Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] який діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнавши [PERSON] та неповнолсудові витрати по справі, у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.ітню дочку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, належного позивачу. Третьою особою у справі без самостійних вимог є служба у справах дітей Черкаської РДА. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №214890725 від 03.07.2020 р., [PERSON] , є єдиним власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, наданої виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №488 від 23.07.2020 р. в будинку належному позивачу зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження від 04.08.2020 року, посвідченого секретарем сільської ради Дужа Т.В. встановлено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , реєстрований але фактично не проживає більше десяти років [PERSON] , який не є членом сімї позивача. Особисті речі відповідача у будинку відсутні, участі в утримання домоволодіння [PERSON] не приймає та фактично проживає із родиною у [ADDRESS] . Оскільки відповідач та його неповнолітня дитина в будинку не проживають досить тривалий час та не є членами сім`ї позивача, позивач вказує, що факт їх реєстрації у належному йому будинку є перешкодою у вільному користуванні та розпорядженні його власністю, а тому просить усунути перешкоди та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 12.10.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач був повідомлений про розгляд вказаної справи у встановлений законом порядку, на адресу місця його фактичного проживання, що підтверджується даними поштового повідомлення, проте у встановлені строки відзиву на позов [PERSON] до суду не надійшло. Будь які клопотання у справі відсутні. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується даними витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №214890725 від 03.07.2020 року. Згідно довідки виконкому Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №488 від 23.07.2020 року в будинку належному [PERSON] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження від 04.08.2020 року, посвідченого секретарем сільської ради Дужа Т.В. встановлено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , реєстрований але фактично не проживає більше десяти років [PERSON] , який не є членом сімї позивача. Особисті речі відповідача у будинку відсутні, участі в утримання домоволодіння [PERSON] не приймає та фактично проживає із родиною у [ADDRESS] . Неповнолітня [PERSON] була зареєстрована за місцем реєстрації її батька [PERSON] та без відома та згоди власника домоволодіння [PERSON] . Дані щодо фактичного проживання неповнолітньої [PERSON] у належному позивачу будинку у матеріалах справи відсутні та відповідачем не спростовані. Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про зняття із реєстрації у належному йому будинку по [ADDRESS] . Однак вказана вимога позивача залишена [PERSON] без виконання. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] , більше десяти років не проживають у належному [PERSON] домоволодінні по [ADDRESS] , і даний факт не заперечується відповідачем та відповідно до вимог ст.64 ЖК УРСР не є членами сім`ї [PERSON] . На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення, а тому [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 150 ЖК України,

Outcome: approved