Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 15 січня 2016 року згідно із поданою ним заявою про прийняття на роботу сторожем як основним місцем роботи та за сумісництвом на 0,5 ставки двірником, його було прийнято на роботу до Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання. 2 січня 2018 року він вийшов на роботу і виконав свої обов`язки як двірник. О 16 годині він мав заступити на своє чергування як сторож, згідно графіку внутрішнього розпорядку. Однак, коли він прийшов на роботу, то в той момент вхідні двері закладу були закриті з середини. Він зателефонував директору школи Соколович М.П. , на що вона відповіла, що його звільнено, так як строковий наказ вона з ним не продовжила. В той момент він вперше почув, що він працює в школі на підставі строкових наказів, хоча з такими наказами його ніхто не ознайомлював. Як йому стало відомо, що відповідачка Соколович М.П. , як директор школи, вже декілька разів виносила накази із зазначенням терміну його роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначний строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання та інших випадків передбачених ч.2 ст.23 КЗпП. Вважає, що посада сторожа та двірника для школи є в штатному розписі, і за своїм характером робота має постійний характер і не підпадає під дію тимчасовості. Отже, директор школи Соколович М.П. протягом двох років виносячи тимчасові накази, з надуманими нею термінами, порушувала вимоги КЗпП. В позові також зазначив, що трудову книжку директор Соколович М.П. йому видала лише в лютому місяці 2018 року, хоча він неодноразово приходив за трудовою книжкою, оскільки мав намір оформитися на іншу роботу. Знаходячись в бухгалтерії відділу освіти він неодноразово нагадував, що йому не зроблено повний розрахунок, а саме не нараховано компенсацію за невикористану частину відпустки, зокрема з серпня по грудень 2017 року, де повідомили, що йому здійснили всі необхідні виплати. З довідки про заробітну плату вбачається, що в грудні її розмір був такий самий як і в листопаді та жовтні, тобто компенсація не нарахована і не виплачена по теперішній час. Для захисту своїх прав він звернувся з листом від 11.01.2018 року до управління освіти, релігії та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради. З наданої відповіді вбачається, що його було звільнено у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків. Під час роботи зауважень до нього не було, ніякі догани не оголошувалися та до дисциплінарної відповідальності на притягався. 29 січня 2018 року він звернувся з листом до Управління Держпраці у Закарпатській області. Згідно відповіді №07-04/955 від 27.03.2018 року вбачається, що інспекцією праці досліджено всі накази про прийняття його на роботу та накази про продовження на тимчасові терміни і рекомендовано звернутися в суд. У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів та безпідставного порушення його прав, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли він дізнався про своє звільнення. Даний психологічний шок можна порівняти з втратою значної суми грошових коштів, так як в зимовий період, а саме святкові дні, важко знайти іншу роботу і зважаючи на вади зору, він не в змозі працювати за спеціальністю бухгалтер-економіст. Просить суд визнати дії відповідача - директора Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Соколович М.П. , щодо безпідставного звільнення його з роботи незаконними та визначити суму відшкдування вимушених прогулів за весь період, стягнути на його користь невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задоволити. Представник відповідача - управління освіти, релігії та у справах національностіей виконавчого кмітету Хустської міської ради Гіоргобіані С.Д., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що позивача [PERSON] , який працював сторожем як основним місцем роботи та за сумісництвом на 0,5 ставки двірником у Хустській ЗОШ І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання, було завчасно повідомлено про те, що його мають намір звільнити у зв`язку з тим, що він неодноразово порушував дисципліну. Даний факт підтверджується актом про попередження працівника про закінчення трудового договору від 17.10.2017 року. Однак, [PERSON] відмовився підписати наказ про звільнення, про що директором Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів Соколович М.П. 29 грудня 2017 року було складено акт про непідписання наказу про звільнення. Відповідач - директор Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Соколович М.П. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у поданому відзиві на позовну заяву. З відзива вбачається, що вимоги позивача [PERSON] щодо визнання незаконними дії відносно безпідставності його звільнення та визначення суми відшкодування вимушених прогулів за весь період є безпідставним і спростовується матеріалами перевірки Управління Держпраці у Закарпатській області, якою встановлено, що між [PERSON] та Хустською ЗОШ І-ІІ ступенів, із застосуванням ст.39-1 КЗпП України, було укладено договір на невизначений строк (№ 07-04/955 від 27.03.18, абз.9). У зв`язку з цим, при звільненні було застосовано дію п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, яким, як підставу звільнення, передбачено закінчення строку дії трудового договору, укладеного на невизначений строк, що у повному обсязі кореспондується з приписом п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України і свідчить про законність дій працедавця, адже після видачі наказу про звільнення трудові відносини фактично припинилися, так як одна зі сторін не бажала їх продовжувати. Крім того, протягом усього часу роботи [PERSON] зарекомендував себе як ненадійний працівник, який неналежним чином виконував покладені на нього професійні обов`язки, що стверджується актами від 03.07.2017 р., 06.07.2017 р. та 12.07.2017 р. (а.с. 24-26). Все це у підсумку призвело до того, що 17.10.2017 року [PERSON] був повідомлений про небажання закладу продовжувати з ним трудові відносини, що підтверджується актом про попередження працівника про закінчення трудового договору від 17.10.2017 р. (а.с. 27). Позивача [PERSON] було звільнено з роботи наказом №64 від 29.12.2017 року (а.с. 23). У зв`язку з його відмовою від підпису про ознайомлення з наказом, що зафіксовано актом про не підписання наказу про звільнення від 29.12.2017 року (а.с. 28), 3 січня 2018 року на адресу проживання [PERSON] , у відповідності до п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої 29.07.1993 року Міністерствами праці України та соціального захисту населення України наказом № 58, який зареєстрований Міністерством юстиції України 17.08.1993 року за № 110, було надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, так як її пересилання поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Що стосується стягнення з відповідача невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то таке твердження позивача також є безпідставним і спростовується матеріалами перевірки Управління Держпраці у Закарпатській області, яким встановлено, що за результатами інспекційного відвідування Управління освіти, релігій та у справах національностей Хустської міської ради, до компетентності якого входять питання нарахування та виплата коштів, належних працівникам освітніх установ міста, порушень з питань оплати праці позивача не виявлено (№ 07-14/806 від 14.03.18р., абз.5). Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн. є безпідставними та не підтверджуються належними доказами, оскільки в матеріалах справи такі відсутні. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював сторожем як основним місцем роботи та за сумісництвом на 0,5 ставки двірником у Хустській ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання. Наказом управління освіти, релігії та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради від 29 грудня 2017 року № 64 [PERSON] звільнено з роботи з 31 грудня 2017 року на підставі ч.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Не продовження строку трудового договору з позивачем [PERSON] слугувало небажання керівництва Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів продовжувати такий договір, оскільки [PERSON] неодноразово порушував трудову дисципліну, зокрема 3 липня 2017 року о 20 годині 30 хвилин сторож школи [PERSON] був відсутній на роботі протягом однієї години. На його робочому місці виявлено п`ять порожніх пляшок від пива. Також, 6 липня 2017 року о 19 годині 55 хвилин строж школи [PERSON] був відсутній на роботі протягом однієї години тридцять хвилин. Окрім цього, 12 липня 2017 року о 20 годині 15 хвилин сторож школи [PERSON] був відсутній на роботі протягом однієї години двадцять хвилин. Зазначені обставини підтверджуються актами про відсутність працівника на роботі від 03.07.2017 року, від 06.07.2017 року та від 12.07.2017 року (а.с. 24-26). Судом встановдено, що 17 жовтня 2017 року [PERSON] було повідомлено про небажання закладу продовжувати з ним трудові відносини, що підтверджується актом про попередження працівника про закінчення трудового договору від 17.10.2017 р. (а.с. 27). У зв`язку з відмовою [PERSON] від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, що зафіксовано актом про не підписання наказу про звільнення від 29.12.2017 року (а.с. 28), 3 січня 2018 року на адресу його проживання, у відповідності до п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої 29.07.1993 року Міністерствами праці України та соціального захисту населення України наказом № 58, який зареєстрований Міністерством юстиції України 17.08.1993 року за № 110, було надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, так як її пересилання поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно i сумлінно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової i технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це встановлений нормами права порядок взаємовідносин учасників трудового процесу, що визначає точне виконання ними своїх трудових функцій. Отже, на думку суду [PERSON] у позові та своїх поясненнях наданих в судовому засіданні посилається на власні формальні міркування, без пред`явлення суду належних доказів поважності його відсутності на роботі. Позивачем не надавалися керівництву навчального закладу усні або письмові попередження про відсутність його на роботі. Таким чином, твердження позивача є необґрунтованими, нічим не підтверджені та суперечать вимогам пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., - прогулом без поважної причини вважається, зокрема, самовільне використання працівником без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Суд констатує, що викладені факти повністю спростовують доводи позивача про незаконність його звільнення. З врахуванням вище наведеного, суд приходить висновку, що відповідачами -управлінням освіти, релігії та у справах національностей виконавчого комітету Хустської міської ради, директором Хустської ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Соколович М.П. доведено підставність та законність звільнення позивача [PERSON] з роботи. Крім того, в силу ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даному випадку позивачем пропущено процесуальний строк, встановлений законом. Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом 25.04.2018 року, а трудову книжку йому видано у лютому місяці 2018 року, про що позивач сам вказує у позовній заяві. Виходячи з вищенаведених оставин, суд не вбачає у діях відповідачів порушення прав позивача, вимоги позивача вважає необгрунтованими, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Оскільки суд не знаходить підстав для визнання дій щодо звільнення незаконними, не підлягають задоволенню і вимоги про визначення суми відшкодування вимушених прогулів, стягнення компенсації за невикористуану відпустку та моральної шкоди. Згідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed