Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,383 га, розташовану на території Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, він та відповідачка є спадкоємцями померлого [PERSON], та своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини; просить у судовому порядку визнати право власності на одну із земельних ділянок. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити, пояснив по його суті, що згідно заповіту померлого [PERSON] від 12.01.2011 року, йому була заповідана земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2,383 га, розташована на території Люцернянської сільської Ради; згідно ж іншого заповіту від 05.06.2012 року, [PERSON] заповів все своє майно відповідачці [PERSON], а також [PERSON]. та [PERSON] у рівних частках. Позивач тлумачить ці заповіти таким чином, що до нього має перейти земельна ділянка, а все інше майно - іншим спадкоємцям, зазначеним у заповіті від 05.06.2012 року. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявила про визнання позову, пояснила, що також тлумачить заповіт померлого таким чином, як про це зазначив позивач, у зв'язку з чим не заперечує проти визнання за ним права власності на земельну ділянку. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, [INFO] року помер [PERSON]; після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,383 га, розташована на території Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За змістом заповіту [PERSON] від 12.01.2011 року, зазначена земельна ділянка була заповідана позивачу [PERSON] Згідно іншого заповіту від 05.06.2012 року, [PERSON] заповів все своє майно відповідачці [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] своєчасно подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали заяву про відмову від спадщини. Виходячи зі змісту ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору - судом. Обставини справи свідчать, що сторони у справі як спадкоємці дійшли згоди щодо тлумачення заповітів спадкодавця, а саме - розтлумачили їх таким чином, що спірна земельна ділянка має перейти у власність позивача, а інше майно - у власність відповідачки. Разом з цим, через нечіткість заповітів оформити спадкові права у нотаріальному порядку є неможливим. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved