Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про зняття арешту з майна, яке є його власністю та скасування постанови старшого слідчого Прокуратури Хмельницької області щодо цього майна. На підтвердження заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачу згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького нотаріального округу 05.02.2014 року належить нежиле приміщення в [ADDRESS]. Однак розпоряджатись вказаним майном він не може, оскільки 17.05.2010 року старший слідчий Прокуратури Хмельницької області Копанчук В.О. виніс постанову про накладення арешту на належне йому приміщення в зв'язку з розслідуванням кримінальної справи стосовно його батька [PERSON] Вважаючи цю постанову незаконною з огляду на те, що порушено його права, майно є його законною власністю, тому просить скасувати постанову відносно його майна і зняти арешт, виключити відомості з єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Представники відповідача з позовом не погодились пояснивши, що на час винесення постанови про накладення арешту позивач не був власником майна, оскільки договір дарування не був зареєстрованим згідно вимог закону в реєстрі прав власності, а власником значився [PERSON] стосовно котрого було порушено кримінальну справу, а згодом засуджено, тому вказані питання слід було вирішувати при винесені вироку. Розглянувши наявні по справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], Дунаєвецького районного нотаріального округу 05.02.2010 року згідно реєстрового номера 781, [PERSON] подарував позивачу нежиле приміщення №8, розташоване на третьому поверсі багатоповерхової будівлі по [ADDRESS]. 17 лютого 2010 року, старшим слідчим відділу прокуратури Хмельницької області Копанчуком В.О., винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON] в зв'язку з пред'явленням йому обвинувачення по ст. ст. 191 ч.5, 366 ч. 2 КК України. Згідно зазначеної постанови до Державного реєстру іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено заборону відчуження нежилого приміщення по [ADDRESS], тобто саме приміщення, яке згідно договору дарування було власністю позивача. Відповідно до ст. 317 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи позивач не є учасником кримінального процессу і тому позбавлений права оскарження дій слідчого в порядку передбаченому КПК. Виходячи з положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. В силу ст. 81 КПК України ( в редакції 1960 року) питання про речові докази вирішуються вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішуються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження вдасником свого майна. Як встановлено судом приміщення, на яке накладено арешт відчужено позивачем не було, а відчужено особою, суб'єктом кримінального провадження до винесення постанови про накладення арешту, тому право власності позивача на це майно є безспірним, а отже обгрунтована позовна вимога про зняття арешту, заборони відчуження з виключенням даних з єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

Outcome: approved