overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка також є законним представником неповнолітніх [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №18 по вул. Перша Наскрізна в м. Миколаєві. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивачів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником житлового будинку №18 по вул. Перша Наскрізна в м. Миколаєві, на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року та зареєстрований за вказаною адресою. Крім того, у вищевказаному житловому будинку з 17.05.2005 року зареєстрована відповідач [PERSON] разом, на той час, неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], а в подальшому за вказаною адресою також були зареєстровані неповнолітні діти [PERSON] [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] Проте, відповідачі жодного дня у вказаному житловому будинку не проживали та не з'являлися за місцем своєї реєстрації, їхні особисті речі у будинку відсутні, кореспонденція не надходить, комунальні послуги та інші види платежів не сплачують та місце їхнього перебування не відомо, однак, в добровільному порядку не знімаються з реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 04.03.2016 року комітету самоорганізації населення робітників селища Ялти виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Оскільки відповідачі в спірному жилому приміщенні не проживають більше 6 місяців без поважних причин, суд приходить до переконання, що [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON] і [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку №18 по вул. Перша Наскрізна в м. Миколаєві. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу (в рахунок грошового боргу) житлового будинку [ADDRESS], а також визнати за собою право власності на цей будинок. У судовому засіданні представник позивача адвокат Семенченко Н.В. підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав заяву про визнання позову, таку ж заяву надала і його дружина. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 01.07.2012 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 14000 гривень, зі строком повернення до 01.10.2012 року. Крім того, у вересні того ж року відповідач додатково позичив у позивача додаткові грошові кошти у розмірі 1000 гривень. В обумовлений строк відповідач повернути позику готівковими грошима явно для себе не міг, але при цьому йому на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS]. 17.09.2012 року між сторонами була укладена угода, згідно якої в рахунок боргу позивач купляє у відповідача зазначений житловий будинок. З приводу продажу будинку сторони склали письмовий договір, позивач передав відповідачці документи на будинок та ключі від нього, але у подальшому від нотаріального оформлення договору відповідач ухилився, мотивуючи це нестачею грошових коштів для оформлення угоди. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу (в рахунок грошового боргу) житлового будинку [ADDRESS], а також визнати за собою право власності на цей будинок. У судовому засіданні представник позивача адвокат Семенченко Н.В. підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте надав заяву про визнання позову, таку ж заяву надала і його дружина. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 10.06.2013 року відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 15000 гривень, зі строком повернення до 25.08.2013 року. В обумовлений строк відповідачка повернути позику готівковими грошима не змогла, у зв'язку з чим запропонувала позивачу придбати в рахунок боргу житловий будинок [ADDRESS], що їй належав, з доплатою у 6000 гривень, на що той погодився. 25.08.2013 року між сторонами була укладена угода, згідно якої в рахунок боргу позивач купляє у відповідачки зазначений житловий будинок, з доплатою у 6000 гривень. З приводу продажу будинку сторони склали письмовий договір, відповідачка передала позивачу документи на будинок та ключі від нього, позивач вселився у цей будинок, але у подальшому від нотаріального оформлення договору відповідачка ухилилася, мотивуючи це нестачею грошових коштів для оформлення угоди. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]., який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу (в рахунок грошового боргу) житлового будинку [ADDRESS] а також визнати за собою право власності на цей будинок. У судовому засіданні представник позивача адвокат Семенченко Н.В. підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте надала заяву про визнання позову. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 01.07.2012 року відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 гривень, строком на 12 місяців. В обумовлений строк відповідачка повернути позику готівковими грошима не змогла, у зв'язку з чим запропонувала позивачу придбати в рахунок боргу житловий будинок [ADDRESS] що їй належав, з доплатою у 5000 гривень, на що той погодився. 02.07.2013 року між сторонами була укладена угода, згідно якої в рахунок боргу у 5000 гривень позивач купляє у відповідачки зазначений житловий будинок, з доплатою у 5000 гривень. З приводу продажу будинку сторони склали письмовий договір, відповідачка передала позивачу документи на будинок та ключі від нього, позивач вселився у цей будинок, але у подальшому від нотаріального оформлення договору відповідачка ухилилася, мотивуючи це нестачею грошових коштів для оформлення угоди. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], та земельної ділянки біля цього будинку, а також визнати за собою право власності на ці будинок та земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, у листопаді 2014 року відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 10000 гривень, зі строком повернення до 01.03.2015 року. Оскільки в обумовлений строк відповідачка повернути позику готівковими грошима явно не могла, вона у лютому запропонувала позивачу в рахунок боргу придбати належні їй житловий будинок в с.Вільнянка та земельну ділянку, на що той погодився. 08.02.2015 року між сторонами була укладена угода, згідно якої позивач купляє у відповідачки зазначені житловий будинок та земельну ділянку за 20000 гривень. З приводу продажу будинку та земельної ділянки сторони склали письмовий договір, відповідачка передала позивачу документи на майно, але у подальшому від нотаріального оформлення договору відповідачка ухилилася, мотивуючи це нестачею грошових коштів для оформлення угоди. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який уточнив під час судового розгляду, і згідно якого вимагає визнати за собою право власності на автомобіль марки ГАЗ 3110 ЗНГ, 1999 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . свої вимоги мотивує тим, що у 2016 році придбав цей автомобіль у відповідача за 10000 гривень, з того часу відкрито володіє та користується ним, але відповідач від оформлення угоди у встановленому законом порядку ухиляється. Під час судового розгляду позивач підтримав свої заявлені вимоги, пояснив, що повністю розрахувався з відповідачем за автомобіль, володіє та користується ним тривалий час, проте відповідач від оформлення угоди відмовлявся, крім того, на даний час втрачені оригінали документів на автомобіль. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, і не подав відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, з доказів, поданих позивачем, вбачається, що він з 2011 року постійно володіє та користується автомобілем марки ГАЗ 3110 ЗНГ, 1999 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , власником якого зареєстрований відповідач [PERSON] ; у 2016 році він придбав цей автомобіль у відповідача, сплативши грошову суму у розмірі 10000 гривень, проте продавець від належного оформлення договору ухилився. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], якому просить: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 3 червня 2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 3 червня 2006 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. 17 червня 2006 року у них народилася донька [PERSON]. З кінця 2014 року разом з відповідачкою не проживають, спільного господарства не ведуть. З січня 2015 року сплачує аліменти на утримання дитини. Будь якого спору між ними немає. На даний час, він, позивач, бажає укласти інший шлюб. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву, згідно якої просить позов задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання заяви не надала, у зв'язку з чим, на підставі ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с.4), свідоцтво про народження (а.с.5). Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення кредитного договору недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 липня 2008 року він уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «Приватбанк», заставний договір № К3R4AE00000018. Відповідно до умов п. 2.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі. Пунктом 17.1.1 встановлено загальний розмір кредиту на суму 17 029 доларів США, терміном по 24 липня 2013 року включно. Згідно п. 14.3 кредитного договору за порушення позичальником зобов`язань щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Кредитний договір № К3R4AE00000018 від 24 липня 2008 року є договором споживчого кредитування, який регулюється спеціальним законодавством, яке є обов`язковим при визначенні умов кредитного договором, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач посилався на те, що розмір відсотків за користування кредитом складає 17,04 процентів на рік. Штрафні санкції передбачені п. 14.3 Кредитного договору складають 0,15 процентів від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, що становить 54,75 проценти річних. Однак максимальний розмір штрафних санкцій, що передбачений законодавством, яке регулює кредитні відносини, не може перевищувати 50 % вартості продукції, що в даному випадку становить 8,52 проценти. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 15.11.2018 року № 10781 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 12 034,87 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 15.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором на користь кредитора АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у загальній сумі 12 034,87 грн. Однак, позивач вважає дії відповідача протиправними, а надані документи не давали нотаріусу можливість встановити безспірність заборгованості позивача. 04 липня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав позовної заяви та додаткових письмових пояснень до позову, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини поважності неявки до суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права власності на отриманий майновий пай члена КСП будівлі телятника та сіносховища. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.18). Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.17). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] є власником майнового паю ВАТ «ім. Енгельса» с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області , що підтверджується накладною ВАТ «ім.Енгельса» та актом №2 від 30 червня 2005 року (а.с.4). Належний майновий пай складається з будівлі телятника площею 561.60 кв.м. та сіносховища площею 847.8 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська область, Миколаївський район, Андрієво-Іванівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №1, що позначені літерами «А» - телятник, «Б» - сіносховище (а.с.5). Згідно з ч.2,3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. У відповідності до ч.2.4 ст. 23 Закону України «Про власність» у майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника у майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу. Документи на будівлю телятника та сіносховища ВАТ «ім..Енгельса» не виготовлялись. [PERSON] прийняв рішення провести реєстрацію права власності на зазначену будівлю, але в реєстраційній службі його заяву не прийняли так як в нього відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином суд вважає, що позов [PERSON] до Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права власності на отриманий майновий пай члена КСП будівлі телятника та сіносховища підлягає задоволенню в повному обємі. На підставі наведеного та

Outcome: approved