Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2019 року надав [PERSON] у борг кошти в сумі 3900 доларів США, які [PERSON] зобов`язався повернути на протязі чотирьох місяців, тобто до 20 червня 2019 року, що підтверджується договором позики. При цьому у разі прострочення свого зобов`язання [PERSON] зобов`язувався повернути позичену суму сплативши штрафні санкції 10% від простроченої суми за кожний день прострочення виконання зобов`язання. Проте своє зобов`язання не виконав, що зумовило позивача звернутись з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 383245,20 грн., із яких заборгованість за тілом позики становить 100854,00 грн. пеня за невиконання зобов`язання у розмірі 10% від суми позики - 282391,20 грн. Також просить стягнути з [PERSON] в свою користь понесені ним судові витрати по справі, а саме 3832,45 грн. судового збору сплаченого при подачі позовної заяви до суду та витрати на правничу допомогу в сумі 2600 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання/, а згідно ч. 2 даної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] написав розписку про отримання ним коштів від [PERSON] 3900 доларів США по курсу НБУ 27 грн.01 коп., на день отримання позика складала в сумі 105339 грн , в якій він зобов`язується повернути борг на протязі чотирьох місяців, тобто до 20 червня 2019 року, а в разі невиконання ним вимог договору позики, зобов`язується сплатити штраф в сумі 10 відсотків від суми позики. (а.с.6). Так станом на 20 червня 2019 року [PERSON] в порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення боргу з [PERSON] . Крім того, оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3832 грн. 45 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 2600 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 26-29), договором про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг, розрахунком, квитанцією, а тому вказані витрати, з огляду на ст.ст. 137, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved