Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в редакції від 15.07.2019 року, що надійшла до суду 15.07.2019 року (ас.40-44), про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 6,6890 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області. 28 серпня 2017 року позивач звернувся до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для оформлення спадщини за законом після смерті батька [PERSON] на майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Разом з тим, 28 серпня 2017 року за вих. № 375/02-31 від 28.08.2017 року позивач отримав постанову державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Пасевіна А.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого батька [PERSON] , в зв`язку з наявністю заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Преображенської сільської ради 18.08.2014 року, реєстраційний номер 96, за яким померлий [PERSON] позбавив права на спадкування усіх інших осіб, крім відповідачки [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт складений спадкодавцем [PERSON] має бути визнаним недійсним, з огляду на те, що спадкодавець [PERSON] на час посвідчення такого перебував у край важкому стані та не міг повною мірою усвідомлювати свої дії. Так, згідно епікризів з історії хвороби [PERSON] останній мав діагноз : «наслідки менінгоенцефаліта, лівобічний глибокий геміпарез з плегією в нижні кінцівки, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. на тлі церебрального атеросклерозу з г/б, астено - невротичний синдром, ішемічна хвороба серця з г/б, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність 2 ст.». Посилаючись на ст. ст. 4, 175-177 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 225, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України позивач просив визнати заповіт [PERSON] , посвідчений виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 18.08.2014 року за реєстраційним номером 96 - недійсним , визнавши за ним право власності на земельну ділянку площею 6,6890 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, як спадкоємцем за законом першої черги після померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Соколов В.І. ( ас. 113, 115) заявлені позовні вимоги повністю підтримав. Представник відповідача по справі адвокат Мелешко І.В. (ас.118,119) в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав. Третя особа по справі Юр`ївська об`єднана територіальна громада в особі Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі (ас.200-205). Третя особа по справі Юр`ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення такого сповіщені належним чином (ас.226). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності третіх осіб по справі, проти чого присутні в судовому засіданні учасники процесу не заперечували. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 08.07.2019 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (ас.35-36); - 19.08.2019 року постановлені ухвали про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження, про витребування доказів (ас.51-52, 53-54); - 16.09.2019 року постановлено ухвалу про виклик свідків (ас.125-126); - 10.10.20219 року постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження, відкладення підготовчого засідання (ас.144-145); - 11.11.2019 року постановлено ухвалу про призначення судово-психіатричної експертизи (ас.165-167); - 17.06.2020 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та призначення проведення підготовчого засідання (ас.189); - 16.07.2020 року постановлені ухвали про виклик свідків, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас.208-211). Суд зауважує, що в судовому засідання представник позивача відмовився від допиту свідка [PERSON] , який, в свою чергу, до суду не з`явився та просив такого повторно в судове засідання не викликати , вважаючи достатнім обмежитися допитом свідків, що з`явилися. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Соколова В.І., представника відповідача [PERSON] - адвоката Мелешко І.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого Олексіївською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 11.12.1970 року, батьком останнього є [PERSON] (ас.11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2017 року, виданого Юр`ївським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, батько позивача [PERSON] помер [INFO] (ас.14). З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 107357 від 22.11.2001 року, виданого Преображенською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] за життя на праві власності належала земельна ділянка площею 6,689 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області (ас.31). Постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Пасевіна А.О. позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , в зв`язку з наявністю заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 18.08.2014 року за реєстраційним номером 96, яким [PERSON] позбавив права на спадкування усіх інших осіб, крім [PERSON] (ас.32). З матеріалів спадкової справи № 71/2017 до майна померлого [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (ас.68-110), вбачається, що за прийняттям спадщини після померлого [PERSON] в порядку спадкування за законом дійсно звернувся його син - позивач по справі [PERSON] (ас.73), при цьому інший спадкоємець за законом дружина померлого [PERSON] відмовилася від своєї частки в спадковому майні, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву (ас.74). В матеріалах спадкової справи міститься дублікат заповіту від 28.02.2003 року, за яким [PERSON] усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, в тому числі належну йому земельну ділянку площею 6, 689 га, розташовану на території Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, заповідав [PERSON] (ас.75). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. В матеріалах спадкової справи мається заповіт [PERSON] , складений за часом пізніше, а зокрема 18 серпня 2014 року, який повністю скасував вищевказаний попередній заповіт від 28 лютого 2003 року. Згідно заповіту від 18 серпня 2014 року, посвідченого секретарем Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 96, [PERSON] на випадок своєї смерті належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 107357 земельну ділянку, площею 6,689 га, розташовану на землях Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповідав [PERSON] (ас.72). 18 серпня 2017 року відповідачка [PERSON] подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом (ас.71) та 20 лютого 2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно у вигляді ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,689 га, розташовану на території Преображенської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, при цьому свідоцтво на ј - обов`язкову частину у спадщині ще не видано (ас.107). Вирішуючи питання щодо недійсності заповіту від 18 серпня 2014 року за реєстровим номером 96, суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Так, в судовому засіданні представник позивача стверджував, що на час вчинення заповіту від 18.08.2014 року за реєстровим номером 96 , спадкодавець [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки згідно епікризів з історії хвороби мав наступний діагноз : «наслідки менінгоенцефаліта, лівобічний глибокий геміпарез з плегією в нижні кінцівки, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. на тлі церебрального атеросклерозу з г/б, астено - невротичний синдром, ішемічна хвороба серця з г/б, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність 2 ст.», з огляду на що заповіт має бути визнаним недійсним. Для встановлення того чи могло захворювання спадкодавця [PERSON] спричинити неможливість останнім усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними судом по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновків якої № 15 від 16.04.2020 року встановлено, що [PERSON] на момент складання та підписання заповіту від 18 серпня 2014 року на будь-який психічний розлад не страждав та за своїм психічним станом на той період часу міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (ас.183-185). Про відсутність у [PERSON] розладів розумової діяльності в судовому засіданні також свідчили свідки сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Натомість, свідки сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідчили про те, що померлий [PERSON] в результаті захворювань, які мав, був неадекватним, часто йшов з дому в невідомому напрямку, не міг самостійно себе обслуговувати. Суд зазначає, що покази допитаних свідків в частині психічного стану померлого [PERSON] оцінює критично та враховує, що жоден зі свідків не є спеціалістом в області медицини, а тим паче психіатрії для того, щоб робити будь-які висновки з приводу можливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на час складення оспорюваного заповіту, при цьому покази свідків як з боку позивача, так і з боку відповідача не спростовують висновків проведеної по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, які суд враховує при ухваленні вказаного рішення. Окрім того, в основу рішення суду про недійсність правочину не можуть покладатися такі свідчення свідків, які ґрунтуються на припущеннях щодо психічного стану заповідача, його адекватності чи неадекватності тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини ( показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З огляду на дане, враховуючи, що дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, при цьому проведеною у справі експертизою також не зроблено висновку про абсолютну неспроможність заповідача в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд знаходить, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки, підстав для визнання заповіту недійсним немає, то в свою чергу є необгрунтованими і вимоги позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку , належну за життя [PERSON] площею 6,689 га, яку заповідач , згідно оспорюваного заповіту, заповідав відповідачці [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат по справі не вбачається.

Outcome: dismissed