Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 24.07.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в якій зазначає, що на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.03.2013 року у справі за позовом [PERSON] до нього - [PERSON] про стягнення аліментів та постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2013 року, на позивача покладено обовязок сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Вважає, що визначений зазначеним рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст.192 Сімейного Кодексу України з підстав того, що матеріальний та сімейний стан змінився у звязку з тим, що я 15.04.2014 р. вдруге зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 139091. Від другого шлюбу 17.11.2014 року у мають сина [PERSON], який також потребує догляду та утримання. Дружина позивача - [PERSON] на даний момент знаходиться у декретній відпустці та не має доходів та заробітку і також перебуває на його утриманні. З посиланням за законодавство, просить суд: зменшити розмір аліментів, сплачуваних ним на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.03.2013 року у справі за позовом [PERSON] до мене, [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини доходу заробітку на 1/9 частину доходу заробітку. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, зясувавши усі обставини на які посилається сторона позивача як на підставу своїх вимог, а сторона відповідача як на підставу своїх заперечень (а.с.26-40), оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків: Згідно частин 1 та 2 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ч.2 ст.51 Конститу\-ції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Однак, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Так в судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на підставі виконавчого листа за рішенням суду, державним виконавцем державної виконавчої служби Енергодарського управління юстиції 03.04.2013 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] (відповідача по справі) аліментів на утримання неповнолітньої спільної доньки позивача та відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с.8), між позивачем та відповідачем шлюб розірвано. Спільна дитина позивача та відповідача проживає з позивачем; Позивач та третя особа перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження посилання позивача на те, що в нього змінився сімейний стан та матеріальний у звязку з народженням дитини, яка, як і дитина позивача та відповідача, також має право на матеріальну допомогу зі сторони батька. Крім того в судовому засіданні встановлено наявність у позивача захворювання (а.с.24, 25). Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз'яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб'єктами сімейних правовідносин». В судовому засіданні стороною відповідача не доведено суду, того, що зменшення розміру аліментів на дитину суттєво погіршить матеріальне становище дитини. А отже, суд вважає, що визначений за судовим рішенням розмір аліментів, підлягає зменшенню, у звязку з наявними для цього підставами. Однак позивач просить про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/9 частини його доходу, з чим суд не погоджується з наступного: Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», зазначено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Враховуючи, що стороною позивача не доведено суду доказів того, частка розміру доходу позивача, яку просить визначити для стягнення з нього на користь відповідача на тримання спільної дитини в розмірі 1/9 частини буде достатньою для забезпечення потреб дитини та не буде меншою за розмір встановлений ч.2 ст.182 СК України, суд вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/4 до 1/5 доходу позивача, а отже вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому, розмір аліментів, підлягає з зменшенню з дати набрання законної сили даним судовим рішенням.

Outcome: partial