Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просить визнати обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визначити за [PERSON] та [PERSON] ідеальні частки по 1/4 частці квартири [ADDRESS] за кожним; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору у розмірі 612,50 гривень. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву, в якій просить позов задовольнити, слухати справу за його відсутністю та відсутністю позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому на підставі ч.4, ч.8 ст.76 ЦПК України суд визнає неявку відповідача неповажною. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, чи разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] з жовтня 2008 року по 18 серпня 2014 року проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] (дівоче прізвище Ткаченко) О. В. Факт спільного проживання позивача із відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року по 18 серпня 2014 року встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року по справі № 337/5946/15-ц (суддя Мурашова Н.А.) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] - про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Вказане рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя після його перегляду в апеляційному порядку було залишено без змін Апеляційним судом Запорізької області згідно ухвали від 05.05.2016 року по справі № 337/5946/15-ц (провадження №22-ц/778/1736/16), а отже набрало законної сили 05.05.2016 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року по справі № 337/5946/15-ц було встановлено наступне: [PERSON] разом із [PERSON] з жовтня 2008 року по 18.06.2013 року проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу в однокімнатній квартирі за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 19-а, кв. 86, яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності 19.08.2009 року у позивача з відповідачем народилася донька [PERSON]. 14.06.2013 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1259, Позивач продав належну йому на праві особистої приватної власності вищевказану квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 19-а, кв. 86, за ціною 195\~355,50 гривень, що в еквіваленті станом на дату укладення такого договору становило 24\~450,00 доларів США, які позивач отримав повністю до моменту підписання договору. Через чотири дні, а саме 18.06.2013 року, за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1293, відповідач разом із донькою позивача [PERSON] придбали у спільну часткову власність трикімнатну квартиру за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 133, кв. 29, за ціною 245\~000,00 гривень, із визначення часток у розмірі 1/2 за кожним із покупців. Згідно інформаційної довідки право власності покупців Ткаченко (після укладення шлюбу [PERSON]) О.В. та [PERSON] на належні кожній з них на праві власності по 1/2 частки трикімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 133, кв. 29, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 18.06.2013 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.06.2013 року. На придбання відповідачем [PERSON] 1/2 частки трикімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 133, кв. 29, грошові кошти були надані позивачем [PERSON], які він отримав від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 19-а, кв. 86, та які відповідно були його особистими коштами. 1/2 частка трикімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 133, кв. 29 була придбана відповідачем за згодою та за кошти позивача в інтересах їх сімї. З 18.06.2013 року по 18.08.2014 року позивач [PERSON] разом із відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в трикімнатній квартирі за адресою: м. Запоріжжя, м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 133, кв. 29. 19 серпня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 389 та що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 143135 від 19.08.2014 року; Сімейні відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] фактично були припинені з липня 2015 року, а шлюб розірвано заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року по справі 337/4118/15-ц. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вказує Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»:- спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, за час спільного проживання однією сімєю позивачем та відповідачем було набуто наступне нерухоме майно, що є обєктом права нашої спільної сумісної власності: - 1/2 частка трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Ювілейний, б. 29, кв. 133, загальною площею 68,27 кв. м. Відповідно до п.п. 4, 5 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вартість цієї квартири становить 245\~000,00 гривень. Отже ціна позову становить 245\~000 : 4 = 61\~250. Однак з моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та фактичного розпаду їх сімї, яке відбулося у липні 2015 року, у них виникли непорозуміння щодо подальшого користування та розпорядження спірним майном. Відповідач [PERSON] утримує у себе правовстановлюючі та технічні документи на спірне майно і на мої вимоги надати ці документи для виготовлення та нотаріального посвідчення їх копій, відповідає відмовою. На пропозиції позивача [PERSON] щодо укладення та нотаріального посвідчення договору про поділ між нами спірного майна, та на звернення щодо реєстрації його місця проживання у спірній квартирі відповідач [PERSON] також відповідає відмовою, оскільки вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю. Між позивачем та відповідачем шлюбний договір не укладався, ніяких домовленостей між ними щодо порядку поділу та визначення розміру часток в спільному майні досягнуто не було, оскільки як вже вказувалося вище, відповідач вважає спірне майно своєю особистою приватної власністю та не має наміру ділити з позивачем спірне майно (вказані обставини у випадку необхідності можуть бути підтверджені, в тому числі, показаннями свідків). Порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя визначений нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Пленум Верховного суду України вказує в п. п. 22, 23 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В правових позиціях, які містяться в п.25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обовязкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже враховуючи те, що спірна 1/2 частка трикімнатної квартири є річчю неподільною та те, що позивач не бажає надавати згоду щодо отримання грошової компенсації за належну йому частку спірного майна, таке спірне майно підлягає поділу між позивачем та відповідачем шляхом визначення ідеальних часток кожного з них в цьому майні, які повинні бути рівними (по 1/4 частці квартири кожному), а спірне майно повинно залишитися у спільній частковій власності. Вивчивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, та те що на даний час поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], є обовязковим та невідкладним заходом для захисту майнових прав та законних інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законі, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, згідно ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору у розмірі 612,50 гривень.

Outcome: approved