Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Генеральним кредитним договором №ГДК -629568-1 від 14 серпня 2018 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти за Траншем №G01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року до Генерального кредитного договору №ГДК-629568-1 в розмірі 6795 грн. 00 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Траншу №G01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року. Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн. (сім тисяч гривень). В обґрунтування позову покликається на те, що встановлена банком у договорі кредиту плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою договору, оскільки Відповідачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі. Вважає також, що така послуга є надуманою (оманливою) умовою Кредитного договору, оскільки без звернення позичальника Банк навіть безоплатно не може надати таку інформацію. Ухвалою суду від 03.11.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 26 листопада 2021 року. 15.12.2021 р. від представника відповідача АТ «Ідея Банк» надійшла заява про зменшення судових витрат та клопотання про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача Буковинський Т.Й. позовні вимоги підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. На обґрунтування своїх вимог покликався на ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якої інформація, яку встановив Банк у Кредитному договорі повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення у пункті 1.4.2. Генерального кредитного договору №ГДК-629568-1 від 14 серпня 2018 року та у п. 7.4. Таблиці п.1.2. Графіку щомісячних платежів по Траншу на загальну суму 22 650 грн. за Генеральним Кредитним договором є нікчемною умовою договору. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд встановив, що між позивачем та івдповідачем 14 серпня 2018 року укладено Генеральний кредитний договір №ГДК-629568-1. Згідно п.1.1. Генерального Кредитного договору, Банк зобов`язується (дата договору) відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (Транші) на споживчі цілі у розмірах та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими Тарифами Банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією (максимальна сума заборгованості) Позичальника за наданими Банком кредитами (Траншами) становить 300 000 грн. Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання Траншів в рамках цього договору є відкличними. Згідно п.1.2. Генерального Кредитного договору, строк дії кредитної становить 120 місяців з дати відкриття відновлювальної кредитної лінії. Строк дії окремого Траншу, який договором надається Клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців. У відповідності до п.1.3. Генерального Кредитного договору, Транші за цим Договором надаються в спосіб та відповідно до умов цього Договору. У день надання Траншу Банк передає особисто Позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а Позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, Графіка щомісячних платежів за Траншем ( далі - Графік щомісячних платежів») та не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ Траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок Позичальника за винятком коштів в сумі страхового платежу, які Банк за розпорядженням Позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п.1.5. Договору. Згідно підпункту 1.4.1. пункту 1.4. Генерального Кредитного договору , за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 19,5% річних. Окрім того, згідно пункту 1.4.2. Генерального Кредитного договору, відповідач встановив, що за обслуговування кредитної заборгованості Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображено в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується Позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються Банком на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за Договором:надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором;опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Згідно п.1.6. Генерального Кредитного договору, платежі в погашення заборгованості за Траншами здійснюватимуться ануїтетними платежами на транзитний рахунок, відкритий в Банку, МФО 336310, та вказаний в Графіку щомісячних платежів, що надсилається Позичальнику, а також в СМС- повідомленні згідно п.1.7. Згідно п.1.11. Генерального Кредитного договору, датою видачі Траншу вважається дата зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника , відкритий в Банку. Згідно п.1.12. Генерального Кредитного договору, Позичальник повертає Транш разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця визначеного як дата погашення згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів та Траншем. Згідно п.2.7. Генерального Кредитного договору, сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, встановлюється Сторонами тривалістю у 20 (двадцять) років. 13 березня 2019 року відповідно до умов та в межах Генерального Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит (Транш) G.01.10701.005020138 строком на 60 місяців на поточні потреби в сумі 15 100 грн. про що було укладено Графік щомісячних платежів за траншем № G.01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року до Генерального Кредитного договору №ГДК-629568-1 (надалі - «Транш/Кредит»). Згідно колонки 7.4 Таблиці п.1.2. Графіку щомісячних платежів за Кредитом, Банк встановив на постійні основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 22 650 грн. 00 коп., яку позивач повинен сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк», МФО 336310 в період з 13.04.2019 року по 13.03.2024 року 60 (шістдесятьма) щомісячними рівними платежами по 377 грн. 50 коп. кожен включно до 13 дня /числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Згідно колонки 9, 10 таблиці графіку щомісячних внесків п.1.2. Траншу (кредиту) реальна річна процента ставка за Кредитним договором складає 93.70918275 % річних, загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 46 415 грн. 84 коп. Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що згідно пункту 1.4.2. Генерального кредитного договору №ГДК-629568-1 від 14 серпня 20218 року відповідач встановив позивачу на постійній основі на свою користь плату за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного Траншу, що включає в себе: -надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (Відповідач) на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, пунктом 1.4.2. Кредитного договору фактично Банком було встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Дані висновки також підтверджені у Постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 ( провадження №61-7416св20), що судом приймаються до уваги. Суд погоджується з твердженням представника Буковинського Т.Й. , що фактично Банк незаконно встановив позичальнику за кожен місяць додаткову плату за можливе інформування про сплачені платежі та про суму майбутніх платежів по кредиту, що є відображені у п.1.2. Графіку щомісячних платежів за кредитним договором по Траншу та назвав це як «плата за обслуговування кредитної заборгованості», що у свою чергу не відповідають змісту послуг, оскільки такі дії Банку в розумінні ст. ст. 1,8 Закону України «Про споживче кредитування» є лише окремим елементом надання інформації (інформування) по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», Таким чином, плата за обслуговування кредитної заборгованості , що встановлена у п. 7.4. Таблиці п.1.2. Графіку щомісячних платежів по Траншу на загальну суму 22 650 грн. за Генеральним Кредитним договором є нікчемною умовою договору. При прийняті рішення суд також приймає до уваги твердження адвоката Буковинського Т.Й. про те, що встановлена Банком послуга у вигляді «плати за обслуговування кредиту» є також надуманою (оманливою) умовою Кредитного договору, оскільки така інформація ( в структурі послуг) також надається на підставі звернення (подання запиту) позичальником, а Банк не може передбачити, що за період дії Кредитного договору Позичальник хоча б коли-небудь вирішить звернутися до Банку за отриманням такої інформації. Таким чином, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» Банк не мав права встановлювати на постійній будь-якої плати за такі дії, оскільки таке суперечить закону а такі запити Позичальника взагалі не можуть бути прогнозовані банком, навіть не зважаючи на те, якщо Позивач би в якийсь один місяць вирішив звернутися би декілька разів. Вищенаведене також і підтверджується тим, що сам розмір указаної оплати є аномально непропорційною визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг чим окремо підкреслює також і не справедливість даної умови договору. Так, як вбачається з Кредитного договору загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості по Траншу, що встановлений у п.1.4.2. Кредитного договору становить 22 650 грн. 00 коп. і складає 261,37 % від розміру процентів та є більшою чим у 2 рази. Розмір процентів за користуванням Траншем становить 8665 грн. 84 коп. Також розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості по Траншу є більшим від самого кредиту та становить 150% його вартості. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості являються також і несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позивача та суперечить принципу добросовісності в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону «України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Таким чином, відповідачем було встановлено по Кредитному договору щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, слід констатувати, що положення пунктів, 1..4.2. Генерального Кредитного договору укладеного між Позивачем та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту за Траншем щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. Згідно вимогам частини 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно частини другої ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як, встановлено матеріалами справи згідно Виписки Відповідача за період з 13.03.2019 по 14.01.2021 року позивачем сплачено 18 платежів по Траншу на загальну 14 100 грн., з яких: 6795 грн. 00 коп. Відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач стверджує, що на час подання позову зобов`язання позивача щодо повернення кредиту та процентів в розумінні ст. 1054 ЦК України є ще повністю не виконані та у зв`язку з тим, що пункт 1.4.2. Генерального Кредитного договору є нікчемним, АТ «Ідея Банк» зобов`язаний здійснити перерахунок платежів, зарахувавши вже сплачені позичальником кошти в розмірі 6795 грн. 00 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості згідно п.7.4. Таблиці п.1.2. Графіку щомісячних платежів по Траншу у рахунок погашення основного боргу по Траншу. Таким чином сплачена вже Позивачем плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту в розмірі 6 239 грн. 84 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу, що цілком відповідатиме належному (ефективному) способу захисту Позивача у даній справі. Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17(провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача стосовно зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Генеральним кредитним договором №ГДК -629568-1 від 14 серпня 2018 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти за Траншем №G01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року до Генерального кредитного договору №ГДК-629568-1 в розмірі 6795 грн. 00 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Траншу №G01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року - слід задовольнити, оскільки вони знайшли своє підтвердження. З приводу поданої Відповідачем заяви про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 700 грн. суд виходить з наступного. Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. До витрат, пов`язаних з розглядом справи серед інших належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст.137 ЦПК України у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із доданих до заяви матеріалів встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Буковинським Т.Й. 30 серпня 2021 року укладено Договір про надання правової допомоги №14-30/08/2021. Згідно п.4.2. на момент укладення цього Договору гонорар адвоката за надання правової допомоги та представництво інтересів Клієнта у Галицькому районному суді м.Львова є фіксованим та становить 7000 грн. (сім тисяч гривень), що сплачується Клієнтом у безготівковому або у готівковому порядку на протязі 3 (трьох) календарних днів після прийняття судом Рішення у справі. Пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що при визначені структури ціни гонорару, що зазначена у п 4.2. Договору, сторони керуються рекомендованими мінімальними розмірами ставок адвокатського гонорару за годину роботи, що згідно Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16 лютого 2018 року та Рішення №17 Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 року становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи встановленого на день такої оплати, що станом на дату укладення цього Договору складає 1189,50 грн.». Також згідно пункту 4.2.2. Договору, з урахування підпункту 4.2.1. цього Договору, сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку, коли розмір сумарної кількості годин роботи послуг адвоката за Договором, перевищує розмір гонорару (вартість послуг Адвоката/ціну), що зазначений у п. 4.2. Договору, застосовується положення п.4.2. Договору, при визначені максимального сумарного значення розміру гонорару. Згідно п. 4.5. Договору, факт наданої правової допомоги підтверджується фактичним виконанням (вчиненням Адвокатом дій) необхідних для захисту інтересів Клієнта про що може бути складений Акт виконаних робіт. При поданні позовної заяви, адвокатом Буковинським Т.Й. додано Акт №1 передачі-приймання (опис) виконаних робіт за Договором від 01.11.2021 року та Остаточний розрахунок сум судових витрат, які позивач зобов`язаний понести у зв`язку з розглядом справи у Галицькому районному суді м. Львова станом на 01 листопада 2021 року. Як вбачається з вищенаведених документів та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов пункту 1.1. Договору, станом на 01 листопада 2021 року, Адвокатом були надані (виконані), а Клієнтом отримана наступна правова допомога (виконана робота): повне вивчення та аналіз документів (матеріалів кредитного договору) на предмет відповідності його положень (умов) чинному законодавству; надано усні консультації клієнту з приводу укладення та виконання кредитного договору. Надано пропозиції, щодо найбільш ефективного шляху вирішення справи та сформовано для Клієнта правову позицію у відносинах, що виникли між клієнтом та АТ « Ідея Банк»; здійснено повний аналіз та підрахунок платежів (18платежів) за Траншем №G01.10701.005020138 від 13 березня 2019 року до Генерального кредитного договору №ГДК-629568-1 за період з 13.03.2019 по 14.01.2021 року. Складено від імені Клієнта Позовну заяву за вих. №1-14-30/08/2021 від 01 листопада 2021 року до Галицького районного суду м. Львова про захист прав споживачів та здійснення перерахунку заборгованості на 9 (дев`яти) аркушах. Складено від імені клієнта Заяву про врахування висновків Верховного суду щодо застосування відповідних норм права при прийнятті рішення у справі за вих. №2-14-30/08/2021 від 01 листопада 2021 року на 2 (двох) аркушах. Загальна вартість робіт на день подання позову складає 9516 грн. Наведена обставина також підтверджується Актом №1 передачі-приймання (опис) виконаних робіт від 01 листопада 2021 року за Договором та фактичним виконанням адвокатом робіт. З урахуванням підпунктів 4.2.1.-4.2.2 та пункту 4.2. Договору, вартість гонорару (роботи адвоката) за Договором є обмеженою, а тому адвокат обмежив її розмір з 9516 грн. (за фактично виконану роботу) до 7 000 грн.. При визначені розміру судових витрат, судом також взято до уваги участь адвоката Буковинського Т.Й. у судовому засіданні, що відбулось 26.11.2021 року. Також суд звертає увагу, що позов у цій справі є немайновим, а сума в розмірі 6795 грн. не підлягає стягненню, про що помилково зазначає Відповідач як на підставу свого клопотання, а підлягає зарахуванню через зобов`язання банку в рахунок погашення кредиту і таким чином не впливає на розмір судових витрат. Таким чином суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Щодо поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі таке не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Перегляд судового рішення у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного суду є правом а не обов`язком суду зупинити провадження у справі в розумінні ст. .251,252 ЦПК України. Враховуючи, що зібрані у справі докази та матеріали справи дозволяють повністю встановити та оцінити факти, які є предметом судового розгляду, а тому підстав з позиції суду, що би слугували підставою для зупинення провадження у справі немає. Крім цього, при прийнятті судом рішення взято до уваги висновки, що викладені у Постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 ( провадження №61-7416св20) по аналогічній справі за участю Відповідача, що само по собі є вже достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволені клопотання. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. З Відповідача підлягає стягненню в дохід держави виходячи з 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ставок для фізичних осіб у розмірі 908 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в цілому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved