Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з ним зареєстрована відповідач [PERSON] - його донька. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 17.12.2014 року і відсутня без поважних причин. Вона виїхала до іншого місця проживання, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує його права і змушує нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує його права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою, а саме при оформленні субсидії. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратила право користування вказаною квартирою. Позивач просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Сердюк Н.І., № в реєстрі 1090. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.06.2018 року №26503, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS], станом на 12.06.2018 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO], з 17.12.2014 року. Згідно з копією акту про встановлення факту проживання /не проживання/ від 26.11.2016 року, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» Якімовою А.В., при опитуванні сусідів встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], окрім [PERSON] з 2011 року ніхто не проживає. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 17.12.2014 року, оскільки вона була лише зареєстрована в ній. Зазначена обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 29.08.2018 року. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік, а була лише зареєстрованою за вказаною адресою, то вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача і не має можливості оформити субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON], яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved