Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником 25/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS]. Окрім позивача у вищевказаному будинку зареєстрована відповідач, яка добровільно відмовляється виписатися з нього, чим порушує права власника на його користування та володіння, що стало підставою для подачі позову. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надали суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов з підстав визначених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, суд розглядає справу у його відсутність визнавши неявку представника третьої особи без поважних причин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 25/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору поділу часток житлового будинку у натурі від 14 березня 2007 року (а.с.4-7). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області та виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району №309 від 09 лютого 2016 року [PERSON] зареєстрована у спірному будинку (а.с.11, 18). Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року № 6-57цс12. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошенням її померлою. Таким чином, оскільки зняття з реєстраційного обліку здійснюється уповноваженими на це органами на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення, суди не мають повноважень підміняти виконання своїх повноважень іншими органами та установами, а тому вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає.

Outcome: partial