Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» (правонаступник ПАТ «АСТРА БАНК»), треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., Ковальчук С.П. , Антипова І.В. , Літвінова Т.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, визнання недійсним договору відступлення права вимоги, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виключення з реєстру запису про реєстрацію права власності на квартиру. У позовній заяві позивач [PERSON] просив суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладений між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінова Т.В., зареєстровано 08.05.2014 року, індексний номер рішення 12886366 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.; - визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, що укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк», видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., зареєстровано 04.06.2018 року, індексний номер рішення 41418694; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року, укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] , видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., зареєстровано 07.12.2018 року, індексний номер рішення 44484149; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 29328387, індексний номер рішення 44484199, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1715355163101 щодо власника [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та [PERSON] (жінкою позивача, яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] ) було укладено кредитний договір № 400001006146007, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000,00 грн. на строк до 19.01.2019 року. Крім того, 19.01.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір , яким було забезпечено виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року, згідно якого позивач передав ВАТ «Астра Банк» в іпотеку належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] . 02.12.2013 року між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» отримав право вимоги до боржників за вказаними вище договорами. Проте в супереч вимогам ч.2 ст.24 Закону України «Про іпотеку», п.2.10 іпотечного договору лише листом від 17.06.2015 року іпотекодавця повідомлено про заміну іпотекодержателя. Цим же листом ПАТ «Дельта Банк» надав 30 днів для погашення зобов`язань за кредитним договором у сумі 116002,52 грн. Однак, вже 26.06.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» предмету іпотеки. Рішення по справі не прийнято. 04.06.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором укладеним із позивачем [PERSON] . Проте іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», в порушення ст.24 Закону України «Про іпотеку» та п.2.10 Іпотечного договору не повідомив позивача у п`ятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним договором. За таких обставин, позивач [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладений між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», є недійсним, а ПАТ «Дельта Банк» не може бути іпотекодержателем за іпотечним договором від 19.01.2009 року. З врахуванням положень ч.1 ст.216 ЦК України, згідно яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, позивач вважає недійсним і договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.06.2018 року за №562, який було укладено між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк», отже ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не може бути іпотекодержателем за іпотечним договором від 19.01.2009 року. Крім того, ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не повідомляло позивача про укладання вказаного договору. Позивач [PERSON] посилається на недійсність договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року, який був укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] , згідно якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , оскільки ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не набув статусу іпотекодержателя та не міг виступати продавцем квартири. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року було допущено численні порушення, що тягне за собою недійсність вказаного договору, а саме: 1. Іпотекодержатель за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу письмово не повідомив про це Іпотекодавця. 2. Ціна продажу предмета іпотеки не узгоджувалась між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, відповідні пропозиції не надсилались. 3. Іпотекодержателем не направлявся звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. 4. Іпотекодавець і боржник були позбавлені права на виконання основного зобов`язання протягом тридцятиденного строку з дня направлення повідомлення про укладення договору купівлі-продажу. 5. Іпотечний договір від 19.01.2009 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08.08.2019 року провадження по справі відкрито, судом ухвалено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.08.2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., Літвінової Т.В. , [PERSON] належним чином засвідчені копії: договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 562 від 04.06.2018 року, який укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк»; договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, який укладений між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк»; договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.02.2018 року, який укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] . Ухвалою суду від 15.01.2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 12.02.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.09.2019 року, судом вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт та заборону відчуження квартири [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Гринишин Є.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. У відзиві представник відповідача [PERSON] зазначає, що посилання позивача на те, що договори відступлення права вимоги між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» і між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» є недійсними з підстави неповідомлення позивача про заміну кредитора у зобов`язані є безпідставними. Позивач, посилаючись на відсутність повідомлення його про заміну кредитора в зобов`язаннях, не надає доказів виконання ним зобов`язання первісному кредитору, оскільки новий кредитор в разі неповідомлення боржника про заміну кредитора та не надання доказів цього, отримує негативні наслідки у вигляді невиконання боржником свого зобов`язання новому кредитору. Наявність неповідомлення іпотекодавця про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки є підставою виключно для стягнення збитків, а не є підставою для визнання договору недійсним в силу положень ст.203 та ст.215 ЦК України. Вартість предмету іпотеки може визначатись в тому числі і на підставі оцінки, що і було зроблено у спірних правовідносинах. В такому разі узгодження ціни продажу предмета іпотеки за згодою сторін не є необхідним (ст.38 Закону України «Про іпотеку»). Посилання позивача на те, що договором іпотеки не було встановлено такого способу звернення стягнення як продаж на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» спростовується п.5.7 Іпотечного договору, яким таке право встановлено. Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому позивач посилається на те, що правом надавати фінансові послуги наділені лише спеціалізовані установи, якими є банки або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. При цьому ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не внесено до реєстру фінансових установ, а відтак не може надавати фінансові послуги, зокрема набувати прав вимоги за кредитними правовідносинами. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань від 11.06.2018 року на ім`я позивача та [PERSON] та надані [PERSON] боржникам не направлялись, оскільки з веб-сайту «Укрпошти» вбачається, що зазначені трек-номери відправлень в системі не зареєстровані. Враховуючи викладене, позивач вважає, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» здійснило відчуження предмету іпотеки з порушенням порядку позасудового стягнення на предмет застави. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. У відзиві представник відповідача посилається на та, що неповідомлення (несвоєчасне повідомлення) боржника про заміну кредитора в зобов`язані не є підставою для визнання договору відступлення недійсним. Крім того, представник відповідача АТ «Дельта Банк» посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу того, що оспорювані договори укладені з порушенням діючого законодавства. 19.01.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 400001006146007. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19.01.2009 року між ВАТ «Астра Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір та договір поруки. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, яким було відступлено право вимоги за вказаними договорами. Станом на 04.06.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 400001006146007 складала 125 424,76 грн. 11.05.2018 року були проведені відкриті торги (аукціон) з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором. Переможцем аукціону став ТОВ «Дебт Менеджмент груп». Представник відповідача АТ «Дельта Банк» крім того заявляє про застосування позовної давності до позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, оскільки боржнику було відомо про відступлення прав за кредитним договором АТ «Дельта Банк» з моменту такого відступлення (02.12.2013 року), строк позовної давності за цією вимогою сплив 02.12.2016 року. Боржник письмово повідомлений про заміну кредитора. Крім того, представник АТ «Дельта Банк» посилається на те, що триває процедура ліквідації АТ «Дельта Банк». Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г. в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Крім того, третьою особою надано пояснення, в яких [PERSON] посилається на те, що твердження позивача про недійсність посвідченого нею договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року, укладеного між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] , є безпідставним, оскільки на час посвідчення оскаржуваного позивачем договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про те, що іпотекодержателем квартири [ADDRESS] є ТОВ «Дебт Менеджмент Груп». Крім того, «Дебт Менеджмент Груп» надано докази переходу до нього від ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, а саме договір купівлі-продажу майнових прав №581/к від 04.06.2018 року, протокол електронного аукціону від 11.05.2018 року, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. Зазначене беззаперечно свідчить про наявність у продавця-іпотекодержателя права іпотеки на квартиру. Щодо твердження позивача про недійсність договору через відсутність повідомлень боржника-іпотекодавця, третя особа посилається на те, що 18.06.2018 року ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» були надіслані іпотекодавцю [PERSON] та боржнику [PERSON] повідомлення-вимоги, які містили вимоги протягом 30 днів виконати порушені зобов`язання та повернути заборгованість. Проте дані повідомлення були проігноровані, про що свідчать повернуті рекомендовані листи, отже іпотекодавець своєю бездіяльністю допустив можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа [PERSON] надала суду пояснення, у яких просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що 19.01.2009 року нею було укладено кредитний договір з ВАТ «Астра Банк». Крім того, було укладено іпотечний договір та договір поруки. 26.05.2015 року АТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до неї та позивача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, розгляд справи триває. З вказаного позову їй стало відомо, що 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Однак а ні вона, а ні позивач не отримували повідомлення про відступлення права вимоги по кредиту іншому кредитору. 23.04.2019 року ухвалою суду до участі у справі, як правонаступника, було залучено ТОВ «Дебт Менеджмент Груп». 12.06.2019 року до її місця проживання, а саме до квартири [ADDRESS] , з`явилось декілька осіб, в тому числі і відповідач [PERSON] , який повідомив, що квартира тепер належить йому на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу. Суд, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.01.2009 року між ВАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] та залучена до участі у справі у якості третьої особи, було укладено кредитний договір № [NUMBER] , згідно якого [PERSON] отримала від кредитора ВАТ «АСТРА БАНК» під 21,8 % річних кредит розмірі 80 000,00 грн., зі строком повернення 19.01.2019 року (том 2 а.с.66-71). 19.01.2009 року між ВАТ «АСТРА БАНК», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 400001006146007/П, згідно якого [PERSON] , як поручитель, взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 400001006146007 від 19.01.2009 року (том 2 а.с.72-73). Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 400001006146007 від 19.01.2009 року між ВАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] 19.01.2009 року було укладено іпотечний договір, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, а саме квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с.84-91). 02.12.2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та ВАТ «ДЕЛЬТА БАНК» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «АСТРА БАНК» відступив ВАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право вимоги за кредитними договорами, що були укладені ПАТ «АСТРА БАНК» (том 2 а.с.74-76). ПАТ «АСТРА БАНК» відступив право вимоги ВАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в тому числі і за вказаними вище кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року, договором поруки № 400001006146007/П від 19.01.2009 року та іпотечним договором від 19.01.2020 року. 02.12.2013 року ВАТ «ДЕЛЬТА БАНК» була прийнято на баланс заборгованість за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року, згідно наданого банком розрахунку загальний розмір заборгованості за кредитом станом на 04.06.2018 року складав 125424,76 грн. (том 1 а.с.63-68). 17.06.2015 року за вихідним № 31.4-08/1890/15 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направив позивачу [PERSON] лист-вимогу, у якому позивача [PERSON] було повідомлено про заміну кредитора за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року з ПАТ «АСТРА БАНК» та ВАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року. Крім того, позивача [PERSON] повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року в розмірі 116002,52 грн., забороновано в тридцятиденний строк виконати зобов`язання за кредитним договором, роз`яснено право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки (т.2 а.с.77) 04.06.2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №581/К, згідно якого в результаті відкритих електронних торгів (аукціону) ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» передав ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають зокрема право вимоги до боржників (т.2 а.с.95-97). Крім того, 04.06.2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступив ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» право вимоги за іпотечним договором від 19.01.2009 року, який було укладено між ПАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року (т.1 а.с.218-219). Передача права вимоги за іпотечним договором новому іпотекодержателю відбулося на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу майнових прав №581/К від 04.06.2018 року та протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-03-21-000012-a від 11.05.2018 року (т.2 а.с.98-99). 11.06.2018 року за вихідним № 11/06 ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» направило [PERSON] та [PERSON] повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав за договорами, згідно якого повідомило останніх про перехід права вимоги за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року та іпотечним договором від 19.01.2009 року до нового кредитора ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». (т.2 а.с.108-109). Крім того, 11.06.2018 року за вихідним № 11/06-1 ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» направило [PERSON] та [PERSON] вимогу-повідомлення про усунення порушення зобов`язань, згідно якого повідомило останніх про перехід права вимоги за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року та іпотечним договором від 19.01.2009 року до нового кредитора ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». Станом на 04.06.2018 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором склав 404822,74 грн., який було запропоновано погасити протягом тридцятиденного терміну. Крім того, [PERSON] та [PERSON] роз`яснено право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.220-222). Крім того, до вимоги-повідомлення ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» додано докази відправлення повідомлення (т.1 а.с.22-27, т.2 а.с. 110-115). 07.12.2018 року між ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», як іпотекодержателем, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (том 2 а.с.118-121). Вартість квартири було визначено у розмірі 442 200 грн, згідно висновку про ринкову вартість квартири, яка визначена оцінювачем ТОВ «ЮРИСПРУДЕНЦІЯ ТА КОНСАЛТИНГ» Чумак О.І. (т.2 а.с.117). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який наданий позивачем станом на 14.06.2019 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2018 року (том а.с.10-16). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Гринишиним Є.В. 18.06.2020 року суду надано заяву про недопустимість доказів, в якій представник відповідача посилається на те, що надані 11.02.2020 року [PERSON] докази, а саме документи, які були надані [PERSON] слідчим, є недопустимими оскільки в матеріалах справи відсутній дозвіл слідчого про розголошення відомостей досудового розслідування, не надано ухвалу про тимчасовий доступ до речей та документів, копії не вірно посвідченні, отже вказані докази одержані з порушенням порядку, встановленого судом та є не належними, не допустимими, не достовірними. Згідно ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.02.2020 року [PERSON] на стадії підготовчого судового розгляду надала суду письмове клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії договору купівлі-продажу майнових прав №581/К від 04.06.2018 року, копії протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-03-21-000012-a від 11.05.2018 року, копії договору відступлення права вимоги за іпотечним договором між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», копії повідомлень та докази їх направлення, копії висновку про ринкову вартість квартири, копію договору купівлі-продажу квартири (т.2 а.с.95-121). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08.08.2019 року було вирішено питання витребування доказів, а саме витребування від нотаріусів належним чином засвідчених копій договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 562 від 04.06.2018 року, який укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк», договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, який укладений між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.02.2018 року, який укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] . Однак, копії вказаних договорів суду надані не були. З листів направлених на адресу суду вбачається, що копії витребуваних судом документів були вилучені у нотаріусів на підставі ухвал слідчих суддів про надання тимчасового доступу до речей та документів в рамках кримінального провадження №12019220530001502 від 14.06.2019 року за ч.3 ст.190 КК України, нотаріусами надано суду відповідні підтверджувальні документи, зокрема і копію ухвали слідчого судді, протоколу тимчасового доступу до речей і документів (т.1 а.с. 109-120, т.1 а.с.134-138). Разом з цим, під час надання суду доказів [PERSON] надано лист слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області № 3-76/119-66/15 від 07.02.2020 року, з якого вбачається, що в провадженні вказаного слідчого перебуває кримінальне провадження №12019220530001502 від 14.06.2019 року за ч.3 ст.190 КК України. Слідчим надано дозвіл на приєднання до матеріалів даної цивільної справи копій документів з матеріалів кримінального провадження. Копії документів завірені слідчим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані [PERSON] 11.02.2020 року копії документів є належними, допустимими та достовірними доказами, за якими судом встановлено викладені вище факти та відповідні їм правовідносини. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладеного між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», суд зауважує наступне. Так, як на підставу для задоволення вказаної позовної вимоги позивач [PERSON] посилається на те, що в супереч вимогам ч.2 ст.24 Закону України «Про іпотеку», п.2.10 іпотечного договору лише листом від 17.06.2015 року іпотекодавця повідомлено про заміну іпотекодержателя. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку. Крім того, згідно п.2.10 Іпотечного договору від 19.01.2009 року, укладеного між ВАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] , сторони встановили, що Іпотекодержатель може відступити права за цим Договором третій особі без отримання згоди Іпотекодавця. Іпотекодавець у такому випадку зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим Договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Таким чином, можливість заміни кредитора у зобов`язанні передбачена нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку» та була передбачена безпосередньо в умовах іпотечного договору. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Суд, дослідивши надані сторонами докази приходить до висновку про те, що неповідомлення/несвоєчасне повідомлення позивача [PERSON] , як іпотекодавця, про заміну кредитора в іпотечному договорі, не є порушенням, яке б порушувало права позивача. При цьому суд враховує, що позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає порушення його прав оскаржуваним договором. Разом з цим суд враховує вільне волевиявлення ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги №1533 від 02.12.2013 року та бажання настання реальних наслідків його укладення (перехід права вимоги до боржників, в тому числі до позивача). Враховуючи викладене, не надання позивачем належних доказів на підтвердження наявності правових підстав для визнання спірного договору недійсним та не зазначення, в чому саме полягає порушення його прав оскаржуваним договором, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки дана позовна вимога є необґрунтованою. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, що укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк», суд зауважує наступне. Позивач [PERSON] посилається на недійсність договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.06.2018 року, який було укладено між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку з тим, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло право вимоги на підставі договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладеного між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк». Крім того, ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не повідомляло позивача про укладання вказаного договору. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи відмову в задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладеного між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», суд приходить до висновку про те, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» є належним Іпотекодержателем за іпотечним договором, а права вимоги за іпотечним договором перейшло до нового кредитора на належних правових підставах, отже відсутні правові підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, що укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк» та застосування наслідків визначних ч.1 ст.216 ЦК України. Обґрунтування щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги з підстав неповідомлення/несвоєчасне повідомлення іпотекодавця наведено судом вище. Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що 11.06.2018 року за вихідним № 11/06 ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» направило Завгородньому Р.О. повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав за договорами, згідно якого повідомило останнього про перехід права вимоги за кредитним договором № 400001006146007 від 19.01.2009 року та іпотечним договором від 19.01.2009 року до нового кредитора ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». (т.2 а.с.108-109). Крім того, у відповіді на відзив позивач [PERSON] посилається на те, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не внесено до реєстру фінансових установ, а відтак ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не може надавати фінансові послуги, зокрема набувати прав вимоги за кредитними правовідносинами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. ЦК України проводить розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, це, зокрема правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. Перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах, визначений у статті 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України)). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18). Таким чином, в оспорюваному договорі відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, який укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк», відсутні умови, притаманні договору факторингу, у зв`язку з чим укладений договір про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором цесії, отже відсутні підстави вважати, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не може надавати фінансові послуги, зокрема набувати прав вимоги за кредитними правовідносинами. Враховуючи викладене, що позовна вимога про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, що укладений між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк», за мотивуванням позивача є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №1533 від 02.12.2013 року, укладеного між ВАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», в задоволенні якої судом було відмовлено, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» може набувати прав вимоги за кредитними правовідносинами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року, укладеного між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та [PERSON] , та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , суд зауважує наступне. Позивач [PERSON] посилається на недійсність вказаного договору купівлі-продажу, оскільки ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» не набув статусу іпотекодержателя та не міг виступати продавцем квартири. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири №1776 від 07.12.2018 року було допущено численні порушення, що тягне за собою недійсність вказаного договору, а саме: 1. Іпотекодержатель за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу письмово не повідомив про це Іпотекодавця. 2. Ціна продажу предмета іпотеки не узгоджувалась між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, відповідні пропозиції не надсилались. 3. Іпотекодержателем не направлявся звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. 4. Іпотекодавець і боржник були позбавлені права на виконання основного зобов`язання протягом тридцятиденного строку з дня направлення повідомлення про укладення договору купівлі-продажу. 5. Іпотечний договір від 19.01.2009 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки. Враховуючи, відмову в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №562 від 04.06.2018 року, укладеного між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ«Дельта Банк», суд приходить до висновку, що ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» набуло статус нового кредитора та відповідно іподекодержателя на законних підставах, отже мало право на відчуження спірної квартири в порядку Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог, визначених частинами 2, 3 статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована, насамперед, нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. У даному позові оскаржується договір купівлі продажу, укладений в порядку та згідно зі статтями 36 Закону України « Про іпотеку». Так, як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач посилається зокрема на те, що Іпотекодержатель за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу письмово не повідомив про це Іпотекодавця. Згідно ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 11.06.2018 року за вихідним № 11/06-1 ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» направило [PERSON] та [PERSON] вимогу-повідомлення про усунення порушення зобов`язань, згідно якого повідомило про наявність станом на 04.06.2018 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 404822,74 грн., яку було запропоновано погасити протягом тридцятиденного терміну. Крім того, [PERSON] та [PERSON] роз`яснено право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не погашення заборгованості у встановлений термін. (т.1 а.с.220-222). Крім того, до вимоги-повідомлення ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» додано докази відправлення повідомлення (т.2 а.с. 223-227). Наявність вказаних повідомлень підтверджує і нотаріус, що посвідчував спірний договір. Оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладений 07.12.2018 року. Таким чином, перед укладанням спірного договору купівлі-продажу квартири Іпотекодержатель у встановлений законом термін до укладання договору купівлі-продажу письмово повідомив про це Іпотекодавця (позивача). Вказаним спростовуються посилання позивача, на те, що Іпотекодавець і боржник були позбавлені права на виконання основного зобов`язання протягом тридцятиденного строку з дня направлення повідомлення про укладення договору купівлі-продажу. Крім того, як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач посилався зокрема на те, що ціна продажу предмета іпотеки не узгоджувалась між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, відповідні пропозиції не надсилались. Згідно ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. З матеріалів цивільної справи вбачається, що ціна продажу предмета іпотеки в рамках спірного договору купівлі-продажу квартири була визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності у розмірі 442 200 грн., що відповідає положенням ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим ціна продажу предмета іпотеки не узгоджувалась між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем. Крім того, як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач посилався на те, що Іпотечний договір від 19.01.2009 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки. Проте, таке твердження позивача спростовуються п.5.1 іпотечного договору, згідно якого Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання терміну виконання основного зобов`язання, воно не буде виконано повністю, у випадку порушення графіку погашення суми кредиту (частини кредиту) та/або у разі несплати процентів (частини процентів) відповідно до умов Кредитного договору. При цьому Іпотекодержатель має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі усі вимоги, передбачені Кредитним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність обставин які б свідчили про порушення вимог закону під час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири, посилання позивача на порушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються дослідженими судом доказами. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, представником відповідача АТ «Дельта Банк» заявлено про застосування позовної давності до позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, оскільки боржнику [PERSON] було відомо про відступлення прав за кредитним договором АТ «Дельта Банк» з моменту такого відступлення (02.12.2013 року), отже строк позовної давності за цією вимогою сплив 02.12.2016 року. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] дізнався про існування спірного договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року з листа від 17.06.2015 року. Доказів того, що позивачу [PERSON] про існування вказаного договору стало відомо 02.12.2013 року, як посилається представник відповідача, суду не надано. Таким чином, суд прийшовши до висновку про відмову в задоволенні вимоги за позовом в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, відмовляє в цій частині позову в задоволенні по суті, а не з причин пропуску позовної давності звернення до суду. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виключення з реєстру запису про реєстрацію права власності на квартиру слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У відповідності до ч.10 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] , суд на підставі вимог ч.9 ст.158 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.09.2019 року, а саме скасувати арешт та заборону відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . У відповідності до ч.10 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed