнику. Ухвалою судді від 20.07.2018 року прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 06.08.2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 20.12.2018 року витребовувалися у державному підприємстві «Національні інформаційні системи» та у Відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно при Обухівській міській раді Київської області інформацію та належним чином завірені документи. Ухвалою суду від 18.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.08.2019 року витребовувалися у державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради та у Міністерстві юстиції України відомості та належним чином завірені документи. Ухвалою суду від 15.10.2019 року зобов`язано Публічне акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в строк до 15.11.2019 року надати до суду належним чином завірені копії документів, та оригінали для огляду. Ухвалою суду від 26.11.2019 року повторно зобов`язано Публічне акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надати до суду належним чином завірені копії документів, та оригінали для огляду. Ухвалою суду від 04.02.2020 року замінено первісного відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на належного відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Вказував на те, що реєстрація права власності на квартиру була проведена з порушеннями вимог законодавства, оскільки банком не була проведена оцінка квартири, позивач не отримував повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності. Крім того, позивачем не було надано розрахунку заборгованості. Спірна квартира не є предметом іпотеки, реєстрація права власності на квартиру за відповідачем порушує ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення про реєстрацію прав власності та реєстраційні дії проведені з порушенням п. 57 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р., та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] , та АТ «Укрсоцбанк» не укладався, а отже рішення про реєстрацію прав власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» прийняте з порушенням вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог, в зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю, та недоведеністю жодними доказами. Вказував на те, що державна реєстрація права власності квартири за банком була проведена відповідно до закону та іпотечного договору. Представник відповідача КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 403/024/08-Ж, відповідно до якого позивач [PERSON] , отримав кредит в розмірі 52 000,00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 13,00% на рік на строк до 27.05.2033. Кредит наданий на оплату вартості квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, що укладається позичальником [PERSON] , 28.05.2008 року з [PERSON] , на підставі якого [PERSON] , придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 28.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку у якості забезпечення виконання ним зобов`язань за договором кредиту № 403/024/08-Ж, укладеним між сторонами 28.05.2008 року, нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, поліпшення та переобладнання і реконструкції, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 31,10 кв.м., житловою площею 12,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано в реєстрі за № 3573. Зазначені договори є чинними, обов`язковими для виконання і ніким не оспорюються. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123280375 від 08.05.2018 року вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» на праві приватної власності належить квартира загальною площею 31,1 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] з 04.05.2018 року. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки від 28.05.2008 року. Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40936875 від 04.05.2018р., підставою виникнення права власності - договір іпотеки від 28.05.2008р., рекомендоване поштове повідомлення від 07.03.2018р. видане ПАТ «Укрпошта»; письмова вимога від 07.03.2018 видане ПАТ «Укрсоцбанк». За змістом ст.ст. 3, 6, 627, 629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Так, в силу вимог ст. 589 ЦК України та ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 р. (далі Закон №898-IV) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За приписами ч. 1 ст. 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотеко держателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Відповідно до ст. 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок №1127). Згідно із ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запиту є від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) підчас проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені підчас прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону). Згідно з ст. 26 Закону №1952-IV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-ІV). Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до п.40 Порядку №1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27Закону № 1952-IV та цим Порядком. Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом оскарження у даній справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за банком права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Стаття 4 іпотечного договору, копія якого міститься в матеріалах справи, передбачає право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем забезпеченого цим договором основного зобов`язання та визнає відповідний порядок. Так, відповідно до п.4.5 іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотеко держателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», та в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України, або визначений домовленістю сторін. Пункт 4.5 є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, та за іючим законодавством є договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору. Відповідно до п.4.9 іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснювались шляхом надіслання (надання) іпотекодавцю повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. При цьому, якщо інше не передбачене законами України або повідомленням іпотекодержателя, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем знаходження іпотекодавця і іпотекодержатель отримує право вимоги предмета іпотеки з чужого незаконного володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового регулювання на підставі даного Договору може здійснюватись, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем знаходження іпотекодавця і іпотекодержатель отримує право вимоги предмета іпотеки з чужого незаконного володіння. Згідно з п.4.5 іпотечного договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених в цьому договорі та законодавстві України належить Іпотекодержателю. 17.03.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направляв на адресу позивача [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. В даному повідомленні банк попереджував позивача, що в разі невиконання вимоги про сплату боргу станом на 22.02.2018р. в розмірі 1 923 207,06 грн. протягом тридцяти денного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Факт того, що за позивачем перед відповідачем рахується заборгованість сторонами не оспорюється. З копії списку відправки кореспонденції та копії квитанції вбачається, що банк направив позивачу вказане повідомлення 07.03.2018 року. В даному випадку банк виконав вимоги договору і направив на дві адреси позивача письмове повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання і про намір звернути стягнення на іпотечне майно у випадку невиконання цієї вимоги. Крім того, судом встановлено, що письмову вимогу, квитанцію ПАТ «Укрпошта» б/н від 07.03.2018 року про відправлення відповідного рекомендованого листа, іпотечний договір від 28.05.2008 року були надані банком державному реєстратору для державної реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі «Підстава виникнення права власності». Отже, банком були надані державному реєстратору усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності. Таким чином, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності банку на іпотечне майно і внесення відповідного запису до реєстру державному реєстратору були надані усі необхідні документи, які передбачені п.п.40,61 Порядку №1127, і останній мав підстави для проведення зазначених дій. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Статтею 4 зазначеного іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель (банк) має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У даній справі, звернення стягнення на спірну квартиру як предмету іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач, укладаючи договір іпотеки, надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя у випадку порушення умов кредитного договору. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» здійснена за згодою [PERSON] , що висловлена у статті 4 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, посилання представника позивача на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки банк не здійснив належну його оцінку, є неспроможними. Зазначеними обставинами позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed