Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних та компенсації у зв`язку із інфляцією через невиконання боржником рішення суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь 10014 грн.12 коп.-3%річних за прострочення виконання зобов`язання; 29829 грн.32 коп.- компенсацію у зв`язку із інфляцією; 10000 грн. моральної шкоди та витрати зі пов`язані із наданням правничої допомоги та сплати судового збору. Ухвалою суду від 15 травня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, подані стороною позивача та відповідача та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2015 року в справі № 596/287/15-ц, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за грошовим зобов`язанням. Стягнуто з відповідача на користь позивача 70 978 гривень 83 копійки боргу, витрати по сплаті судового збору 709 гривень 78 копійок. (а.с.6-7). Рішення набрало законної сили 16.05.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання рішення суду 30 червня 2015 року Гусятинським районним судом було видано виконавчий лист №596/287/15-ц, з яким позивач звернувся у Гусятинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для примусового виконання. У виконавчому провадженні №53282685 з відповідача, 26.04.2017 року частково стягнуто заборгованість в розмірі 2171, 00 грн. 28.03.2018 року виконавчий документ повернуто стягувану. (а.с.8). Як встановлено, відповідач [PERSON] в добровільному порядку обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку не виконав, сума боргу на час звернення до суду становить 68807 грн. 83 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічні висновки висловлені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17 та ін. На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення 3% річних та компенсації у зв`язку із інфляцією через невиконання боржником рішення суду є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Розрахунки позивача [PERSON] , проведені ним щодо визначення розміру інфляційних втрат та 3 % річних за період з 30.06.2015 по 26.04.2017 року (сума боргу за зазначений період 70\~978 грн) за період з 27.04.2017 року по 14 квітня 2020 року (сума боргу за зазначений період 68\~807 грн 83 коп), суд перевірив та вважає їх правильними.(а.с.5). Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути 3 % річних від простроченої суми в розмірі 10014 гривень 12 коп., а також компенсацію у зв`язку з інфляцією (інфляційні втрати) в розмірі 29829 гривень 20 коп. Щодо вимог позову відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлено вст.16 ЦК України, а саме, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідност.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування моральної шкоди (п.9 ч.2 ст.16). Моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором. У даному випадку, договором між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. В тому числі і з підстав невиконання боржником своїх зобов`язань. Закон, що регулює дані правовідносини, також не передбачає відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання умов договору, в тому числі договору позики. Також, оскільки правовідносини з приводу невиконання рішення суду носять зобов`язальний характер відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдана моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди, і її розмір, а також підстави для її відшкодування. Як встановлено, позивач не надав доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Аналогічний висновок висловлений Верховним судом у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 320/7215/16-ц. З врахуванням наведеного, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням наведеного слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до матеріалів справи позивачем не додано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту приймання передачі робіт з деталізованим опису виконаних адвокатом робіт з зазначенням витраченого часу та його вартості. З урахуванням суд не вбачає підстав для стягнення на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial