Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що звересня 2006 року він почав користуватися будівлею, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З того часу та до тепер безперервно в даній будівлі знаходиться його майно, він за свої кошти ремонтує вказану будівлі, підтримує її в належному стані, оскільки відкрито та безперервно володіє вищезазначеним майном з 2006 року та відповідач не заявив вимогу про його повернення, вважає, що набув права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній будівлі відсутнє підведення електромережі, маючи на меті провести там світло, він звернувся до відповідних організацій та йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що він не є власником будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З огляду\~на вищевикладене,\~позивач просить\~визнати за\~ним право\~власності за\~набувальною давністю\~набудівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував на задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] та [PERSON] вказали, що знають та бачили, що позивач вже багато років користується будівлею, що розташована за адресою: [ADDRESS] . А саме там знаходиться його речі та він здійснює ремонтні роботи щодо підтримання його в належному стані. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-10). Рішенням виконавчого комітету Кремінської міської ради № 289 від 03 серпня 1990 року виробничому кооперативу «Металіст» дозволено використовувати колишню станцію каналізаційної перекачки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , під ремонтно-механічну майстерню для надання побутових послуг населенню (а.с.11). Згідно договору\~від 06\~травня 1991\~року та\~акту приймання\~ передачі\~№ 1\~від 07\~травня 1991\~року,\~виробничий \~кооператив «Металіст»\~передав з\~баланса кооперативу,\~будівлю,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а колективне підприємство\~«ВЕПР» прийняло на баланс підприємства вказану будівлю. Будівля технічним умовам не відповідає, частково зруйнована (а.с.12,13). Вартість будівлі,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] , згідно з експертним висновком складає 32400 грн (а.с. 14-16). Сторонами не оспорюється факт постійного користування [PERSON] будівлею, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і у суду не має жодних сумнівів у достовірності їх свідчень, зважаючи й на надані підтвердження з боку органу місцевого самоврядування. \~ Відповідно\~до ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.\~344\~ч.\~1\~ ЦК\~України особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Набуття\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~набувальною давністю\~регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦК України кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~61\~цього Кодексу. При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 7 лютого 2014 року, згідно якої \~вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~статті 344 ЦК України\~є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.\~За змістом частини першої\~статті 344\~Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном». Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15,\~16\~ЦК,\~а також\~частини четвертої\~статті 344\~ЦК,\~згідно з\~якими захист\~цивільних прав\~здійснюється судом\~шляхом визнання\~права.\~У зв`язку\~з цим\~особа,\~яка заявляє\~про давність\~володіння і\~вважає,\~що у\~неї є\~всі законні\~підстави бути\~визнаною власником\~майна за\~набувальною давністю,\~має право\~звернутися до\~суду з\~позовом про\~визнання за\~нею права\~власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що попередній власник нерухомого майна, а саме будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , не відомий, а [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, а тому наявними є всі законні підстави для набуття позивачем права власності на будівлю,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~ (набувальна давність). Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося. На підставі\~викладеного,\~ст.\~16,\~386,\~391,\~405\~ ЦК\~ України,\~ст.\~9,\~150,156\~ЖК УРСР,\~ст.\~3\~СК України\~та

Outcome: approved