Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених ним як аванс в рахунок придбання житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у червні 2008 року сторони досягли домовленості стосовно укладання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], яке на той час на праві спільної сумісної власності належало [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З метою оформлення правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, 25.06.2008 року позивач передав відповідачу, який діяв за довіреністю, 4 000 доларів США. За домовленістю сторін дані кошти вважалися переданими як аванс в рахунок покупки будинку. Після неодноразових звернень до відповідача з приводу підготовки документів для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, [PERSON] надав позивачу копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2010 року. 12.08.2011 року позивач на прохання відповідача іще передав йому 8 000 доларів США в рахунок оплати за житловий будинок, про що було складено відповідну розписку. Таким чином, сплачена відповідачу загальна сума авансу складає 12 000 доларів. Оскільки основний договір купівлі-продажу тривалий час не було укладено з вини відповідача та згодом позивач втратив інтерес до домоволодіння, яке повинно бути предметом договору, тому просив суд стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти, передані ним як аванс в рахунок придбання домоволодіння, в сумі 182 280,00 гривень, що на день розгляду справи в еквіваленті складає 12 000 доларів США. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, заперечуючи отримання ним 12 000 доларів США, оскільки розписка від 12.08.2011 року не відповідає дійсним обставинам справи, бо вона в дійсності була написана значно раніше, а дата її складання позивачем згодом внесена самостійно. Окрім цього, передана в рахунок авансу сума 12000,00 доларів, що в ній зазначена, включає також суму 4 000 доларів США, що вказані в розписці від 25.06.2008 року. Таким чином, загальна сума, яка була взята ним у [PERSON] в рахунок авансу за продаж домоволодіння [ADDRESS], складає усього 8 000,00 доларів США, тому в цій частині позовні вимоги він визнав. Крім цього, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення плати за користування житловим будинком, оскільки з березня 2008 року по листопад 2013 року відповідач разом з сім'єю проживав у даному домоволодінні та користувався ним, а недоліки в житловому будинку, про які йдеться мова в первинному позові, створені самим же [PERSON]. Користуючись тривалий час житловим будинком та господарськими будівлями, відповідач за зустрічним позовом розпоряджався майном, яке там знаходилося, на свій розсуд. Дійсно, у березні 2008 року сторони дійшли згоди щодо укладання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], яке на той час на праві сумісної належало [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення АНД райсуду від 03.08.2008 року, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Під час підготовки документів виникли труднощі з реєстрацією права власності, оскільки [INFO] померла співвласниця домоволодіння - мати [PERSON] - [PERSON], у зв'язку з чим свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом позивач отримав лише 23.05.2012 року. Після звернення позивача за зустрічним позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] стосовно укладання та нотаріального посвідчення договору, останній відмовився від придбання даного домоволодіння через втрату ним інтересу, посилаючись на значні недоліки в житловому будинку, та в листопаді 2013 року виселився з нього. Таким чином, [PERSON] разом з сім'єю прожив у домоволодінні [ADDRESS] протягом 68 місяців. Незважаючи на те, що письмовий договір оренди між сторонами не укладався, однак після домовленості у березні 2008 року про укладання у майбутньому договору купівлі-продажу та передачі відповідачем авансу, між ними була домовленість про оренду [PERSON] вказаного домоволодіння до часу нотаріального посвідчення договору та негайне заселення, на що [PERSON], зі згоди співвласників та діючи в їх інтересах, погодився. Таким чином, з березня 2008 року між сторонами фактично виникли правовідносини, характерні для сторін за договором найму. Загальна сума орендної плати за цей період, проведена позивачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №№1253 від 29.12.2009 року «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», за період з березня 2008 року по листопад 2013 року, протягом 68 місяців, становить 49 628 гривень 24 копійки, яку [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у первісному позові, у зустрічному позові просили відмовити у повному обсязі, оскільки договір оренди між сторонами не укладався. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] основний позов визнали частково, просили задовольнити зустрічний позов та надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає обидва позови такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що у березні 2008 року [PERSON] до [PERSON] досягли домовленості стосовно укладання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], яке на той час на праві спільної сумісної належало [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2008 року (а.с.60). З цього часу [PERSON] разом з сім'єю заселився в дане домоволодіння та став у ньому проживати. З метою оформлення правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння для укладання договору купівлі-продажу 25.06.2008 року [PERSON] передав [PERSON], який діяв за довіреністю від співвласників домоволодіння, 4 000 доларів США, про що було складено розписку (а.с. 169). За домовленістю сторін дані кошти вважалися переданими як аванс в рахунок покупки будинку. Вищевказані обставини визнанні сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. 12.08.2011 року [PERSON] на прохання [PERSON] іще передав йому 8 000 доларів США в рахунок оплати за житловий будинок, що підтверджується розпискою (а.с.170). Таким чином загальна сума, сплачена [PERSON] відповідачу складає 12 000 доларів. Посилання [PERSON] на те, що розписка від 12.08.2011 року не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки була написана значно раніше, а передана в рахунок авансу сума 12000,00 доларів, яка в ній зазначена, включає також і суму 4 000 доларів США, що вказані в розписці від 25.06.2008 року, не підтверджені належним та допустимими доказами. Як передбачено ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному засвідченню та державній реєстрації. Оскільки між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку належним чином в установленому законом порядку не укладався, а відповідач [PERSON] отриманий від [PERSON] аванс до теперішнього часу не повернув, тому суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс у сумі 182 280 гривень 00 копійок, що на день розгляду справи в еквіваленті становить 12 000 доларів США, та 1822 гривні 80 копійок судових витрат, а всього 184 102 гривні 80 копійок. Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення з [PERSON] плати за користування домоволодінням за час його проживання протягом 68 місяців з березня 2008 року по листопад 2013 року, суд вважає зазначити, що договору на безоплатне проживання відповідача в даному домоволодінні між сторонами не укладалося, а домовленість на укладання договору купівлі-продажу домоволодіння у майбутньому не дає право безоплатного проживання покупців у даному домоволодінні. Співвласники домоволодіння [PERSON] та [PERSON] надали власноручно написані доручення-розписки, в яких доручали [PERSON] здати в оренду належне їм на праві спільної власності домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 58, 59). Після смерті співвласника [PERSON], померлої [INFO], єдиним спадкоємцем є її син - позивач за зустрічним позовом [PERSON]. Таким чином, підстави, які б перешкоджали позивачу передати для проживання відповідачу домоволодіння №52, відсутні. Незважаючи на посилання [PERSON] стосовно відсутності укладеного між сторонами договору оренди у письмовому вигляді, суд виходить з того, що між сторонами існували фактичні правовідносини, які випливають з даного договору, що в свою чергу тягне обов'язок особи, яка заселилася та без належних правових підстав проживає в даному домоволодінні, сплатити кошти за проживання. В силу ч.1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №№1253 від 29.12.2009 року «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», за період з березня 2008 року по листопад 2013 року, протягом 68 місяців, сума за проживання в домоволодіння [ADDRESS] становить 49 628 гривень 24 копійки, яку суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], та 496 гривень 28 копійок судових витрат, а всього 50 124 гривні 52 копійки. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновків суду, хоча й містять суперечливі показання стосовно місця, дати та обставин написання розписок, домовленостей та передачі коштів в рахунок авансу за придбання спірного домоволодіння.

Outcome: approved