Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26.04.1972 р. сторони зареєстрували свій шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON]. Спільне сімейне життя протягом останніх трьох років з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння і довіри між ними, різні погляди на життя, внаслідок чого між ними виникло повне несприйняття один одного. Відповідач систематично спричиняє сварки з причин вжиття алкогольних напоїв. Шлюбні відносини припинені між ними, хоча на теперішній час вони проживають за однією адресою, оскільки немає іншого помешкання. Подальше спільно проживання та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим. Час на примирення є недоцільним. Позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26.04.1972 р. у бюро запису актів цивільного стану м. Лисичанськ «Будинку щастя» Ворошиловградської області, актовий запис №322. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб з відповідачем. Не заперечувала проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Додатково суду пояснила, що від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON]. Відповідач зловживає спиртними напоями. Він в стані алкогольного спяніння стає дуже агресивним. Строк для примирення з відповідачем не потрібен. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у звязку з чим судом 17.03.2014 р. на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26.04.1972 р. сторони зареєстрували свій шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 26.04.1972 р. Лисичанським «Будинком щастя» Ворошиловградської області, актовий запис №322. Позивач посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подальше спільне життя і збереження сімї неможливе, просить розірвати шлюб з відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що сімя фактично розпалася, спільне господарство тривалий час не ведеться, примирення сторін не можливе і позивач не бажає цього. За таких обставин, враховуючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved