Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить встановити постійний на безоплатній основі земельний сервітут, загальною площею 888,00 м.кв., на право проходу та проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, площею 0,2923 га, кадастровий №4610136800:03:001:008 розташованої за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, через земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Персенківка, 2, яка належить на праві власності ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», відповідно до державного акту на право постійного користування землею зареєстрованого 04.02.1998р. за №56, по ламаній лінії, (шириною 3,0 м, довжиною 296,00 м.), зі сторони вул.Персенківка, що у м.Львові відповідно до плану земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.11.2006р. відповідно до ухвали №354 Львівської міської ради, йому була передана в оренду земельна ділянка, площею 0,2923 га, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, кадастровий №4610136800:03:001:008 для обслуговування нежитлової будівлі. Дане приміщення використовується для ведення господарської діяльності, що у свою чергу, вимагає постійного доступу (підїзду) вантажними автомобілями для здійснення завантаження/відвантаження товару виключно через земельну ділянку ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», яка розташована поруч із його земельною ділянкою. Вказана земельна ділянка належить ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» на праві власності відповідно до державного акту на право постійного користування землею зареєстрований 04.02.1998р. за №56. З урахуванням місця розташування земельної ділянки, доступ до його земельної ділянки з дороги загального користування (вул.Персенківка у м.Львові) можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Проте відповідач створює перешкоди у проході та проїзді через свою земельну ділянку. З метою вирішення даної проблеми на адресу ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» був надісланий лист з відповідним проханням встановлення земельного сервітуту, проте відповіді по даний час не отримано. Беручи до уваги положення ст.ст. 401, 402, 403 Цивільного кодексу України, а також зважаючи на те, що прохід та проїзд знаходиться у занедбаному стані, встановлення зазначеного земельного сервітуту не нанесе збитків відповідачу та не є обтяжливим для нього, тому вважає, що має бути звільнений від обовязку вносити плату за встановлення земельного сервітуту. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з тих підстав, що позивач не надав ряду необхідних згідно чинного законодавства документів із землеустрою, за наявності яких було б можливим розглядати питання про встановлення земельного сервітуту. Крім того вказує, що згідно договору оренди землі від 25.12.2006р., який при цьому не був нотаріально посвідчений, земельна ділянка була передана позивачу для обслуговування заготівельного цеху до 16.11.2016р., таким чином, на час розгляду даної справи договірні стосунки між орендодавцем (Львівською міською радою) та орендарем (позивачем) припинилися, а відповідно права позивача на орендовану земельну ділянку також припинилися, як наслідок припинилась і вимога про встановлення сервітуту. Вважає, що позивач не навів вагомих доводів на підтвердження неможливості обслуговування своєї земельної ділянки без установлення сервітуту та не надав доказів, що його права та інтереси були порушені відповідачем, а тому просить в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні її обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між Львівською міською радою та [PERSON] укладено Договір оренди, згідно якого на підставі ухвали Львівської міської ради № 354 від 16 листопада 2006 року [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 0,2923 га, кадастровий № 4610136800:03:001:008, розташованої за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, для обслуговування нежитлової будівлі (а.с.12-14). На даний час вирішується питання щодо продовження оренди вказаної земельної ділянки, що вбачається із відповіді Управління земельних ресурсів ЛМР № 2403-528 від 26.01.2017р. на звернення № 3-Б-73445/Ап-Л-2403. Крім того, [PERSON] є власником нерухомого майна (приміщення) площею 5544,8 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, що по вул.Стрийська, 45 у м.Львові. З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] по вул.Стрийська, 45 у м.Львові вбачається, що дана земельна ділянка межує, згідно опису меж, з земельною ділянкою ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», у звязку з чим виникає необхідність постійного доступу (підїзду) вантажними автомобілями для здійснення завантаження/відвантаження товару виключно через земельну ділянку відповідача. Згідно листа ДП «Львівський інститут землеустрою» № 761 від 03.10.2016р. повідомлено, що з урахуванням місця розташування земельної ділянки, що передана [PERSON] в оренду, площею 0,2923 га, за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, кадастровий № 4610136800:03:001:008 для обслуговування нежитлової будівлі, прохід та проїзд автомобільним транспортом до рампи, розташованої в задньому фасаді згаданої будівлі, можливий через суміжну земельну ділянку з вул.Персанківка, яка перебуває у користуванні ПАТ «Львівський завод будівельних виробів». Орієнтована площа земельної ділянки, необхідної для проїзду становить 0,09 га, при ширині проїзду 3,5м, згідно з СНиП 2.05.07-91. Орієнтований розмір земельної ділянки визначений за допомогою графічних матеріалів, наявних в публічній кадастровій карті України. В порядку виконання Договору № 14 від 18.01.2017р. укладеного між ДП «Львівський інститут землеустрою» та [PERSON] проведено виготовлення викопіювання земельної ділянки позивача по вул.Стрийська, 45 у м.Львові та надано План геодезичної зйомки проїзду, з якого чітко вбачається можливість доступу (підїзду) автомобільним транспортом лише через земельну ділянку відповідача. Статтею 404 ЦК України визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту. Згідно зі статтею 98 Земельного кодексу України зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки . Статтею 99 Земельного Кодексу України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Він повинен звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Відповідно до приписів ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Зі змісту вказаної статті вбачається, що встановлення сервітуту здійснюється у правових формах, як договір, закон, заповіт або рішення суду. Цей перелік є вичерпним. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін. Відповідно до ст.100 Земельного Кодексу України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Пунктом 22-2 даної Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має також враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного обєкта і не залежить від власників цих обєктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК, ч.1 ст.101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, пункт 6 ч.1 ст.406 ЦК). Аналогічна позиція закріплена у п.38 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Слід взяти до уваги те, що необхідною передумовою для встановлення сервітуту є те, що задоволення потреб сервітурія неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Так як відповідач чинить позивачу перешкоди у обслуговуванні земельної ділянки, а іншої обїзної дороги для руху автомобільного транспорту, окрім як через ділянку відповідача, позивач не має, останній позбавлений можливості належним чином користуватися своєю власністю та вести господарську діяльність, а відтак має право звернутися з дозволом до власника (користувача) суміжної ділянки на постійне безоплатне користування для проходу та проїзду автомобільним транспортом цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами наявний спір з приводу можливості користування позивачем земельною ділянкою відповідача, оскільки останній заперечує проти даного позову. Зазначене свідчить про те, що сторони не досягли домовленості про встановлення сервітуту та про його умови (звернення [PERSON] до ВАТ «Львівський завод будівельних виробів» від 10.06.2016р. та відповідь голови правління ВАТ «Львівський завод будівельних виробів» до [PERSON] від 27.07.2016р.). Зазначені матеріали справи у їх сукупності дають підстави вважати, що у позивача відсутній інший прохід та проїзд до приміщень та земельної ділянки, ніж через частину земельної ділянки відповідача. Дані обставини перешкоджають позивачу задовольнити свої потреби в проведенні господарської діяльності іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, що вказує на наявність правової та законної підстави для встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог щодо встановлення земельного сервітуту на користь позивача для обслуговування земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, та надати йому право постійного безоплатного проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Персанківка, 2, яка належить на праві власності ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», яка межує з його земельною ділянкою. На підставі ст.ст.98, 99, 100 Земельного кодексу України, ст.ст. 401, 402, 403 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved