Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Старосинявського районного суду із позовом до [PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], третя особа - секретар Мшанецької сільської ради [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 29 березня 2013 року, згідно якого його батько [PERSON] земельну частку пай та все інше своє майно заповів [PERSON] В обґрунтування вимог зазначає, що його батько, який помер [INFO], за життя хворів онкологічним захворюванням, перебував на лікуванні у онкологічному диспансері та у Старосинявській ЦРЛ, звідки його у важкому стані 29.03.2013 року було виписано додому і цього ж дня був посвідчений заповіт. Вважає, що у зв'язку з хворобою на час складання заповіту батько підписати заповіт не міг, як і не міг усвідомлювати значення своїх дій. Позивач просить визнати недійсним заповіт батька [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчено 29 березня 2013 року секретарем Мшанецької сільської ради на підставі ст.1257 ЦК України, так як волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі, а також посилається на порушення вимог ст.ст. 1248,1253 ЦК України при посвідченні заповіту. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позові, просили вимоги задовольнити. Законний представник [PERSON], яка діє в інтересах відповідача [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вони доглядали [PERSON], який проживав одиноко, з лікарні вони його забрали додому, під час складання заповіту він міг розмовляти та розумів, що говорив. Тому просять відмовити у задоволенні позову. Третя особа - секретар Мшанецької сільської ради [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вважає позовні вимоги безпідставними. Вказує, що прийшла до [PERSON] для складання та посвідчення заповіту після його повернення з лікарні, заповідач був хворий, не ходив, а лише лежав, однак був при свідомості, міг розмовляти та висловити свою волю. Після розмови із заповідачем вона у сільській раді виготовила текст заповіту за допомогою технічних засобів, а повернувшись додому [PERSON], останній прочитав текст заповіту та підписав його. З врахуванням викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є сином [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 10 серпня 1984 року Мшанецькою сільською радою Старосинявського району. Згідно заповіту, складеного 29 березня 2013 року [PERSON] та посвідченого секретарем виконавчого комітету Мшанецької сільської ради Старосинявського району [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №5, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким земельну частку (пай), майновий пай та все інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, і все що на день смерті буде йому належати, заповів своєму племіннику [PERSON]. [INFO] у с.Мшанець [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 14 серпня 2013 року відділом РАЦС Старосинявського районного управління юстиції, актовий запис № 4 від 06 квітня 2013 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 128-2013 до майна померлого [PERSON], 29 липня 2013 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним 29 березня 2013 року [PERSON], звернувся [PERSON], 15 серпня 2013 року із заявою при прийняття спадщини за законом вернувся позивач [PERSON] Померлий [PERSON] хворів онкогологічним захворюванням, з січня по квітень 2013 року перебував на «Д» обліку в онкологічному кабінеті Старосинявської ЦРЛ з діагнозом: злоякісне новоутворення передміхурової залози 4 ст. 4 кл. групи, метастази в лівий кульшовий суглоб з патологічним переломом, що підтверджується довідкою лікаря онколога Старосинявської ЦРЛ [PERSON] від 29.08.2013 року. Згідно з даною довідкою [PERSON] з 5.02.2013 року по 19.02.2013 року лікувався у Хмельницькому онкологічному диспансері, де отримав хіміотерапію та гормонарну терапію. З 20.02.2013 року по 29.03.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічнму відділенні Старосинявської ЦРЛ, де отримував симптоматичне лікування, стан хворого погіршувався у зв'язку з наростанням ракової інтоксикації, 29.03.2013 року родичі забрали хворого без свідомості додому. Факт перебування померлого [PERSON] на стаціонарному лікуванні у Старосинявській ЦРЛ з діагнозом: злоякісне новоутворення передміхурової залози 4 ст. 4 кл. групи, метастази в лівий кульшовий суглоб з патологічним переломом в період з 20.02.2013 року по 05.03.2013 року, з 05.03.2013 року по 15.03.2013 року, з 15.03.2013 року по 26.03.2013 року та з 26.03.2013 року по 29.03.2013 року підтверджується медичними картами стаціонарного хворого № 629, №774, №907 та №1056. Допитаний у судовому засіданні, як свідок, лікар-онколог [PERSON] показав, що [PERSON] після лікування у обласному онкодиспансері у кінці лютого 2013 року поступив на лікування у Старосинявську ЦРЛ, де перебував до 29.03.2013 року. За час лікування родичі до нього не приходили, наркотики хворий не отримував, а лише ненаркотичні знеболюючі. Останні три дні стан хворого погіршився, він перестав приймати їжу, тому він попросив чергову медсестру передзвонити у с.Мшанень, де пацієнт проживав, щоб останнього забрали додому. Останній раз перед випискою він бачив хворого на обході 28.03.2013 року, стан [PERSON] був важкий, хворий перебував у стані сопору, тобто у нього була пригнічена свідомість, в'ялість, неконтактодоступний, на запитання не відповідав. Свідок [PERSON] - медична сестра Старосинявської ЦРЛ у судовому засіданні пояснила, що прийнявши зміну у день виписки хворого [PERSON], їй повідомила медсестра, що хворий уже добу без свідомості, коли підходила до нього, то він лежав на одному місці нерухомо з відкритими очима без свідомості, не розмовляв. У такому стані його 29.03.2013 року забрали додому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що особисто забирав хворого [PERSON] із Старосинявської ЦРЛ, його везли швидкою допомогою, стан хворого був важкий, дуже виснажений хворобою, він був при свідомості, стогнав, коли його піднімали на виносили на ряднині у машину, шевелив губами. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] - сільський голова суду пояснив, що після того, як родина [PERSON] забрали із лікарні додому хворого [PERSON] він на наступний приходив до нього, останній був лежачий та сказав (прошепотів), що хоче заповіт, тому секретар Федоришина Н.В. пішла до нього та посвідчила заповіт. Він також був у день посвідчення заповіту, розмовляти [PERSON] було важко, однак він був при свідомості та його можна було зрозуміти. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що заходили до [PERSON] після повернення його із Старосинявської лікарні, останній був лежачим, сестра годувала його, розмовляти йому було важко, але він говорив, розумів, що його запитують. В день виписки з лікарні вони його не бачили. Свідок [PERSON] - батько відповідача пояснив, що [PERSON] після повернення із лікарні був не ходячим, але при свідомості, міг говорити, в ден складання заповіту він його не бачив. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відвідували [PERSON] після виписки з лікарні, він лежав та не говорив нічого. Актом судово-психіатричної експертизи № 2 від 14 січня 2014 року встановлено, що на момент виписки із Старосинявської ЦРЛ - 29.03.2013 року [PERSON] знаходився у сопорі, який виник внаслідок ракової інтоксикації, спричиненої злоякісним новоутворенням передміхурової залози 4 ст. 4 кл. групи з метастазами в лівий кульшовий суглоб з патологічним переломом. [PERSON] станом на 29.03.2013 року не міг виконувати якісь дії у вигляді написання тексту на заповіті. [PERSON] на момент складання заповіту - 29.03.2013 року не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт, як вид одностороннього правочину повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.ст. 202, 203 ЦК України). За змістом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В ході розгляду справи за клопотанням сторони позивача ухвалою суду була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 2 від 14 січня 2014 року на момент виписки із Старосинявської ЦРЛ - 29.03.2013 року [PERSON] знаходився у сопорі, [PERSON] станом на 29.03.2013 року не міг виконувати якісь дії у вигляді написання тексту на заповіті, [PERSON] на момент складання заповіту - 29.03.2013 року не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Оцінивши зібрані по справі докази, зважаючи на те, що акт судово-психіатричної експертизи № 2 від 14 січня 2014 року дає чітку відповідь щодо оцінки стану [PERSON] на час складання спірного заповіту 29.03.2013 року, як такого, що знаходився у сопорі та не міг на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а також оцінивши покази допитаних судом свідків в сукупності із висновком експертизи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 29.03.2013 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку відповідача суду не представлено належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтовані, позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (стаття 79 ЦПК України). Позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у сумі 114,70 грн., що пітверджується квитанцією № 149 від 29.08.2013 року, а крім цього оплачено за проведення експертизи 1683,37 грн., про що надана квитанція від 13.12.2013 року. Тому, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача зазначені судові витрати. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Із матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2013 року позивачем було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] За надання правової допомоги позивач оплатив адвокату гонорар у сумі 1500 грн., що стверджується копією квитанції від 31.01.2014 року. Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячний розмір за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати на 2013 рік встановлено з 01.01.2013 року - 1147 грн., з 01.12.2013 року - 1218 грн., з 01.01.2014 року - 1218 грн. Відповідно до журналів судових засідань, які відбулися в Старосинявському районному суді, адвокат [PERSON] приймала участь у розгляді справи 09.10.2013 року - 1 год. 30 хв., 22.10.2013 року - 40 хв., 04.11.2013 року - 30 хв., 13.02.2014 року - 30 хв. Виходячи із наведених положень чинного законодавства суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягають витрати за надання правої допомоги відповідно до обсягу процесуальних прав на участь представника у судових засіданнях при розгляді судом цивільної справи на протязі 2 год. 40 хв. у 2013 році, та 30 хв. у 2014 році, що з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати (458 грн. 80 коп. за 2013 рік та 487,2 грн. за 2014 рік) за годину роботи становить 1467 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved