Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 15.08.2018 року о 12-50 год. в м. Києві по вул. Конєва, 10/1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Нісан» д.н.з.[NUMBER], в результаті якої належний позивачу автомобіль «Хонда» д.н.з.[NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою суду від 17.09.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала суму в розмірі 49075,55 грн. Ані відповідачем, ані страховою компанією відповідача, позивачу матеріальна шкода відшкодована не була, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, пред»явивши вимогу про відшкодування шкоди до відповідача, незалежно від наявності у відповідача поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та просить суд стягнути з відповідача на його користь шкоду в розмірі 49075,55 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов в установленому законом порядку не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2018 року о 12.50 год. в м. Києві по вул. Конєва, 10/1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан» д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда» д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року, [PERSON], в зв»язку з порушенням вимог п. 16.2 ПДР України, - було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5). Крім того, постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року, [PERSON], в зв»язку з порушенням вимог п. 16.1 ПДР України, - було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Даних щодо повідомлення страховика про страховий випадок, який відбувся 15.08.2018 року, матеріали справи не містять. Доказів на підтвердження вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля «Хонда» д.н.з.[NUMBER], - стороною позивача суду не надано та матеріали справи не містять. Разом з тим, стороною позивача на підтвердження вартості фактичного ремонту автомобіля надано калькуляцію орієнтовної вартості ремонтних робіт автомобіля «Хонда» д.н.з.[NUMBER] (а.с.13), однак, доказів на підтвердження фактичного проведення робіт (акти прийому-передачі виконаних робіт), а також доказів про фактичну оплату за проведені роботи, - стороною позивача суду надано не було. Крім того, доказів про те, що позивач звертався до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та йому було відмовлено у його виплаті, - суду стороною позивача не надано. В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що ним пред»явлено позов саме до відповідача, як винуватця ДТП, незалежно від наявності у нього відповідного полісу страхування, та в силу ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, саме відповідач має відшкодувати завдану шкоду внаслідок ДТП. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовою позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, визначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд звертає увагу на те, що після відкриття провадження у справі, стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, передбачених цивільно-процесуальним законом, зокрема, щодо зміни (уточнення) кола відповідачів, або ж зміни (уточнення) предмету чи підстав позову. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати в силу ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed