Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1\\2 частина житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , його матері - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності належить інша 1\\2 частина зазначеного будинку. На цей час у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано шість осіб: він, його дружина [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] , а також з 09 жовтня 2018 року - його невістка [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . Відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з його сином з 24 лютого 2017 року, який розірвано. Одразу після реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідач з малолітнім сином виїхали на постійне місце проживання до АР Крим, де вони постійно проживають і зараз. Відповідач з малолітнім сином ніколи не проживали за адресою: [ADDRESS] , ні до реєстрації, ні з моменту реєстрації місця проживання, їх речі в домоволодінні відсутні, комунальні послуги відповідач не сплачує, вона з малолітнім сином не проживає в домоволодінні добровільно, без поважних причин, перепон у проживанні їм ніхто не чинив. Він змушений сам нести матеріальні витрати на комунальні послуги, наявність реєстрації відповідача з її малолітнім сином, порушує його право розпоряджатись своєю часткою домоволодіння на свій розсуд, через наявність їх реєстрації, які в будинку не проживають, а він не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач з малолітнім сином в зазначеному домоволодінні не проживають без поважних причин понад один рік, добровільно з реєстраційного обліку за зазначеною адресою не знімаються, він змушений звернутись до суду з цим позовом, в якому просить визнати відповідача з її малолітнім сином такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 02 лютого 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій зазначила, вона та її син зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та просила зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив провести розгляд вищевказаної справи без його участі та прийняти рішення суду згідно матеріалів справи і відповідно до чинного законодавства України. Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила розглянути зазначену справи без її участі. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в яких просили провести розгляд вищевказаної справи без їх участі, також зазначили, що не заперечують щодо задоволення позову в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача та свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Власниками вказаного домоволодіння є [PERSON] , якому належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 11 березня 1997 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Литвиненко І.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 3-1209 (а. с. 16), та [PERSON] , якій належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 11 березня 1997 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Литвиненко І.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 3-1207 (а. с. 17). Відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] є невісткою та онуком позивача [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи та показами свідка [PERSON] (а. с. 23 - 25). Факт реєстрації відповідача [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 1023 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05 жовтня 2020 року, виданою відділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а. с. 23). Відповідач з її малолітнім сином з жовтня 2018 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак ні до жовтня 2018 року, ні після реєстрації місця проживання не проживали у спірному домоволодінні, тобто відповідач з її малолітнім сином не проживають за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені строки, визначені діючим законодавством України, що підтверджується актом про їх не проживання за місцем реєстрації, складеним 22.10.2020 року головою органу самоорганізації населення «Квартальний комітет» Рибаком В.І. у присутності свідків (а. с. 24). Також у судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, та його син - [PERSON] одружився і привіз з АР Крим невістку [PERSON] , яка народила онука позивачу - [PERSON] , однак через деякий час відповідач разом з малолітнім сином виїхала назад до АР Крим та розлучилась із сином позивача, також зазначила, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] вже понад два року не проживають за адресою: [ADDRESS] , їх особистих речей за зазначено адресою немає. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 72 ЖК Українскої РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Частиною 3 статті 156 ЖК Українскої РСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК Українскої РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Також суд враховує визнання відповідачем позову та положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, яким передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до змісту пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 р., у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача з її малолітнім сином такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved