Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору поруки від 24 липня 2007 року. Позов мотивував тим, що з вересня 2012 року ДВС Ратнівського РУЮ проводить відрахування та стягнення коштів із його заробітної плати, відповідно до рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отримавши рішення Ратнівського районного суду від 14.09.2009 року йому стало відомо, що між ним та відповідачем по справі нібито 24.07.2007 року було укладено договір поруки №170/2ф в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору укладеному між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] Про наявність такого договору, а також кредитного договору йому нічого не було відомо, жодних документів він не підписував. Вказує на те, що підпис в договорі поруки виконаний не ним. А тому, просив визнати вказаний договір поруки недійсним та стягнути із відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 02.07.2013 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ТзОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в зв'язку з відступленням 17.12.2012 року права вимоги за кредитним договором та оспорюваним договором поруки. Позивач та його представник подали суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Вимоги позову підтримали з підстав викладених в заяві, просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заперечував щодо заявлених вимог. Просив розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. В письмових запереченнях проти позову зазначив, що є неналежним відповідачем, оскільки 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, а тому ТзОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором до якого перейшли всі права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Представник відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» Хамуляк О.Б., подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнає, заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що при укладенні договору поруки було дотримано усіх вимог, які необхідні для його чинності. Крім того, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем було пропущено строки позовної давності. А тому, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24.07.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 170/ф від 24.07.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON], існує договір поруки № 170/2ф (а.с.50,51), відповідно до якого [PERSON] поручився перед кредитором за своєчасне та повне виконання, боржником [PERSON], зобов'язання за кредитним договором. У разі порушення боржником зобов'язання за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передало(відступило), а ТзОВ «Крелитні ініціативи» набуло усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення (а.с.29-39). Таким чином, права кредитора за кредитним договором № 170/ф від 24.07.2007 року, який було укладено між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] та договором поруки № 170/2ф від 24.07.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем [PERSON] належать ТзОВ «Кредитні ініціативи». Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України одним із способів волевиявлення сторін є укладення правочину в письмовій формі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 3 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти в письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не підписував договір поруки №170/2ф від 24.07.2007 року. Зазначена обставина підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи № 1127 від 10.01.2014 року, де встановлено, що підпис на договорі поруки № 170/2ф від 24.07.2007 року, сторонами якого є Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та [PERSON], в розділі «юридичні реквізити сторін» в графі «Поручитель», виконаний не [PERSON], а іншою особою. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність вільного волевиявлення позивача [PERSON] на укладення договору поруки № 170/2ф від 24.07.2007 року, а тому оспорюваний договір поруки слід визнати недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем ТзОВ «Кредитні ініціативи» понесених ним судових витрат, в тому числі: 114,70 гривень судового збору та 900,48 гривень на проведення судової експертизи. Вимога позивача щодо відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 500 гривень до задоволення не підлягає, оскільки стороною позивача не було документально підтверджено оплату таких послуг.

Outcome: partial