Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку загальною площею 3.12 га, що розташована на території Купичівської сільської ради Турійського району Волинської області, про яку йому стало відомо лише нещодавно від батька [PERSON] , який вирішив прийняти спадщину після смерті матері [PERSON] . У зв`язку з тим, що він не знав про наявність заповіту щодо вказаного спадкового майна на його ім`я, то своєчасно, тобто у шестимісячний строк, й не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. А тому просив визначити йому додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки він був пропущений з поважної причини. Ухвалою судді від 24 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання у вказаній справі. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року вищевказану справу передано за підсудністю на розгляд до Турійського районного суду Волинської області, що надійшла до вказаного суду 03 лютого 2020 року і яку ухвалою судді від 04 лютого 2020 року прийнято до провадження. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, однак, подав адресовану суду заяву про те, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача визнає повністю і не заперечує проти визначення останньому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Так, згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. За приписами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, за загальними положеннями про спадкування та правилами здійснення права на спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиню третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом наведених норм матеріального права право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Судом встановлено і це відповідає фактичним обставинам справи, що [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина (а.с. 8 ). За життя [PERSON] 09 березня 2000 року склала заповіт, відповідно до якого своє право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», заповіла [PERSON] (а.с. 4). Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ - ТР - 434, виданого [PERSON] 27 липня 2001 року на підставі рішення Купичівської сільської Ради народних депутатів від 15 червня 2001 року № 14/9, земельна ділянка площею 3,12 га розташована на території Купичівської сільської ради Турійського району Волинської області (а.с. 5). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіт є дійсним та не змінювався, що об`єктивно підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.17). Аналіз наведених обставин справи дає підстави для висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач покликається на те, що причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що про складений на його ім`я заповіт йому відомо не було, у зв`язку з чим він не міг подати у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Аналіз наведених причин пропуску строку для прийняття спадщини та обставин справи в їх сукупності дає підстави для визначення таких причин в контексті положень частини третьої статті 1272 ЦК України поважними, оскільки вони об`єктивно унеможливлювали подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття та реалізацію ним передбаченого і гарантованого законом права на спадкування в межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову і визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - один місяць після набрання цим рішенням законної сили. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Однак, відповідно до статті 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету.

Outcome: approved