Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до комунального підприємства «Водограй» про формулювання причин звільнення з роботи із «звільнення за власним бажанням на підставі ст..38 ч. 1 КЗПП України на звільнення з роботи за власним бажанням у звязку виходом на пенсію в тому числі і на пільгових умовах передбаченого колективним договором КП « Водограй» та зобов»яти відповідача внести відповідні зміни в мою трудову книжку. Стягнути з КП « Водограй» виплати передбачені колективним договором, в разі виходу на пенсію на пільгових умовах. Стягнути з КП « Водограй» на мою користь 10000грн. моральної шкоди. Витребувати у КП « Водограй» колективний договір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2002 року на підставі наказу № 85 від 22.07.2002 р він працював в КП «Водограй » на посаді машиніста екскаватора, 5 розряду. З цього ж моменту між ним та підприємством був укладений колективний договір. Працюючи на підприємстві він подав 31.12.2015 року заяву про звільнення за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію на пільгових умовах,оскільки він являюсь ветераном війни-учасником бойових дій з 09.12.1996року, в підтвердження надав копію пільгового посвідчення. Відповідач звільнив його за власним бажанням без зазначення причин звільнення. У наказі про звільнення N 69-к від 31.12.2015 року зазначено формулювання причини звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Така редакція статті звільнення в наказі - за власним бажанням,а не за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію на пільгових умовах передбаченого колективним договором КП « Водограй»,не дозволяє мені виплату одноразового заохочення та інших виплат передбачених законом. На неодноразові звернення до відділу кадрів щодо зміни формулювання причини звільнення відповідач не реагував. Він являється ветераном війни-учасником бойових дій, постійно хворіє,що вимагає додаткових матеріальних витрат,тому вважає,що діями відповідача його позбавлено можливості отримувати пенсію на пільгових умовах. Вирішити це питання в добровільному порядку не можливо, тому він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив суд задовольнити позов,посилаючись на обставини, якими їх обґрунтовує, та на докази, долучені до матеріалів справи, що їх підтверджують. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,суду показав,що [PERSON], був 23 07.2002 року прийнятий на роботу машиністом екскаватора. 31.12.2015 року позивач був звільнений за власним бажанням. На момент подання заяви [PERSON], не досяг пенсійного віку 60 років та для пільгової пенсії не були надані підтверджуючі документи які підтверджували б призначення пільгової пенсії .В кінці травня 2016 року дружина [PERSON],звернулась до підприємства у відділ кадрів щоб змінити запис в трудовій книжці на що їй було відмовлено, після звернення [PERSON], до адміністрації президента України Управлінням держпраці у Кіровоградській області була проведена перевірка якою встановлено,що запис в трудовій книжці зроблено вірно. В судовому засіданні були досліджені письмові докази: Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом підприємства КВКП «Водограй» згідно якого передбачена гарантія одноразового заохочення при виході працівника на пенсію та звільнення з підприємства у томі числі на пільгових умовах. Зазначена заохочення виплачується лише у разі коли співпадають ці дві обставини ,вихід на пенсію та звільнення. Якщо працівник продовжує працювати після досягнення пенсійного віку на підприємстві або звільняється після дня досягнення пенсійного віку, заохочень такому працівнику не виплачується (а.с.38-68). В судовому засідання встановлено, що остаточний розрахунок із звільненням працівником проведений 29.12.2015 року . Трудову книжку [PERSON] отримав 31.12.2015 року. Згідно заяви про звільнення [PERSON], від 28.12.2015 року де останній прохав звільнити його з роботи з 31 грудня 2015 року в звязку з виходом на пенсію за власним бажанням. (а.с.37) Згідно довідки УПФУ у м. Світловодську та Світловодському районні [PERSON], перебуває на пенсії за віком з 22.07.2015 року. Відповідно до ст..233 КЗпП України у разі пропуску з поважних причини звернення до суду суд може поносити ці строки. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON],є людиною похилого віку,хворіє, в звязку з чим постійно лікувався тому суд приходить до висновку що строк пропущено з поважної причини. Керівником підприємства була погоджена заява про звільнення позивача з причини яка на момент звільнення не була підтверджена,що у унеможливило отримання одноразового заохочення передбаченого колективним договором тому су приходить до висновку що в позові необхідно відмовити. Судові витрати суд відносить за рахунок держави. На підставі викладеного та ст. ст. ч.1 ст.47, 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed