Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути перешкоди у користуванні власністю, позбавивши [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.03.2019 він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному йому житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно п. 3.1.5 договору купівлі продажу від 25.03.2019 до обов`язку продавця [PERSON] входило звільнення будинку від власних речей та майна, зняття з реєстрації місця проживання себе та всіх зареєстрованих за вказаною адресою мешканців до 01.04.2019. Відповідачем обов`язок щодо зняття з реєстрації не виконаний до теперішнього часу, що обмежує позивача у праві користування та розпорядження житлом. Відповідач не проживає у житловому будинку з 02.04.2019, у будинку відсутні його особисті речі, проте на нього нараховуються комунальні послуги, які позивач змушений сплачувати. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 14.01.2021 про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як видно з договору купівлі-продажу від 25.03.2019, наразі власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Дана обставина підтверджується також й витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160900623 від 25.03.2019. За змістом п.п. 3.1.5 договору купівлі-продажу від 25.03.2019 обов`язком продавців було звільнення житлового будинку, що відчужується, від особистих речей та майна, зняття з реєстрації місця проживання себе та всіх зареєстрованих за адресою розташування житлового будинку в термін до 01.04.2019. Як видно з довідки Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 1993/15-10 від 04.12.2020, [PERSON] на час звернення [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 15.06.2020, складеного комісійно, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , на момент обстеження особистих речей [PERSON] не виявлено. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач є колишнім співвласником житлового будинку, не є членом сім`ї позивача по справі, тобто жодних майнових прав на означений житловий будинок наразі не має. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав п.п. 3.1.5 договору купівлі-продажу від 25.03.2019 в частині зняття з реєстрації, не надав суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу користування житловим будинком, а реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved