Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до Акціонерного\~товариства «Лисичанськвугілля»про зобов`язання включити його до списку вуглеотримувачів та надати вугілля на побутові потреби у встановленому обсязі за І півріччя 2018 року та І і ІІ півріччя 2019 року. В обґрунтування позову зазначив, що він працює на Акціонерному товаристві «Лисичанськвугілля» у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» гірничим майстром. Мешкає в одноповерховому чотирьохквартирному будинку, який не має газового опалення, за адресою: [ADDRESS] , враховуючи викладене, він має право на отримання вугілля для побутових потреб. Однак протоколом комісії по забезпеченню вуглеотримувачів ОП «Шахти ім. Г.Г. Капустіна побутовим паливом від 20 березня 2019 року його було вирішено не включати в списки вуглеотримувачів за І півріччя 2018 року та І і ІІ півріччя 2019 року, у зв`язку з відмовою допустити представників шахти до огляду будинку, для підтвердження наявності пічного опалення. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2020 року головуючим у справі визначено суддю Луньову Д.Ю. Ухвалою від 24 лютого 2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 10 вересня 2020 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30 березня 2020 року представник відповідача надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо суті спору зазначила, що оскільки позивач відмовився від обстеження квартири на предмет наявності очагів опалення та приготування їжі, встановлення річної норми побутового палива, йому було відмовлено в прийомі документів на отримання вугілля, бо комісії в черговий раз не вдалось можливим встановити очаги опалення та приготування їжі, правильно встановити норму потреби побутового палива. Йому в черговий раз було пояснено, що обстеження його помешкання з метою забезпечення його пільговим побутовим паливом є правомірним, у зв`язку з цим пакет документів йому був повернутий. 09 квітня 2020 року позивач надав суду відповідь на відзив в якій позовні вимоги підтримав, зазначив, що посилання відповідача на Порядок забезпечення вуглеотримувачів побутовим паливом є неправомірними, оскільки порядок проникнення до житла встановлюється виключно законодавцем, а не керівництвом підприємства. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві. Судом досліджені матеріали справи та встановлені наступні обставини. Згідно копії трудової книжки [NUMBER] (а.с. 5) з 10 грудня 2003 року [PERSON] був прийнятий на посаду гірничого майстра з повним робочим днем під землею. З копії договору купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2006 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Згідно виписки з протоколу № 5 засідання комісії по забезпеченню вуглеотримувачів ОП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» побутовим паливом вирішено не включати в списки вуглеотримувачів шахти [PERSON] (а.с. 9). Згідно виписки з протоколу № 6 засідання комісії по забезпеченню вуглеотримувачів ОП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» побутовим паливом від 10 травня 2018 року [PERSON] був виключений зі списків вуглеотримувачів, причина виключення згідно інвентаризації в будинку не проживає (а.с. 13). З довідки вих. № 2016 від 10 листопада 2020 року наданої Лисичанським управлінням по експлуатації газового господарства, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , що станом на 01 грудня 2020 року природним газом він не користується, оскільки будинок не газифікований. З акту обстеження помешкання вуглеотримувачів вбачається, що [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , комісією 09 квітня 2021 року обстежено житло та встановлено, що опалення помешкання та приготування їжі здійснюється за допомогою вугільної печі, водонагрійна колонка відсутня. За змістом позову, відповідачем не надано позивачу вугілля на побутові потреби за I півріччя 2018 року та за І і ІІ піврічча 2019 року. Факт ненадання вугілля позивачу відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Згідно ст. 2 Гірничого Закону України, дія цього Закону поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об`єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства. За абз.\~2\~ч.\~7\~ст.\~43\~Гірничого Закону\~України підприємства\~з видобутку\~вугілля та\~вуглебудівні підприємства\~безоплатно надають\~вугілля на\~побутові потреби\~у розмірі,\~що визначається\~колективним договором,\~таким категоріям\~осіб як,\~зокрема працівникам\~з видобутку\~(переробки)\~вугілля та\~вуглебудівних підприємств\~за переліком\~професій,\~що затверджується\~Кабінетом Міністрів\~України. Професія майстер гірничий включена до Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, затвердженого Постановою КМУ від 17 березня 2011 року № 303, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби і до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу яких не включається вартість такого вугілля затвердженого Постановою КМУ від 17 березня 2011 року № 303. Право на отримання побутового вугілля передбачено п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року та п. 9.5.3 Колективного договору шахти ім. Г.Г. Капустіна АТ «Лисичанськвугілля». Відповідно до п. 12.10.1 Галузевої угоди порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами Підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на Підприємствах відповідно до\~Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (постанова Кабінету Міністрів України від 17.03.2011 №303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №887), Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11.05.76 у частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам. Підпункт 12.10.3 цієї Угоди передбачає, що безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки. Аналогічне положення міститься в п.п. 9.5.2, 9.5.3, 9.5.6 Колективного договору (а.с. 57-58). Отже, обов`язок забезпечення позивача безоплатним вугіллям покладається на відповідача. Відповідно до п. 2.1 Порядку забезпечення вуглеотримувачів ПАТ «Лисичанськвугілля» побутовим паливом, затвердженого в.о. генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» та узгодженого з профспілковими організаціями, забезпечення твердим паливом здійснюється особам, що проживають в приміщеннях з пічним опалюванням або пічними кухонними вогнищами, яким безкоштовно надається вугілля на побутові потреби відповідно до чинного законодавства. Докази того, що позивач не проживає за адресою: [ADDRESS] відповідачем не надані. Разом з тим, суд враховує, що за ІІ півріччя 2018 року позивачу вугілля на побутові потреби надавалось. З приводу доводів відповідача щодо не включення відповідача до списку вуглеотримувачів через неможливість обстежити приміщення позивача, суд зазначає наступне. Так, п. 2.9.7 Порядку забезпечення вуглеотримувачів ПАТ «Лисичанськвугілля» побутовим паливом, затвердженого в.о. генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» та узгодженого з профспілковими організаціями встановлено, що відокремлені підрозділи ПАТ «Лисичанськвугілля» згідно графіку, забезпечують видачу талонів на побутове паливо вуглеотримувачам, після перевірки достовірності даних, вказаних в заяві вуглеотримувача про внесення його у списки. Пунктом 3.1 Положення про комісію по забезпеченню працівників та пенсіонерів ПАТ «Лисичанськвугілля» паливом на побутові потреби передбачені права комісії, серед яких, зокрема, під час формування списків вуглеотримувачів, у випадках виникнення запитань щодо достовірності даних в документах, наданих вуглеотримувачами АТ «Лисичанськвугілля», при необхідності, направляти письмові запити на адресу КП «Лисичанськтепломережа» і УЕГГ; проводити виїзні перевірки по зверненням вуглеотримувачів, контролюючих органів і за результатами встановлених фактів представляти керівництву підприємства пропозиції про вживання відповідних заходів реагування. Враховуючи викладене, перевіряти достовірність даних, вказаних в заяві вуглеотримувача про внесення його у списки комісія має право лише в межах визначених повноважень та відповідно до законодавства України. Посилання відповідача, як на підставу правомірності обстеження домоволодінь вуглеотримувачів шахти комісією, на лист, який надійшов від начальника управління трудової та соціальної політики Мінвуглепрома України, в якому вказано, що комісія має підставу на обстеження домогосподарств осіб, які мають право на отримання побутового палива, суд вважає необґрунтованими, оскільки даний лист носить лише інформативний характер. Статтею 1 «Захист власності» Першого Протоколу до Європейської конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду за захистом свого права, визначеного статтею 43 Гірничого Закону України, що створює для нього майновий інтерес, який підлягає захисту відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Матеріалами справи підтверджено, що позивач проживає в негазифікованому будинку з пічним опаленням, що відповідачем не спростовано, як не спростовано і право позивача на забезпечення його пільговим вугіллям та включення його до списків вуглеотримувачів як на перше півріччя 2018 року, так і на 2019 рік. За викладених обставин, оскільки підстав для звільнення відповідача від обов`язку щодо забезпечення позивача безоплатним вугіллям відповідно до ч. 7 ст. 43 Гірничого Закону України\~не встановлено, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи приписи\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved