Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.10.2016 року на підставі договорів купівлі-продажу №1608, №1611 набув право власності на нежитлову будівлю за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д. 01.11.2017 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що відповідач 09.10.2017 року незаконно набув право власності на зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу №1002. Згодом, йому також стало відомо, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2017 року у справі №202/2588/17 право власності на вказане нерухоме майно було визнано за [PERSON]; право власності позивача на таке майно припинено; за [PERSON] також визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0255 га по пр.Олександра Поля,117Д в м.Дніпро. 09.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №1002, на підставі якого відповідач набув право власності на спірне нерухоме майно. 25.10.2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська по справі №202/2588/17 винесено ухвалу, якою скасовано згадане вище заочне рішення суду від 10.05.2017 року. В звязку з цим, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу є недійсним. За вказаних обставин, посилаючись на те, що позивач є єдиним законним власником спірного нерухомого майна, яке вибуло з його володіння не з його волі, останній просив суд витребувати нежитлову будівлю за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д з незаконного володіння відповідача; визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно; скасувати відповідні записи про державну реєстрацію за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, та зареєструвати за позивачем право власності на нього. Також просив стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи в суді заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що первісно право власності на спірне майно виникло на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2015 року, яке було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області 11.02.2016 року. Таким чином, всі наступні правочині, укладені на підставі цього заочного рішення є нікчемними та не породжують прав та обовязків. В звязку з цим, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої\~особи -\~Державного підприємства\~«Конструкторське бюро\~південне ім.М.К.Янгеля»\~та прокурор\~також заперечували\~проти позову\~та просили\~відмовити в\~його задоволенні,\~посилаючись на\~те,\~що відповідно\~до даних\~Єдиного реєстру\~обєктів державної\~власності,\~станом на\~06.10.2014\~року Державне\~підприємство «Конструкторське\~бюро південне\~ім.М.К.Янгеля» був балансоутримувачем\~спірної нежитлової будівлі за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д та користувачем земельної ділянки за вказаною адресою. Вказане приміщення вибуло із власності підприємства на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2015 року, за яким право власності на спірне приміщення було визнано за ПП «ОПО», яке не мало повноважень розпоряджатись цим майном. Вказане рішення було оскаржено прокуратурою та в подальшому скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року. Не зважаючи на це, ПП «ОПО» в особі його ліквідатора 21.01.2016 року уклала договори купівлі-продажу, за яким продала по ? частині спірного майна [PERSON] та [PERSON], якими в подальшому останні були продані позивачу [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 08.10.2016 року. В звязку з цим, посилаючись на те, що спірне майно вибуло із власності підприємства поза його волею, а також оспорювання в судовому порядку договорів купівлі-продажу від 21.01.2016 року, представник третьої особи та прокурор посилались на безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для визнання права власності на спірне майно за позивачем. Залучений в якості третьої особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], в наданій заяві просив розглядати справу без його участі. Інша третя особа [PERSON], на неодноразові виклики до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Пояснень по справі не надавав та будь-яких клопотань не заявляв. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено\~та вбачається\~з матеріалів\~справи,\~що позивач\~28.10.2016\~року на\~підставі двох\~договорів купівлі-продажу,\~укладених з\~[PERSON]\~та [PERSON],\~що були\~посвідчені приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу [PERSON] за реєстровими №1608 та №1611, набув право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6746752212101, яка складається з: літ.А - нежитлова будівля площею 152,5 кв.м; літ.а-1 - тераса площею 7,7 кв.м; літ \1\ - ганок площею 13,9 кв.м, літ. І - замощення площею 508,0 кв.м. Вказане підтверджується відповідними копіями договорів купівлі-продажу від 28.10.2016 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна. 10.05.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №202/2588/17, провадження №2/202/1550/2017, було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов [PERSON] до Державного підприємства «Конструкторське бюро південне ім.М.К.Янгеля», ПП «ОПО», [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності. Визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно - вищевказану нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д та припинено право власності [PERSON] на це майно, а також\~визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0255 га, розташовану за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д. На підставі вказаного заочного рішення суду 19.07.2017 року та 07.08.2017 року за [PERSON] було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, а також на земельну ділянку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна. 09.10.2017 року між [PERSON], як продавцем, та відповідачем [PERSON], як покупцем, по справі було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, зареєстрований в реєстрі за №1002, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №1003, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі даних договорів за відповідачем [PERSON] 09.10.2017 року було зареєстровано право приватної власності на спірне нерухоме майно - на нежитлову будівлю, а також на земельну ділянку, що розташовані за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д. Вказане підтверджуються копіями відповідних договорів купівлі-продажу від 09.10.2017 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна. 25.10.2017 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі №202/2588/17, провадження №2-п/202/212/2017, було скасоване заочне рішення суду від 10.05.2017 року. В подальшому вказану цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, ухвалою якого від 25.04.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до\~ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41\~Конституції України та\~положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до ст.41 Конституції України,\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України\~визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.202,\~203 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст.ст.626,655,657 ЦК України,\~\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно\~ст.334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.4,5,18,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.18,19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року (далі Порядок), державній реєстрації прав підлягають в обов'язковому порядку право власності на об'єкти нерухоме майно, в тому числі на будівлі, споруди, а також на земельні ділянки шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності. Нормою\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.56 Порядку передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Положеннями\~ст.392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Нормою\~ст.330 ЦК України\~передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст.388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу відповідно до\~ст.388 ЦК України\~визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Пунктом 67 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Нормою\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.ст.12,13,76,81,82 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. У відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та ст.376 (самочинне будівництво)\~ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України), а за рішенням суду, в тому числі про визнання права власності на підставі\~ст.392 ЦК України, у таких випадках не породжується, а поновлюється, підтверджується чи захищається від порушень вже наявне в позивача право власності, набуте ним раніше саме на законних підставах, однак з різних причин не визнане, заперечуване чи оспорюване відповідачем, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує право власності, чи у разі, коли об'єкт права власності вибув з володіння власника не з його волі тощо. В останньому випадку власник майна, крім вимог про визнання за ним права власності на вибуле в нього майно на підставі\~ст.392 ЦК України, має захищати своє право власності шляхом пред'явлення віндикаційного позову - позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна із чужого незаконного володіння, в тому числі у добросовісного набувача (набувач, який придбав майно за відплатним договором в особи, яке не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання недійсними попередніх угод щодо спірного майна, які були вчинені після першого недійсного правочину, з яким пов'язується вибуття майна у його законного власника. При цьому у добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором, це майно може бути витребуване лише у вичерпному переліку випадків, які визначені законом, а саме майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, при розгляді позову про визнання (захист) права власності, поданого не з підстав ст.ст.335,\~376 ЦК України, та про витребування майна із чужого незаконного володіння суд на підставі поданих сторонами доказів повинен з'ясувати, з яких саме підстав та у який спосіб сторонами у свій час набуто право власності на спірний об'єкт нерухомості, чи є такі підстави та спосіб законними, зокрема на час подання позову та розгляду справи, чи є відповідач добросовісним набувачем, з яких підстав спірне майно вибуло з володіння позивача, чи є відповідач останнім фактичним набувачем спірного майна тощо. Таким чином, вибуття спірного майна з володіння власника на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, свідчить про те, що вказане майно вибуло з володіння особи поза її волею, а тому може бути витребувано на її користь від добросовісного набувача. Вказаний правовий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 11.06.2014 року у справі №6-52цс14, від 21.12.2016 року у справі №6-2233цс16. Як встановлено судом в ході розгляду справи на підставі наведених вище доказів, позивач набув право власності на спірне нерухоме майно на підставі двох правочинів - належним чином оформлених договорів купівлі-продажу від 28.10.2016 року. Також за позивачем на підставі вказаних договорів проведено державну реєстрацію права власності. Таким чином, позивачем у передбаченому законом порядку було набуто право власності на нерухоме майно, що є предметом спору. В подальшому це майно вибуло з володіння позивача на підставі заочного рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 10.05.2017 року, яке в подальшому було скасовано. Але, на підставі вказаного заочного рішення право власності на спірне майно було зареєстровано за [PERSON] та останнім за договором купівлі-продажу від 09.10.2017 року продано відповідачу [PERSON], що є останнім набувачем спірного майна, за яким воно зареєстроване. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач по справі на теперішній час є законним власником спірного нерухомого майна, його право власності фактично оспорюється відповідачем, за яким наразі, як за останнім набувачем, зберігається державна реєстрація права власності на таке спірне нерухоме майно, хоча правові підстави набуття ним цього права власності внаслідок скасування заочного рішення суду на даний час відпали, а отже таке володіння фактично є незаконним, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення спірного нерухомого майна, а у відповідача - обов'язку здійснити таке повернення в натурі. З викладених підстав суд вважає позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне майно та про його витребування з незаконного володіння відповідача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача на спірне нерухоме майно, що узгоджується з приписами ст.26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та забезпечить відновлення реєстрації права власності позивача на належне йому спірне майно. Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки питання щодо реєстрації права власності на нерухоме майно належить до повноважень відповідних органів та субєктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, вказана вимога є зайвою, оскільки дане рішення суду є підставою для відновлення за позивачем державної реєстрації права власності на спірне майно на підставі правовстановлюючих документів на нього (договорів купівлі-продажу від 28.10.2016 року), як це передбачено наведеними вище нормами ст.27 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та п.п.56,67 Порядку. Перевіряючи заперечення сторони відповідача та третьої особи, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2015 року у цивільній справі №200/7824/15-ц, провадження №2/200/2304/15, право власності на спірне нерухоме майно за адресою: м.Дніпро, пр.Олександра Поля,117Д, було визнано за ПП «ОПО». Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року зазначене вище рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позову ПП «ОПО» відмовлено. На підставі заочного рішення суду від 03.06.2015 року за ПП «ОПО» 07.07.2015 року було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. За нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 21.01.2016 року за реєстровими №№15,19, спірне майно ПП «ОПО» було продано [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному та в цей же день за останніми здійснено державну реєстрацію права власності на майно. 28.10.2016\~року на\~підставі двох\~договорів купівлі-продажу,\~укладених позивачем\~з [PERSON]\~та [PERSON],\~що були\~посвідчені приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу [PERSON] за реєстровими №1608 та №1611, право приватної власності на спірний об'єкт нерухомого майна було набуто позивачем та зареєстровано за останнім. Також з матеріалів справи вбачається, що на теперішній час в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебувають дві цивільні справи за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України та Державного підприємства «Конструкторське бюро південне ім.М.К.Янгеля» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 21.01.2016 року, укладених між ПП «ОПО» та [PERSON] і [PERSON] Відхиляючи заперечення представника відповідача, третьої особи та прокурора, суд враховує, що позивач набув право власності на спірне нежитлове приміщення не на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2015 року, а на підставі укладених оплатних правочинів купівлі-продажу, тобто у передбаченому ст.328 ЦК України порядку, а тому є добросовісним набувачем майна, яке може бути витребувано у нього первісним власником шляхом предявлення відповідного індикаційного позову. Проте, Державне підприємство «Конструкторське бюро південне ім.М.К.Янгеля», вважаючи себе первісним власником та балансоутримувачем спірного майна, яке вибуло з його володіння поза волею, до теперішнього часу не зверталось до суду з відповідним позовом та не позбавлено такої можливості в подальшому. Звернення прокурора в інтересах вказаного державного підприємства з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 21.01.2016 року між ПП «ОПО» та [PERSON] і [PERSON], за вказаних вище фактичних обставин не є належним способом захисту. Крім того, суд враховує, що позов прокурором предявлено в інтересах державних підприємств, що заборонено приписами абзацу 3 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру». За вказаних вище обставин, суд не вбачає правових підстав для відмови в задоволенні позову [PERSON] за фактичних обставин справи, що існують на момент ї розгляду. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~в порядку\~ст.141\~ЦПК України\~та пропорційно\~до задоволених\~позовних вимог,\~суд також\~стягує з\~відповідача на\~користь позивача\~понесені останнім\~судові витрати\~у вигляді\~сплаченого судового\~збору в\~сумі 2773\~грн.\~08\~коп.

Outcome: partial