Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить суд вселити його до квартири [ADDRESS] та визначити порядок користування цією квартирою надавши йому в користування ізольовану житлову кімнату № 6 площею 13,20 кв. м., відповідачу ізолюовану кімнату №8 площею 17,30 кв.м, залишивши в загальному користуванні кімнату №7 площею 18,70 кв.м., коридор площею 6,10 кв.м., кухню площею 9,0 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,4 кв.м., вбудовану шафу площею 0,40 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , рідна мати Бсторін. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] , яку вона за життя прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка - батька сторін, [PERSON] , померлого [INFO] . Сторони прийняли вказану вище спадщину в результаті чого отримали право спільно володіти нею. 28 січня 2020 року він отримав свідоцтво про право на належну йому за законом Ѕ частину спадщини, посвідчене державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером №133. Відповідач [PERSON] в свою чергу не отримав свідоцтва про його право на вказану вище квартиру, однак як зазначає позивач, вони з відповідачем по справі домовилися про те, що [PERSON] сплатить позивачу [PERSON] дійсну ринкову вартість його частини спадщини в замін на відчуження її позивачем на користь останнього. Однак відповідач ухиляється від виконання своєї частини вказаної домовленості та більш того уникає спілкування з останнім відмовляючись надати йому ключі від вхідних дверей та доступ до спірної квартири, що позбавляє [PERSON] можливості реалізувати своє право власника на користування квартирою, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з проханням усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, що чинить йому відповідач шляхом вселення до даного житлового приміщення. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні житлом та вселити його до вказаного житлового приміщення та визначити порядок користування ним. Поза межами судового засідання представник позивача [PERSON] надав клопотання про слухання справи без присутності сторони судового процесу, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не з`явився, доручив представництво своїх інтересів в суді [PERSON] , який будучи повідомленим про час, дату та місце судового розгляду належним чином до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв, у тому числі, про відкладення розгляду справи, клопотань, відзиву на позов до суду не надходило. Представник третьої особи - ТОВ «Житлосервіс-КР» , будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явився, заперечень проти позову до суду не надав Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] будучи повідомленими про дату та час судового засідання, у судове засідання не з`явилися, заперечень стосовно позову не надали. Відповідно до ст. 280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2020 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив наступне, що [PERSON] попрохав йогоу січні 2020 року сходити з ним до квартири, яка залишилася йому та його брату після смерті матері, повідомив, що у квартирі за адресою [ADDRESS] проживає його брат [PERSON] , прийшовши з вказаною адресою двері ніхто не відчинив, після того ходили йще раз однак ситуація не змінилася. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що позивач у справі [PERSON] є його кумом. У січні 2020 року разом з останнім прийшли за адресою [ADDRESS] однак двері ніхто не відчинив, хоча світло в квартирі горіло. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2020 [PERSON] отримав право на належну йому Ѕ часини спадщини у вигляді трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчену державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, №133 (а.с.7а) Право власності [PERSON] на спадкову частку зареєстроване 28 січня 2020 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №2017523812110 (а.с.8) Згідно акту складено мешканцями будинку [ADDRESS] ,від 31.01.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають з 2002 року в будинку [ADDRESS] по даний час (а.с.11) Таким чином, суд вважає, що позивач, має право володіти і користуватися належним йому на праві спільної приватної власності майном, яким є квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, крім випадків і порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (власників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. За змістом ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування цим майном. При цьому, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Нормою ч.1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, а отже - дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Нормою ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо здійснення права спільної часткової власності, права користування квартирою, та правовідносини щодо гарантій прав громадян, які мають у приватній власності квартиру. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Оскільки судом встановлено, що позивач має майнові права щодо квартири [ADDRESS] , встановлено, що останній позбавлений права користуватись належною йому часткою цієї квартири, а також, те, що в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні належною йому власністю, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про усунення позивачу перешкод в користуванні вказаною квартирою, зобов`язавши відповідача [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкод у здійсненні права користування належною йому на праві часткової власності квартирою, та вселити позивача до зазначеної квартири. Водночас, суд керується положеннями ч.4 ст.311 ЦК України, згідно з якою фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Вирішуючи питання щодо визначення порядку користування квартирою, суд приходить до наступного. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, спірна квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 49,20 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 13,20 кв.м, 2-а кімната - 18,70 кв.м, 3-я кімната- 17,30. кухня - 9,00 кв.м, ванна кімната - 2,40 кв.м, вбиральня - 1,20 кв.м, коридор - 6,10 кв.м, вбудовані шафи - 0,40 кв.м, Квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м, лоджією-1,96 кв.м. (а.с.15). Оскільки судом встановлено, що сторони по справі є рідними братами, після смерті їх матері, сторони у справі так і не дійшли згоди остаточного поділу належного їм на праві приватної спільної часткової власності квартири, не визначили порядок спільного користування житлом, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача і визначити сторонам запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно з положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України. Згідно з ч.8 цієї статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 1680,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. За приписами ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, такі витрати за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною третьою цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем підтверджена вартість послуг адвоката (а.с.4), а тому суд вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved