Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була одинокою, проживала поряд із позивачем, який її доглядав. Так як інших спадкоємців у померлої не було, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, до складу якої входить право на земельну частку (пай) на території Осіївської сільської ради. Однак, у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки позивачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що тривалий час він проживав разом зі спадкодавицею та вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину. Дана позовна заява надійшла до суду 11.07.2019 року, та ухвалою суду від 11.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло. Ухвалою від 21.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , через канцелярію суду подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Осіївський сільський голова також, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] в м. Бершадь у віці 70 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Аналогічні відомості вбачаються і з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі №126/1404/19 від 23.05.2019 року встановлено, що [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] з травня 1999 року по день її смерті. Ст. 1264 ЦК України визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З наданих суду документів, а саме: постанови нотаріуса від 13.03.2018 року, витягів зі спадкового реєстру, вбачається відсутність інших спадкоємців на майно померлої [PERSON] . При цьому, вказаною постановою нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 , від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 , від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися місцевими загальними судами при застосуванні аналогічних норм матеріального права. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк не подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що вважав себе таким, що фактично прийняв спадкове майно, так як постійно проживав разом з померлою та доглядав її. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, з метою дотримання основного принципу судочинства - справедливості, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved