Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору. Посилається на те, що 31 березня 2008 року між ним та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хустського відділення ЗОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/4047/82/38558, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в сумі 50000,00 доларів США, еквівалент у гривні договором не визначено. В забезпечення кредиту було укладено договір іпотеки № 014/4047/82/38558. За цим договором предметом іпотеки є нежитлова будівля-весільний зал б/н, загальною площею 539,8 кв.м., що знаходиться за адресою с. Іза, вул. Раковського, Хустського району. За умовами договору встановлено відсоткову ставку в розмірі 14 % річних. Термін дії договору визначено до 31.03.2014 року. Зазначений кредит надавався для задоволення споживчих потреб позичальника. Позивач зазначив у своїх позовних вимогах, що під час укладання кредитного договору Банк приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення ним свідомого вибору схеми кредитування, а також вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Укладення спірного договору суперечить чинному законодавству України, оскільки відповідач не мав права видавати фізичній особі валютний кредит для споживчих цілей у іноземній валюті при відсутності у нього індивідуальної ліцензії. Крім того, у кредитному договорі № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року відомості про те, що позичальник до укладання цього договору був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами НБУ відсутні. Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Інших видів документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам'ятки позичальника позивачу [PERSON] не надавалося, що свідчить про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дій щодо ознайомлення позичальника [PERSON] з усіма умовами кредитування перед укладанням кредитного договору не вчиняв. В змісті кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладання, а саме: всупереч вимогам п.3.1. Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та умовами кредитного договору, тощо; всупереч вимогам п.3.2. Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема графік платежів не містить відомостей у розмірі сум погашення основного боргу, вартості сплати всіх супутніх послуг а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; всупереч вимогам п.3.3. Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту. У позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, позивач просить суд постановити рішення, яким визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг при укладенні кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року та визнати недійсним кредитний договір № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року, який укладений між ним та відповідачем. В судове засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить суд розглянути справу у їх з позивачем відсутності та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог відповідно до матеріалів справи. Також представник позивача подала до суду письмові пояснення які приєднані до матеріалів спарви. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явися. Про місце і час розгляду справи належним чином був повідомлений. Від представника відповідача Матвійчик М.В., діючого на підставі довіреності, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій він просить суд розглядати справу без участі представника банку та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог враховуючи обґрунтування, які містяться в письмових запереченнях проти позову. В письмових запереченнях проти позову представник відповідача вказує на те, що [PERSON], як повністю дієздатна особа, свідомо, з власної ініціативи та на умовах, які викладені в оспорюваних правочинах уклав з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у передбаченій законом письмовій формі кредитний договір. Сторони правочину перед його укладенням погодили всі істотні умови, зокрема щодо мети кредитування, форм забезпечення, суми кредиту, відсоткової ставки, строків кредитування, умов повернення кредиту. Банк свої зобов'язання виконав, видав позивачу кредитні кошти та під зазначені у договорі умови повернення позичальником. Сам позивач у заяві стверджує факт отримання ним коштів на у мовах вказаного кредитного договору. Позивач сам виявив бажання отримати кредит в доларах США за програмою «Кредит під заставу нерухомості», що підтверджується його власноручною заявою-анкетою на отримання кредиту. Кредитним договором передбачено, що у разі зміни курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Твердження позивача, про те, що відповідач ввів його в оману з посиланням на ч.3 ст.203 ЦК України нічим не підтверджено і ним не подано жодного доказу, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовують ці позовні вимоги. Також твердження позивача про те, що вказаний кредитний договір слід визнати недійсним по причині видачі його у іноземній валюті без наявності у сторін відповідних ліцензій спростовуються відсутністю на момент укладення договору законодавчої заборони надання фізичним особам кредитів у іноземній валюті, а також наявність відповідної ліцензії у відповідача на час у кладення кредитного договору. Наявність у відповідача банківської та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій на момент укладення кредитного договору дає достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів у іноземній валюті, зокрема й надання кредиту в доларах США позивачу [PERSON], а відтак оспорюваний кредитний договір є дійсним і діє до повного виконання позивачем своїх зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням письмових заяв учасників процесу про слухання справи у їх відсутності фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та подані представником відповідача заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що 31 березня 2008 року між позивачем та відповідачем в особі Хустського відділення було укладено кредитний договір № 014/4047/82/38558, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в сумі 50000,00 доларів США. За умовами договору встановлено відсоткову ставку в розмірі 14 % річних. Термін дії договору визначено до 31.03.2014 року. Зазначений кредит надавався для задоволення споживчих потреб позичальника. Ухвалою суду від 09.06.2015 року по справі була призначена судово-економічна експертиза. Відповідно до висновку експерта № 1427 від 19.10.2015 року в межах наявних матеріалів, встановлена в результаті дослідження реальна процентна ставка (у процентах річних) на момент укладання кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року фактично складає 19,80 % (колонка 7 Додатку 1 експертизи). За наявними матеріалами на момент укладання кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року, сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту ( у грошовому виразі) не визначено. Встановлене в результаті дослідження абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року фактично складає 31251,11 доларів США (колонка 8 Додатку 1 експертизи). Виходячи з базових умов кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року та додатків до нього, документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів) складає від 722,30 доларів США до 2002,84 доларів США (колонка 2 Додатку 1 експертизи). Реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту в кредитному договорі № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року не визначені. В межах наявних матеріалів, реальна процентна ставка, встановлена в результаті дослідження, складає 19,80 % та є вищою від процентної ставки, передбаченої п.1.2.1. кредитного договору № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року в розмірі 14,00 % (колонка 7 Додатку 1 експертизи). В межах наявних матеріалів, встановлена сукупна вартість кредиту за кредитним договором № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року фактично складає: -19,80 % - у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних), (колонка 7 Додатку 1 експертизи); - 31251,11 доларів США - у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), (колонка 8 Додатку 1 експертизи). Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.1.2. Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на задоволення споживчих потреб . Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Судом встановлено, що з Кредитному договорі № 014/4047/82/38558 від 31.03.2008 року не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав [PERSON] як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, зокрема висновку судово-економічної експертизи встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved