Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення курсової різниці за договором позики в розмірі 17 203,88 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 05.09.2012р. між ним та відповідачем укладено договір позики відповідно до якого він позичив [PERSON] кошти в сумі 2 200доларів США та 1 800грн., із умовою повернення коштів до 20.12.2012р. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.09.2013р. стягнуто із [PERSON] на його користь борг в розмірі 2 200доларів США, що еквівалентно 17 584,60грн. та 1 300грн. Рішення суду було виконане відповідачем лише 19.12.2014р., однак за час від винесення рішення до сплати боргу минуло багато часу та змінився курс гривні до іноземної валюти - долара США. У зв»язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов»язань, зміні курсу долара США до української гривні, станом на 19.12.2014р., заборгованість відповідача перед ним становить 17 203,88грн., яку він просить стягнути на його користь. Позивач та його представник - [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак від представника позивача поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання на 22.04.2015р. не з»явились, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Із письмового заперечення вбачається, що відносно задоволення позову відповідач заперечує, оскільки борг оплатив повністю та зобов»язання згідно розписки виконав в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2013року встановлено, що 05.09.2012року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно з яким [PERSON]позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2 200 доларів США та 1 800грн. та зобов'язувався повернути в строк до 20.12.2012р. Даним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 2 200доларів США, що еквівалентно 17 584,60грн. та 1 300грн. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2014р., борг в розмірі 19 113,70грн. сплачено [PERSON] 19.12.2014р., згідно платіжного доручення №1612 від 19.12.2014р. Згідно довідки №11-09/261, виданої ПАТ «Державний ощадний банк» 28.01.2015р.,, станом на 18.09.2013р. курс долара до української гривні становив за 100 доларів США - 799,30грн., станом на 19.12.2014р. курс долара становив за 100 доларів США - 1576,937грн. Відтак, із розрахунку наданого позивачем вбачається, що курсова різниця становить 17 203,88грн., однак на день винесення рішення Тернопільським міськрайонним судом (18.09.2013р.) стягнуто 2 200 доларів США, що в еквіваленті до української гривні становить 17 584,60грн. На день платежу відповідачем суми боргу (19.12.2014р.), 2 200доларів США в еквіваленті до української гривні становило 34 692,61грн., а тому від 34 692,61грн. - 17 584,60грн. = 17 108,01грн. - курсова різниця. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов. При цьому, суд виходив із наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Із статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст.599 Цивільного кодексу України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач виконав зобов»язання лише 19.12.2014року, а тому суд вважає, що позивач правомірно звернувся до суду із позовом про стягнення курсової різниці. Таким чином, відповідач, всупереч вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, узявши на себе зобов'язання щодо повернення позики по закінченню строку дії договору, їх не виконав, рішення суду від 18.09.2013р. виконано лише 19.12.2014р. За нормами ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За даних обставин суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов»язань, права позивача були порушені, зокрема, зміна курсу долара США до української гривні вплинула на суму боргу та значної втрати коштів, а тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] курсової різниці згідно договору позики від 05.09.2012р. в розмірі 17 108,01грн. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial