Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.07.2009 року між ним та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 11.07.2009 року зроблено актовий запис № 46.12 липня 2017 року, рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області, вказаний шлюб було розірвано. 23.10.2017 року відповідач народила сина [PERSON], а 24.10.2017 року, народження дитини було зареєстроване в Великоновосілківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 241.Батьком народженої дитини, згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, був записаний позивач [PERSON]Однак наразі позивач з цим не згоден з наступних підстав.Подружнє життя із відповідачкою [PERSON], не склалося і з червня 2016 року по теперішній час вони проживають окремо, а саме позивач [PERSON], в с. Тернове (Новопетровське), вул. Берегова, буд., № 03, Покровського району, Дніпропетровської області, а відповідачка [PERSON], фактично проживає без реєстрації: в с. Комишуваха, вул., Затишна, буд, № 16, Великоновоселківського району, Донецької області.При цьому свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], видано 24.10.2017 року Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а тим самим реєстрація вказаного акту цивільного стану здійснена особисто відповідачкою [PERSON], фактично таємно, без відома та присутності позивача [PERSON], а тому він лише постфактум дізнався про існування вказаних обставин, оскільки більше року проживаючи окремо не підтримуючи взагалі жодних відносин з відповідачкою [PERSON], не є та обєктивно не може бути фізіологічним батьком зазначеної дитини. 03.12.2017 на імя позивача надійшла копія судового наказу виданого 27.11.2017 року Покровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 189/1625/17, з вимогою від імені відповідачки щодо сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як стверджує відповідачка, у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про, що у свідоцтві про народження дитини зроблено відповідний запис, а тим самим стверджується, що позивач являється батьком дитини.Однак він не може бути батьком [PERSON], [INFO], через вказані обєктивні причини, а отже позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.Зокрема, фактично інтимних стосунків з відповідачкою він не мав починаючи з червня 2016 року. Враховуючи, що дитина народилась 23.10.2017 року то це майже 16 місяців до її народження.Під час неодноразових сварок відповідачка, йому заявляла, що він не являється батьком дитини, оскільки після припинення їхнього спільного проживання вона зустрічалася із іншим чоловіком і що саме останній є батьком дитини.Цілком зрозуміло, що це дає підстави сумніватись у тому, що він може бути батьком дитини. Позивач надіслав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечувала. Представник третьої особи, Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу і рішення винести на розсуд суду. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, саме копії свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2009 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с.4). Відповідно до копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне прізвище [PERSON]. (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО № 767872 виданого Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 24.10.2017 року народився [PERSON], 23.10.2017 року, батьками якої, відповідно до свідоцтва про народження є позивач та відповідач (а.с.9). Згідно ст.121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорювати своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього, як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до роз'яснень п.24 ч.3 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приймає визнання відповідачем вимог позову, а також підтвердження того факту, що [PERSON] не є кровною дитиною позивача. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved