Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в\~ інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири № 7, по вул. Бережанська, 59 в м. Тернополі. У цьому приміщенні зареєстровані відповідачі. 20 листопада 2015 року відповідачі добровільно залишили це приміщення і виїхали у Канаду; з цього часу більше там не проживають. У цій квартирі відсутні їх речі, участі в утриманні цього майна вони не беруть. Саме тому, вважає позивач, відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування зазначеним помешканням. Беручи до уваги, той факт, що [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, а також зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України (далі СК України), судом було залучено до участі у справі орган опіки та піклування Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. У судове засідання позивач не зявився; його представник [PERSON] подав заяву про розгляду справи за його відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також у судове засідання не зявились. Їх представник [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що визнає позов в повному обсязі, зважаючи на те, що відповідачі проживають в Канаді та забезпечені житлом. Підтримання позову представником позивача та його визнання представником відповідачів не суперечить вимогам закону, виходячи з наявних у матеріалах справи довіреностей на ведення справ у суді, а також норм ст.ст. 27, 31 та ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). При цьому суд бере до уваги той факт, що [PERSON], будучи матірю неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] є їх законним представником відповідно до вимог ч. 2 ст. 14 СК України, і, згідно з частиною 1 ст. 44 ЦПК України має повноваження реалізовувати їх право на визнання позову, як сама, так і через свого представника [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову та зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке: частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 12 березня 2010 року позивач отримав у дарунок квартиру [ADDRESS]. Про це свідчить фотокопія договору дарування квартири від 12 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; зареєстрованого в реєстрі за № 462 та фотокопія витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 25822174 від 10 квітня 2010 року. У цій квартирі зареєстровані відповідачі, що підтверджується фотокопією будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку. 21 червня 2017 року начальником ОСББ «Берізка-Т» затверджено акт відповідно до якого [PERSON] (кв. № 8), [PERSON] (кв. № 14), [PERSON] (кв. № 10) засвідчили той факт, що відповідачі з 20 листопада 2015 року не проживають у [INFO]. Також суд бере до уваги наявні у матеріалах справи фотокопії паспортів громадянина України для виїзду за кордон, у кожному з яких міститься посилання на те, що усі вони є іммігрантами (іммігрували в Канаду). У судовому засіданні встановлено, що відповідачі були членами сім'ї позивача. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України). Отож, як встановлено в судовому засіданні, відповідачі у вказаній квартирі не проживають більше одного року. Доказів поважності підстав такого непроживання суду надано не було, як і не наведено фактів наявності домовленості між позивачем та відповідачами, що стосувалась би зазначених обставин. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку має місце порушення прав позивача з вини відповідачів. Фактів, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачами суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, не встановлено, а тому його слід задовольнити.

Outcome: approved