Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бахмутсько- Лиманського ОУ ПФУ в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , залишок недоотриманої пенсії в розмірі 70 836, 34 грн, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2019 року. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, 13.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за номером 235 відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з недоотриманої пенсії у розмірі 127 653 грн. 76 коп. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем Бахмутсько- Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області на користь спадкоємця [PERSON] , [INFO] було виплачено недоотриману пенсію у розмірі 56 817,42 грн. Залишок суми заборгованості в розмірі 70 836,34 грн. відповідачем не сплачено. Відповідно до відповіді яка була надана відповідачем зазначено, що разове доручення №58 від 8.11.2019 року на виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] спадкоємцю [PERSON] на суму 80816,68 грн. за період з 22.10.2016 року по 31.10.2017 передане на поштове відділення за адресою: [ADDRESS] . 2.12.2019 року кошти були повернуті на рахунок Пенсійного фонду України у зв`язку з неотриманням одержувачем недоотриманої пенсії. Однак у зв`язку із карантинними заходами запровадженими по всій території України, введенням режиму надзвичайної ситуації, забороною пересуватись за межі свого населеного пункту та закриттям пасажирського сполучення між містами, представник заявника, яка територіально знаходиться в місті Києві була позбавлена можливості отримати виплату в установлений строк. Звернення від 13 жовтня 2020 року до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо недоотриманої пенсії [PERSON] відбулась втретє та у відповіді є певні розбіжності у сумі виплати. У зв`язку з фактичним порушенням виплатити решту суми спадщини, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначений судовий розгляд. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи є заява адвоката Трубнікової К,В. про розгляд справи у її відсутність та позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі згідно заяви, яка мається в матеріалах справи. Представник відповідача - Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання 18.03.2021 року не з`явися, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваих прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи чинних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , уродженець міста Лутугине, Лутугинського району, Луганської області. Є громадянином Канади відповідно до паспорту серії [NUMBER] . Зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Лутугине, Лутугинського району , Луганської області (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 13.03.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С., спадщина на яку видане свідоцтво складається з недоотриманої пенсії у розмірі 127 653,76 гривень, за період з 01.03.2016 року по [INFO] , яка належала [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] . В матеріалах справи міститься документальна інформація надана відповідачем 13.11.2020 року відповідно до якої: 13.10.2020 року позивач звернувся до управління з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , про що, разовим дорученням через поштове відділення 84511 в жовтні 2020 року була виплачена недоотримана пенсія померлого згідно із частиною 1 статті 46 Закону № 1058 за три роки до дня звернення за період з 17.02.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 56817,42 грн. Відповідно до відповіді № 31160/02 від 16.12.2019 року: заява на виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] прийнята управлінням 23.10.2019 року. Разовим дорученням № 58 від 08.11.2019 року на виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] спадкоємцю [PERSON] на суму 80816,68 за період з 22.10.2016 року по 31.10.2017 року передане на поштове відділення за адресою: 84511 м.Бахмут вул. Миру,41. 2.12.2019 року кошти були повернути на рахунок Пенсійного фонду у зв`язку з неотриманням одержувачем недоотриманої пенсії. Позивач зазначено в позовній заяві, що у зв`язку з карантинними заходами запровадженими по всій території України, введенням режиму надзвичайної ситуації, забороною пересуватися за межі свого населеного пункту та закриттям пасажирського сполучення між містами, представник заявника, яка територіально знаходиться в місті Київ та була позбавлена можливості отримати виплату в установлений строк. В матеріалах справи наявні квитки на потяг, що це підтверджують.(а.с.25-28). Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2 на всій території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин. Враховуючи викладене, відповідач не сплатив позивачу за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.03.2019 року суму у розмірі 70 836,34 гривень . Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь неодержану [PERSON] за життя пенсію, яка після його смерті увійшла до спадкового майна, про що державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонеру і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач отримав частину недоотриманої пенсії після смерті свого батька [PERSON] в сумі 56817,42 гривень, що не заперечувалось жодною із сторін у справі, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом складає 127 653,76 гривень, тобто недоотримана частина пенсії складає 70 836,34 гривень. Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст.46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2019 року, є спадкоємцем майна батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю. Вартість спадкового майна 127 653,76 гривень. Сума недоотриманих коштів у розмірі 70 836,34 гривень встановлена свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.03.2019 року, яке є правовстановлюючим документом, що офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Діючим законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтва положень ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилався, як на підстави своїх вимог. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно яких сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 гр. 80 коп.

Outcome: approved