Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», у якому просить визнати недійсними пункти 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору від 28 березня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком «TAC [PERSON]» та [PERSON], який посвідчений 28 березня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстром №2282. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 28 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1901/0307/71-106, згідно умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 35 000 доларів США. Також, 28 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за умовами якого в рахунок забезпечення виконання вищезазначеного кредитного зобовязання було передано в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться в с. Романівка по вулиці Т.Шевченка, 16 Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Вказаний іпотечний договір посвідчений 28.03.2007 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2282. У звязку із придбанням Swedbank АВ акцій АКБ «ТАС-Комерцбанк», назву вказаного банку було змінено на ПАТ «Сведбанк». 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений та зареєстрований 25.05.2012 р. за №1306, 1307 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач вважає, що пункти 12.3.1 та 12.3.2 Іпотечного договору від 28 березня 2007 р., в момент вчинення не відповідали законодавству України, а тому є підставою для визнання їх недійсними зазначивши, що вказані пункти договору іпотеки є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що за правовою природою є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яке може відбуватися шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені третій особі або шляхом набуття на предмет іпотеки права власності. Порушення законодавства цими пунктами полягає в тому, що за ними відбувалося розпорядження майном спільної сумісної власності подружжя і відповідно вони включалися до договору іпотеки без згоди на це позивача - чоловіка іпотекодавця за вищевказаним іпотечним зобовязанням. Вказана згода мала надаватися окремо і додатково до згоди на укладення договору іпотеки. Однак, жодних нотаріально посвідчених заяв, які підтверджують згоду позивача на включення до договору іпотеки спірних пунктів (п.п. 12.3.1 та 12.3.2 Іпотечного договору від 28 березня 2007 р.) щодо позасудового врегулювання можливих спорів, [PERSON] не надавав. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити. Крім цього, подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» ототожнює наявність згоди другого з подружжя на передачу в іпотеку майна, що знаходиться в спільній сумісній власності зі згодою на вирішення можливого іпотечного спору в позасудовому порядку. Вважає таке твердження не вірним, оскільки незважаючи на те, що Закон України «Про іпотеку» передбачає можливість вирішення спору в позасудовому порядку, однак це не скасовує загальних правил розпорядження подружжя належною йому спільною сумісною власністю. Згода другого з подружжя на передачу спільного майна в іпотеку та згода другого з подружжя на позасудовий порядок вирішення іпотечного спору на думку представника позивача не є тотожними поняттями, оскільки мають різну правову природу. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (вказане задоволення вимог може відбуватися шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені третій особі або шляхом набуття на предмет іпотеки права власності), що включене до договору іпотеки за своєю правовою природою є окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Цей договір передбачений ст..33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» як підстава для задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи із того, що вказане застереження є окремим від договору іпотеки договором, за яким відбувається розпорядження спільним майном, на його укладення, що проявляється у включенні його до договору іпотеки, потрібна згода іншого з подружжя. Тобто, на його думку має даватися нотаріально посвідчена згода другого з подружжя як на укладення договору іпотеки, так і на включення до нього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження має визнаватися недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та не заперечує проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні позов не визнала подавши письмові заперечення щодо позову у яких зазначила, що вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими. Так, майно, яке передавалось в іпотеку банку є придбаним іпотекодавцем під час перебування у шлюбі на передачу вищезазначених об»єктів нерухомого майна, чоловіком іпотекодавця [PERSON], який є позивачем по справі було надано згоду, яка була оформлена заявою [PERSON] 28 березня 2007 року та засвідчена приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] 28 березня 2007 року за реєстровим номером 2267. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спеціальним майном, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна та тертя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Матеріали кредитної справи та фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач знав про укладення кредитного та іпотечного договорів так і застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Позивач надав письмову згоду на укладення іпотечного договору в цілому, у тому числі на укладення його окремих положень, зокрема п.п.12.3.1 та 12.3.2 іпотечного договору. Кредит на придбання майна отримувався в інтересах сім»ї, зі згоди позивача. Кредитний договір, іпотечний договір та нотаріально посвідчена згода позивача на отримання його дружиною кредиту і передачу в іпотеку земельної ділянки та будинку укладалися і вчинялися в один день та посвідчувались в одного і того ж нотаріуса. Вважає, що наведене свідчить, що отримуючи кредит та укладаючи іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, подружжя [PERSON] діяло спільно та за спільної згоди, а тому посилання на відсутність нотаріальної згоди щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не може бути підставою для визнання такого застереження недійсним, оскільки фактично така згода була, а недотримання вимог щодо форми викладеної такої згоди не є підставою для визнання недійсним договору. Вважає, що при укладенні іпотечних договорів 28 березня 2007 року в повній мірі були дотримані усі законодавчо встановлені вимоги щодо змісту згаданого правочину і жодних правових підстав визнавати його недійсним не має. Крім цього, представником ПАТ «[PERSON] банк» було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач вважає, що такий строк позивачем пропущений, а клопотання про його поновлення ним не заявлялось. У поданій заяві зазначив, що строк позовної давності на його думку слід рахувати від дати укладення кредитного договору, тобто 28 березня 2007 року, коли позивач надав згоду на передачу майна в іпотеку. Натомість, позивач у даній справі звернувся із позовом лише у грудні 2016 року, а тому вважає, що строк позовної давності він пропустив. Відтак, просить відмовити [PERSON] із вказаних підстав. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. \~ \~ \~ \~28 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 1901/0307/71-106, згідно якого остання отримала кредит в сумі 35\~000, 00 доларів США, із терміном повернення в строк до 28 березня 2027 року. Цільовим призначенням отримання кредитних коштів, відповідно до п.п. 1.2 та 1.4 кредитного договору було здійснення розрахунків [PERSON] по договорами купівлі-продажу від 28.03.2007 р., з метою придбання домоволодіння та земельної ділянки 0,26 га, що знаходяться за адресою с. Романівка, вул. Т.Шевченка, 16 Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до пункту 2.1 зазначеного кредитного договору, забезпеченням виконання зобов»язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв»язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов»язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об»єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу. Умови передачі об»єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між Банком і позивальником (іпотечний договір). Пунктом 6.1.3 зазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов»язань за цим договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником умов п.3.8 та /або 3.9 та/або 6.1.2 цього договору, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору. Пунктом 8.3 зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник свідчить, що його чоловік/дружина згоден/ з укладенням цього договору та з отриманням кредиту, який отримується позичальником в інтересах сім»ї. На підтвердження цього чоловік/дружина позичальника надав банку письмову заяву про таку згоду. У разі порушення гарантій, передбачених першим абзацом цього пункту договору позичальник відшкодовує банку понесені збитки, розмір яких у будь-якому випадку не може бути меншим ніж сума кредиту, зазначена у п.1.1 цього договору. \~ \~ \~ \~В порядку забезпечення належного виконання кредитного договору, 28 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» ( правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено два Іпотечні договори житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій вони розміщені. \~ \~ \~ \~Предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 28 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2282, виступає житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м., що знаходиться в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області по вулиці Т.Шевченка під № 16. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] 28 березня 2007 року за реєстровим № 2268 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 28 березня 2007 року за № 1993901. Пунктом 12.3.1.\~зазначеного Іпотечного договору від 28 березня 2007 року сторони передбачили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому, вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. При цьому, Сторони домовляються, що кандидатура субєкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці Предмета іпотеки незалежний експерт повинен використвувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за Основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) робочих днів з моменту набуття у власність Предмета потеки. \~ \~ \~ \~Сторони, з розумінням змісту ст.37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3. цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав Основне зобов'язання; або 12.3.2. зазначеного договору Продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного» експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, Сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. Для реалізації Іпотекодержателем права звернути стягнення на Предмет іпотеки способом, визначеним попереднім абзацом п.п. 12.3.2. цього Договору, Іпотекодавець,

Outcome: dismissed