Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання заповіту недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник просили суд визнати недійсним заповіт [PERSON] складений на користь [PERSON], посвідчений 25 вересня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] на підставі того, що заповіт не складено на матеріальному носії (папері) та не підписаний заповідачем; визнати за [PERSON] право на спадщину на майно, що на день смерті належало [PERSON] відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України; виключити з реєстру заповіт [PERSON] складений на користь [PERSON], посвідчений 25 вересня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили суд у задоволенні позову відмовити, оскільки доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог безпідставні. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання заповіту недійсним необхідно відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] року у віці 70 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 24 лютого 2009 року виконкомом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №07. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді будинку та присадибної ділянки по вулиці Ювілейній у с. Степне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельні ділянки (паї) №944 та №947 на території Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 25 вересня 2007 року на випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт, згідно з яким усе належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповідала онучці [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт 25 вересня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №5450 та підписано заповідачем. Таким чином, доводи позивача та його представника про те, що заповіт не складено на матеріальному носії (папері) та не підписаний заповідачем, безпідставні та спростовуються матеріалами справи. На думку позивача та його представника заповіт [PERSON] складений на користь [PERSON], посвідчений 25 вересня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] є недійсним, оскільки на момент його складання [PERSON] не усвідомлювала значення своїй дій та не могла керувати ними. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст. 1234 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст. 1257 ЦК України). Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК України). Призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (ст. 145 ЦПК України). Неодноразово за клопотаннями позивача судом було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу та витребувані у медичних закладах всі амбулаторні картки на [PERSON], які разом з матеріалами справи направлялися до комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» для проведення експертизи, однак згідно висновку судово-медичної експертизи №37 від 03 жовтня 2013 року за наданими медичними документами не можливо вирішити питання про психічний стан [PERSON] на момент складання нею заповіту від 25 вересня 2007 року. Без висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи не можливо встановити факт, чи усвідомлювала [PERSON] залічення своїй дій при укладання оспорюваного заповіту. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.11 ЦК України). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання заповіту недійсним.

Outcome: dismissed