Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення його з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновити його на зазначеній посаді. Також просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 20 вересня 2017 року і по день поновлення його на роботі. Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, просив визнати незаконним та скасувати вищезгаданий наказ про його звільнення, поновити його на роботі, окрім того стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючі з 20 вересня 2017 року і до 30 березня 2018 року в розмірі 71 383 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі на посаді машиніста тепловоза цеха експлуатації в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» та виплати заробітну плату за один місяць в розмірі 11 143 грн.50 коп. Окрім того, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та судові витрати по цій справі покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що він вже 17 років працює машиністом у Мелітопольському локомотивному депо. Договір про матеріальну відповідальність не підписував. В ніч 31 серпня 2017 року його викликали на роботу, як резервного машиніста, взагалі то була не його зміна. Тієї ночі сталась крадіжка пального, при цьому один тепловоз перебував на ремонті та він не міг за ним спостерігати. До тепловозу під його керуванням ніяких зауважень немає, тієї ночі він виконував маневри по депо. При перевірці палива він присутній не був, адже в той час його забрали співробітники поліції. Ані про акти, ані про перевірки щодо недостачі палива він не знав, дізнався лише перед засіданням профспілкового комітету, оскільки їх йому ніхто не надавав, він їх не читав та не підписував. З цих підстав його звільнили за втратою довіри, однак він крадіжку не вчиняв. Вважає своє звільнення незаконним, а тому просить скасувати наказ, поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в заявленому розмірі. Також зазначив що внаслідок незаконних дій відповідача йому спричинена моральна шкода, адже вже досить тривалий час він перебуває без роботи, і, відповідно, без засобів до існування, що ставить його та його сім'ю в дуже скрутне становище. Він проживає разом з батьками та неповнолітньою донькою, окрім того має ще малолітнього сина, що знаходяться на його утриманні. Несправедливе рішення відповідача викликає у нього почуття образи, тому що він добросовісно пропрацював в Мелітопольському локомотивному депо більше 17 років, дорожив своєю роботою, своєю репутацією та ставленням до нього в колективі. Спричинену шкоду оцінює в 15 000 гривень. Представник позивача-адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні уточненого позову в повному обсязі. При цьому суду пояснила, що відповідачем допущені грубі порушення закону при звільнені позивача, оскільки відсутні жодні підстави для звільнення його за п.2 ст. 41 КЗпП України. Позивач не є матеріально відповідальною особою, договір про повну матеріальну відповідальність з ним не укладався, пальне йому окремими накладними передано не було. Окрім того, позивач ніякого відношення до крадіжки палива немає. Відносно нього не порушено ані кримінального ані адміністративного провадження. За обставинами скоєної крадіжки позивача було допитано в якості свідка, оскільки крадіжку скоїв слюсар, якого того ж дня звільнили за згодою сторін. Позивача звільнили у зв'язку з втратою довіри, однак жодних доказів його вини виявлено не було. Більш того, відсутня згода профспілкого комітету на звільнення позивача. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що не визнає позовні вимоги [PERSON], оскільки його звільнення відбулось згідно вимог чинного законодавства. Трудові відносини врегульовані кодексом законів про працю. Кожен працівник повинен дотримуватись правил, наказів та інструкцій. Перед призначенням на посаду машиніста позивач був ознайомлений з нормативними актами, остання чергова перевірки знань у позивача була проведена в травні 2017 року. Позивач є матеріально відповідальною особою, і хоча з ним договір про матеріальну відповідальність не укладався, однак він отримував локомотив та пальне в локомотиві, та повинен був підписувати документи, також має відповідати за цілісність пломб. Позивач працював з 20 години вечора до 08 години ранку у резерві. Він працював згідно наказу та його відповідальність передбачена інструкцією. 31 серпня 2017 року біля 03 години 50 хвилин охороною депо були помічені [PERSON] та [PERSON], які знімали з тепловозу каністри. Тепловоз був під керуванням позивача. Недостача була виявлена на локомотивах, які стояли на ПТО. Резервні машиністи приймають їх на зберігання. Було виявлено факт крадіжки помічником машиніста та слюсарем, які зливали пальне. Того ж дня слюсар [PERSON] був звільнений на підставі його заяви. Після цього були проведені заміри палива, були знайдені колючі що підходять під крани паливної системи. Коли паливо зливали, то позивач був машиністом цього локомотиву та після його зміни була виявлена нестача 25 кг дизельного палива. Таким чином позивач допустив не збереження матеріальних цінностей. Попередня локомотивна бригада не зазначила що пломби зірвані, а позивач прийняв локомотив, що означає що пломби зірвані у його зміну. Визволене порушення під час локомотивної бригади позивача. Факт крадіжки було помічено, та були викликані співробітники поліції. Було відкрито кримінальне провадження за цим фактом. На теперішній час відсутнє і кримінальне і адміністративне провадження за цим фактом. Мається запис коли позивач прийняв локомотив, яка кількість пального в ньому була. При складанні актів позивач не був присутній, оскільки був у поліції. Локомотив він не здавав. Пояснити, чи був ознайомлений позивач з актами -не може. Позиція профспілкового комітету проти звільнення [PERSON] була необґрунтованою, тому були всі підставі звільнити позивача без згоди профспілкового комітету. Звільнення відбулось згідно п.2 ст. 41 КЗпП України. В позові просила відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 07 січня 2000 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза (Наказ начальника депо № 2 від 06.01.2000 року, запис в трудовій книжці за № 2). 14 листопада 2014 року був переведений на посаду машиніста тепловоза цеха експлуатації (Наказ № 355/ОС від 14.11.2014 року, запис в трудовій книжці за № 9). 01 грудня 2015 року, внаслідок реорганізації, Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року позивача було звільнено з роботи з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довір'я до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 12. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 19.09.2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду з даним наказом. Копію наказу він отримав. Підставою для звільнення позивача є наказ № 270 від 01 вересня 2017 року «Про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо», яким зазначено що машиністом тепловоза [PERSON], були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпірування та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116», затвердженої начальником депо 24.11.2015 року, вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п.2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, внаслідок чого йому була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації Мелітопольського локомотивного депо для отримання згоди на звільнення. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо № 22 від 15 вересня 2017 року у надані згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено. Мотивацією відмови було те, що він не підпадає під дію п.2 ст.41 КЗпП України, договір про матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація підприємства не надала конкретних доказів його вини в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду. Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Вирішуючи спір, суд насамперед оцінює норми матеріального права на підставі яких проведено звільнення позивача. Відповідно до ч.2 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Підставою для втрати довіри та звільнення позивача слугує виявлення факту крадіжки дизельного палива, що відбувались в Мелітопольському локомотивному депо в ніч 31 серпня 2017 року. Свідок [PERSON], будучі допитаним в судовому засіданні, показав, що працював разом з ним помічником машиніста, а [PERSON]- машиністом, разом вони утворювали локомотивну бригаду. Десь півроку тому їм випало працювати в одну зміну, це був єдиний раз, коли вони працювали разом. В його обв'язки входило слідкувати за паливом та за стрілками, які знаходяться далеко від локомотива. Старший охоронець зупинив їх та повідомив, що за забором знаходяться каністри. Охоронець показав йому цю каністру, вона була пластикова та стояла за воротами що ведуть на виїзд з депо. Також охоронець запитав чи його це каністри, на що той заперечив та звідки вони взагалі там узялись і що в них, йому не відомо. В цей час [PERSON] вже під'їхав до стрілки, тому свідок повідомив охоронця що не може залишити машиніста одного та має йому подати сигнал ліхтарем та пішов далі працювати. Після цього зібрались начальник депо, начальник цеху експлуатації, поліція. Начальник почав їм погрожувати, на що вони намагались пояснити, що це не їх каністри. Після цього їх відвезли до відділу поліції. В відділу їх також допитали, однак після цього більше жодного разу їх до поліції не викликали. Після цих подій їх зняли з локомотива та два тижні вони просиділи в альтанці, після чого їх звільнили за недовіру. Перед цим було засідання профспілкового комітету, який встановив, що вони можуть далі працювати, що вони не винні. Вони були присутні на засіданні профкому, та представник адміністрації також був присутній. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні показав, що працює охоронцем в Мелітопольському локомотивному депо. В ніч з 31 серпня на 01 вересня 2017 року біля 03 години його викликав бригадир [PERSON] та повідомив про факт розкрадання з тепловозу каністр. Він прийшов до тепловозу, позивача він не бачив, бачив тільки [PERSON], ніби-то бригадир його затримав. Потім він побачив помічника машиніста та почав його затримувати, а [PERSON] з каністрами почав тікати, догнати його він не зміг. Він бачив у [PERSON] три каністри, що в них було пояснити не може, можливо вони були і порожні. Це було біля північних воріт. В той момент він сприйняв, що [PERSON] також був з [PERSON], адже так йому повідомив бригадир, в той момент це було незрозуміло. Потім [PERSON] пішов на ПТО, а вони викликали чергового, який сказав викликати поліцію. При цьому [PERSON] займався своєю роботою, переводив стрілки. Потім [PERSON] повернувся на ПТО та вони його затримали. [PERSON] та [PERSON] в цей час продовжували виконувати маневри. Коли приїхала міліція, то [PERSON] та [PERSON] забрали до відділку, [PERSON] пізніше увезли. Особисто він не бачив, щоб [PERSON] чи [PERSON] щось вивозили. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що працює бригадиром охоронців. Особисто з позивачем він не знайомий. В ніч 31 серпня 2017 року він знаходився в охоронній будці на північній стороні локомотивного депо. Десь о 03 години 40 хв., він побачив як тепловоз зупиняється. Тепловоз був під керуванням позивача, він в цей момент знаходився в кабіні. В цей час з тепловоза знімали ємності і ставили за ворота. Він підійшов та побачив, що звідти йдуть [PERSON] та [PERSON] Вони були затримані,був складений акт. Він бачив як [PERSON] та [PERSON] виносили каністри, потім тепловоз від'їхав. Машиніст знаходився у тепловозі. Він викликав [PERSON] та [PERSON] При цьому [PERSON] та [PERSON] були разом з ним. Потім він відлучився і всі вони вже зустрілись на ПТО. Всі ці каністри вже знаходились в автомобілі [PERSON] Співробітники поліції їх опитували, складались документи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що займає посаду виконуючого обов'язки начальника депо по експлуатації. Вночі 31 серпня 2017 року за телефоном він отримав повідомлення від начальника депо з вимогою з'явитись на роботу, адже там відбувається крадіжка палива. Він приїхав біля 5 години ранку, там знаходились охоронці, потім приїхала поліція. Зі слів охоронців йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] винесли дизельне пальне за ворота з тепловозу на якому працював [PERSON], який був резервним машиністом та відповідав за дизельне пальне. При перевірці претензій по пломбам та красці не було, а в одному тепловозі знаходились ключі, краска стерта та не хватало 50 м дизельного палива. Після того, як поліція забрала [PERSON] та [PERSON], він виявив каністри у слюсарів. Всі чотири тепловози були у веденні позивача,а керував він одним, однак решта не знаходились в його полі зору. 31 серпня, вранці, проводились огляди тепловозів у відсутність [PERSON], який був у поліції. Акти також були складенні без нього. На роботу він ще приходив після цих подій, однак з актами він не був ознайомлений, з якої причини йому не відомо. Також свідок був присутній на засіданні профкому, більшість проголосувала за те, щоб не звільняти [PERSON]. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що з позивачем знайомий. Того часу він був черговий за депо. 31 серпня 2017 року, вночі, йому зателефонував охоронець [PERSON] щоб він підійшов на 1 пост, щоб він був свідком затримання [PERSON] Там знаходились 4 чоловіка: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] там не було. [PERSON] намагався винести дизельне пальне. Біля воріт стояли дві каністри та сумка. Що знаходилось в каністрах та сумці йому не відомо. При них їх не відкривали. [PERSON] та [PERSON] проводили маневри. [PERSON] перевів стрілку і його затримали. Ніхто не бачив, щоб [PERSON] виносив дизельне пальне,а [PERSON] там взагалі не було. [PERSON] взагалі людина безвідмовна та відповідальна, завжди вийде на роботу якщо викличуть. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду відповідачем не надано жодного належного доказу причетності позивача до крадіжки палива в локомотивному депо м. Мелітополя 31 серпня 2017 року. Саме винні дії працівника дають підстави для його звільнення на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України, а тому звільнення [PERSON] за цією статтею не може вважатись законним. Окрім того, суд враховує положення ст.43 КЗпП України, про те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Свідок [PERSON], будучі допитаною в судовому засіданні показала, що є головою профспілкового комітету. 31 серпня 2017 року, біля 06 години 30 хвилин її викликав головний інженер та повідомив що трапилась крадіжка в депо та чи можуть вони провести засідання профкому. Того ж дня вона прийшла на роботу, однак в цей день більше ніхто до неї не звертався з цим проханням. Подання на позивача прийшло лише 04 вересня 2017 року, розглянути вони його на засіданні 15 вересня 2017 року. Старший за охоронцями [PERSON] та сторож [PERSON] були запрошені на засідання. Під час розгляду питання по позивачу було з'ясовано, що він працював на маневрах, за викликом. Він був викликаний одноразово в цю зміну випадково. Ніхто не бачив як каністри знімали з тепловозу. [PERSON] взагалі сидів спиною та не міг цього бачити. Окрім того, відсутні докази, що в каністрах було дизельне пальне. Жодної кримінальної справи за цим фактом порушено не було. Виявлена нестача дизельного палива складала до 20 літрів. Однак звинуватити в цьому саме позивача неможливо. Слюсар [PERSON] був звільнений за згодою сторін. Профспілковий комітет не надав згоди на звільнення [PERSON] та [PERSON], оскільки їх провина не була доведена. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що рішення профкому щодо не надання згоди на звільнення [PERSON] - не обґрунтоване, а тому його звільнення відбулось без згоди профкому. Однак такі доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, адже в протоколі № 22 від 15.09.2017 року засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо зазначено: не дати згоду на розірвання трудового договору з помічником машиніста тепловозу, цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» [PERSON] на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України тому що даний робітник не підпадає під дії п.2 ст. 41 КЗпП України, договір про його матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація не надала конкретних доказів вини робітника в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду. Оцінюючи зміст прийнятого рішення профспілкового комітету, суд знаходить його цілком обґрунтованим, і хоча обґрунтування викладено стисло, однак зміст його цілком зрозумілий та узгоджений з обставинами подій 31 серпня 2017 року. Враховуючі наведене, суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення [PERSON] з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновити його на зазначеній посаді. Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до довідки Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» № 35 від 19.09.2017 року середня заробітна плата позивача на дату звільнення складає: за годину - 64 грн.60 коп.; за день - 452 грн.20 коп.; за місяць 11 143 грн.50 коп. Вказаний розрахунок сторонами не заперечувався в ході судового розгляду. Позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по 30 березня 2018 року: (11 143,50 х 6 міс. = 66 861 грн.) + (452,20 х 10 робочих днів = 4 522 грн.) = 71 383 грн. Відповідно, вказану суму слід стягнути з відповідача на його користь. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У зв'язку з незаконним звільненням позивачу була спричинена моральна шкода, яка виявилась в перебуванні в постійному стресі, як на засіданні профкому, так і після звільнення. Окрім того, вже тривалий час він залишається без засобів для існування, маючі на утриманні двох дітей та усвідомлюючи при цьому що його звільнення відбулось незаконно, що негативним чином впливає на його моральний стан. Враховуючі характер та обсяг страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті позивача, та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, стягнувши з відповідача на його користь 3 000 гривень. Пунктами 2, 4 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Окрім того, у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 5 286 гривень.

Outcome: approved