Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить шлюб зареєстрований Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 12.07.2003 між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №41, розірвати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.07.2003 між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Із-за постійних сімейних суперечок, котрі виникають на підставі психологічної несумісності, останнім часом між ними склались вкрай складні стосунки. Подальше сімейне життя та утримання шлюбу суперечить його інтересам. Фактично дев'ять місяців як подружжя вони не проживають. Ними вжиті всі заходи врегулювання спору, але примирення з відповідачем вони не знайшли. Спір про сумісно нажите майно відсутній. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.05.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2018. Позивач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає, та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 12 липня 2003 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 12 липня 2003 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 41. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 05 січня 2018 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, відповідачем не надано заперечень проти позову, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище «Журавльова» на прізвище чоловіка «[PERSON]», відповідач не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved