Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 24 грудня 2004 року. Від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначив, що з відповідачем вони перестали один одного розуміти, на побутовому ґрунті у них виникали часті сварки. За тривалий час сумісного проживання їх стосунки вичерпали себе, у них не залишилося нічого спільного. В результаті таких відносин, їх сімейні відносини припинені з осені 2020 року. Вони продовжують проживати разом в одній квартирі, але спільне господарство не ведуть. З відповідачем він намагався неодноразово примиритися, але їх спроби не увінчалися успіхом, стосунки стали ще гіршими. Примирення з відповідачем не можливе, тому позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач та відповідач надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідач позовні вимоги не визнала. Крім того, відповідач надала суду письмові пояснення, у яких зазначила, що приблизно з грудня 2020 року позивач почав спонукати її до розлучення, з невідомих їй причин він не хотів самостійно розлучатися до теперішнього часу. В подальшому вона дізналася, що позивача бачили у піццерії у м. Покровськ з іншою жінкою. На її запитання чому він проводив час з жінкою, хто вона, позивач уходив від відповідей та наголошував, що це нібито якась знайома, з якою необхідно було зустрітись з особистих питань. Через деякий час позивач став часто не ночувати вдома, на питання де він ночував, позивач відповідав, що не повинен перед кожною звітуватися. Позивач неодноразово погрожував їй, що виселить її з їх квартири одразу після розлучення. На її заперечення щодо спільної сумісної власності квартири, позивач зазначав, що оскільки квартира оформлена на його ім`я, то і квартира знаходиться у його приватній власності. Крім того, позивач не намагається примиритися з нею, а лише психологічно тиснув на неї та вів розмови про те, що після розірвання шлюбу з нею, вона повинна зібрати свої речі та піти геть з квартири. Просила розірвати шлюб між ними зазначивши причину розірвання шлюбу зрада чоловіка. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2004 року. Їх шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 330 (а.с. 5). Згідно частини першої статті 110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім`єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Судом встановлені фактичні взаємовідносини подружжя, які не дають підстав вважати за доцільне збереження шлюбу між сторонами. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави, за її клопотанням, суд вважає необхідним залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved