Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що він 19 серпня 2014 року надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 доларів США. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] зобов'язувався повернути борг в сумі 5 000 доларів США до 15 січня 2015 року. Зі спливом зазначеного в розписці терміну, [PERSON] кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання. Просить стягнути з відповідача в його користь 5 000 доларів США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 111 250,00 гривень з врахуванням індексу інфляції в сумі 8 900,00 гривень. В судове засідання позивач подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності за наявними матеріалами справи, щодо постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 5000 доларів США до 15 січня 2015 року, про що написав відповідну розписку (а.с. 7). Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 5000 доларів США, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в сумі 8 900,00 гривень підлягає до задоволення. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 5000 доларів США боргу, що еквівалентно 111 250,00 гривень, з врахуванням індексу інфляції в сумі 8 900,00 гривень., а всього 120 150,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved