Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 22 серпня 2016 року померла його [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 30 січня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 10 березня 2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він отримав у спадщину 1 /2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 4610600000:01:027:0003, що розташована під номером 30 по вул. Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області. Крім того, 10 березня 2017 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на два житлові будинки №30 та №30 А, що знаходяться по вул. Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, який б підтверджував належність майна (права власності) померлому та рекомендувала вернутись до суду для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечив щодо задоволення позову. У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, суд встановив, що 22 серпня 2016 року померла мати позивача - [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області зроблено актовий запис №554 від 23.08.2016 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, з кадастровим номером 4610600000:01:027:0003, що розташована під номером 30 по вул. Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області; 1/2 частку житлових будинків №30 та №30 А з належними до них господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області. 30 січня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і відповідно 10 березня 2017 року він отримав свідоцтво про право на спадщину законом, згідно якого він отримав у спадщину 1 /2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 4610600000:01:027:0003, що розташована під номером 30 по вул.Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області. З оглянутої постанови приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] від 10.03.2017 року за №99/02-14 вбачається, що остання відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на два житлові будинки №30 та №30 А, що знаходяться по вул. Грабовського в м. Дрогобичі Львівської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, який б підтверджував належність майна (права власності) померлому. Матеріалами справи встановлено, що 19 листопада 2002 року на підставі Договору дарування Серії В А №861376 відповідач (батько позивача) та мати позивача - [PERSON] отримали в дар житловий будинок №30 в відповідним господарськими будівлями по вул. Грабовського в м. Дрогобичі Львівськї області. За час життя останні здійснили реконструкцію житлового будинку шляхом добудови. Крім того, ними було здійснено реконструкцію сараю під житловий будинок, шляхом добудови та надбудови, який на даний час і отримав адресу №30А. Дані реконструкції з врахуванням всіх вимог законів, отримали дозвіл на реконструкцію, виготовили технічні паспорти на ці два будинки, виготовили Декларації про готовність до експлуатації цих обох будинків, і 23.03.2015 року навіть, зареєструвала ці Декларації Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівські області (тобто фактично здали в експлуатацію), проте не встигли, зареєструвати право власності на них в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщин входять усі права та обовязки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 66-69 Закону України «Про нотаріат», п. 4.15 [PERSON] 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженні наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводить нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належного цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 даної Постанови зазначено, що відповідачами у такі справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказане підтверджується п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за №24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначається, що якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК. Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у звязку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] належним чином не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок, не звернулася до відповідних органів для здійснення державної реєстрації права власності. З огляду на те, що покійна [PERSON] при житті належно не оформила право власності на спірний житловий будинок, позивач на підставі заповіту є спадкоємцем такої, який спадщину прийняв, та вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від нього причин у видачі такого було відмовлено, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved