Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, який мотивував тим, що 30.06.2006 року померла його матір [PERSON], яка за життя склала заповіт на його користь, а саме, заповіла йому усе приналежне їй майно, до складу якого також входить житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: с.Куснища, вул.Дружби, 85, Любомльського району Волинської області. Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, після смерті [PERSON], немає. Спадщину позивач прийняв в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття разом проживав зі спадкодавцем, однак у встановленому порядку свої спадкові права оформити не може через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. З викладених підстав позивач просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яке знаходиться в селі Куснища, вул.Дружби, 85, Любомльського району Волинської області. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач, у поданій позовній заяві, одночасно просив справу розглядати у його відсутності, а від Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області надійшла довідка від 06.05.2015 року за №170, у якій сільський голова просив справу розглядати за відсутності представника ради, одночасно зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає повністю. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №027923, виданого Куснищанською сільською радою Любомльського району Волинської області 03.07.2006 року, встановлено, що [PERSON] померла 30.06.2006 року в селі Куснища Любомльського району Волинської області (а.с.3). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно копії заповіту, посвідченого Куснищанською сільською радою Любомльського району Волинської області 03.07.2002 року, [PERSON] на випадок своєї смерті все приналежне їй майно заповіла своєму сину - позивачу [PERSON] (а.с.6). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, як матірю та сином, доводиться копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-АВ №182256, виданого Любомльським райбюро ЗАГС 17.01.1970 року та копією рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12.03.2008 року про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (а.с.5, 7). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини. У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем доводиться копією довідки Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 23.01.2008 року №62, з якої слідує, що після смерті [PERSON] в управління та володіння спадковим майном вступив її син - [PERSON], який постійно проживав і був зареєстрований в [INFO] (а.с.4). Матеріали спадкової справи №407/08 до майна померлої 30.06.2006 року [PERSON] свідчать про те, що інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадковому майні після її смерті, немає (а.с.25-46). Згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 23.12.2014 року №761/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: с.Куснища, вул.Дружби, 85, Любомльського району Волинської області, після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.8). Приналежність спадкодавцю [PERSON] зазначеного нерухомого майна доводиться копією довідки Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 19.12.2014 року №534 (а.с.45). Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05.05.2015 року за №37112457 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 05.05.2015 року за №37112236, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Куснища, вул.Дружби, 85, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.47-48). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, погріба з шийкою, прибудови, веранди, літньої кухні, гаража-сарая, огорожі, питного колодязя, які знаходяться в с.Куснища по вул.Дружби, 85, Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем [PERSON] (а.с.13-17). Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням позову, суд вважає доведеними. Таким чином, зясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по вул.Дружби, 85, в с.Куснища Любомльського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]

Outcome: approved