Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 20 серпня 2004 року. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З початку лютого 2016 року сторони фактично проживають окремо, та спільне господарство між ними не ведеться. Позивач з відповідачем не розуміють один одного, їхнє сімейне життя не склалося внаслідок повної протилежності характерів, різного погляду на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. Дитина мешкає разом з відповідачем, спору щодо подальшого місця проживання дитини немає. Позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач визнала позов повністю, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2004 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 174 (а.с. 10). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.11). Жодна із сторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач в письмовій заяві вказала про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «Петрачкова», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, позивач в заяві попросив судові витрати покласти на нього, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved