Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5. У вищезазначеному домоволодінні разом з ним зареєстрований відповідач [PERSON] його син. Відповідач [PERSON] в зазначеному домоволодінні не проживає з 2009 року і відсутній без поважних причин. Відповідач не зявлявся у домоволодінні жодного разу. Він виїхав з вказаного домоволодіння, забравши свої речі. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у домоволодінні порушує права та інтереси позивача, як власника домоволодіння, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаним домоволодінням. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає його таким, що втратив право користування вказаним домоволодінням. Позивач звернувся з позовною заявою до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 17.10.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5, на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 29.09.2005 року серії ЯЯЯ №067643, виданого Борівською селищною радою на підставі рішення виконкому від 13.09.2005 року №80, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2005 року №8535687, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до копії довідки від 18.06.2018 року №896, виданої виконкомом Борівської селищної ради, за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5, зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії домової книги за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5, зареєстрований [PERSON]. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 18.06.2018 року, затвердженого Борівською селищною радою, встановлено та підтверджено, що за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5, [PERSON] не проживає з червня 2009 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному домоволодінні з червня 2009 року, оскільки переїхав проживати за межі м. Сєвєродонецьк Луганської області, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації понад один рік і переїхав проживати до іншого міста, то, відповідно, він втратив право користування спірним домоволодінням. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Парковий, б. 5, який на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., у звязку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved