Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання правочинів укладених між сторонами дійсними та про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], а також на присадибну земельну для обслуговування вказаного будинку. Позивач позовні вимоги підтримує посилаючись на те, що він тривалий час користується зазначеним вище будинком і земельною ділянкою, здійснює за ними догляд. Він сплатив відповідачу кошти за майно, провів ремонт, однак не може належно оформити своє право власності на майно по вині відповідача, який не передав всіх необхідних документів, зокрема документів на земельну ділянку . Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів документів на земельну ділянку. Як пояснює відповідач документи він втратив і не має можливості їх поновити. Відповідач надав заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує факту домовленості та отримання коштів, однак вважає, що всі свої передбачені угодою зобов'язання він виконав та просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи встановив, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо користування та викупу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], а також на земельної ділянки, згідно державного акту ЯМ №078298 від 05 квітня 2012 року, для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка розташована по [ADDRESS] (кадастровий №6122684000030010137), які належать відповідачу на праві власності. Позивач у сплачував кошти за будинок згідно домовленості. Станом на лютий 2014 року він повністю оплатив кошти і відповідач їх отримав, що стверджується його розпискою. Однак відповідач не надає документів на земельну ділянку і відмовляється виготовити необхідні документи, що є перешкодою для посвідчення угод. Оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які відповідач безпідставно не надає. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов'язання за договором виконав, однак в даний час не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved