Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] міської ради, вимоги якого мотивовані тим, що після смерті 17.01.2013р. цивільної дружини позивача [PERSON], відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира [ADDRESS]. Рішенням суду встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] та визнано позивача спадкоємцем четвертої черги. Позивач у встановлені законом строки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вищезазначена квартира належала спадкодавцю: ? - на підставі свідоцтва про право власності на житло; ? частина на підставі договору дарування, який не був зареєстрований в БТІ. Позивачу державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, яка належала спадкодавцеві на підставі договору дарування, постановою державного нотаріуса від 22.06.2015р. було відмовлено через відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності на цю ? частку квартири. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Також просив не стягувати з відповідача сплачений судовий збір. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення по справі, в яких просила суд прийняти рішення на підставі поданих позивачем доказів згідно чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON] померла 17.01.2013р., що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-БК №257788 (а.с.42). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшов об'єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS]. ? частина зазначеного спадкового майна належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1994 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією (а.с.44), а інша ? частина зазначеного спадкового майна належала [PERSON] на підставі договору дарування ? частини квартири від 14.03.2006 року (а.с.45). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 18 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], яка померла 17.01.2013р. (а.с.37) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2015р. частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] міської ради та встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] з 01.09.2004р. по 17.01.2013р., а також визнано [PERSON] спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої 17.01.2013р. [PERSON] (а.с.63-65). 22.06.2015р. та 20.07.2015р. [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом, звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо спадкового майна, що залишилося після померлої [PERSON]. (а.с.66, 67-зворот) Як убачається з матеріалів спадкової справи №351/2013, заведеної щодо майна померлої 17.01.2013р. [PERSON], копія якої долучена до матеріалів справи, дані про інших осіб, які б у встановлені законом строки прийняли спадщину, відсутні. На підставі заяви спадкоємця [PERSON], державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з ? частки квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1994 року (а.с.75). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 22.06.2015р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на імя [PERSON] після померлої 17.01.2013р. [PERSON] з підстав відсутності державної реєстрації права власності на зазначену частку квартири за договором дарування (а.с.67). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як передбачено п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS], право власності на 1\\2 частку якої зареєструвала у встановленому, на час виникнення права власності, порядку у Бюро технічної інвентаризації, а право власності на другу 1/2 частку квартири (на підставі договору дарування) у встановленому законом порядку не зареєструвала. В той же час обставин, які б вказували, що за життя спадкодавець [PERSON] набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування підлягає задоволенню. Враховуючи, що належним відповідачем у даній справі, яким є КМР права позивача порушені, не визнані чи оспорені не були, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved