Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2007 року він передав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 4000000 (чотири мільйона) гривень на придбання земельної ділянки і будівництва житлового будинку строком до 04 серпня 2012 року, про що складеного відповідний договір позики. В підтвердження зазначеного договору позики в той же день між ним та відповідачем була складена розписка, яка засвідчувала отримання останнім грошей у вказаній сумі. До теперішнього часу відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява про підтримання позову, та з проханням розглянути справу в її відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився, від нього надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивачем були надані у борг грошові кошти у розмірі 4000000 (чотири мільйона) гривень, для придбання земельної ділянки і будівництва житлового будинку на цій ділянці, з зобов'язанням останнього повернути гроші у строк до 04 серпня 2012 року. Крім того, 04 серпня 2007 року між сторонами була складена розписка, яка підтверджує факт отримання відповідачем у борг грошей в сумі 4000000 (чотири мільйона) гривень, з кінцевим строком повернення до 04 серпня 2012 року. Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 серпня 2007 року [PERSON] придбав в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,664 га, яка розташована в по [ADDRESS]. Також, з матеріалів справи видно, що на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] 11 вересня 2007 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №040587. Крім того, судом встановлено, що згідно свідоцтва на нерухоме майно від 13 травня 2013 року [PERSON] є власником на праві приватної власності житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором. Згідно оригіналу квитанції №12 від 31 березня 2014 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, також те, що на теперішній час відповідачем борг позивачу не сплачений, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення боргу за договором позики в повному обсязі, крім того також задоволенню підлягають вимоги про стягнення судових витрат. На підставі викладеного ст.ст. 526, 610-611, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved