Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку з надмірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20.11.1993 року, яке зареєстровано Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 20.11.1993 року під реєстровим №38 в книзі №1. Відповідач [PERSON] є племінником позивача. На даний час у позивача виникла необхідність відчужити належний йому житловий будинок, але не має такої можливості. Оскільки відповідач в 2008 році вибув з житлового приміщення без зняття з місця реєстрації а позивачу місце перебування його не відоме, тому змушений звернутися до суду для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в тому ж обсязі та з тих же підстав. Відповідач [PERSON] не з'явився до зали судового засідання, був належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на сайті Веселинівського районного суду Миколаївської області. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не має. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/. Відповідно до витягу із по господарської книги №3 за 2011-2015 роки виданого Катеринівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 3363/04-05 від 11.06.2018 року , особовий рахунок [NUMBER] сторінка 173: [PERSON] -голова сім'ї, [INFO], [PERSON] - дружина,[INFO], [PERSON] - син, [INFO], [PERSON] - дочка, [INFO], [PERSON] - внук, [INFO], [PERSON] - внук, [INFO], [PERSON] - племінник,[INFO]. Відповідно до довідки Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №366/04-05 від 11.06.2018 року [PERSON], дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з 19.07.2008 року /а.с.8/. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Статтею 33 Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за собою, так і для відмови в цьому. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника на місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що визначено ст. 72 цього ж Кодекс. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач як власник будинку має право вимагати усунення порушення його права власності, відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад рік, вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved