Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що має на праві власності будинок за адресою [ADDRESS] . Окрім нього в будинку зареєстровані його дружина [PERSON] , син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] , проте остання в належному позивачу будинку не проживає з 2017 року і по теперішній час, в ньому відсутні її особисті речі. Оскільки реєстрація відповідача [PERSON] створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, просить суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. Станом на 07.05.2020 відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280, 284 ЦПК України, з метою забезпечення права відповідача на перегляд. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 03.07.1973, посвідченого нотаріально; копією реєстраційного посвідчення від 04.07.1973, виданого Глухівським БТІ; та довідкою Середино-Будської міської ради Сумської області від 28.01.2020 №321, згідно з якою [ADDRESS] Республіканська перейменована на Лісову /а.с.9, 10, 16/. З довідки Середино-Будської міської ради Сумської області від 19.12.2019 за №3057 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] /а.с.11/. Також факт реєстрації відповідача в спірному будинку підтверджується копією сторінки з будинкової книги /а.с.13/. Відповідно до акта встановлення фактичного місця проживання громадян за адресою [ADDRESS] , складеного 26.12.2019 та посвідченого ст. ДОП Середино-Будського ВП ГУНП в Сумській області Федченко Д.В., депутатом Середино-Будської міської ради Гончаровим С.М. та сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] , за вказаною адресою [PERSON] з 2017 року і по теперішній час не проживає і не з`являється /а.с.12/. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку. Його син [PERSON] з 25.11.2003 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у зв`язку з чим остання була вселена до належного позивачу будинку, який як власник цього майна надав право відповідачу користуватися ним. Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 29.05.2018 справа №586/193/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується його копією /а.с.15/. Відповідач з 2017 року у спірному будинку не проживає, в ньому відсутні її особисті речі. За таких обставин суд приходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved