Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що [PERSON] згідно усної домовленості про право на керування шляхом передачі ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з власником транспортного засобу, 19.09.2016 року о 17 год. 45 хв. в м. Каневі на перехресті вулиць Леніна і Корольова, здійснюючи керування транспортним засобом ВАЗ-2107 д.н.з. [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та не був забезпечений на випадок дорожньо-транспортної пригоди перед третіми особами полісом цивільно-правової відповідальності, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен» д.н.з: 30773 МА, під керуванням [PERSON], який керував транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РКС № 164916, який не був забезпечений на випадок дорожньо-транспортної пригоди перед третіми особами полісом цивільно-правової відповідальності, що на праві власності належить [PERSON]В, і згідно генерального доручення серії BMP № 858417 є уповноваженим представляти інтереси в наслідок: спричинення транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди, чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування ТЗ як джерелом підвищеної небезпеки, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таким угодам грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями, або за домовленістю, вчиняти також всі інші юридично значимі дії повязані з цією довіреністю, отримав механічні ушкодження задньої лівої частини автомобіля (пошкодження виявлено та описано, що підтверджується згідно відповідної довідки інспектора поліції). В результаті дорожньо-транспортної пригоди та отриманими транспортними засобами механічними ушкодженнями 19.09.2016 року працівником поліції Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області відносно [PERSON]В, було складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. 15.11.2016 року Канівським міськрайонним судом даний протокол було розглянуто і визнано [PERSON]В, винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Згідно постанови суду апеляційної інстанції від 13.12.2016 року, рішення суду першої інстанції було залишено без змін, в задоволенні апеляційної скарги [PERSON], відмовлено. З метою відшкодування заподіяного матеріального збитку та досудового врегулювання справи, позивач на протязі з 20.09 по 20.10.2016 року мав неодноразові бесіди як з винуватцем дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], так і власником обєкта підвищеної небезпеки [PERSON], але всі намагання позивача вирішити питання в добровільному порядку ніякого позитивного результату не мали, в наслідок чого з метою встановлення обґрунтованого розміру заподіяної матеріальної шкоди позивачем було замовлено виконання авто-товарознавчого звіту про розмір заподіяного матеріального збитку автомобілю «Сітроен» д.н.з.: 30773 МА, в наслідок ДТП 19.09.2016 року. Згідно звіту № 324 від 20.10.2016 року було встановлено вартість завданого матеріального збитку, який склав 20 301,03 грн. Також за час простою автомобіля позивачу було спричинено додаткові матеріальні збитки, які складалися з витрат на послуги таксі. Позивач, працює будівельником, і у нього розїздний характер роботи, за допомогою автомобіля він закупав необхідні будівельні матеріали, доставляв їх на обєкт будівництва, та сам кожного дня користувався автомобілем для того, щоб виконати певні господарські роботи та дістатися обєкту будівництва. В наслідок неможливості користування пошкодженим автомобілем позивач був вимушений використовувати послуги таксі для численних відвідувань Канівської ЦРЛ та Черкаської дитячої обласної лікарні так як має хвору малолітню доньку, яка потребує нагляду профільного лікаря та контролю за станом здоровя з приводу певної фізичної патології. На послуги таксі та винаймання автомобіля в наслідок пошкодженого в ДТП автомобіля позивачем було витрачено кошти в сумі 1000 грн. і ці кошти також повинні рахуватися як суміжна заподіяна матеріальна шкода, спричинена в наслідок ДТП в наслідок неможливості використання автомобіля за його прямим призначенням. Просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в сумі 20 301,03 грн. та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, повязані з підготовкою позову та розглядом справи, які складаються з судового збору, витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження, суміжні вирати, витрати понесені на надання правової допомоги, всього в сумі 6764,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.09.2016 року о 17 год. 45 хв. в м. Каневі на перехресті вулиць Леніна і Корольова керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України. Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою суду від 15.11.2016 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі Закон України №1961-ІV) проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] використовує автомобіль [NUMBER] на підставі довіреності від 12.04.2010 року, зареєстрованій в реєстрі № 855 (а.с.8). Позивач звернувся до субєкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] з приводу визначення вартості матеріального збитку, заподіяного йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка складає 20 301,03 грн. (а.с.15-18). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 24 від 19.10.2016 року [PERSON] сплатив 2000,00 грн. за експертизу автомобіля [NUMBER] (а.с.14). Положеннями ст. 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному розмірі особою, яка її завдала. Підставами для відшкодування шкоди є обовязкові умови: неправомірна поведінка особи, тобто така поведінка, внаслідок якої завдано шкоду, наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи положення наведених вище правових приписів та встановлені у ході судового розгляду обставини, зважаючи на відсутність відомостей про здійснення відповідачем страхування своєї цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за їх участі 19.09.2016 року. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у трудових відносинах з власником транспортного засобу ВАЗ-2107, д.н.з. [NUMBER], не перебував. Враховуючи наведене, відповідальність за завдання позивачу матеріальної шкоди повинна нести особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідач [PERSON] Також позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати, понесені ним на таксі та винаймання автомобіля у розмірі 1000,00 грн. Однак такі витрати позивача не є матеріальними збитками, завданими йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому відшкодуванню не підлягають. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у сумі 20 301,03 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати, до яких відповідно до ст. 79 ЦПК України відносяться витрати по оплаті судового збору та залучення експертів, спеціалістів. В зв'язку з чим до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн., витрати на правову допомогу та проведення експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 2000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: approved