Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду 22.04.2019 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 10 листопада 2017 р. в сумі 43200 грн., процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ в розмірі, що в гривневому еквіваленті станом на 27.03.219 р. становить 9999,32 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 486 грн., а також інфляційних витрат в сумі 1619,77 грн., а також понесених судових витрат. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що між ним та [PERSON] 10.11.2017 р. укладено усний договір позики, у відповідності до якого він передав [PERSON] грошову позику 43200 грн. Укладення договору позики підтверджено власноруч написаною відповідачем розписки. Дата повернення позики визначена- до 10.11.2018 р. , однак, в порушення умов договору, при настанні строку остаточного повернення позики , відповідач не виконала свої зобов`язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в договорі, що змусило позивача звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] -адвокат Шевченко Д.С. надала в судове засідання заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову, не скористалася, про причини своєї неявки суд не сповістила . При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд,дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. 10 листопада 2017 року між [PERSON] і [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики , за умовами якого позикодавець ( позивач) передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 43200 грн., а [PERSON] зобов`язувалась у строк до 10 листопада 2018 р. повернути борг. Факт отримання грошової суми у визначеному договором розмірі [PERSON] отримала при складанні розписки. Відповідно до\~ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. За вимогами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 43200 грн. не повернуті, враховуючи встановлену\~статтею 204\~ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Отже, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Оскільки розмір плати за користування позикою договором не встановлено, тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ та кількість днів прострочення правильно розрахована позивачем по формулі ( сума боргу -43200 грн. ) х (облікова ставка НБУ, а саме з 10.11.2017-13,5%, з 15.12.2017-14,5%, з 26.01.2018-16%, з 02.03.2018-17%, з 13.07.2018-17,5%, з 07.09.2018-18%) : 100 % : 365 днів х (кількість днів користування коштами відповідно 35 днів, 42 дні, 35 днів, 133 дні, 52 дні, 202 дні) за договором позики та становить 9999, 29 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові З анализу зазначених норм закону випливає, що нарахування трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання, є мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов`язання і полягає в отриманні компенсації за користування грошовими коштами. Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов`язання за договором , починаючи з 10 листопада 2018 р. до 27.03.2019 р., тобто за 137 днів ( в межах позовних вимог і строку користування відповідачем чужими грошима ) , і складає 486,44 грн. ( по формулі 43200 (сума боргу) х 137 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 365). Інфляційні втрати за вищевказаний період становлять 993,60 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за грудень 2018 -100,8%, за січень 2019 -101,0%, за лютий 2019-100,5%. Відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню через помилки при розрахунку інфляційний витрат, сплачений судовий збір в мінімальній сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial