Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де третьою особою на стороні відповідача виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про визнання договору застави автотранспортного засобу припиненим до відповідача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», мотивуючи позовні вимоги тим, що 18 жовтня 2017 року Шевченківським районним судом м.Чернівці було ухвалено рішення про відмову в задоволенні первісного позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та задоволення зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення надмірно сплачених коштів. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасовано, і ухвалено нове рішення про стягнення з позивача на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 38195,11 грн. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, і залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким було встановлено факт не тільки повного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором №133/2010 від 12 жовтня 2010 року, але й наявність заборгованості ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» перед позивачем в сумі 121455,94 грн. Дана заборгованість рішенням судів була стягнута на користь позивача з ПАТ «ВіЕйБі Банк». Вказує, що на виконання вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист №727/6606/16-ц від 20.08.2019 року, який було повернуто позивачу без виконання у зв`язку із тим, що НБУ прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». В той же час, як стверджує позивач, боржник ПАТ «ВіЕйБі Банк», будучи повідомленим про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року, 25.04.2019 року укладав договір відступлення прав вимоги із товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №63170089 від 18.11.2019 року. Як вбачається із цього витягу, 18.11.2019 року реєстратором Климець Тетяною Леонідівною , яка працює у Львівській регіональній філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений реєстраційний запис №27224994 про приватне обтяження у вигляді заборони відчуження на належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «МІТSUBISНІ РАJERО SPORТ», 2010 року випуску, колір сірий, номер [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , видане та зареєстроване 08.10.2010 року ВРЕР для обслуговування м.Чернівці при УДА1 УМВС України в Чернівецькій області. Вважає, що на даний час при повному виконанні ним основного зобов`язання перед ПАТ «ВіЕйБі Банк», і навіть наявності боргу у банку перед позивачем, в реєстрі існує обмежувальний запис, який ґрунтується на підставі факультативного зобов`язання у вигляді застави транспортного засобу. В той же час, у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється у випадку припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Це ж положення продубльоване у п.4.2. Договору застави транспортного засобу від 12.10.2010 року, укладеного між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк». В силу положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Факт виконання позивачем зобов`язання підтверджується вищезазначеними судовими рішеннями. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 17.01.2018 року у справі №910/27064/15 та постанові цього ж суду від 14.02.2018 року у справі №910/16461/16. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає за необхідне захистити своє порушене право власності, яке отримало вираз у обмеженні його в розпорядженні належним позивачем рухомим майном шляхом внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідних відомостей, шляхом подання даної позовної заяви про визнання Договору застави транспортного засобу від 12.10.2010 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ВіЕйБі Банк», посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н.В., припиненим, внаслідок припинення зобов`язання забезпеченого заставою. Позивач в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить не фіксувати судове засідання технічними засобами та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи. Письмовий відзив на позов від них до суду не надходив. Представник третьої особи на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» в судове засідання не з`явився, хоча були повідомлені про час і місце розгляду справи. Згідно поданих письмових пояснень третьої особи на позов просять суд розглянути справу у відсутність їх представника та відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Вказують на те, що частиною третьою статті 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Таким чином, вважають, що вимога позивача про визнання договору застави припиненим не є належним способом захисту його прав в судовому порядку, а тому задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2017 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було ухвалено рішення про відмову в задоволенні первісного позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та задоволено зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] надмірно сплачених коштів в сумі 121455,94грн. (а.с.8-10). Зазначеним рішенням суду встановлено факт переплати позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» коштів у сумі 134806,00 грн. за кредитним договором №133/2010 від 12.10.2010 року. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасовано, і ухвалено нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 38195,11 грн. Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, і залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким було встановлено факт не тільки повного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №133/2010 від 12 жовтня 2010 року, але й наявність заборгованості ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» перед позивачем в сумі 121455,94 грн. Дана заборгованість рішенням судів була стягнута на користь позивача з вказаного банку (а.с.14-20). Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що 12.10.2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №133/2010. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 273688,00 грн. в порядку і на умовах, визначених цим договором, на купівлю нового автомобіля. Кредитні кошти надаються строком по 12.10.2016 року включно. Також, як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір застави автотранспортного засобу, який посвідчений 12.10.2010 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н.В. (а.с.6-7). Згідно п.1.1 зазначеного договору, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №133/2010, що укладений 12.10.2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON] , та додаткових договорів до нього, що можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким позичальнику надається кредит в сумі 273688,00 грн. терміном повернення до 12.10.2016 року, заставодавець передає заставодержателю в заставу автомобіль марки «МІТSUBISНІ РАJERО SPORТ», 2010 року випуску, колір сірий, номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та договору купівлі-продажу №1010-06002 від 06.10.2010 року. Згідно п.2.7 цього договору застави, зобов`язання, забезпечене заставою вважається виконаним, якщо кредит погашений, проценти за користування наданим кредитом сплачені, можливі неустойки, комісії, інші платежі та витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором відшкодовані. Згідно копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №63170089 від 18.11.2019 року (а.с.5), 18.11.2019 року реєстратором Львівської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Климець Т.Л. було здійснено реєстраційний запис №27224994, а саме зареєстровано заборону на відчуження легкового автомобіля марки «МІТSUBISНІ РАJERО SPORТ», 2010 року випуску, колір сірий, номер [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] (а.с.5). Зазначене обтяження зареєстроване на підставі договору відступлення права вимоги від 25.04.2019 року, виданого ПАТ «ВіЕйБі Банк» та обтяжувачем зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус». Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом . В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати, задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст. 574 ЦК України). Згідно ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Крім того, ст.28 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. З огляду на вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.10.2017 року, яке набрало законної сили, встановлено факт переплати [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» коштів у сумі 134806,00 грн. за кредитним договором №133/2010 від 12.10.2010 року, а положеннями договору застави автотранспортного засобу від 12.10.2010 року передбачено, що зобов`язання, забезпечене заставою вважається виконаним, якщо кредит погашений, проценти за користування наданим кредитом сплачені, можливі неустойки, комісії, інші платежі та витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором відшкодовані, суд приходить до висновку про необхідність визнання зазначеного договору застави припиненим у зв`язку з виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, тобто основним зобов`язанням, забезпеченим заставою. Твердження ж представника третьої особи з приводу того, що позивачем по справі обраний неналежний спосіб захисту його прав в судовому порядку не приймаються судом до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no.4241/03, в якому вказується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з урахуванням вищевказаного, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved