Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 8 459 гривень 07 копійок, з яких 8000 гривень 00 копійок - сума основного боргу, 365 гривень 04 копійки - сума нарахованих процентів та 94 гривні 03 копійки - сума 3% річних, а також стягнути з відповідача судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень на невизначений строк. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів відповідач надала йому розписку, яку вона власноруч написала та засвідчила власним підписом. На момент укладення між сторонами договору позики, йому було лише відомо, що відповідач обіймає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Тронка-АТ». У зв'язку з тим, що в розписці від 22 березня 2013 року виданій відповідачем не було зазначено строку повернення грошових коштів взятих у позику, то він, відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України направив вимогу про повернення наданих у позику грошових коштів, на відому адресу місця перебування відповідача, тобто адресу місцезнаходження ТОВ «Тронка-АТ». Лист з вимогою про повернення грошових коштів надійшов на адресу відповідача 26 травня 2013 року, що підтверджується відміткою поштового відділення на зворотному аркуші конверта. Однак, не дивлячись на неодноразові телефонні розмови про повернення позики та попередження щодо направлення на адресу місця перебування відповідача вимоги про повернення грошових коштів, відповідач ухилилася від отримання даного листа, у зв'язку з чим за закінченням терміну зберігання лист з вимогою про повернення грошових коштів повернувся на його адресу 26 червня 2013 року. В той же час в неодноразових телефонних розмовах відповідач обіцяла повернути йому грошові кошти, однак до цього часу заборгованість не погашена. Отже, відповідач зобов'язана повернути, передані їй у якості позики, згідно розписки від 22 березня 2013 року, грошові кошти йому у розмірі 8000 гривень. За користування його грошовими коштами з 22 березня 2013 року, відповідач має сплатити проценти з урахуванням того, що відповідно до сайту Національного банку України, облікова ставка НБУ з 22 березня 2013 року по 09 червня 2013 року становила 7,5 %, з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року - 7,0% з 13 серпня 2013 року по теперішній час - 6,5%. Отже, розрахунок процентів за користування грошовими коштами з 22 березня 2013 року по 15 листопада 2013 року буде становити за період користування коштами з 22 березня 2013 року по 09 червня 2013 року (80 днів) при сумі коштів 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки НБУ 7,5% - 131, 51 гривень; за період користування коштами з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року (64 дні) при сумі коштів у розмірі 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки 7,0 % - 98,19 гривень; за період користування коштами з 13 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року (95 дні) при сумі коштів у розмірі 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки НБУ 6,5% - 135,34 гривень, всього - 365,04 гривень. Крім того, з урахуванням того, що прострочення зобов'язання зі сторони відповідача настало з 26 червня 2013 року і до цього часу воно не виконано, то розмір 3% річних за період з 26 червня 2013 року по 15 листопада 2013 року (143 дні) при сумі коштів у розмірі 8000,00 гривень становить 94 гривні 03 копійки. Отже, відповідач зобов'язана сплатити на його користь 8 459,07 гривень, з яких: 8000,00 гривень - сума основного боргу, 365,04 гривень - сума нарахованих процентів та 94,03 гривні - сума 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2013 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 8000 гривень, що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 22 травня 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою (в порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України) про повернення 8000 гривень. Разом з тим, дана вимога була залишена поза увагою відповідача та борг погашено не було. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивачем для сплати відповідачу розраховано 365,04 гривень процентів, де за період користування коштами з 22 березня 2013 року по 09 червня 2013 року (80 днів) при сумі коштів 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки НБУ 7,5% розмір відсотків становить 131, 51 гривень; за період користування коштами з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року (64 дні) при сумі коштів у розмірі 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки 7,0 % розмір відсотків становить 98,19 гривень; за період користування коштами з 13 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року (95 дні) при сумі коштів у розмірі 8000,00 гривень з урахуванням облікової ставки НБУ 6,5% розмір відсотків становить 135,34 гривень. Загальний розмір відсотків, що має бути сплачений відповідачем на користь позивача становить 365,04 гривень. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем для сплати відповідачу розраховано 94,03 гривень 3% річних, де період прострочення становить з 26 червня 2013 року по 15 листопада 2013 року (143 дні) при розмірі процентів річних 3% річних та суми боргу у розмірі 8000,00 гривень. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем заперечень на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 8000 гривень, відсотки у розмірі 365,04 гривень та 3% річних у розмірі 94,03 гривень, всього 8459,07 гривень. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved