Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Колейчиком В.В. від 03.04.2020 під № 5709 про стягнення з нього коштів в сумі 17300,00 грн таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса для вчинення вказаної нотаріальної дії. В обґрунтування вимог зазначив, що 03.04.2020 приватним нотаріусом Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис № 5709 про стягнення з нього на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості в сумі 17300,00 грн. вважає, що вказаний виконавчий напис є незаконним, оскільки із вказаним кредитором позивач не укладав угод кредитного характеру; нотаріус не пересвідчився у відсутності спору між сторонами та вчинив напис, стягнувши неіснуючу заборгованість; нотаріус вчиняє виконавчий напис лише на нотаріально посвідченій угоді, яка встановлює заборгованість; рішенням адміністративних судів було скасовано акт КМУ, згідно якого нотаріус послався як на підставу вчинення напису та у виконавчому написі та заяві про відкриття провадження вказані недостовірні дані щодо його місця проживання у м. Києві, що було зроблено для встановлення юрисдикційної можливості відкрити провадження у «лояльного» виконавця. Доповнив, що строк дії договору закінчився, вимоги більше трьох років не пред`являлись, а отже строк позовної давності давно минув. До того ж постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написі нотаріусів» в частині, тому нотаріус незаконно здійснив стягнення боргу на підставі пунктів вказаної постанови, які було скасовано. Ухвалою суду від 24 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 01 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано приватного нотаріуса Колейчика В.В. надати звірені копії документів, на підставі яких вчинений оспорюваний виконавчий напис. Ухвалою суду від 01 липня 2020 року за клопотанням позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 5709 від 03 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки. Представник відповідача\~ТОВ «Ізі\~Кредит» звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, проти заявлених вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 135). В обґрунтування відзиву на позов (а.с. 58-66) зазначено, що між ТОВ «Ізі Кредит» у відокремленому підрозділі філії № 34 ТОВ «Ізі Кредит» у м. Кривому Розі та [PERSON] на підставі заяви останнього про видачу кредиту, було укладено кредитний договір № 190655, згідно з умовами якого ТОВ «Ізі кредит» прийняв на себе зобов`язання надати [PERSON] в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 7500,00 гривень, а [PERSON] прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі. На момент подання заяви про видачу кредиту, [PERSON] зазначив, що є платоспроможним, має стабільний дохід, ціль кредиту на ремонт. Поручителем у кредитному договорі виступила [PERSON] . Позивач погодився з умовами кредиту, пор що свідчить його підпис як у заяві на видачу кредиту, так і в самому кредитному договорі, отримання кредиту підтверджується видатковим касовим ордером від 18.12.2018. На час вчинення виконавчого напису, згідно з обліком виконання кредитного договору № 190655, [PERSON] проведено платежі на загальну суму 900,00 грн., останній платіж здійснено 05.01.2018. В подальшому після вчинення виконавчого напису [PERSON] провів 08.07.2020 два платежі 817,63 грн. і 1632,25 грн., та 07.08.2020 платіж 1523,13 грн., що підтверджує кредитні відносини між сторонами та визнання заборгованості за кредитом з боку [PERSON] . Про здійснені позивачем платежі повідомлено приватного виконавця Дорошкевич Л.В.Станом на 17.02.2020 внаслідок неналежного виконання зобов`язань у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 17300,00 грн. Відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогами про повернення кредиту та сплати процентів, 21.02.2020 ТОВ «Ізі Кредит» на адресу зареєстрованого місця проживання позивача була направлена рекомендованим листом претензія про повернення суми боргу, яка ним отримана особисто, про що свідчить витяг із сайту «Укрпошта». При цьому позивач посилається на вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису на підставі постанови КМУ, яка судовим рішенням скасована, однак дане твердження є хибним, оскільки вказана постанова стосується лише скасування постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 про зміни до Постанови КМУ № 1172, але не скасовує в цілому цю постанову. До того ж правомірність вчинення виконавчого напису стоїть безпосередньо перед особою, яка його вчинила нотаріусом, а не перед відповідачем, який не вчиняв цих дій та не може скасувати напис і нести відповідальність за його вчинення. Тому просять в задоволенні вимог відмовити повністю. Треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Дорошкевич В.Л. письмових пояснень до суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 19655 від 18 грудня 2017 року, укладеним з ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за період з 08 січня 2018 року по 21 лютого 2020 року, в сумі 17300,00 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 7337,68 грн.: прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7962,32 грн., строкова заборгованість по штрафам і пеням 2\~000,00 грн. (а.с. 90 копія напису). Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до положень статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 190655, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в сумі 7500,00 гривень (а.с. 72-74), що позивачем в судовому засіданні не спростовано. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості позивача за вищезазначеним кредитним договором, які позивачем не оспорюються, контррозрахунку суду не надано. 21.02.2020 ТОВ «Ізі Кредит» на адресу [PERSON] направлено письмову претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № 190655 від 18.12.2017 (а.с. 85-87), яка останнім отримана, однак порушення не усунуто. 28.02.2020 стягувач ТОВ «Ізі Кредит» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, надавши нотаріусу кредитний договір, копію реєстру поштових відправлень на підтвердження направлення боржнику вимоги та розрахунок суми заборгованості. Щодо правового регулювання процесуального порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису та підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вимоги до змісту виконавчого напису закріплені у статті 89 Закону України «Про нотаріат». Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік). Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Водночас згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19) відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) у подібних правовідносинах. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Водночас,\~вирішуючи питання правомірності вчинення\~виконавчого напису у розумінні статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» слід враховувати,\~що наявність\~спору в\~суді за\~позовом кредитора\~до боржника\~про стягнення\~суми заборгованості\~за кредитним\~договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього\~боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність\~вчинення виконавчого\~напису.\~Спір про\~право,\~який унеможливлює вчинення виконавчого\~напису і,\~як наслідок,\~зумовлює певну\~правову реакцію\~нотаріуса,\~міг вбачатися\~нотаріусом винятково із заяви\~боржника про\~зупинення виконавчого\~провадження,\~поданої відповідно\~до частини\~четвертої статті\~42\~Закону України\~«Про нотаріат»\~і обґрунтованої тим,\~що боржник звернувся\~до суду\~із відповідною\~позовною заявою\~про оспорювання\~заборгованості,\~а також на підставі\~отриманого від\~суду повідомлення\~про надходження\~його позовної\~заяви.\~Але навіть такі обставини\~свідчили б\~про існування\~спору про\~право, проте не змінювали\~б правової характеристики цього виду\~заборгованості як\~безспірної. Такої правової\~позиції дотримується Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові від 15\~січня 2020\~року у\~справі №\~305/2082/14-ц\~(провадження\~№ 14-557\~цс 19),\~відступивши від\~висновку щодо\~застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~викладеного у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 04\~березня 2015\~року у\~справі №\~640/5240/13-ц\~(провадження\~№ 6-27цс15),\~який зводиться\~до наступного:\~наявність судового\~спору в\~суді за\~позовом кредитора\~до боржника\~про стягнення\~суми заборгованості\~за кредитним\~договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника,\~а отже, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Отже, підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією процедури вчинення виконавчих написів. Тобто при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису, тощо. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 грудня 2020 року у справі №\~754/16184/16-ц (провадження № 61-11970св19). Позивач не порушує питання щодо наявності хоча б однієї з вищевказаних підстав для визнання такого виконавчого напису недійсним згідно з вимогами Закону України «Про нотаріат». Тому суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ним не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. Згідно частини дев`ятої статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 01 липня 2020 року.

Outcome: dismissed