Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя його батько [PERSON] працював у сільському господарстві і отримав у власність земельні ділянки площею 4,76 га (рілля) кадастровий номер 7425383500:04:001:0315 та земельну ділянку площею 0, 23 га (кормові угіддя) кадастровий номер 7425383500:04:001:0461, які розташовані на території Сильченківської сільської ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 517037 від 01.06.2005 року. За життя 18 липня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] 30 вересня 2013 року [PERSON] помер. Після його смерті позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може оформити свої спадкові права, поскільки у нього відсутній оригінал Державного акту на право власності земельну ділянку, який був втрачений з невідомих причин. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 4,76 га (рілля) кадастровий номер 7425383500:04:001:0315 та площею 0,23 га (кормові угіддя) кадастровий номер 7425383500:04:001:0461, які розташовані на території Сильченківської сільської ради, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 517037 від 01.06.2005 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Сильченківської сільської ради, та третіх осіб відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 30 вересня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 214375 від 02.10.2013 року (а.с.7). Згідно копії заповіту від 18.07.2008 року, посвідченого секретарем Сильченківської сільської ради Талалаївського району за № 222, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів [PERSON] (а.с.9). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 517037 від 01.06.2005 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,99 га на території Сильченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 30 січня 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ 517037 від 01.06.2005 року на імя [PERSON] вважати недійсними (а.с. 12). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі від 29.02.2016 року вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії ЯГ № 517037 від 21.06.2005 року, що належала [PERSON] станом на 30.09.2013 року становила 89 322 грн. 80 коп. (а.с. 22). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, і спадкоємцем є [PERSON], що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 22.02.2016 року (а.с.26-36). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого був втрачений з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець за життя набув право власності на земельну ділянку, і дане майнове право залишаються неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до ціни позову, а саме грошової оцінки земельної ділянки на день смерті спадкодавця, яка була встановлена в ході судового розгляду згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі 89 322 грн. 80 коп. Саме з цієї суми позивач повинен був сплатити суму судового збору при подачі позову до суду згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову - 893 грн., а ним сплачено 551 грн. 20 коп., тому підлягає стягненню з позивача недоплачена сума судового збору 341 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved