Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстрований 25.01.2017 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №13. Від цього шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, з 10.09.2019 року, спільне господарство не ведеться, позивач вважає, що сім`я розпалася та відновлена бути не може. В судове засідання сторони не з`явились, суду надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] у своєму клопотанні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, строк на примирення просив не надавати. Відповідачка [PERSON] у своєму клопотанні позов визнала, строк на примирення просила не надавати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм праводносини. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.01.2017 року, про що Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблений актовий запис №13; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 6, копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] ). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] (копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , а. с. 7). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач на це погоджується, обидві сторони зазначають, що сім`я розпалася, суд дійшов висновку, що відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не веде спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків не вбачається можливим. Надання часу на примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду, таку дію суд може застосувати, якщо з матеріалів справи вбачаються підстави для його застосування та можливий позитивний результат, тоді як в цьому випадку суд не вбачає підстав для надання часу для примирення, виходячи з позиції сторін, які просили не надавати їм строк на примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що примушування сторін на подальше перебування у шлюбі є неприпустими і таким, що буде порушувати їх права та інтереси, а також інтереси дитини подружжя, яка вимушена буде перебувати у стані психологічного дискомфорту, спостерігаючи за відносинами батьків, що не ґрунтуються на повазі та любові. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved