Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначив, що 08 березня 2016 року о 12.30 годині, в районі супермаркету «АТБ» на міжквартальному проїзді м-на «Світлий» в м. Димитров, Донецької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись задньою ходою, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], в результаті чого даний автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою судді Димитровського міського суду від 29.03.2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП. При таких обставинах, [PERSON] своїми діями, які полягають в керуванні транспортним засобом ВАЗ-2109 державний номерний знак [NUMBER], з порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, завдав шкоди автомобілю [NUMBER], який належить позивачу. Вартість матеріальних збитків становить на загальну суму 4238,00 гривень. Витрати на правову допомогу складають 1200 гривень. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, позивач визначає у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат у сімі 3528,00 гривень, також стягненню підлягають витрати на проведення оцінки майна у сумі 700 гривень, витрати повязані з поштовим повідомленням відповідача у сумі 10 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 1200 гривень, а також понесені позивачем витрати при сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень, загально сума витрат становить 5989,20 гривень, з урахуванням частково визначеної та частково сплаченої відповідачем суми матеріальних збитків, яка становить 1000 гривень, загальна сума матеріальних збитків складає 4989,20 гривень. З урахуванням зазначених обставин, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 3528,00 гривень у відшкодуванні завданої позивачу матеріальної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача у сумі 700,00 гривень, витрати повязані з поштовим повідомленням у сумі 10 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 1200 гривень, судові витрати, у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень, на загальну суму 5989,20 гривень, з урахуванням частково визначеної та сплаченої відповідачем суми матеріальних збитків, яка становить 1000 гривень, загальна сума матеріальних збитків складає 4989,20 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач двічі відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, був повідомлений про час та місце розгляду справи за його участі, суд вважає необхідним розглянути дану справу стосовно відповідача заочно та за відсутності сторін. Дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини. 08 березня 2016 року о 12.30 годині, в районі супермакету «АТБ» на між квартальному проїзді м-н «Світлий» в м. Димитров, Донецької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись задньою ходою, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], в результаті чого даний автомобіль отримав механічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, окрім того при вищевикладених обставинах, після скоєння вищезазначеного правопорушення, водій [PERSON], в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, не виконавши зазначених вимог, залишив місце пригоди, до якої він причетний і не повідомив про ДТП підрозділ поліції, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Постановою Димитровського міського суду Донецької області 29 березня 2016 року на [PERSON] було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Дане рішення суду набрало чинність 08 квітня 2016 року (а.с. 6-8). Автомобіль «Volkswagen Caddy» державний номерний знак [NUMBER], у тому числі за участі якого сталась ДТП 08 березня 2016 року належить [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 36). [PERSON] є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення серії ААЖ №175309 (а.с. 36). Згідно висновку експертного дослідження № 10 від 21 квітня 2016 року вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], на момент проведення дослідження складає 3528 гривень 00 копійок (а.с. 9-18). Вартість експертного дослідження з оцінки вартості шкоди автомобіля [NUMBER], згідно квитанцій №№ 004801, 004803 від 14 та 19 квітня 2016 року становила 100 та 600 гривень відповідно (а.с. 28). Дана сума також визначена у вартості робіт за договором про проведення експертного товарознавчого дослідження ТС, укладеного між [PERSON] та «Експертне бюро Кібенко і Ко» від 14 квітня 2016 року (а.с. 29-30). Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. За змістом статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, на підставі пункту першого частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах. Тобто належним відповідачем у даній справі є відповідач [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] і який у порушення вимог підпункту г) пункту 10.9 Правил дорожнього руху рухаючись задньою ходою, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON]. З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням його транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної події 08 березня 2016 року в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням частково визнаної та сплаченої відповідачем суми матеріальних збитків, про що заявляє позивач у позовній заяві, у розмірі 2528,00 гривень. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 1200 гривень, суд вважає необхідним зазначити наступне. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що також висловився Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Суду наданий договір та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 22 березня 2016 року виданий адвокатом [PERSON] про отримання 1200 гривень за консультацію, складання документів правового характеру. Дані витрати підтверджено належним чином, тому суд вважає їх правомірними і такими, що підлягають стягненню у повному обсязі (а.с. 31-32). Оскільки позивачем не надано будь-яких даних на підтвердження здійснення ним витрат на поштове відправлення повідомлення відповідача, у зв*язку з чим дане повідомлення було здійснене, суд вважає в цій частині вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок і ця сума судових витрат, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі статей 395, 1166, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: partial