Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які стягуються з нього на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області у справі №2-1199/09 від 24.12.2009 року, з дня переїзду сина на постійне місце проживання до нього - 12.08.2017 року та стягнути з [PERSON], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј від усіх видів її доходів, але не менше ніж 30% розміру встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення їх сином повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог у позові посилається на те, що 24.12.2009 року Генічеський районний суд Херсонської області постановив рішення про стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина. На підставі рішення суду, був видав виконавчий лист, за яким він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 13.11.2009 року і до його повноліття. Протягом майже останніх чотирьох років, крім обов'язку зі сплати аліментів, він систематично ніс витрати по купівлі одягу та взуття для сина, так як, коли син приїздив до позивача у гості він фактично не мав необхідного одягу та взуття. Син пояснював це тим, що мати йому не купує одяг та взуття та інші речі необхідні для юнака його віку, через брак грошей. У матері є інша дитина, яку народила вона та у новій сім'ї не вистачає грошей. З приводу недостатнього здійснення витрат на утримання їх сина у нього з відповідачкою кілька разів виникали сварки. Враховуючи це, син ще майже два роки тому, виявляв бажання переїхати на постійне місце проживання до нього, але він йому пояснив, що таке рішення він зможе прийняти після досягнення 14 років. Цього року син закінчив 9 класів загальноосвітньої школи та вступив на навчання до Іванівського професійного аграрного ліцею на перший курс денної форми навчання. У серпні 2017 року, він приїхав до нього та остаточно вирішив змінити своє місце проживання, переїхавши жити до нього. Відстань від смт. Нижні Сірогози до смт. Іванівка Херсонської області (місця навчання сина) складає близько 18 кілометрів, а відстань до села Новий Азов Генічеського району, де проживає відповідач складає більше 100 км. Отже сину зручніше здійснювати відвідування місця проживання саме до смт. Нижні Сірогози Херсонської області. До цього ж відповідачка не змінила свого ставлення до забезпечення їх сина, хлопець росте, його потреби зростають, а вона навіть ті аліменти, що він сплачує їй витрачала не на його особисті потреби. Через те, що їх син з 12.08.2017 року проживає разом з ним та перебуває лише на його утриманні, було запропоновано відповідачу, щоб вона подала заяву про повернення виконавчого листа про стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання сина. Але вона цього не зробила, навпаки ніяких витрат на утримання сина не несе внаслідок чого позивач змушений захищати свої права шляхом припинення стягнення аліментів в судовому порядку. Просив задовольнити позов. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги та доводи викладені викладені у позові підтримав повністю, посилаючись на обставини позову. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги також підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснив, що з серпня 2017 року, позивач дійсно перестав сплачувати аліменти на користь дружини, через те, що син фактично проживає з ним і перебуває на його утриманні з того ж часу. Відповідно до цих обставин позивач має заборгованість по несплаті аліментів, які також буде вирішувати у судовому порядку. Також просив задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала у їх задоволенні та вказала, що обставини викладені у позовній заяві позивачем не відповідають дійсності. Їх спільний син [PERSON] дійсно після припинення спільного проживання з [PERSON] проживав з нею, вона в силу своїх можливостей піклувалася про нього та утримувала, забезпечувала необхідним. Потім за пропозицією [PERSON] вони примирялися і продовжували спільне життя в смт.Нижні Сірогози, Херсонської області. Однак спільне життя не склалося і вона переїхала до с.Новий Азов, Генічеського району, Херсонської області де і проживає по теперішній час, а їх син залишився за взаємною згодою проживати у [PERSON], оскільки місце розташування його навчання, це Аграрно-професійний ліцей знаходиться в смт.Іванівка, який знаходиться ближче до місця проживання саме [PERSON] Під час навчання їх син приїздить до неї, вона висилає кошти по мірі можливості, утримує коли він приїздить до неї в с.Новий Азов, Генічеського району, Херсонської області, тому вона не згодна з тим, що вона не утримує та не цікавиться сином. На даний час, у зв'язку з навчанням, дійсно їх син більше часу знаходиться у батька [PERSON], однак це має тимчасовий характер, у зв'язку з його навчанням. Даний позов позивач заявив у зв'язку з тим, що у нього є заборгованість по сплаті аліментів на її користь на утримання їх сина. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги також не підтримав, додатково вказавши, що позивач має намір ухилитися від сплати аліментів та не виплачувати заборгованість, яка складає близько 17 000 гривень, а тому пред'явив даний позов, який на його думку є безпідставний. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно живе з батьком з 12.08.2017 року, що жити з батьком йому краще, так як у нього більш кращій матеріальний достаток. Навчається він в Іванівському аграрному ліцеї та отримує стипендію з 01.09.2017 року, проте у гуртожитку не проживає, через погані умови, а тому кожний день після занять його забирає батько до себе додому. Крім того, додав, що батько більше його утримує аніж мати, дає кожного дня гроші на обід. Декілька разів мати також пересилала гроші на його банківську картку. Конкретно суму, яку йому потрібно він їй не вказував. Також додав, що батько може повністю його забезпечувати. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони співмешкали, та за час їх спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 01.06.2002 року, де позивач [PERSON] вказаний батьком. Рішенням Генічеського райсуду від 24.12.2009 року [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.11.2009 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. На підставі вказаного рішення [PERSON] 24.12.2009 року отримала виконавчий лист №2-1199/09 та на підставі якого ВДВС Нижньосірогозького РУЮ було відкрито виконавче провадження №16947413 щодо стягнення з позивача аліментів. З 01.09.2017 року [PERSON] навчається в Іванівському професійному аграрному ліцеї, що підтверджується довідкою №244 від 24.10.2017 року. Територіально ліцей ближче до місця проживання батька, тому фактично проживає у нього, що підтверджується довідкою Нижньосірогозької селищної ради №2719 від 23.10.2017 року про склад сім'ї. Через це відповідно перебуває на повному утриманні батька. Через те, що [PERSON] відмовилася повернути виконавчий лист для закриття виконавчого провадження, позивач змушений був звернутися до суду. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено, або звільнено від сплати аліментів за рішенням суду, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось з них. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Вказані обставини спільно в системним аналізом ч. 2 ст. 197 СК України, яка визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з обставиною, що має істотне значення, свідчать про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON], щодо звільнення його від сплати аліментів, встановлених рішенням суду від 24.12.2009 року. Відповідні обставини також передбачені ст.. 273 СК України, якою визначено, що в разі зміни матеріального або сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, право суду змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] 01.03.2002 року дійсно проживає з батьком [PERSON] в [ADDRESS] і це було доведено позивачем в судовому засіданні, також дані обставини не заперечувала відповідачка [PERSON] та їх неповнолітній син. Однак відповідачка вказувала, що це має тимчасовий характер, а тому підстав для звільнення для сплати аліментів [PERSON] не має. Однак суд вважає, що дані заперечення є безпідставними, і повністю спростовані позивачем на які вказував суд вище, тому є підстави для задоволення позову позивача в цій частині. З приводу позовної вимоги [PERSON], щодо стягнення аліментів на свою користь на утримання неповнолітньої дитини з відповідачки [PERSON], то суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню і вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з батьків, який проживає окремо, суд враховує вимоги ст.182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, зі слів сина [PERSON], що батько достатньо забезпечує його існування. Також [PERSON] вказував, що і мати іноді надає йому грошові кошти, коли йому це потрібно і виникає потреба. В свою чергу позивачем не було надано жодних доказів до того, що він не може самостійно утримувати свого сина і що син саме потребує матеріальної допомоги від матері. В силу свого матеріального становища, як вказував позивач він може самостійно утримувати сина, який проживає з ним. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача [PERSON] не підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами. У разі задоволення позову частково на обидві сторони судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено про стягнення судових витрат на його користь з відповідачки в сумі 3640 гривень (640 гривень судовий збір та 3000 гривень). Згідно ст.141 ч.3 п.2 ЦПК України суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, тому з відповідача має бути стягнуто половину судового збору та витрат на правову допомогу.

Outcome: partial