Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 09.02.1985 Відділом ЗАГС Деснянського райвиконкому м. Чернігова, актовий запис № 53. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем починаючи з 09.02.1985. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає, є повнолітня донька яка проживає окремо від них. З відповідачем вони не проживають разом з 2013 року. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони в психологічному плані були не сумісні, у звязку з чим в сімї виникали сварки та скандали, що призвело до того що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння. Подальше спільне життя суперечить його інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Позивач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 09 лютого 1985 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕЛ № 473926, виданим 09.02.1985 відділом ЗАГС Деснянського районного виконавчого комітету м.Чернігова, актовий запис № 53. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, відповідачем не надано заперечень проти позову, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище «Стасенко» на прізвище чоловіка «Максименко», відповідач не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище «Максименко». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved