Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В позові зазначив, що з відповідачкою мають спільного сина [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з нею. Зазначає, що відповідачка приховує інформацію про місце проживання дитини, перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Крім того, вона немає постійного місця проживання, виїжджає за кордон на тривалий термін, залишаючи дитину у сторонніх осіб. У нього ж є у приватній власності будинок, земельна ділянка. Прохає суд визначити місце проживання сина з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, прохав позов задовольнити. Відповідач [PERSON] ([PERSON]) позов не визнала, прохала відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що дитина забезпечена всім необхідним для комфортного проживання, натомість батько життям дитини не цікавиться, не спілкується з нею, має заборгованість зі сплати аліментів. В 2015 р. вони виїздила з України, дитину залишила з [PERSON], яка є матір»ю відповідача, оскільки на батька дитини покластися не могла. В 2016 р. вона виїздила з України на три місяці і дитину залишила у сім»ї свого двоюрідного брата. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7,46). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.11.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В даному рішенні вказано, що спору про місце проживання дитини між стронами не має (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням не доказуються. 16.06.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до Кобеляцької місцевої прокуратури із заявою про розшук сина [PERSON], вказавши, що з червня 2015 року ніяких відомостей про його місцеперебування немає. Однак дане твердження спростовується вищевказаним рішенням суду, згідно якого станом на момент подачі позову та на час винесення рішення 02.11.2015 р. позивачу було відомо про місцеперебування дитини і претензій щодо цього у нього не було, а також рішенням комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 29.07.2015 р. №7, згідно якого позивачу були встановлені дні спілкування з сином (а.с.8-10). Судом також встановлено, що позивач має у власності 1/3 частку будинку з господарськими будівлями, що розміщені в м. Кобеляки, вул. Франка, 16. Іншими співвласниками даного будинку є його мати [PERSON] та брат [PERSON] (а.с.11-13). За час перебування відповідачки за кордоном України до 26.06.2015 р. сторони перебували у шлюбі, дитина залишилася у сім»ї, з батьком. Крім того, відповідачка надсилала кошти на утримання дитини, що підтверджується платіжними документами та показаннями свідка [PERSON] та визнанням цих обставин позивачем (а.с.22, 49). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 03.10.2016 р. позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 4363,30 грн (а.с.54). З повідомлень Кобеляцького ВП ГУНП Полтавської області вбачається, що до позивача [PERSON] було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки відносно [PERSON] (а.с.56, 57). Відповідно до висновку служби у справах дітей райдержадміністрації від 25.11.2016 р., зробленого на підставі актів обстеження умов проживання сторін та особистого бажання дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити місце проживання дитини з матір»ю, з правом батька на спілкування зі своїм сином (а.с.73-75, 85). Твердження позивача про відсутність постійного доходу у позивачки, в той час, як він є приватним підприємцем та має дохід не може слугувати підставою для визначення місця проживання дитини з ним, оскільки доказів про отримання доходів позивачем не надано. Належне його матеріальне забезпечення спростовується наявністю у позивача заборгованості зі сплати аліментів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вперше відповідачка поїхала в Італію з метою заробляння коштів на проживання сім»ї, оскільки позивач сім»ю не утримував і час проводив за грою на комп»ютері. Вона висилала йому гроші, однак позивач вимагав більшу суму. Коли повернулася, то позивач не віддав їй сина [PERSON] і вона змушена була забрати його з допомогою міліції. Коли відповідачка вдруге поїхала до Італії, то дитина проживала у сім»ї [PERSON], який є її двоюрідним братом. Свідок [PERSON], яка є матір»ю позивача, в судовому засіданні пояснила суду, що вперше відповідачка виїхала в Італію для заробляння коштів. Дитину залишила з нею та позивачем. Кошти на утримання дитини висилала. В даний час забороняє спілкуватися з онуком. В судовому засіданні було з»ясовану думку малолітнього [PERSON], [INFO] в присутності педагога [PERSON], який пояснив суду, що проживає з мамою, татом [PERSON] та братом [PERSON]. В сім»ї його ніхто не ображає, бажає проживати з мамою. [PERSON] не знає, позивача знає як «Корсун», він до нього не приходить, не телефонує, подарунків не дарує. За частинами першою, другою статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відсутність у відповідачки власного жила, проживання без належно оформлених документів на житло, постійна зміна місця проживання не може бути безумовною підставою для задоволення позову. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, встановлених законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, або підставою для їх обмежень. Враховуючи, що у відповідачки створені належні умови для проживання дитини, прихильність дитини до матері, її бажання жити саме з мамою, задовільний стан здоров»я дитини, наявність повноцінної сім»ї у відповідачки, неналежне виконання позивачем батьківських обов»язів, які проявляються у відсутності інтересу до життя та розвитку дитини, наявністю заборгованості про сплаті аліментів, суд вважає за доцільне проживання дитини разом з матір»ю і відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed