Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який уточнив в ході розгляду справи, про стягнення вартості отриманого майна. 09.08.2016 року фізична особа-підприємець [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання дійсним договору поставки та визнання права власності на поставлене майно, який ухвалою Нетішинського міського суду від 05.10.2016 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Згідно позовної заяви, заяви про зменшення та уточнення позовних вимог, пояснень позивача - відповідача в судовому засіданні, 01.06.2014 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та ТОВ «Ін-Тайм» було укладеного договір доручення № 242 відповідно до умов якого його уповноважено діяти як керівника (директора) представництв ТОВ «Ін-Тайм» в м.Нетішин та м.Ізяслав, забезпечувати роботу вказаних представництв на місці. З метою забезпечення нормальної та безперебійної роботи представництв, 01.07.2015 року він уклав договір оренди складського та офісного приміщення в м.Нетішин по вул.Курчатова, 1а, а 06.06.2015 року договір оренди приміщення магазину в м.Ізяслав по вул.Шевченка, 54. Також, з метою використання у провадженні підприємницької діяльності за власні кошти [PERSON] придбав обладнання, засоби контроль та звязку, а саме: монітор Hanns-9, принтер Thermal 2844, принтер Samsung ML-1661, ваги, клавіатуру, компютерну мишку, сейф, два системні блоки, стілець, роклу, блок живлення до ваги, чотири вогнегасники, монітор Philips 190S, принтер HP LaserJet Р1005, принтер Thermal 2824, колонки SVEN, стіл, стулко, стілець, ваги, клавіатуру, мишку, чайник, роклу, тумбочку, мобільний телефон Nokia 1280, блок живлення до ваги, стенд «куточок споживача», стенд «дошка інформації», відеореєстратор, камеру внутрішню, дві камери зовнішні, вай-фай антена доступу до мережі Інтернет, пульт управління та датчики сигналізації, рекламний штендер вказівник, блок безперебійного живлення Ellipse-750, інфрачервоний обігрівач УДЕН-500, інфрачервоний обігрівач УДЕН-700, масляний радіатор, дві вивіски-банери, два подовжувачі живлення. 11.01.2016 року договір доручення №242 від 01.06.2014 року між позивачем-відповідачем та ТОВ «Ін-Тайм» без будь-яких попереджень було розірвано та повідомлено, що новим партнером ТОВ «Ін-Тайм» по представництвах у м.Нетішин та м.Ізяслав є фізична особа-підприємець [PERSON] 12.01.2016 року представництва ТОВ «Ін-Тайм» в м.Нетішин та м.Ізяслав було відключено від інформаційної бази та заблоковано їх роботу. Оскільки він особисто був знайомий зі [PERSON], тривалий час вони підтримували дружні стосунки, вели підприємницьку діяльність, позивач-відповідач зателефонував чоловіку останньої, який фактично займався веденням бізнесу від мені своєї дружини, щоб домовитися про передачу вантажу клієнтів, який на той час знаходився у відділеннях. В розмові чоловік відповідачки - позивачки [PERSON] повідомив, що у нього відсутня матеріальна база для провадження підприємницької діяльності у м.Нетішин та м.Ізяслав, а тому просив залишити йому в користування обладнання, яке він використовував у своїй підприємницькій діяльності. 31.01.2016 року, коли закінчилася дія договору суборенди приміщення в м.Нетішин, враховуючи специфічність обладнання та припинення своєї підприємницької діяльності у сфері перевезення вантажів, він та [PERSON] досягли усної домовленості про купівлю-продаж майна, перелік і вартість якого тоді ж узгодили, за кошти в сумі 42250 гривень та досягли згоди про те, що оплата товару буде проведена частинами протягом наступних трьох місяців. Пройшов час, однак кошти за усним договором купівлі-продажу від 31.01.2016 року йому не виплатили. В телефонних розмовах [PERSON] спочатку обіцяв повернути кошти, однак коли [PERSON] 06.04.2016 року спробував вивезти належне йому майно з відділення ТОВ «Ін-Тайм» в м.Ізяслав, [PERSON] викликав службу охорони та повідомив, що гроші за договором купівлі-продажу позивачу-відповідачу вже сплачено. Крім того, позивач-відповідач зазначив, що майно, яке є предметом спору не передавалося відповідачці-позивачці за актами прийому передачі. Перелік майна та його вартість була зазначена на аркуші паперу. Боргових розписок відповідачка-позивачка та її чоловік не писали. Підтвердженням того, що спірне майно є його власністю позивач-відповідач вважає акти інвентаризації матеріальних цінностей, які складалися ним та його найманими працівниками при прийомі на роботу, а також наявні у нього гарантійні талони та чеки на товар, однак до матеріалів позовної заяви він їх не надавав. Враховуючи наведене, а також те, що кошти за усним договором купівлі-продажу майна від 31.01.2016 року йому не сплачено, вартість майна відповідачкою-позивачкою у зустрічному позові оцінена в сумі 50000 гривень і саме вона користується вищевказаним майном, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь вартість отриманого нею майна в сумі 50000 гривень. Проти зустрічного позову позивач-відповідач заперечував повністю, просив відмовити в його задоволенні. Представник позивача-відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] здійснював господарську діяльність в сфері доставки вантажів на підставі партнерського договору з службою доставки ТОВ «Ін-Тайм» в орендованих ним приміщеннях в м.Нетішин та м.Ізяслав. У звязку з розірванням договірних відносин із вказаним товариством він припинив свою підприємницьку діяльність. Приміщення, які останній використовував для провадження господарської діяльності, на підставі договору оренди та суборенди перейшли в користування до нового партнера служби доставки ТОВ «Ін-Тайм» [PERSON], яка в свою чергу з моменту укладення договорів і до цього часу продовжує використовувати у своїй господарській діяльності залишене попереднім орендарем спірне майно. [PERSON] та [PERSON] не заперечують того, що вели між собою переговори щодо продажу майна, яке використовувалось для організації роботи відділень та фактично перейшло в користування останньої. З цією метою ними було складено перелік майна з визначенням його вартості. Відповідачка-позивачка стверджує, що сплатила [PERSON] вартість означеного майна, однак належних та допустимих доказів в підтвердження вказаної обставини суду не надала. Факт отримання [PERSON] спірного майна згідно переліку з визначенням його вартості не підлягає доказуванню у звязку з відсутністю між сторонами протиріч з приводу зазначених обставин. Потреби визнавати договір дійсним не має, оскільки між сторонами відсутній спір з даного приводу, вони не заперечують факту домовленості між ними про продаж та передачу майна згідно переліку на суму 50000 гривень. Зазначив, що позивач відповідач технічні питання щодо переліку та вартості майна узгоджував з чоловіком [PERSON], але кінцеву згоду на його придбання давала саме вона і користується ним також вона, тому усний договір купівлі продажу було укладено з нею і вона повинна сплатити його вартість. На підставі наведеного представник позивача-відповідача просить задоволити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь вартість отриманого нею майна в сумі 50000 гривень. В задоволенні зустрічного позову відмовити. Згідно зустрічного позову ФОП [PERSON] та її пояснень в судовому засіданні, вона є субєктом підприємницької діяльності і у веденні бізнесу їй допомагає її чоловік [PERSON] До 29.01.2016 року позивач-відповідач [PERSON] був зареєстрований фізичною особою підприємцем і відповідно до умов договору доручення №242 від 01.06.2014 року був партнером ТОВ «Ін-Тайм» по представництвах останнього в м.Нетішин та м.Ізяслав, який в подальшому з ним було розірвано. Після розірвання договору з [PERSON] листом від 09.12.2015 року ТОВ «Ін-Тайм» запропонувало їй укласти договір партнерства по м.Нетішин та м.Ізяслав, на що вона погодилась. 12.01.2016 року між нею та позивачем-відповідачем був укладений договір суборенди нежитлового приміщення, за умовами якого останній передав їй в користування нежитлове приміщення в м.Нетішин, де знаходилось його майно, яке використовувалося для здійснення співробітництва з ТОВ «Ін-Тайм». Оскільки для подальшої роботи вона потребувала аналогічного обладнання, вони усно домовилися про те, що [PERSON] постачає їй вищевказане майно, залишаючи його в офісах представництв в м.Нетішин та м.Ізяслав. Питання купівлі-продажу цього майна було погоджено між ними ще в грудні 2016 року. Перемовини з [PERSON] стосовно умов оплати вказаного майна від її імені вів чоловік [PERSON] Найменування, кількість, ціна і сума договору погоджувалися письмово. Список майна складав [PERSON] на аркуші паперу кульковою ручкою із зазначенням його вартості, її чоловік в свою чергу дописував найменування та ціну, і таким чином вони узгоджували його вартість між собою. Відповідачка позивачка погодилася з переліком та загальною вартістю майна 50000 грн. [PERSON] за нього [PERSON] 12.01.2016 року передавав її чоловік [PERSON] готівкою в сумі 2000 доларів США, що було еквівалентно 50000 гривень. Передача коштів здійснювалася в два етапи - по 1000 доларів США в м.Нетішин та в м.Ізяслав після підписання позивачем-відповідачем відповідних актів інвентаризації та актів передачі печатки по кожному з представництв. [PERSON] передавалися в її присутності та присутності інших осіб. Офіційно отримати кошти на підприємницький рахунок [PERSON] відмовився, мотивуючи надмірним податковим навантаженням. Відповідачка-позивачка вважає, що між нею та [PERSON] в усній формі фактично було укладено договір поставки, а зобовязання, що виникли на його підставі, були виконані в момент вчинення правочину, оскільки позивач-відповідач, отримавши кошти, залишив майно за місцем його знаходження, відповідно до вимог ст.ст.664, 712 ЦК України, а вона набула на нього право власності. На підставі наведеного відповідачка-позивачка просить визнати дійсним договір поставки укладений 12.01.2016 року між нею, як покупцем, та [PERSON], як продавцем, визнавши за нею право власності покупця на поставлене майно, а саме: монітор Hanns-9 ціною 1250 грн., принтер Thermal 2844 ціною 3000 грн., принтер Samsung ML-1661 ціною 1800 грн., ваги ціною 1800 грн., клавіатура ціною 200 грн., мишка ціною 100 грн., сейф ціною 500 грн., системний блок ціною 1850 грн., стілець ціною 700 грн., рокла ціною 3500 грн., вогнегасник - 2 шт. ціною 150 грн., пистолет для стягування, стрічка та скоби ціною 2100 грн., вогнегасник 2 шт. ціною 150 грн. кожен, системний блок ціною 1850 грн., монітор Philips 190S ціною 1250 грн., принтер HP Laser jet 1005 ціною 1800 грн., принтер Thermal 2824 ціною 3000 грн., колонки SVEN ціною 200 грн., стіл ціною 1800 грн., стулко ціною 200 грн., стілець ціною 150 грн., ваги ціною 1800 грн., клавіатура ціною 200 грн., мишка ціною 100 грн., чайник ціною 400 грн., рокла ціною 3500 грн., тумбочка ціною 400 грн., блок живлення до ваги ціною 300 грн., стенд куточок споживача ціною 350 грн., стенд дошка інформації ціною 350 грн., відеореєстратор з вінчестером ціною 2900 грн., камера внутрішня ціною 500 грн., камера зовнішня ціною 700 грн., камера зовнішня ціною 1400 грн., антена вай-фай ціною 1500 грн., пульт керування та датчики сигналізації ціною 1400 грн., рекламний штендер ціною 400 грн., блок безперебійного живлення Ellipse 750 ціною 1900 грн., інфрачервоний обігрівач УДЕН 500 ціною 1100 грн., інфрачервоний обігрівач УДЕН 700 ціною 1400 грн., масляний радіатор ціною 1000 грн., подовжувані живлення - 2 шт. ціною 150 грн., вивіска 2 шт. ціною 300 грн. кожна. Позовні вимоги [PERSON] відповідачка-позивачка не визнала та просила в задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідачки - позивачки також просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку з їх безпідставністю, а зустрічний позов задоволити з підстав зазначених в ньому. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову ФОП [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16.05.2011 року [PERSON] був зареєстрований фізичною особою підприємцем, а 29.01.2016 року припинив підприємницьку діяльність. В період з 01.06.2014 року по 11.01.2016 року субєкт підприємницької діяльності фізична особа [PERSON] співпрацював з ТОВ «Ін-Тайм» на підставі укладеного між ними договору доручення №242 від 01.06.2014 року та надавав послуги з прийому, відправки та видачі вантажів від/для замовників ТОВ «Ін-Тайм». Вказані послуги він надавав в м.Нетішин та м.Ізяслав, для чого орендував приміщення м.Нетішин по вул.Курчатова, 1 «а», згідно договору оренди приміщення від 01.07.2015 року, та в м.Ізяслав по вул.Шевченка, 54, згідно договору оренди обєкта нерухомості від 06.06.2015 року. Крім того, партнером ТОВ «Ін-Тайм» по аналогічному договору доручення є фізична особа підприємець [PERSON], яка зареєстрована субєктом підприємницької діяльності з 02.06.2009 року. З метою забезпечення нормальної та безперебійної роботи Нетішинського та Ізяславського відділень ТОВ «Ін-Тайм» [PERSON] придбав наступне майно: монітор Hanns-9, принтер Thermal 2844, принтер Samsung ML-1661, ваги, клавіатуру, компютерну мишку, сейф, два системні блоки, стілець, роклу, блок живлення до ваги, чотири вогнегасники, пистолет для стягування, стрічка та скоби, монітор Philips 190S, принтер HP LaserJet Р1005, принтер Thermal 2824, колонки SVEN, стіл, стулко, стілець, ваги, клавіатуру, мишку, чайник, роклу, тумбочку, мобільний телефон Nokia 1280, блок живлення до ваги, стенд «куточок споживача», стенд «дошка інформації», відеореєстратор, камеру внутрішню, дві камери зовнішні, вай-фай антена доступу до мережі Інтернет, пульт управління та датчики сигналізації, рекламний штендер вказівник, блок безперебійного живлення Ellipse-750, інфрачервоний обігрівач УДЕН-500, інфрачервоний обігрівач УДЕН-700, масляний радіатор, дві вивіски-банери, два подовжувачі живлення. Придбання [PERSON] вказаного майна, а також його знаходження за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] в Ізяславському та Нетішиському відділеннях ТОВ «Ін-Тайм» сторонами не оспорюється. Позивач-відповідач [PERSON] стверджує, що між ним та [PERSON] виникли правовідносини, які випливають з договору купівлі-продажу, оскільки він передав [PERSON] вищевказане майно, а вона зобовязалася провести його оплату в сумі 42250 гривень частинами протягом 3 місяців. Натомість ФОП [PERSON] в зустрічній позовній заяві та судовому засіданні стверджує, що між нею та [PERSON] виникли договірні правовідносини, що випливають з договору поставки. Свої зобовязання за вказаним договором сторони виконали повністю - [PERSON] здійснив поставку товару (майна), а вона провела його оплату в сумі 2000 доларів США, що на момент проведення розрахунку становило 50000 гривень. Ні договір купівлі продажу, ні договір поставки спірного майна у письмовій формі між сторонами не укладався. Суд оцінює критично та не приймає до уваги надані відповідачкою - позивачкою рукописні записи, викладені на аркушах паперу А-4 (а.с.49-50) із зазначенням найменування майна та його вартості, оскільки з них не зрозуміло коли і хто робив ці записи та чи стосуються вони предмета спору. В судовому засіданні свідок [PERSON] чоловік відповідачки-позивачки показав, що на початку травня 2011 року позивач-відповідач та його дружина стали партнерами по бізнесу та співпрацювали з ТОВ «Ін-Тайм». Він фактично фінансував діяльність представництв, якими керувала його дружина та [PERSON], а останній відповідав за технологічний процес. З квітня 2013 року дружина та позивач-відповідач почали вести бізнес окремо одне від одного. В грудні 2015 року від заступника генерального директора ТОВ «Ін-Тайм» він дізнався про наміри товариства розірвати договір з [PERSON] та отримав пропозицію очолити представництва товариства в м.Нетішин та м.Ізяслав. В звязку з чим в грудні 2015 року він звернувся до позивача-відповідача з пропозицією, у разі розірвання партнерства з ТОВ «Ін-Тайм», викупити у нього обладнання, яке використовується для роботи відділень у м.Нетішин та м.Ізяслав. Список обладнання, яке планувалось викупити було складено та узгоджено між ними. Крім того ними також було узгоджено вартість майна, яке підлягало викупу, в сумі 50000 гривень, [PERSON] просив провести розрахунок у валюті, що було еквівалентно 2000 доларів США. 11.01.2016 року договір доручення між ТОВ «Ін-Тайм» та [PERSON] було розірвано, а 12.01.2016 року за участі представника товариства проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та вчинено дії по передачі представництв його дружині [PERSON] 12.01.2016 року він в м.Нетіши, в присутності дружини [PERSON], [PERSON], [PERSON] передав позивачу-відповідача [PERSON] 1000 доларів США, за майно, яке використовувалось для організації роботи у представництві по м.Нетішин, а в подальшому в м.Ізяслав в присутності цих же осіб, а також працівника відділення [PERSON] передав ще 1000 доларів США вже за майно, яке використовувалось для організації роботи представництва в м.Ізяслав. При передачі коштів він озвучував, що передає гроші за майно. Після передачі коштів в м.Нетішин між позивачем-відповідачем та його дружиною було підписано договір суборенди приміщення, яке використовувалось для провадження підприємницької діяльності в м.Нетішин. В кінці січня 2016 року дружина переїхала в інше приміщення, [PERSON] допомагав перевозити обладнання, однак будь-яких претензій щодо повернення майна не висловлював. Хоча в списку майна, яке передавалося, його вартість зазначене в сумі меншій ніж 50000 гривень, однак [PERSON] він передав 50000 гривень, оскільки саме така ціна була між ними узгоджена. Буд-яких документів про передачу коштів вони не оформляли. Свідок [PERSON] показала, що є оператором Нетішинського відділення ТОВ «Ін-Тайм». 12.01.2016 року вона була присутня при передачі справ віддалення від одного партнера [PERSON] до іншого - [PERSON], фактично вони передавали товари клієнтів та кошти. На той час у Нетішинському відділенні були присутні колишні працівники та керівництво ТОВ «Ін-Тайм» з м.Славута, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В розмові [PERSON] повідомив їй, що вона може приступати до виконання своїх обовязків, так як все те майно, що на той час було у відділенні ним купується. На вулиці, коли керівництво мало відїжджати у відділення у м.Ізяслав, вона була свідком того, як [PERSON] передавав [PERSON] долари США, однак в якій сумі і за що не чула, оскільки перебувала за кілька метрів від них. Свідок [PERSON] показав, що працював у Ізяславському відділенні ТОВ «Ін-Тайм» менеджером з логістики, коли там керівником був [PERSON] В ході роботи він, як звичайний працівник дізнавався про зміну керівництва, деталі конфлікту між теперішнім та колишнім керівництвом йому не відомі. При передачі майна відділення від одного до іншого власника він був присутній, його повідомили, що [PERSON] продає відділення, майно для здійснення підприємницької діяльності іншому підприємцю, за яку суму і яке саме майно йому не відомо. Коли приїхав новий власник, то повідомив, що купив відділення. Передачі грошей [PERSON] [PERSON] не бачив. Майно, яке використовувалось для роботи відділення після зміни власників ніхто не забирав. Свідок [PERSON] показав, що працює спеціалістом з безпеки ТОВ «Ін-Тайм» по західному регіону. [PERSON] був партнером товариства, однак в звязку з виникненням у керівництва підозр щодо його недобросовісності по відношенню до роботи та клієнтів договір про партнерство в січні 2016 року з ним було розірвано. Партнерство запропоновано [PERSON] 12.01.2016 року в його присутності було проведено звірку на складі Нетішинського відділення ТОВ Ін-Тайм» та передано справи по відділенню від [PERSON] новому партнеру. Після проведення звірки, коли на вулицю вийшли [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] він був свідком того, як [PERSON] передавав [PERSON] долари США. В якій сумі йому не відомо. Коли вони їхали у відділення в м.Ізяслав запитав у [PERSON], що за гроші він передавав [PERSON], той відповів, що це перша частина коштів за майно, що знаходиться у відділенні в м.Нетішин та потрібно для роботи. У Ізяславському відділенні в коридорі офісу він також бачив, як [PERSON] передає [PERSON] долари США, в якій сумі не знає. Свідок [PERSON] показала, що працювала в ТОВ «Ін-Тайм» в період з травня 2014 року по лютий 2017 року. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували в партнерських відносинах і між ними була домовленість про продаж майна, яке [PERSON] використовував при здійсненні підприємницької діяльності у відділеннях ТОВ «Ін-Тайм» в м.Нетішин та м.Ізяслав. 12.01.2016 року відбувалася передача відділень, посилок клієнтів та обладнання, яке використовувалось [PERSON], для [PERSON] В ході передачі проводився опис майна, яке належало ТОВ «Ін-Тайм», а майно, яке належало [PERSON] не описувалось. Вона безпосередньо була присутня при обговоренні між сторонами вартості майна, яке купується. Розрахунок проводився готівкою в доларах США, зокрема: в м.Нетішин відбулося на дворі, а в м.Ізяслав - в коридорі офісу відділення ТОВ «Ін-Тайм» в її присутності. За що передавалися гроші ніхто не озвучував, але для себе вона зробила висновок, що розрахунок проводиться за придбане майно, яке використовувалось в господарській діяльності, оскільки неодноразово це питання обговорювалось між сторонами. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.202, ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Частиною 1 статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст.208 ЦК України). Одним із різновидів правочинів є договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України), який вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ст.60, ч.2 ст.59 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної даності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст.ст.85, 187, 189 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, як зі сторони [PERSON], так і ФОП [PERSON], суд позбавлений можливості достовірно встановити чи виникли між сторонами договірні відносини, коли і який договір між ними було укладено, чи досягли вони згоди щодо всіх істотних його умов, чи виконаний він чи ні. В той же час доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, [PERSON] стверджує, що усний договір купівлі продажу майна він уклав 31 січня 2016 року з чоловіком [PERSON] [PERSON], який діяв в її інтересах. Тоді ж вони узгодили загальну вартість майна в сумі 42250 грн. та порядок оплати - частинами протягом 3 місяців. Однак вказану суму коштів йому не сплатили, тому він звернувся до суду і просить стягнути з відповідачки позивачки вже кошти в сумі 50000 грн., оскільки саме таку вартість спірного майна вона вказала в зустрічному позові. В той же час, [PERSON] стверджує, що 12 січня 2016 року між її чоловіком [PERSON], який діяв від її імені, та [PERSON], який на той час був фізичною особою підприємцем, було укладено договір поставки спірного майна. Свої зобовязання за вказаним договором сторони виконали повністю - [PERSON] здійснив поставку товару (майна), залишивши його у відділеннях, а її чоловік 12.01.2016 року в присутності свідків сплатив йому кошти в сумі 2000 доларів США, що на момент проведення розрахунку становило 50000 гривень. Отже, сторони зазначають різні дати виникнення між ними договірних відносин, стверджують про укладення різних видів договорів, вказують на різну ціну договору та порядок її сплати. Крім того, сторони зазначають, що договір укладався між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені ФОП [PERSON], однак вони не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що був він уповноважений представляти її інтереси. Вказане позбавляє суд можливості зясувати хто виступав сторонами в договірних відносинах. Крім того, [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що йому не сплатили кошти за передане спірне майно, а ФОП [PERSON] доказів того, що вона сплатила позивачу відповідачу 2000 доларів США за таке майно. Показання свідка [PERSON] про те, що 12.01.2016 року він передавав [PERSON] 2000 доларів США за спірне майно, а також показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що 12.01.2016 року вони бачили як [PERSON] передавав [PERSON] долари США в невідомій їм сумі, суд оцінює критично та не приймає до уваги виходячи з наступного. Як вбачається з розяснень, викладених в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, факт вчинення правочину, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину не може доводитися свідченням свідків. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК. Таким чином, показання вищевказаних свідків не є належними та допустимими доказами факту вчинення між сторонами правочину та виконання зобовязань, що виникли з нього. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів - відсутні.

Outcome: dismissed