Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд\~\~з\~\~позовом до [PERSON] \~про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування свої вимог зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок він придбав на електронних торгах проведених Рожищенським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Раніше вищевказаний будинок належав відповідачу [PERSON] , яка на даний час в ньому зареєстрована та продовжує займати вказане житло. Проживання відповідачки у будинку порушує його право власності на нерухоме майно, що позбавляє його можливості користуватися та розпоряджатися власністю на власний розсуд. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] не бажає в добровільному порядку виселятися з належного йому на праві власності будинку, просить суд усунути йому перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення з нього відповідачки без надання іншого житла. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, суду надана заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, суду надана заява в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмі докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва від 17.05.2019 року, серії ННЕ 935923, зареєстрованого в реєстрі за №702, виданого приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Павлюк Р.П., позивачу [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] . Даний будинок придбаний з електронних торгів з реалізації предмета іпотеки 11.05.2019 року. Зазначене нерухоме майно раніше належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Реєстраційною службою Рожищенського районного управління юстиції Волинської області 02.10.2015 року (а.с.4). 17.05.2019 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно у визначеному законом порядку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 166956295 (а.с.5). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Рожищенською міською радою від 05.06.2019 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.6). На сьогоднішній день відповідач з реєстраційного обліку у вказаному будинку не знялася, приміщення не звільнила. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 8 ч.1, ч.2 ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №LF0002. Відповідно до умов договору ТзОВ «ТЕХНО-ФІНАНС» надав відповідачу кредит в розмірі 120 000, 00 грн. на строк до 15 жовтня 2016 року (а.с.78-81). Того ж дня в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №LF0002-І, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу\~\~Киселюк О.В., за яким [PERSON] \~передала в іпотеку ТзОВ «ТЕХНО-ФІНАНС» належний їй на праві приватної власності житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.82-84). Таким чином судом встанолено, що житловий будинок в [ADDRESS] придбаний не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до вимог ч.1\~ст.40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що\~звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~ст.109 ЖК\~України,\~у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина 3\~ст.109 ЖК\~України\~регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~та ч.3\~ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2\~ст.109 ЖК\~України\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч.2\~ст.109 ЖК України\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2\~ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення\~ст.40 цього Закону, так і норма\~ст.109 ЖК\~України. Таким чином, згідно зі змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень ч.2\~ст.109 ЖК\~України\~постійне житло вказується в рішенні суду. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, які відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~повинні враховуватися судом. Враховуючи вищенаведене, оскільки житловий будинок, що був предметом договору іпотеки, придбано відповідачем не за рахунок отриманого кредиту, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо порушення прав позивача стосовно права володіння, користування та розпорядження своїм майном, то суд виходить з того, що позивач придбав вказаний будинок з існуючими обтяженнями, оскільки в ній була зареєстрована та проживала відповідач [PERSON] . Отже, реалізація права власника [PERSON] може бути обмежена необхідністю захисту конституційного права відповідача на житло, передбаченого ч.3\~ст.47 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Тобто рішення суду також має бути постановлене виключно на підставі закону, а не внутрішнього переконання щодо способів реалізації права власника. ТзОВ «ТЕХНО-ФІНАНС» при наданні згоди на реалізацію предмета іпотеки мав виконати вимоги ч.2\~ст.109 ЖК України, яка містила заборону виселення боржника за кредитним договором без надання іншого житлового приміщення. При підготовці до електронних торгів мали бути зазначені обтяження у вигляді реєстрації та проживання у ньому власника, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. З урахуванням вищенаведеного у задоволенні позову слід відмовити. На підставі\~ст.109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст.\~16,\~321,\~391 ЦК України,

Outcome: dismissed