Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої шкоди його майну у розмірі 63 528 грн, а також стягнути судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з 1984 по 2007 рік позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.У 1996 році ними було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що з 2004 року шлюбні відносини між подружжям було фактично припинено і з того часу до 01 березня 2018 року він проживав у вказаному будинку і продовжує його утримувати, здійснюючи за власні кошти поточний ремонт споруди, сплачує комунальні платежі тощо. 17.03.2014 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова визнано за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині будинку по [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.07.2014 року вказане рішення залишено без змін. У період з 2010 року по 2013 позивачем за власні кошти було здійснено капітальну реконструкцію будинку, зокрема було обладнано вхід на подвір`я металевими автоматичними воротами, що належать йому на праві приватної власності. 17.01.2018 року приблизно о 16-00 год за вказаною адресою прибула колишня дружина з трьома невстановленими особами та намагалась проникнути у домоволодіння. Прибувши за вказаною адресою, позивач побачив біля воріт вказаних осіб та автомобіль патрульної поліції. Працівники повідомили, що [PERSON] звернулась до суду із заявою про перешкоджання у доступі до будинку. Після відбуття патрульних, відповідач повідомила, що прибула до будинку з метою проживання зі своїм чоловіком - [PERSON] та заявила, що у разі якщо їй не дадуть доступ до будинку, вона проникне туди у примусовому порядку. Після чого взявши у невстановленої особи металеві щипці почала пошкоджувати ворота й ламати замок, наносити удари ногами та металевими щипцями, що призвело до пошкодження воріт з урахуванням її наступного прибуття за вказаною адресою та спроби зламати замок, що підтверджується показаннями свідків та відеозаписом. Вважає, що своїми протиправними діями [PERSON] завдала належному позивачеві майну матеріальну шкоду у розмірі 63 528 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 26.01.2018 року Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.02.2021 року від представника відповідача - адвоката Міліруд Євгена Олександровича, що діє на підставі ордеру серії ХВ №000063 від 03.09.2019 року, якою він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням суду нерухоме майно за вищевказаною адресою було поділено між [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, то металеві ворота, які встановлені на території земельної ділянки теж вважаються спільним майном колишнього подужжя, також вказує, що дії [PERSON] , які вона застосовувала при спробі проникнення до домоволодіння, яке належить їй на прав власності, є самозахистом особи свого порушеного права, і в даному випадку [PERSON] тим, що не пропускав відповідача добровільно на територію будинку умисно створив умови, в яких остання була змушена спробувати відчини замок воріт домоволодіння (а не зламати) його, щоб захистити свої цивільні права. Також посилається на те, що позивачем не доведено розмір завданих збитків, оскільки не надано доказів, що на воротах домоволодіння було встановлено саме ті ворота, документи на придбання яких надав позивач і те, що у позивача відсутні докази того, що ним було здійснено ремонт воротіт, розмір збитків не може бути встановлено на підставі рахунку, оскільки цей доказ є неналежним, оскільки вартість нових деталей та ремонтних робіт перевищує суму, за яку ці ворота були придбані. 05.03.2021 року за Вх.№11648 надійшла відповідь відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що посилання відповідача на судову практику між сторонами стосовну поділу майна подружжя та усунення перешкод у праві користування не стосується предмету спору, посилання на те, що вказані ворота є спільним майном подружжя є безпідставними, оскільки на момент придбання сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначає, що оспорювання з боку позивача права власності відповідача на спірне домоволодіння, характер його позиції стосовно самоусунення відповідача від утримання домоволодіння жодним чином не надавало відповідачеві права на вчинення протиправних дій та не обумовлювало у неї можливості завдання шкоди майну, яке належить позивачу на праві власності Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 05.05.2021 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, викладені у позовній заяві, вказавши, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що факт заподіяння шкоди [PERSON] підтверджується відеозаписом, показаннями свідків, а також працівниками поліції, що прибули на виклик,а факт того, що ворота взагалі були замінені - кошторисом. Позивач, підтримуючи позицію свого представника, також додатково пояснив, що відповідач у перший день обставин, викладених у позовній заяві, була не одна, а з невстановленими особами та у неадекватному стані. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, пояснюючи, що [PERSON] намагалась неодноразово потрапити у спірний будинок, питання встановлення воріт не погоджувалось з відповідачем, позивач надалі продовжує займати будинок, і до моменту вселення [PERSON] у вказане житло після усунення перешкод у користуванні належною їй власністю, позивач повністю займався утриманням будинку. Зазначив, що доказів пошкодження воріт [PERSON] не надано, як і самого факту пошкоджень, зокрема відповідача не було притягнуто до відповідальності по приїду працівників поліції, і були присутні декілька інших невстановлених осіб. При цьому представник відповідача ставить під сумнів вартість ремонту, заявленого позивачем.Вважає, що ворота є спільною сумісною власністю подружжя, навіть якшо робили покращення. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що з позивачем у справі вона перебуває у дружніх стосунках з 2008 року. Позивач їй зателефонував, що [PERSON] приїхала до будинку. Вона бачила, що відповідач бігала навколо дому і була не сама, а з приятилем на ім`я [PERSON] . Потім вона дістала з рюкзака молоток і почала бити ним по воротах, примовляючи, що це її власність і вона потім все відновить. Заперечень щодо того, що відповідач потрапила у будинок, ні від кого не надходило. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.03.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя ,а саме житлового будинку [ADDRESS] задоволено; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] як належну частку в спільному майні подружжя, набутого в шлюбі; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] як належну частку в спільному майні подружжя, набутого в шлюбі . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.07.2014 року вказане рішення залишено без змін. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 47 кв.м на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.03.2014 року на праві спільної часткової власності належить [PERSON] . Предметом договору купівлі-продажу товару №167/09 від 07.09.2009 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] є секційні гаражні ворота HORMANN з приводом HORMANN, вартістю 2470 Євро. Матеріали справи містять копію квитанції до прибуткового касового ордеру без № від 07.09.2009 року про передплату за договором від 07.09.2009 року сумою 14, 250 грн. Згідно з висновком ДОП ПП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ст лейтенанта поліції П.В. Сізова 17.01.2018 року в ЧЧ Шевченківського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшла заява від гр. [PERSON] [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , в якому повідомляє, що 17.01.2018 року близько 17.00 години за місцем мешкання у заявника виник конфлікт з його колишньою дружиною [PERSON] , в ході якого [PERSON] пошкодила ворота та завдала матеріальної шкоди. Під час розгляду матеріалу було опитано [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що 17.01.2018 року близько 15 год 00 хв остання намагалась потрапити у свій дім за адресою: [ADDRESS] , який належить навпіл гр. [PERSON] та її колишньому чоловіку [PERSON] , також гр. [PERSON] , зазначила, що варість замка, остання відшкодує або встановить новий замок та надасть ключі гр. [PERSON] . Згідно з висновком начальника Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області Д.В.Плотнікова 20.01.2018 року до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшло звернення гр. [PERSON] , 1977 року народження, мешкає за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду матеріалу зі слів гр. [PERSON] було встановлено, що 20.01.2018 року за вищевказаною адресою прийшла колишня дружина чоловіка заявниці [PERSON] , якій належить 1/2 частина домоволодіння по [ADDRESS] , де не мешкає фактично 14 років. У зв`язку з чим виникають конфлікти між вищевказаними громадянами.20.01.2018 року знаходячись за вищевказаною адресою гр. [PERSON] спровокувала конфлікт із заявницею та пошкодила металеві ворота з калиткою у двір. Опитаний за даним фактом гр. [PERSON] , 1960 року народження, пояснив, що знаходячись у шлюбі придбав разом з [PERSON] вищевказане домоволодіння на двох. Після розлучення з дружиною [PERSON] з 2007 року остання фактично не мешкає за вищевказаною адресою. На даний час ідуть судові процеси щодо усунення перешкод у користуванні [PERSON] своєю часткою будинку, а також йдуть переговори між вищевказаними громадянами щодо продажі будинку або його частини. Крім того, громадянин [PERSON] пояснив, що у зв`язку з постійними сварками з колишньою дружиною, а також неможливістю виділення її частки домоволодіння в натурі згідно висновків експертів «Бокаріуса». За результатами розгляду матеріалу факту порушення громадського порядку, тиші та спокою громадян у грубій формі не встановлено. Також матеріали справи містять рахунок-фактуру №А-00000016 від 26.01.2018 на 63 528 та рахунок на оплату № Ст 000000045 від 26.01.2018 року, а також рахунки про оплату від 16.07.2020 року на 46858, 34 грн.та 8 808,33 грн. Судом досліджено матеріали відеозапису, який було долучено стороною позивача до матеріалів справи. З досліджених фрагментів відеозапису вбачається, що зйомка відбувалась у темний та світлий період доби. Матеріали відеозапису у світлий період доби містять фіксацію спілкування жінки, схожої на відповідача у справі, з чоловіком, що переконує її не проникати на територію житлового будинку до завершення судового процесу про примусове вселення / усунення перешкод у користуванні власністю. Жінка стверджує, що їй належить 1/2 частина будинку, в який вона намагається проникнути, пояснює, що їй немає де жити, бажає жити саме на вказаній території, говорить « Дайте мені ключ і я нічого не буду робити». У розмові фігурує «грошове питання». З розмови жінки з чоловіком, якого вона визначає як адвоката, вбачається, що «поліцейські підтверджують, що я маю право проникнути у житлове приміщення». Вживає заходів щодо проникнення з використанням предмета, зовні схожого на молоток, після чого невстановлена особа чоловічої статі із застосуванням фізичної сили зупиняє цей процес. Жінка самостійно викликає поліцію. В наступному дослідженому фрагменті відеозапису відбувається спілкування жінки з працівниками поліції, які пояснюють, що вона має право проникнути на територію житлового будинку, однак допомогти їй у цьому не можуть та пропонують звернутись у суд. Фрагмент №3 містить підтвердження спроби проникнення жінки на територію житлового приміщення з використанням демонтуючих засобів. Наступні фрагменти також підтверджують спроби проникнення жінки на територію житлового будинку у присутності чоловіка, якого вона називає [PERSON] , спілкуючись з яким вона скаржиться, що її не пропускають на територію належної їй частини будинку і обговорюється питання виклику МЧС (ДСНС) для усунення перешкод у проникненні на територію шляхом відкриття воріт. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у сукупності та взаємозв`язку на предмет їх належності, допустимості, достовірності окремо та на предмет достатності загалом, прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК). Враховуючи те, що міст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам Закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Враховуючи, що відповідачу у справі - [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова належить право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , а відтак їй належні усі правомочності, що складають зміст права власності, яке відповідно до усталеної практики становлять володіння, користування і розпорядження належним власнику майном, суд не вбачає, що у діях [PERSON] є необхідний елемент деліктної відповідальності у розумінні статті 1166,1167 ЦК України, а саме протиправність дій заподіювача шкоди, оскільки з досліджених судом доказів вбачається тільки намагання відповідача у справі реалізувати своє право власності у повному обсязі, у тому числі шляхом отримання доступу до належного їй майна, в чому їй чинилась перешкода. Приймаючи рішення cуд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, щодо рішень судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Суд розглянувши справу в межах заявлених заявником вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed