Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив визнати земельну ділянку розміром 0,1570 га та будинок №11 по вул. Золотоворітська котеджного містечку «Золоті ворота», що розташовані на території села Підгірці Обухівського району Київської області спільним сумісним майном подружжя. Виділити [PERSON] земельну ділянку розміром 0,1570 га та будинок №11 по вул. Золотоворітська котеджного містечку «Золоті ворота», що розташовані на території села Підгірці Обухівського району Київської області. Стягнути з [PERSON] вартість ? частини земельної ділянки розміром 0,1570 га та будинок №11 по вул. Золотоворітська котеджного містечку «Золоті ворота», що розташовані на території села Підгірці Обухівського району Київської області на користь [PERSON] в якості грошової компенсації за належну йому частку спільного майна подружжя. Стягнути з [PERSON] ? частину коштів за сплачених [PERSON] за борговим зобовязаннями перед [PERSON], які були витрачені на будівництво будинку№11 по вул. Золотоворітська котеджного містечку «Золоті ворота», що розташований на території села Підгірці Обухівського району Київської області у сумі 1 560 000 грн. Виділити [PERSON] в натурі кімнату розміром 15 кв.м., а [PERSON] кімнату розміром 17 кв.м. в квартирі [ADDRESS], залишив місця загального користування в спільному користуванні сторін. В\~ якому вказав,\~ що з 1974 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони в 2004 придбали недобудований будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11., договір купівлі-продажу жилого будинку укладений на [PERSON] 28.07.2004 року на імя [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. З 2004 року по 2006 рік здійснено будівництво нового будинку, що придбаний у 2004 році, на який 03.05.2006 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя [PERSON], яка ніде не працювала, знаходилась на утриманні позивача, жодних коштів або особистої праці в будівництво будинку не вкладала, будівництво здійснювалось за рахунок коштів позивача. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, яка просила визнати за [PERSON] в порядку розділу спільного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1570 га за адресою Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1570 га за адресою Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину квартири №97 в будинку №16 б, по вул. Ернста, Соломянський район, м. Києва, загальною площею 105,7 кв.м. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину квартири №97 в будинку №16 б, по вул. Ернста, Соломянський район, м. Києва, загальною площею 105,7 кв.м. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину транспортного засобу марки «Subaru Forester», державний номер [NUMBER]. Визнати за [PERSON] на ? частину транспортного засобу марки «Subaru Forester», державний номер [NUMBER]. Виділити [PERSON] кімнату розміром 15 кв.м. в квартирі [ADDRESS] а [PERSON] кімнату розміром 17 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовуючи зустрічний позов посилалася на те, що варіант позивача щодо поділу майна є необґрунтований та такий, що порушує права відповідача, оскільки при такому поділі не враховано її права та інтереси, позивач також не врахував те, чи бажає відповідач сплачувати компенсацію з метою набуття у власність усього житлового будинку та земельної ділянки. 27.10.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. 28.11.2018 року прийнято до розгляду зустрічний позов. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечили частково, посилаючись на те, що спірне майно набуте під час шлюбу, однак відповідачка при цьому не вкладала кошти і сили в будівництво, не мала достатніх доходів, будівництво будинку здійснювалось за рахунок позичених позивачем коштів, позикові зобовязання повністю виконав також сам позивач, при поділі майна слід врахувати повернуті одноособово позивачем кошти за позикою в сумі 120 тисяч доларів, крім того, квартира на вул. Ернста не належить подружжю, тому не повинна враховуватись при поділі, наполягали на можливості здійснення фактичного поділу майна, погодились сплатити грошову компенсацію відповідачеві у випадку відступу від рівності часток. Відповідачка [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зустрічний позов підтримала повністю, посилаючись на те, що все зазначене у її позові майно є спільним майном подружжя, тому повинно бути поділено між сторонами, вона працювала за кордоном, отримувала значні доходи працюючи в Україні, вони придбали з позивачем недобудований будинок і земельну ділянку, у [PERSON] чоловік позичав лише 20 тисяч, але цей борг було повернуто майже одразу після продажу однієї із квартир, всі сімейні кошти зберігались у сейфі позивача, наполягала на можливості поділу майна за запропонованим нею варіантом, погодилась отримати грошову компенсацію за автомобіль, вважала вимоги чоловіка та сина несправедливими. Третя особа [PERSON], будучи допитаним також в якості свідка, в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав повністю, зустрічний позов не визнав, показав, що сторони є його батьками, під час шлюбу купували земельну ділянку із недобудованим будинком, квартиру на вулиці Кадетський гай і автомобіль, інша квартира належить особисто йому, купували і добудовували будинок за рахунок позики, весь борг в сумі 120 тис. доларів батько повернув [PERSON] у 2017 році, частину цих коштів давав він за рахунок продажу квартири, у матері останнім часом склалися неприязнені відносини із іншими членами сімї. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає первісний позов та зустрічний позов такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1974 року, який було розірвано рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, що підтверджується рішенням суду, паспортами та визнається сторонами. Третя особа [PERSON] є сином сторін, що ними визнається. 12 червня 1988 року було видано свідоцтво про право власності на житло, за яким [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належить право власності на квартиру загальною площею 65,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом, інформаційною довідкою. 14 січня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку не закінченого будівництвом [PERSON] придбала недобудований будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11. 14 січня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу № 80 [PERSON] придбала земельну ділянку, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яким підтверджується те, що [PERSON] є власником земельної ділянки 0,1570 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11. 18 травня 2004 року [PERSON] позичив у [PERSON] 120 тисяч доларів США, які повернув 04 березня 2017 року, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, показами свідка. 03 травня 2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яким підтверджується належність їй будинку загальною площею 417,3 кв.м, житловою площею 86,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11. Також це узгоджується із рішенням сільради про зміну назви вулиці, технічним паспортом, інформаційною довідкою. 22 квітня 2011 року було зареєстроване право власності [PERSON] на автомобіль «Subaru Forester», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію. 14 липня 2011 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: м. Київ, вул. Ернста, буд.16 б, кв. 97, що підтверджується інформаційною довідкою. 16 березня 2017 року згідно договору дарування [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] квартиру, загальною площею 105, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ернста, буд.16 б, кв. 97. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.01.2018 року на обєкт нерухомого майна, квартири, загальною площею 105, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ернста, буд.16 б, кв. 97, зареєстровано за [PERSON]. Належність спірних обєктів нерухомого майна сторонам та третій особі також підтверджується інформаційними довідками, договорами. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 6-18 від 12.01.2018 року ринкова вартість домоволодіння за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, вул. Київська, 11, становить 9\~394\~594 грн., в тому числі земельна ділянка 263\~217 грн., будинок 9\~130\~677 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу «Subaru Forester», реєстраційний номер [NUMBER], станом на 18.12.2017 рік його вартість становить 102514 грн. 00 коп. Згідно звіту про проведення незалежної оцінки квартири №250, загальною площею 65, 8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 29.01.2018 року ринкова вартість обєкта оцінки становить 1 995,000 грн. При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ч.4 цієї ж статті майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч.7 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. Право особистої приватної власності позивача [PERSON] на квартиру загальною площею 105,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ернста, буд.16 б, кв. 97, виникло в порядку приватизації, надалі ця квартира була подарована сину сторін за нотаріально посвідченим договором, який ніким не оспорювався, в установленому законом порядку право власності на вказану квартиру зареєстровано за сином сторін [PERSON], а не за жодним із подружжя, тому вказана квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає врахуванню при визначенні обсягу спільного майна та варіантів поділу. Інші обєкти спірного нерухомого та рухомого майна придбані у період шлюбу за рахунок доходів обох із подружжя та позичених в інтересах сімї коштів, придбані були з метою використання членами сімї для задоволення спільних сімейних потреб, право власності на них зареєстровано за сторонами, тобто відповідають всім трьом критеріям, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, тому вони є обєктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу на засадах рівності часток кожного із подружжя. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15. Доводи позивача про недостатній рівень доходів відповідача при вирішенні цієї справи не мають правового значення в силу приписів частини першої статті 60 СК України. Передбачених законом підстав для відступу від рівності часток кожного із подружжя на користь жодної із сторін суд не вбачає, оскільки жоден із подружжя не предявляв подібних позовних вимог. Посилання кожної із сторін на переважну участь у фінансуванні спірного майна, джерела отримання відповідних коштів (залучення позики, продаж іншого нерухомого майна сторін та їх родичів тощо) не породжують жодних правових наслідків в силу дії зазначених вище норм права, оскільки сукупністю зібраних у справі доказів переконливо доведено, що спірне нерухоме майно придбано під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, для потреб сімї. Тому в силу положень ст.60 СК України для вирішення цього спору несуттєво хто саме із сторін вніс більшу частину коштів у придбання майна, це не впливає на визначення розміру їх часток у спільній власності подружжя. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Запропоновані первісним та зустрічним позовами способи виділу частки із майна потребує облаштування окремого виходу із квартири, реконструкції чи перебудови приміщень, однак передбаченого законом дозволу на це немає, а сторони не ініціювали звернення щодо перепланування приміщень до органу місцевого самоврядування або інших державних органів. Клопотань щодо призначення судово-будівельної експертизи для визначення можливості виділу частки із нерухомого майна жодною із сторін не заявлялось, сторони просили вирішити спір на підставі наявних у справі доказів. При цьому будь-яких доказів технічної спроможності виділу частки із обєкту нерухомого майна зазначеним у позовах способом суду не подано. Суд вважає, що під час розгляду справи сторонами не доведено технічної можливості виділу належних їм часток квартири без втрати цільового призначення нерухомого майна та без погіршення або зміни його технічних характеристик. Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Кожній із сторін належить рівна ? частка спірної квартири у м.Києві, що є значною часткою, спірний автомобіль є неподільною річчю. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суда України від 21.12.2007 N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Жодна із сторін не вживала заходів для попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду в якості грошової компенсації, у конкретизованій і чіткій формі не висловила згоди щодо отримання грошової компенсації, тому суд вважає відсутніми підстави для присудження грошової компенсації одному із подружжя. За таких обставин, при поділі майна слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. При визначенні варіантів поділу суд враховує висловлені обома сторонами міркування щодо різних варіантів поділу, фактичне перебування окремих видів майна у володінні і користуванні кожної із сторін, наявність державної реєстрації права власності на імя кожної із сторін, можливість забезпечення житлових прав кожного із подружжя з огляду на кількість обєктів житла при поділі, вартість кожного із обєктів поділу. Сторонами визнається, а матеріалами справи, зокрема договорами та звітами про оцінку, підтверджується наступна вартість спірних обєктів майна: земельна ділянка 263\~217 грн., будинок 9\~130\~677 грн., квартира по вулиці Кадетський гай у м.Києві 1\~995\~000 грн., автомобіль 102\~514 грн. При цьому слід врахувати, що користування автомобілем одночасно обома сторонами є неможливим, квартира не може бути поділена з технічних причин, а з огляду на розмір площі спільне користування будинком і земельною ділянкою потенційно можливе за умови виконання певних технічних вимог навіть у випадку виникнення між сторонами спорів щодо порядку користування ними. Враховуючи згоду обох сторін автомобіль суд вважає доцільним залишити у власності позивача [PERSON], за яким він і зареєстрований. Квартиру суд вважає можливим при поділі майна виділити у особисту власність позивачеві [PERSON], оскільки він має зареєстроване право власності щодо цього обєкта нерухомого майна і повинен зберегти житлове приміщення, придатне для проживання за результатами поділу майна. Домоволодіння слід залишити переважно відповідачеві [PERSON], оскільки вона має зареєстроване право власності щодо нього і також має зберегти для себе житлове приміщення, придатне для проживання за наслідками поділу майна. Однак, при визначенні розміру ідеальних часток, які підлягають визначенню за кожним із подружжя слід врахувати вартість вже раніше виділених [PERSON] неподільних обєктів спільного майна подружжя шляхом зменшення його ідеальної долі у власності на домоволодіння пропорційно вартості таких обєктів. Так, слід прийняти до уваги, що половина від вартості виділених позивачеві [PERSON] квартири та автомобіля, яка б належала відповідачеві [PERSON] у випадку визнання за кожним із подружжя ідеальних (по ?) частин по кожному із обєктів поділу, становить 1\~995\~000 грн. + 102\~514 грн. = 2\~097\~514 грн. / 2 = 1\~048\~757 грн. Вартість домоволодіння, яке складається із земельної ділянки та будинку, становить 263\~217 + 9\~130\~677 грн. = 9\~393\~894 грн., а розмір грошового еквіваленту половини цієї вартості становить 9\~393\~894 грн. / 2 = 4\~696\~947 грн. При відступі від рівності часток у домоволодінні через необхідність вирівнення часток кожного із подружжя у загальному обсязі майна, що підлягає поділу, відповідачеві [PERSON] слід виділити більшу частку власності у домоволодінні, збільшену у порівнянні із половиною на 1\~048\~757 грн., тобто [PERSON] слід виділити частку, що відповідає вартості на рівні 4\~696\~947 + 1\~048\~757 грн. = 5\~745\~704 грн., а саме 5\~745\~704 грн. х 100 % / 9\~393\~894 грн. = 61 %. Іншу частку, що складає 100% - 61% = 39 % слід виділити іншій стороні [PERSON] За таких обставин, з метою створення найсприятливіших умов для реалізації кожною із сторін суд вважає, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] до [PERSON] слід визнати право особистої приватної власності на : - 61/100 частини будинку загальною площею 417,3 кв.м, житловою площею 86,4 кв.м, розташованого за адесою: Київська область, Обухівський район с. Підгірці, вулиця Київська, буд. 11 за [PERSON]; - 61/100 частини земельної ділянки площею 0,1570 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку за [PERSON]; - 39/100 частини будинку загальною площею 417,3 кв.м, житловою площею 86,4 кв.м, розташованого за адесою: Київська область, Обухівський район с. Підгірці, вулиця Київська, буд. 11 за [PERSON]; - 39/100 частини земельної ділянки площею 0,1570 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку за [PERSON]; - квартиру [ADDRESS] гай в місті Києві за [PERSON]; -\~\~ автомобіль «Subaru Forester», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] - за [PERSON]. Інші вимоги обох позовів щодо варіантів поділу майна суд вважає необґрунтованими і недоведеними. Оцінюючи посилання сторін щодо позикових зобовязань суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суда України від 21.12.2007 N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Сторонами визнається, що під час шлюбу позивачем [PERSON] отримано кошти від [PERSON] на умовах позики, які були використані на добудову домоволодіння, тобто в інтересах сімї. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідачки під час судового розгляду про те, що фактично позика позивачем отримувалась у значно меншому розмірі, а у випадку отримання не була використана на потреби сімї, оскільки вони не були підтверджені належними і допустимими доказами, а подані позивачем докази нічим не спростовано. Так, нотаріально посвідченою заявою і показами свідка це підтверджено. При цьому факт та обставини отримання позивачем позики для придбання спірного майна та використання отриманих коштів для потреб сімї узгоджується із сукупністю зібраних у справі доказів, тому суд вважає відповідні обставини доведеними. Поряд із тим, вказані обставини не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки позикові зобовязані виникли під час зареєстрованого шлюбу сторін, у подальшому були виконані у повному обсязі шляхом повернення повного розміру заборгованості за договором позики до предявлення цього позову, тому не породжують додаткових правових наслідків для жодного із подружжя при поділі майна, оскільки припинились до виникнення спору про поділ майна. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі за первісним та зустрічним позовами, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні лише частково, суд вважає, що позовні вимоги обох позовів доведені належними і допустимими доказами лише частково, тому обидва позови слід задовольнити лише частково в межах доведених позовних вимог. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судові витрати, зокрема, недоплачений нею судовий збір за подання зустрічного позову, слід стягнути лише із [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial