Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи: Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, в якому просить суд зняти з автомобіля марки ВАЗ 21101, 2005 року випуску, тип ТЗ - легковий Седан - В, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] арешт, накладений постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції від 01 лютого 2012 року, ВП №31005715 згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2-3090 від 23 січня 2012 року та арешт, накладений постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції від 16 травня 2012 року ВП №31716024 згідно виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова №2-3090/2011 від 17 лютого 2012 року та стягнути суму сплаченого судового збору. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 29 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищеназваного транспортного засобу. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2013 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, вказаний договір був визнаний укладеним, а за [PERSON] визнано право власності на вищевказаний автомобіль. Після придбання автомобіля [PERSON] вирішив зняти такий з обліку в органах ДАІ, однак йому стало відомо, що 01 лютого 2012 року було відкрито виконавче провадження на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2-3090 від 23 січня 2012 року про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль. Вказує, що арешт був накладений на автомобіль після укладення договору купівлі-продажу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у такому та просив позов задоволити. Відповідач до судового засідання подав заяву про визнання позовних вимог, в якій надає пояснення про те, що між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21101, 2005 року випуску, тип ТЗ - легковий Седан - В, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. На виконання вимог договору він отримав від [PERSON] 38000,00 грн. і з метою вчинення подальших дій, пов'язаних із фактичним зняттям транспортного засобу з обліку та його подальшу реєстрацію за [PERSON], ним було видано довіреність від 29 вересня 2011 року про уповноваження [PERSON] вчиняти усі необхідні дії, пов'язані із реєстрацією транспортного засобу в органах ДАІ. Вважає, що арешт на автомобіль накладений неправомірно, оскільки такий не перебував на момент накладення арешту у його власності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші матеріали справи в їх сукупності та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 29 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21101, 2005 року випуску, тип ТЗ - легковий Седан - В, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7-8). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2013 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, вказаний договір був визнаний укладеним, а за [PERSON] визнано право власності на автомобіль марки ВАЗ 21101, 2005 року випуску, тип ТЗ - легковий Седан - В, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10-13). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 01 лютого 2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Ліцман М.В. було відкрито виконавче провадження № 31005715 з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2-3090 від 23 січня 2012 року про забезпечення позову (а.с.15). Ухвалою від 01 лютого 2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Ліцман М.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21101, ДНЗ [NUMBER], 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER], що належить [PERSON] (а.с.16). Крім цього, 16 березня 2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Ліцман М.В. було відкрито виконавче провадження № 31716024 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова №2-3090/2011 від 17 лютого 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 39885,00 грн. боргу (а.с.17). 16 травня 2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Ліцман М.В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення 41088,82 грн. (а.с.18). Як вбачається із повідомлень від 01 лютого 2012 року, 16 травня 2012 року УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, на автомобіль ВАЗ 21101, ДНЗ [NUMBER], номер кузова № [NUMBER], власник - [PERSON] накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій (а.с.19-21). Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд приходить до висновку, що представником позивача в судовому засіданні доведено факт належності [PERSON] майна, з якого він просить зняти арешт, а відтак, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 230,00 грн.

Outcome: approved