Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13 червня 2013 року у сумі 70 198 грн. 50 коп. (в еквіваленті 2 650 доларів США по курсу НБУ 26 грн. 49 коп. за один долар США. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомила. Так, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (ст. 74 ЦПК України). На підставі викладеного вище, враховуючи факт належного повідомлення відповідача про слухання справи, суд, зі згоди представника позивача, проводить розгляд справи у заочному порядку, що в даному випадку повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2013 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, на виконання умов якого у той же день, тобто 13 червня 2013 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США. Згідно умов Договору позики від 13 червня 2013 року грошові кошти були передані відповідачу на строк до 13 лютого 2014 року. Також, відповідно до умов договору позики від 13 червня 2013 року визначено обов'язок відповідача сплачувати 5 % від суми займу до повного погашення заборгованості. У встановлений Договором позики від 13 червня 2013 року строк відповідач не повернув позивачу вказану суму позики. Ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення умов Договорів позики від 04 травня 2013 року та 14 серпня 2013 року та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув позивачу суму позики та відсотки. Відповідно до вимог ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, станом на 05 березня 2016 року заборгованість відповідача за договором позики від 13 червня 2013 року складає 70 198 грн. 50 коп. (в еквіваленті 2 650 доларів США по курсу НБУ 26 грн. 49 коп. за один долар США), та містить: 26 490 грн. в еквіваленті 1 000 доларів США по курсу НБУ 26 грн. 49 коп. за один долар США - суму позики; 43 708 грн. 50 коп. в еквіваленті 1 650 доларів США по курсу НБУ 26 грн. 49 коп. за один долар США - заборгованість по процентам за користування коштами відповідно до умов договору позики від 13 червня 2013 року за період з 13.06.2013р. по 05.03.2016р. (33 місяців) включно: 5% від суми позички, що повинно сплачуватися кожного місяця - 50.00 дол. США або 1324 грн. 50 коп. по курсу НБУ (1 USD = 26,49 UAH). 33 міс. * 1324,50. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу обґрунтованим та таким що підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 88 ЦПК України).

Outcome: approved