Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.09.2016 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на користь відповідачки в розмірі 2 000 грн. щомісяця, до досягнення повноліття дитиною. На час прийняття рішення суд виходив з того, що він отримував заробіток за кордоном у Грецькій Республіці, та в 2016 році він працював у ТОВ «Одабуд» (м. Вінниця) бетонувальником. Однак, з часом його здоров`я погіршилося, йому заборонені фізичні навантаження, через що він не в змозі отримувати такий дохід як раніше. На даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості і має статус безробітного. Просив змінити розмір стягнутих з нього аліментів з 2 000 грн. до 1 500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги не визнала, зауважила, що позивач посилається на хворобу та надав відомості КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці» від 31.01.2020, де праця йому не протипоказана зовсім, а тільки важка, він не є інвалідом. При цьому батько зовсім не цікавиться життям дитини та не знає, що з 2018 року син є дитиною-інвалідом з діагнозом остеохондроз голівки правої стегнової кістки і до жовтня 2020 він стоїть на обліку та отримує державну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам. Періодично син проходить лікування в КЛПУ ОДКТС м. Маріуполя та додаткові сеанси масажу, що вимагає додаткових коштів. Крім того, позивач сплачує аліменти періодично та не в повному обсязі. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, правом на подання відповіді на відзив не скористався. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.09.2016 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. /а.с.5/. З довідки, наданої Вінницьким міським Центром зайнятості від 14.01.2020 вбачається, що з 05.12.2019 [PERSON] здійснював пошук роботи та був облікований як такий, що шукає роботу у Вінницькому міському центрі зайнятості. Місце реєстрації: [ADDRESS] . /а.с.6/. З висновку з протоколу обстеження поперекового відділу хребта [PERSON] від 02.04.2019 вбачається, що наявні МР-ознаки остеохондрозу, спондилоартрозу поперекового відділу хребта. Кили між хребцевих дисків. /а.с.7/. Згідно з консультативним висновком невропатолога від 20.01.2020 [PERSON] діагностовано: остеохондроз поперекового - крижового відділу хребта, ускладнений килою між хребцевого диску L4- L5 (7,4мм) без неврологічних розладів на момент огляду. ГХ ІІ ст. 2 ст. Рекомендовано ЛФК для хребта, санаторно-курортне лікування, протипоказані надмірні фізичні навантаження. /а.с.8/. Відповідно до копії трудової книжки 22.01.2016 позивача прийнято на роботу на посаду бетонувальника 4-го розряду в ТОВ «ОДАБУД», 28.03.2016 - звільнено за угодою сторін. /а.с.9/. Відповідно до довідки, наданої на запит адвоката Самородової О.П. КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці», [PERSON] отримує медичну допомогу в даному медичному закладі з 2019, діагноз: остеохондроз поперекового - крижового відділу хребта, ускладнений килою між хребцевого диску L4 - L5 без неврологічних розладів на момент огляду. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ожиріння І ст. За станом здоров`я протипоказана важка фізична праця. /а.с.10/. Згідно з квитанціями, на ім`я [PERSON] сплачені аліменти за січень 2019 року - 2040 грн., лютий 2019 року - 2040 грн., березень 2019 року - 1428 грн. та 615 грн., квітень 2019 року - 1122 грн. та 918 грн., травень 2019 року - 2040 грн., червень 2019 року - 1020 грн., червень 2019 року - 1020 грн., липень 2019 року 615 грн., 216 грн., 415 грн., за серпень 2019 року - 1530 грн., вересень 2019 року - 1938 грн., жовтень 2019 року - 115 грн. та 1020 грн. /а.с.12-14/. З довідки з відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . /а.с.18/. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 03.02.2018, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . /а.с.38/. З довідки з Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» від 10.04.2020 №103/82 вбачається, що [PERSON] є студентом 2 курсу денного відділення Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» з 23.10.2019 до 30.06.2022. /а.с.36/. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , вданим 10.10.2018, [PERSON] , [INFO] , отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю. /а.с.39/. Відповідно до медичного висновку №39, виданого головним лікарем КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] має діагноз: остеохондропатія голівки правої стегнової кістки, деформація кісток суглобу, порушення співвідношення обмеження рухів в кульшовому суглобі. /а.с.40/. Згідно з довідкою від червня 2018 року №1899, [PERSON] призначено допомогу відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 05.02.2018 по 11.10.2020. /а.с.41/. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для захисту прав позивача за позовом про зменшення розміру аліментів. Щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що права позивача не порушені стягненням аліментів з останнього у визначеному рішенням суду розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища батька таке може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 12 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 76 ЦПК України). Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього на стільки змінився матеріальний стан, у тому числі завдяки зміні сімейного стану, що воно впливає на його неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач фактично посилається на те, що йому протипоказані фізичні навантаження за станом здоров`я, а тому він не в змозі отримувати такий дохід як раніше та він перебуває на обліку в центрі зайнятості, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі. Разом із цим, позивач не є інвалідом та має змогу працювати, перебування на обліку в центрі зайнятості не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, адже офіційно він не працевлаштований з 28.03.2016, а на облік у центр зайнятості його зараховано лише з 05.12.2019. Тобто позивачем не доведено факту погіршення його майнового стану. У той же час з відзиву та пояснень відповідача вбачається та цей факт не спростовано позивачем, що її матеріальний стан і стан здоров`я дитини, з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів - змінився, зокрема, дитина з 10.10.2018 має статус особи з інвалідністю з дитинства, необхідні додаткові витрати на лікування дитини, що свідчить про потребу в допомозі від батька по утриманню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що позивачем не доведений факт погіршення його матеріального становища до такого ступеня, що може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, необхідно дійти висновку, що визначений раніше розмір аліментів є належним та достатнім, а підстави для його зменшення відсутні. Отже, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають. На підставі ст.ст. 180, 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed