Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з батьком. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що відповідачка з 2014 року разом із сімєю не проживає, створила іншу сімю , діти фактично проживають з батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила . Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу без участі відповідача та третьої особи, визнавши причину їх неявки неповажною. Суд задовольняє позовні вимоги частково , виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, 07 червня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб.Від шлюбу сторони мають двох дітей : дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірваний. Рішення набрало законної сили. Місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO] суд визначив з матірю . Однак, після вступу в силу рішення суду мати неповнолітніх дітей [PERSON] фактично залишила дітей на проживання з батьком і створила іншу сімю. Вихованням та утриманням дітей фактично займається батько. Старша дочка [PERSON], 27 жовтня 2016 року досягла повноліття . За вимогами ст.160ч.2 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки дочка сторін [PERSON], [INFO] на даний час вирішила проживати з батьком, то суд визначає місцем її проживання з батьком. Згідно із ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1ст.161 СК України , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків , особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», вирішуючи спори між батьками , які проживають окремо ( в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Однак, якщо мати не заперечує проти проживання дочки з батьком, то суд залишає її на вихованні при батьку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд стягує з відповідачки на користь позивача суму сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial