Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок» та просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 жовтня 2013 року по 26 серпня 2014 року, включаючи допомогу з тимчасової втрати працездатності за період з 03 лютого 2014 року по 22 лютого 2014 року та з 03 березня 2014 року по 14 березня 2014 року, в сумі - 8093 грн. 63 коп. (вісім тисяч дев'яносто три грн. 63 коп.), компенсацію за 28 днів невикористаної щорічної основної відпустки в сумі - 1225 (одна тисяча двісті двадцять п'ять) грн. 46 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі - 32825 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн. та моральну шкоду у сумі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11.06.2013 року він був прийнятий на роботу в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на посаду ліфтера з посадовим окладом 1313 гривень в місяць, про що було видано наказ № 04-к/тр від 10.06.2013 року. З цього ж дня він був допущений до роботи та на нього було покладено відповідні обов'язки. Вказану роботу виконував особисто із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, з моменту прийняття на роботу і до моменту звільнення. При прийнятті на роботу відповідно до п. 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок (затвердженої наказом Міністерства праці, Мін'юсту, Міністерства соцзахисту населення України від 29.07.1993 року № 58) ним було передано трудову книжку до відділу кадрів. Виникнення трудових відносин зумовило виникнення взаємних прав і обов'язків у відповідності до норм КЗпП України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо виплати заробітної плати та проведення всіх рахунків у разі звільнення. Він працював до 26.08.2014 року і був звільнений від займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпПУ). У зв'язку із затримкою виплати заробітної плати, прокурор Стрийської міжрайонної прокуратури в його інтересах звертався із заявами про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.06.2014 року стягнуто із ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 3296 грн. 66 коп. Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2014 року стягнуто із ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 961 грн. 86 коп. Відповідач не оспорював видані судові накази та суми заборгованості вказані з них, тобто визнав те, що не здійснював виплату заробітної плати з 11 червня 2013 року по 26 серпня 2014 року, а вказана в судових наказах заборгованість була повністю виплачена 16 січня 2015 року. 15 вересня 2016 року на його рахунок було перераховано ще 1915 грн. 78 коп. 24 червня 2014 року директор-головний лікар Швець І.Є. на його вимогу, видав витяг з наказу про встановлення неповного робочого тижня (0,25 % окладу) з 10 грудня 2013 року не вказавши причин. Однак, заяви про встановлення неповного робочого тижня він не писав, своєї письмової згоди про це не давав, з наказом про встановлення неповного робочого тижня ознайомлений не був, про що свідчить відсутність його підпису під наказом. Тому вважає, що його заробітна плата повинна і надалі бути в розмірі посадового окладу в сумі 1313 грн. Крім того, з січня 2014 року по березень 2014 року він виконував обов'язки охоронця на вказаному вище підприємстві, що підтверджується графіком нічних чергувань. Нічні чергування на підприємстві погіршили фізичний стан позивача, спричинивши прогресування захворювання очей, так як згідно висновку лікаря, для нього встановлено обмеження роботи у нічний час (інвалідність Ш групи). У зв'язку з цим позивач з 03.02.2014 року по 22.02.2014 року знаходився на амбулаторному лікуванні, а з 03.03.2014 року по 14.03.2014 року на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні № 1, де йому відділом мікрохірургії ока ДМЛ № 1 були призначені ліки, які щоб купити для себе він змушений був позичати гроші у знайомих та родичів. Йог страховий стаж становить понад вісім років, тому допомога з тимчасової втрати працездатності (лікарняні) має становити 100 % заробітної плати. Таким чином, за період часу з 01 жовтня 2013 року по 26 серпня 2014 року відповідач повинен сплатити йому заборговану зарплату та допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 14267 грн. 93 коп., з якої на день звернення до суду останній отримав 6174 грн. 30 коп., 1225 грн. 46 коп. відпускних за 28 календарних днів невикористаної відпустки, як інвалід III групи - загальна заборгованість становить 9319 грн. 09 коп. Листи непрацездатності він надавав ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками, але по даний час вони не оплачені. Дії роботодавця щодо не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Через брак коштів його сім'я не може собі дозволити повноцінного харчування, відпочинку, лікування, тому вони змушені в усьому себе обмежувати. Також, через вказані порушення, він не може повернути гроші, які позичив на лікування в ДМЛ № 1. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 60000 грн. 00 коп. Виплата всіх належних йому сум 26.08.2014 року в день звільнення керівником підприємства здійснена не була, тому право на отримання заробітної плати та допомоги з тимчасової втрати працездатності у встановлені законом строки порушено відповідачем, а тому підлягає захисту. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позові обставини, не заперечили проти заочного розгляду справи, та просять суд позов задоволити. Представник відповідача ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також беручи до уваги думку позивача та його представника, судом проведено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті доводи, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з записами в трудові книжці серії [NUMBER] від 08.10.1979 року [PERSON] 11.06.2013 року був прийнятий на посаду ліфтера в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на підставі наказу № 04-к/тр від 10.06.2013 року. 26 серпня 2014 року [PERSON] був звільнений із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпПУ) на підставі наказу № 25-к/тр від 26.08.2014 року. Посадовий оклад [PERSON] на посаді ліфтера в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» становив 1313 грн. Згідно із листком непрацездатності серії АГД № 253334, виданим Моршинською поліклінікою, [PERSON] з 03.02.2014 року по 22.02.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні у невропатолога з діагнозом: гострий правобічний попереково-крижовий (п/кр) ішіорадикуліт, на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, що також підтверджує випискою із медичної картки амбулаторного хворого (амбулаторна картка № 20516). Відповідно до листка непрацездатності серії АГД № 249428, [PERSON] з 03.03.2014 року по 14.03.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні. Даний листок непрацездатності виданий Дрогобицькою міською лікарнею та підписаний лікарем окулістом [PERSON], про що свідчить виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 01679. Згідно з довідкою, виданою Дрогобицькою міською лікарнею № 1, відділенням мікрохірургії ока, захворювання [PERSON] - відкритокутова І-А глаукома, макулодистрофія, часткова атрофія зорових нервів, початкова катаракта, гіперметропія середнього ступеня, перемінна збіжна косина, амбліопія високого ступеня обох очей, рекомендовано - проходження стаціонарного лікування два рази в рік, диспансерне спостереження, обмеження фізичного навантаження, роботи з нервовим напруженням, роботи в нічний час. Згідно з наказом № 85-к/тр від 14.03.2014 року, [PERSON], ліфтеру ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», встановлено неповний робочий тиждень (0,25 окладу) з 10.12.2013 року, згідно графіка виходу на роботу з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, відповідно до посадового окладу. Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 04913, виданою Дрогобицькою міською лікарнею № 1, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділі мікрохірургії ока ДМЛ № 1 з 07.07.2016 року по 18.07.2016 року з діагнозом: відкрито-кутова ІІ-ІІІ-А глаукома, макулодистрофія, часткова атрофія зорових нервів, початкова катаракта, гіперметропія середнього ступеня, перемінна збіжна косина, амбліопія високого ступня обох очей. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 348423 [PERSON], встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. За результатами перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області встановлено, що у ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» має місце порушення термінів виплати заробітної плати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати на загальну суму 529,1 тис. грн. перед 186-ма працівниками, в т.ч. 47 звільненими працівниками на суму 101,9 тис. грн. Дана заборгованість виникла за період жовтень-грудень 2013 року та січень-лютий 2014 року (лист № 02-1652/07 від 17.04.2014 року). Матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» проведено нарахування щодо оплати листків тимчасової непрацездатності, однак виплату проведено не було у зв'язку з тим, що на спецрахунок для зарахування страхових коштів Стрийською державною виконавчою службою накладено арешт (лист Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області № 02-2732/67 від 12.06.2014 року; лист Стрийської міжрайонної виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 04-12-95 від 04.06.2014 року). Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.06.2014 року стягнуто з ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 3296 грн. 66 коп. Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2014 року стягнуто з ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 961 грн. 86 коп. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку загальна сума заборгованості за весь період з 01.10.2013 року по 26.08.2014 року включно разом з лікарняними становить: жовтень 2013 року - 1313 грн. + листопад 2013 року - 1313 грн. + грудень 2013 року - 1313 грн. + січень 2014 року - 1313 грн. + лютий 2014 року - 1313 грн. + березень 2014 року - 1313 грн. + квітень 2014 року - 1313 грн. + травень 2014 року - 1313 грн. + червень 2014 року - 1313 грн. + липень 2014 року - 1313 грн. + серпень 2014 року - 1137 грн. 93 коп. = 14267 грн. 93 коп. Компенсація за невикористану щорічну основну відпустку: 1313 грн. : 30 днів х 28 днів відпустки = 1225 грн. 46 коп. Середній заробіток за час затримки виплат після звільнення: 26 серпня 2014 року - 1313 грн. х 25 місяці по 26 вересня 2016 року = 32825 грн. На момент звернення до суду позивачеві виплачено: 14 жовтня 2014 року - 3296 грн. 66 коп. + 16 січня 2015 року - 961 грн. 86 коп. + 15 вересня 2016 року - 1915 грн. 78 коп. заборгованості = 6174 грн. 30 коп. Загальна заборгованість на даний час становить: 14267 грн. 93 коп. - 6174 грн. 30 коп. + 1225 грн. 46 коп. + 32825 грн. = 42144 грн. 09 коп. Згідно із ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно з ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. У трудову книжку заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки виплат працівнику після звільнення обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до п'яти років; 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] з 11.06.2013 року по 26.08.2014 року працював на посаді ліфтера в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», з посадовим окладом 1313 грн., що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідач порушив законодавство про оплату праці та заборгував позивачу заробітну плату за період з 01.10.2013 року по 26.08.2014 року, включаючи допомогу з тимчасової втрати працездатності за період з 03.02.2014 року по 22.02.2014 року та з 03.03.2014 року по 14.03.2014 року в сумі 8093,63 грн. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Судом встановлено, що позивач не використав основну щорічну відпустку тривалістю 28 днів, відтак, відповідач зобов'язаний виплатити йому грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки, що становить 1225,46 грн. Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 32 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи, за період з 26.08.2014 року по 26.09.2016 року відповідачем не було проведено розрахунку, тому за вказаний період, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 32825 грн. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01 жовтня 2013 року по 26 серпня 2014 року, включаючи допомогу з тимчасової втрати працездатності за період з 03 лютого 2014 року по 22 лютого 2014 року та з 03 березня 2014 року по 14 березня 2014 року, компенсації за 28 днів невикористаної щорічної основної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становлять 42144,09 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду діями відповідача внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні, що призвело до моральних страждань та необхідності звернення до суду для відновлення порушеного права, проте суд враховує характер та обсяг таких моральних страждань, їх тривалість, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. моральної шкоди. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial