Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про скасування розпорядження та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. Вказував, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2000 року він отримав у власність 1/4 частку (паю) землі у Фесюрівській сільській раді Білоцерківського району Київської області. Зазначав, що земельний пай, загальним розміром 2,59 га, був поділений між синами померлої матері - [PERSON], у рівних частках на чотири частини. Посилаючись на те, що земельна ділянка його матері була поділена не на чотири, а на три частини та відповідно до технічної документації його частка накладається на іншу земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], позивач просив: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 25 грудня 2007 року № 851 в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Фесюрівська сільська рада, площею 0,7605 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована: Білоцерківський район, Фесюрівська сільська рада, площею 0,7605 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована: Білоцерківський район, Фесюрівська сільська рада, площею 0,7606 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER]; - визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 17 червня 2008 року [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 851 від 25 грудня 2007 року, кадастровий номер [NUMBER] та скасувати його державну реєстрацію; - визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 02 вересня 2009 року [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 851 від 25 грудня 2007 року, кадастровий номер [NUMBER] та скасувати його державну реєстрацію; - визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 08 грудня 2008 року [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 851 від 25 грудня 2007 року, кадастровий номер [NUMBER] та скасувати його державну реєстрацію; - визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 12 травня 2011 року [PERSON], кадастровий номер [NUMBER] та скасувати його державну реєстрацію. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявою про розгляд справи без їхньої участі. Відповідачі по справі в судове засідання не з'явились, надіслали до суду відповідні заяви з проханням проводити розгляд справи у їхню відсутність в яких позовні вимоги визнали в повному обсягу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.10.2000 року завідуючою Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Приймак А.Г., спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], є в рівних частинах кожен: син [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], син [PERSON]. На підставі рішення Фесюрівської сільської ради від 26.09.2001 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,580 га в межах згідно планом на території Фесюрівської сільської ради. 25.12.2007 року розпорядженням № 851 Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю 40-ка громадянам власникам земельних часток (паїв) в адміністративних межах Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а також надано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з подальшим виготовленням державних актів на право власності на землю згідно додатку, зокрема, [PERSON] площею 0,7605 га, [PERSON] площею 0,7606 га та [PERSON] площею 0,7605 га. На підставі вказаного розпорядження були виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], земельна ділянка якого перейшла у спадщину [PERSON]. 06.08.2015 року рішенням № РВ-3200167452015 Управління Держземагенства у Білоцерківському районі відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ст. 12 ЗК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК України закріплено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 в п. 11 роз'яснено, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене та оскільки оскаржуваним розпорядженням порушуються права позивача як власника частини земельної ділянки, а також з урахуванням поданих відповідачами заяв про визнання позовних вимог, які згідно наявних у справі доказів не порушують права та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача у повному обсягу.

Outcome: approved