Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою та визначити місце проживання їх спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з ним. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем у справі - матір`ю їх спільних дітей перебуває у зареєстрованому шлюбі, сімейні відносини не склалися у зв`язку з чим з грудня 2018 року відповідач забрала спільних дітей та переїхала проживати до своєї матері. Сварки виникали часто, оскільки відповідачка самоусунулась від матеріального забезпечення сімї, за останнім місцем роботи характеризується негативно. 29 грудня відповідач з дітьми у яких була висока температура, забрала їх та переїхала то своєї матері в с. Стахорщина Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Перешкоджає позивачу спілкуватись з дітьми та сама з ними не проживає, оскільки працює в іншому місті. Житлові умови проживання дітей не відповідають санітарним нормам. Переконаний, що він як батько має змогу забезпечити дітям кращі умови для проживання дітей. Ухвалою суду від 12.02.2019 року позовна заява позивача залишена без руху та позивачу запропоновано у строки та порядку визначеному ухвалою суду усунути недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 21.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 03.07.2019 року відповідачем у справі подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково - шлюб між нею та позивачем розірвати, а місце проживання дітей визначити з нею. Відзив обґрунтовано тим, що сварки в сімї виникали саме з вини позивача, який постійно вживав алкогольні напої та гуляв. В грудні 2018 року вона була змушена з дітьми поїхати до своєї матері з вини позивача. Позивач змінив замки в дверях та вона не могла потрапити назад додому і навіть забрати свої та дитячі речі. Крім того заперечила щодо твердження позивача про самоусунення від матеріального утримання сімї, посилаючись на те, що знаходилась у відпустці по догляду за молодшою дитиною, на даний час офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату. Організовую переїзд свій та дітей у м. Конотоп, оскільки влаштувалась на роботу на контрактній основі бойовим медиком, дітей записала до дитячого садка. За рішенням суду з позивача стягуються аліменти на утримання дітей. Санітарні умови проживання відповідають усім вимогам. Ухвалою суду від 09.09.2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи службу у справах дітей Новгород - Сіверської районної державної адміністрації в Чернігівській області, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги свого позову та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позові. Суду зазначив, що до дітей він з січня 2019 року не їздив через конфлікт, який виник з батьком відповідача під час його приїзду до доньки на день народження. Аліменти не сплачує, оскільки на роботі відсутній виконавчий лист, кошти складає на свою картку. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити а місце проживання дітей визначити з матірю. Додатково надали пояснення, що позивач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, рішення суду не виконує діти з грудня 2018 року повністю знаходяться на утриманні матері. Відповідач не забороняє спілкуватись з дітьми, однак позивач з власної ініціативи самоусунувся від спілкування з дітьми, за весь час окремого проживання сторін він приїздив до дітей в січні 2019 року один раз. Представник третьої особи служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. В своєму листі адресованому до суду просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи служби у справах дітей Новгород-Сіверської районної державної адміністрації в Чернігівській області в судове засідання не з`явилися, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. В своєму листі адресованому до суду просив розглянути справу без його участі. На адресу суду надіслали письмовий висновок про можливість визначення місця проживання дітей разом з матірю. Судом під час розгляду справи допитані в судовому засіданні в якості свідків за клопотанням позивача його батьки [PERSON] та [PERSON] , які позитивно характеризували свого сина та негативно невістку. Зазначили, що у сина кращі умови проживання, крім того у Києві для розвитку дітей більші можливості, а тому вважають, що діти мають проживати з батьком. Судом під час розгляду справи допитана в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням відповідача свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача. Суду показала, що поки відповідач проживала у квартирі позивача, вона її постійно бачила з дітьми, діти завжди були охайні та доглянуті, батька з дітьми бачила декілька разів на прогулянках. Вислухавши пояснення сторін, у справі, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Сторони зареєстрували шлюб 02.03.2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 248, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач у справі мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем, сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Отже, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також судом було встановлено, що позивач та відповідач припинили спільне проживання з грудня 2018 року. З цього часу діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - проживають з відповідачкою у її матері. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно характеристик наданих за місце роботи, відповідачка характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання складеного депутатом Троїцької сільської ради, за місцем проживання відповідачки з дітьми задовільні умови проживання. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ... батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до висновку Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, на яку покладені повноваження щодо органу опіки та піклування, остання вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матірю. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам малолітніх, а проживання разом з батьком не можливе на даний час, оскільки може негативно вплинути на спокій та безпечну атмосферу проживання без матері. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial