Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , ІІІ особа - Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області, в якій просив припинити, починаючи з 01 лютого 2020 року, стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2016 року по справі № 621/514/16-ц, та визнати виконавчий лист, виданий у зазначеній цивільній справі таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2016 року по справі № 621/514/16-ц, з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 14.03.2016 року й до повноліття дитини. Виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду перебуває в провадженні Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області (ІІІ особа). Аліменти він сплачує в повному обсязі, заборгованості не має. Починаючи з лютого 2020 року донька [PERSON] фактично постійно проживає з відповідачем та його новою дружиною в смт.Слобожанське, перебуває на його утриманні. Позивач забезпечує дитину одягом, взуттям, шкільним приладдям, іграшками, тощо. Відповідач, в свою чергу, участі в утриманні й вихованні дитини не приймає, а аліменти на утримання дитини отримує в повному обсязі. Оскільки змінилися обставини, що стали підставою для ухвалення рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2016 року по справі № 621/514/16-ц, і дитина знаходиться на утриманні позивача, [PERSON] просить припинити стягнення з нього аліментів та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову. Відповідач позовні вимоги не визнала, відзиву на позов не подавала. ІІІ особа надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Сторони не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.03.2021 року закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.34). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат О.Гетьман не з`явилися. До суду надали письмові заяви, в яких наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, та просили розглянути справу без їх участі за наявними в справі документами. Відповідач [PERSON] в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, відзиву на позов чи заяв про відкладення судового розгляду не подавала. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Згідно ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст.191, ч.4 ст.223 ЦПК України, в зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позов, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та докази, додані учасниками до матеріалів справи, суд встановив наступне: Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11.04.2016 року по справі № 621/541/16-ц розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (а.с.12) Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої зареєстровані позивач та відповідач по справі (а.с.13) Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року по цивільній справі № 621/514/16-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11) Як вбачається з Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом Служби в справах дітей Зміївської РДА Харківської області Мартиновою О.В.14.12.2020 року, дитина [PERSON] з лютого 2020 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . В дитини є всі необхідні умови для проживання, навчання й розвитку (а.с.14) Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 80113457 від 10.02.2017 року, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] ., належить на праві приватної власності позивачеві [PERSON] (а.с.15) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року по цивільній справі № 621/1388/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , ІІІ особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.61-64) Зі змісту рішення вбачається, що з початку лютого 2020 року, після оголошення локдауну дитина [PERSON] переїхала жити до батька, позивача [PERSON] , перевезла від матері свої особисті речі, підручники та інші речі. Відповідачка проти переїзду дитини до батька не заперечувала. 22.06.2021 року відповідач [PERSON] подала суду заяву про те, що донька [PERSON] висловила своє бажання жити разом із батьком, а тому вона визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дослідивши доводи сторін та письмові докази, додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч.1, ч.3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 вказаної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 статті 18 Сімейного кодексу України, згідно якої, способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч.1, ч.3 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Судом достовірно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] на час звернення до суду постійно проживає разом з батьком та знаходиться на утриманні позивача. Вказані обставини встановлені рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року по цивільній справі № 621/1388/21, яким одночасно визначено місце проживання дитини разом із позивачем. За таких обставин припинення правовідношення, а саме - припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача [PERSON] за рішенням суду від 07 квітня 2016 року по цивільній справі № 621/514/16-ц, є належним способом захисту інтересів позивача в розумінні ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України. При цьому суд зазначає, що припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача - відповідачки [PERSON] не припиняє обов`язку батька - позивача [PERSON] утримувати неповнолітню доньку, яка постійно проживає разом з ним. Встановлені судом обставини справи фактично свідчать про зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, а також особи, яка їх одержує, в зв`язку з чим, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача. З огляду на те, що факт постійного проживання дитини [PERSON] встановлений рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року по цивільній справі № 621/1388/21, яке не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили 25 липня 2021 року, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, та припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача з 25 липня 2021 року. Крім того суд зазначає, що згідно ч.1 статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Згідно ч.2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. В зв`язку з тим, що судом задоволено позовні вимоги [PERSON] по припиненню обов`язку сплати аліментів, виконавчий лист по справі № 621/514/16-ц від 07.04.2016 року належить визнати таким, що не підлягає виконанню з 25.07.2021 року На підставі викладеного,

Outcome: partial