Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд до ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги мотивує наступним. Позивач [PERSON] працював на посаді директора ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» з 17.04.2019 року по 20.09.2019 року . 20.09.2019 року звільнений з роботи за ст..38 КЗпП України, згідно наказу Міненерговугілля від 19.09.2019року № 96/к та наказу ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» від 19.09.2019року № 81-к. Остаточний розрахунок при звільнені був проведений лише 27.12.2019року у сумі 13 234,95грн. , що підтверджується випискою з банку. В зв`язку із цим просить суд стягнути з ДП «Шахта №1 Нововолинська» в користь [PERSON] 45503,05 грн. (сорок п`ять тисяч п`ятсот три грн. 05 коп.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням утримання податку з доходу та інших обов`язкових платежів. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув , однак подав заяву про слухання справи у його відсутності , просить позов задоволити. Представник відповідача ДП «Шахта №1 Нововолинська» Рудець В.І. в судове засідання не прибув , однак подав заяву про слухання справи у його відсутності , просить в позові відмовити. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав : При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день її звільнення. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд.IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розді.IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц. Так, середньоденна заробітна плата позивача складає 679,15грн., що визнається відповідачем та про що ним надано відповідну довідку. Період затримки розрахунку з дня звільнення 29.10.2019р. складає 67 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 679,15грн. х 67 = 45503,05грн. За таких підстав, позов знайшов своє обґрунтування, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму середнього заробітку. Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача оплачений судовий збір.

Outcome: approved