Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та Ѕ частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] належала на праві власності батьку позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою київською державною нотаріальною конторою 30.10.1997 за реєстровим № 22-5239 та зареєстровано в БТІ міста Києва 24.11.1997 в реєстровій книзі за № 27323. Ѕ частина земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] , цільове призначення - експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належала на праві власності батьку позивача [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий Київською міською радою 19 травня 2010 року на підставі рішення Київської міської ради від 22.08.2007 № 272/2106 та зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09-7-02965. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , а 19 лютого 2012 року позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 19.02.2013 про реєстрацію спадкової справи № 225/2013. Постановою [PERSON] , державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 23.10.2018 № 7265/02-31/10 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Ѕ частину будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану по [ADDRESS] , цільове призначення - експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований зазначений вище будинок, після смерті його батька [PERSON] , оскільки в документах, що підтверджують право власності померлого, на вищевказане нерухоме майно, є невідповідність в адресі. Вважає, що наявні правові підстави для визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та Ѕ частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, у судовому порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справа призначена до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове з повідомленням учасників та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України; витребувано у П`ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи №225/2013, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.47-48). Від представника третьої особи Головного територіальногоуправління юстиції в м. Києві І.І. Вознюк 21 березня 2019 року до суду надійшли пояснення, в яких просить розглянути справу за відсутності представника, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.53-57). 22 березня 2019 року від представника відповідача Київської міської ради М. Ільчик до суду надійшов відзив, в якому вважає правомірним звернення позивача до суду із позовом з вимогами про визнання права на спадщину, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення, слухати справу без участі представника відповідача (а.с. 59-61). Разом із тим, доказів направлення сторонам вказаної заяви по суті позовних вимог стороною відповідача не надано (а.с. 64). 28 березня 2019 року від представника відповідача Київської міської ради О.Котової до суду надійшов відзив, в якому просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника відповідача (а.с. 74-79). На виконання ухвали суду від 27.02.2019 від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копію матеріалів спадкової справи №225/2013, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 87-127). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали відповідні заяви, у яких просили слухати справу у їх відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідача та третьої особи. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] , виданим Дніпровським бюро ЗАГС 18 вересня 1973 року, батьком позивача є [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження за фактом народження позивача зроблено запис №2993 від 01 вересня 1973 року (а.с.36). 30 жовтня 1998 року [PERSON] , державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 22-5239, згідно із яким спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є в рівних частинах кожний: син - [PERSON] , батько позивача, та дочка - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , житловою площею 46,0 кв.м., який належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 19 травня 1987 року за реєстровим № 7н-7093, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 травня 1987 року під № 27323 (а.с. 37). 19 травня 2010 року батьку позивача [PERSON] міською радою, на підставі рішення Київської міської ради від 22.08.2007 № 272/2106, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , що зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09-7-02965, на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] , цільове призначення - експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 38). План земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, що у Дніпровському районі м. Києва за адресою: [ADDRESS] , експлікація внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень убачаються із технічного паспорту, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна станом на 09.01.2004р. (а.с. 43-46). [INFO] в місті Києві помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 жовтня 2012 року, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.35). За час свого життя [PERSON] заповіту не склав. 19 лютого 2013 року позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 88). Цього ж дня державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Н.А. було заведено спадкову справу №225/2012, яку було зареєстровано в реєстрі за №10-366 (а.с.87-127). Цього ж дня матір позивача [PERSON] звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій відмовилась від прийняття спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] (а.с. 89). 23 жовтня 2018 року позивачем подано до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначив про те, що прийняв спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та яке складається з: - 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; - Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] ; - Ѕ частини земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] , яке він прийняв і просить видати свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 98 зворотній бік, 99). 23 жовтня 2018 року позивачотримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, відповідно до якого успадкував 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 109). Постановою [PERSON] , державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 23.10.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , та на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану по [ADDRESS] , цільове призначення - експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований зазначений вище будинок, після смерті його батька [PERSON] , оскільки в документах, що підтверджують право власності померлого, на вищевказане нерухоме майно, є невідповідність в адресі (а.с. 126 зворотній бік, 127). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ч.ч. 3, 4 ст 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки [PERSON] є його батьком, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України та згідно із п.10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача [PERSON] після смерті його батька [PERSON] перейшли права на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , та на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану по [ADDRESS] , які він не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з невідповідністю адреси житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, що позбавляє позивача можливості набуття права власності на вказані об`єкти нерухомості у позасудовому порядку. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved