Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 81 000 гривень боргу та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що 09 березня 2013 року позивач позичив відповідачу 81000 грн. з терміном повернення до 20 липня 2013 року, однак відповідач своїх зобов'язань не виконує, коштів не повертає. Факт укладення договору підтверджується письмовою розпискою відповідача. Відповідач та її представник позову не визнали, мотивуючи заперечення тим, що розписки, пред'явленої позивачем, відповідач не писала і не підписувала, грошей від позивача не отримувала. Розписку підроблено позивачем та його сином [PERSON] - колишнім чоловіком відповідачки. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків: відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між сторонами 09 березня 2013 року було укладено договір, згідно якого відповідач взяла у позивача в борг 81000 грн., що підтверджується розпискою. Згідно цього договору відповідач зобов'язалася повернути всю суму боргу до 20 липня 2013 року. Згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З самостійними позовними вимогами щодо оспорювання договору відповідач не зверталася. У розписці зазначено, що даний документ є доказом отримання позики. Таким чином, в силу ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики між сторонами вважається укладеним. Згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи від 13 червня 2013 року №4028/4029/14-32 підпис у розписці від 09 березня 2013 року виконаний самою [PERSON]. Висновок експерта є однозначним. Отже заперечення відповідача спростовуються висновком експерта. Відповідно до ст.ст.1046,1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі, яку він отримав. Суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу. Позивач поніс судові витрати, сума яких підтверджена документально, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути також 810 грн. судового збору та 1958 грн. 40 коп. витрат за проведення експертизи. Таким чином позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved