Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі значиться зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] , який з 2014 року за цією адресою не мешкає, виїхав до Росії, забравши всі свої речі. В даний час реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, як власника, він сплачує за нього комунальні платежі, не може розпоряджатися своїм майном. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позивач, згідно наданої письмової заяви, підтримує заявлені вимоги, просить розглядати справу без його участі (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.24-25,32-33). Представник третьої особи Родинської міської ради Донецької області надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника (а.с.36). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2019 року, яку він придбав у відповідача по справі [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] (а. с. 8-9). Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії паспорту відповідача [PERSON] , який є громадянином Росії та значиться зареєстрованим в с [ADDRESS] Підвяз`є [ADDRESS] району Тверської [ADDRESS] (а.с.16-17), Згідно акту про непроживання від 16.04.2019 року, складеним ОСББ «Тиха-8» м.Родинське, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року (а.с.18). Судом, встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є колишнім власником квартири Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на норми ст.405 ЦК України, проте спір в даному випадку виник між власником та колишнім власником. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону. Предметом позову, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою- посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 13,43,265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Отже, слід констатувати, що наявні правові засоби не дозволяють забезпечити ефективний захист безумовного права позивача у даній справі: спеціальні норми містять спосіб захисту (втрата права користування), але не містять підстав, указаних позивачем. А цивільне законодавство передбачає як можливість (підставу) для звернення власником за захистом своїх прав у випадку перешкод (ст. 391 ЦК), так і вказує на один із способів реалізації власниками своїх прав - втрата права на користування житлом (ст. 405 ЦК). Тому у цій ситуації, на думку суду, є всі підстави для застосування загальних засад цивільного судочинства, відповідно до ст.1,3,4 ЦПК України. Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п.3. ч.2ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Позбавлення права користування припинить це порушення. З`ясовано, що спір виник між позивачем і відповідачами, як між новим і колишнім власником житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення загальні норми права, зокрема ст. 391 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема факт припинення за відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] та його відсутність у зазначеному житлі з 2014 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved