Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 18.06.2009 р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя №263/9958/17 від 11.08.2017р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки він має аліментні зобов`язання по відношенню до стягнення ј + ј, що дорівнює Ѕ частину відрахувань з його доходу, це ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки крім аліментів він ще повинен нести витрати по утриманню квартири, на харчування. Інших доходів, крім заробітної плати яку він отримує працюючи на ПрАТ «ММК ім.. Ілліча» він не має. У зв`язку у чим просить суд змінити розмір стягнення з нього аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання кожного з синів, оскільки вважає, що стягнуті з нього аліменти перевищують встановлену законом частину та просить суд взяти до уваги його сьогоднішній дохід. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позову з підстав вказаних у поданому до суду відзиві. В обґрунтування заперечень вказує, що посилання позивача на погіршення його матеріального становища, у зв`язку з існуванням ще одного судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя від 11.08.2017 р. про стягнення аліментів на користь [PERSON] з якою позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі не відповідає обставинам справи, оскільки відсутні докази його подання до виконавчої служби та відповідно відкритого виконавчого провадження за цим наказом. Крім того позивачем не подано жодного доказу в якому розмірі позивач отримує заробітну плату, та які саме відрахування відбуваються з його заробітної плати і що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ј часки його доходу. Крім того позивач не надав доказів на підтвердження виникнення у нього як платника аліментів фактичних обставин, які були б пов`язані із погіршенням матеріального стану, здоров`я чи сімейного стану. Тому зменшення розміру аліментів не забезпечить в повній мірі інтереси дитини, що призведе до порушення прав на достатній рівень життя та розвиток дитини. Просила суд відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилається на те, що на теперішній час в нього на утриманні окрім старшого сина на утримання якого стягуються аліменти в розмірі ј частки доходу, знаходиться менший син від іншого шлюбу на утримання якого також стягуються аліменти в розмірі ј частки доходу, що загалом становить половину його заробітку, що перевищує встановлену законом частку відрахувань та є непомірним, та ставить його у скрутне матеріальне становище. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.12.2011 року серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] під час якого у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) розірваний, про що 24.12.2010 року зроблено актовий запис №416 (а.с. 16). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] 26.10.2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , актовий запис №600 ( а.с.18). Під час шлюбу у подружжя наробився син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 18.06.2009 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2009 року ВП №15001899 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду ( а.с.50). Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.08.2017 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2. ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як зазначено в правовій позиції у справі за N 143цс13 від 5 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Приписами статті 26 Закону України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Приписами статті ч. 2 ст. 70 ЗУ « Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Частина 3 цієї статті встановлює, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З довідки виданої головним бухгалтером ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 27.06.2019 р. №825/2582 вбачається, що з заробітної плати [PERSON] здійснюється відрахування по аліментах на користь [PERSON] в розмірі 25% на підставі виконавчого листа №2-881 від 18.06.2009 року Кіровського р/суду м. Макіївки на утримання дитини, [INFO] та на користь [PERSON] на підставі виконавчого листав №263/9958/17 від 11.08.2017 р. Жовтневого р/суду м. Маріуполя на утримання дитини, [INFO] ( а.с. 17). Таким чином позивач сплачує аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50 відсотків, що не суперечить вимогам ЗУ « Про оплату праці» та ЗУ « Про виконавче провадження». Позивачем не доведено, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на користь відповідачів у раніше визначеному судом розмірі. Крім того, судом встановлено, що в період сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , у позивача народилася дитина від іншого шлюбу, а саме син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого позивач також сплачує аліменти з серпня 2017 року. За таких підстав посилання позивача, як на підставу зміни розміру аліментів у зв`язку із тим, що в нього наявні двоє дітей, які находиться на його утриманні суд не приймає до уваги, оскільки вищезазначені обставини у відповідача існували на час виконання двох рішень судів та на теперішній час не змінилися. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини погіршення його матеріального стану, або стану його здоров`я не надав, суд вважає їх не доведеним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, розмір стягуваних аліментів на користь відповідачів є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дітей та не є завищеним. Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішеннями судів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed