Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 02.03.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2017 року помер [PERSON], який за життя вчинив розпорядження заповіт від 23.09.2016 року, яким, на випадок своєї смерті, заповів позивачеві належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 0,8908 га на території Чернятської сільської ради. Однак, про існування заповіту [PERSON] дізнався лише у вересні 2018 року у Джулинській сільській раді, тому вважає, що спадщину не прийняв з поважних причин, а тому має право на визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Дана позовна заява надійшла до суду 21.11.2018 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. 26.11.2018 року ухвалою відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.12.2018 року. У зв'язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання було відкладено до 26.12.2018 року. Представник позивача за довіреністю подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - Джулинської сільської ради, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 02.03.2017 року в с. Чернятка Бершадського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до довідки Джулинської сільської ради №687 від 12.09.2018 року, [PERSON] є спадкоємцем на майно померлого за заповітом, відомості про наявність інших спадкоємців відсутні. Згідно із копією заповіту від 23.09.2016 року, за життя [PERSON] вчини особисте розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповів позивачеві належну йому земельну ділянку, розташовану на території Чернятської сільської ради. Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач вказує те, що про існування заповіту дізнався лише у вересні 2018 року. Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 , від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 , від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16 , які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися місцевими загальними судами при застосуванні аналогічних норм матеріального права. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Так, як про існування заповіту позивач дізнався лише у вересні 2018 року у Джулинській сільській раді, суд вважає, що спадщину не прийняв з поважних причин, а тому має право на визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.08.2017 р. в аспекті справи № 6-1320цс17 . Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визначити позивачеві додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved