Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 26 лютого 2020 року між ним та відповідачем укладено договір позики (далі по тексту - Договір, Договір позики), відповідно до умов якого відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 102 000 гривень, які зобов`язався повернути до 23 березня 2020 року. Факт передачі коштів в позику підтверджується п. 1 Договору, в якому сторони підтверджують передачу коштів до підписання цього договору. Свої зобов`язання за Договором відповідач не виконав, в обумовлений договором строк позичені кошти не повернув. На неодноразові звернення про повернення грошей відповідач належним чином не реагує, всіляко ухиляється від добровільного врегулювання спору. Крім того, 16 лютого 2021 року він направив відповідачу письмову вимогу про повернення боргу, однак наразі така вимога залишається не виконаною. Здійснивши відповідні розрахунки, позивач вважає, що загальна сума заборгованості відповідача за Договором становить 115 073,82 гривень, а саме: 102 000 гривень - сума боргу; 9 433,45 гривень - інфляційне збільшення; 3 640,37 гривень - штрафні санкції. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 115 073,82 гривень боргу за договором позики та судові витрати у справі, що включають витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 150,75 гривень та 8 000 гривень витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 25 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу запропоновано подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Станом на 27 вересня 2021 року відзив на позовну заяву від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Представник позивача адвокат Колб С. О. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримав, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику в розмірі 102 000 гривень. Сторони за цим Договором домовились про те, що цей Договір є безпроцентним, а остаточне повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 23 березня 2020 року в гривневому еквіваленті (а.с. 10-11). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що у визначений договором строк відповідач борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав в суді. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Встановлено, що 16 лютого 2021 року [PERSON] надіслав відповідачу на поштову адресу письмову вимогу про повернення коштів за договором позики в розмірі 102 000 гривень (а.с. 18). Будь-які докази про повне або часткове повернення відповідачем коштів за Договором позики в матеріалах справи відсутні. Наведене дає підстави для висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача в його користь суми боргу за Договором позики в розмірі 102 000 гривень є підставними та підлягають до задоволення. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання. Установивши, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму боргу в розмірі 102 000 гривень позивачу не повернув, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох процентів річних від суми боргу та інфляційних втрат. Суд враховує представлений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений за період з 24 березня 2020 року по 01 червня 2021 року, відповідно до якого сума 3% річних на суму боргу відповідача становить 3 640,37 гривень, інфляційні втрати - 9 433,45 гривень. Також суд враховує, що здійснений позивачем розрахунок відповідач не заперечив та документально не спростував. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики від 26 лютого 2020 року становить 115 073,82 гривень, з яких: 102 000 гривень - сума боргу; 9 433,45 гривень - інфляційне збільшення; 3 640,37 гривень - 3% річних. З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги в цій справі позивач [PERSON] уклав з Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде» Договір №06-02/21 від 11 лютого 2021 року про надання правової допомоги (а.с. 23). Згідно з актом виконаних робіт від 01 червня 2021 року вартість юридичних послуг, які були надані позивачу Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде» становить 8 000 гривень. З врахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то витрати позивача на правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1 150, 75 грн.

Outcome: approved