Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа - реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції, про визнання права власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказує, що між ним та його братом [PERSON] укладено договір від 20.03.2006 року, у відповідності до п. 1 якого, він зобов'язався за дорученням відповідача на найвигідніших для відповідача умовах та відповідно до вказівок відповідача здійснити будівництво індивідуального житлового будинку, в тому числі забезпечити та організувати виконання підрядних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS], для чого придбати будівельні матеріали, здійснити облаштування водопостачання, каналізації, електропостачання, газифікації індивідуального житлового будинку, який би складався із двох поверхів, загальною площею 326,6 кв.м., на земельній ділянці площею 0,0306 га, власником якої є відповідач. Позивачем в повному обсязі виконано умови договору від 20.03.2006 року, будівництво здійснювалось за його рахунок, однак станом на сьогодні кошти за будівництво будинку відповідачем не сплачені та його вимоги про повернення коштів відповідач залишив без задоволення. Будівництво будинку завершено, ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 29.09.2009р. склало технічний паспорт на даний будинок. Умовами, передбаченими договором, у випадку неповернення коштів, затрачених на будівництво об'єкту нерухомості, особа, яка здійснила будівництво, визнається власником такого майна. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.07.2014р. за позивачем визнано майнове право на незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок [ADDRESS]. Самочинне будівництво здійснювалось із дозволу відповідача, якому належить земельна ділянка площею 0,0306 га, на якій збудований будинок. Також завершена будівництвом будівля відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам та державним будівельним нормам. В результаті самочинного будівництва права інших осіб не порушено. На думку позивача, відповідачем порушено його право, яке підлягає захисту у судовому порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з посиланням на доводи викладені у заяві, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали, підтвердили викладені позивачем обставини, пояснили, що відповідач можливості повернути позивачу, затрачені ним кошти, не має. Не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на вищевказаний будинок. Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Судом встановлено, що 20 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір на будівництво житла. Відповідно до умов п.1 договору [PERSON] за дорученням [PERSON] на найвигідніших для [PERSON] умовах та відповідно до вказівок [PERSON] зобов'язується здійснити будівництво індивідуального житлового будинку, в тому числі забезпечити та організувати виконання підрядних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS], для чого придбати будівельні матеріали, здійснити облаштування водопостачання, каналізації, електропостачання, газифікації індивідуального житлового будинку, який би складався із двох поверхів загальною площею 326,6 кв. м., на земельній ділянці площею 0,0306 га, що належить на праві власності [PERSON], згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 817022, виданим на ім'я [PERSON]. Позивачем умови договору виконано в повному обсязі, згідно договору, однак відповідач умови договору не виконує. Зокрема, п.3 договору передбачено, що у випадку повного виконання умов цього договору стороною 1 ([PERSON]), сторона 2 ([PERSON]) зобов'язується оплатити всі понесені витрати стороною 1 у розмірі, визначеному на момент закінчення будівництва житлового будинку невідкладно після отримання вимоги. Пунктом 4 договору від 20.03.2006року на будівництво житла, передбачено, що у випадку неповернення стороною 2 ([PERSON]) коштів у повному обсязі, затрачених на будівництво індивідуального житлового будинку, право власності на документацію, майно та роботи вказані у п.1 цього договору переходять до сторони 1 ([PERSON]). 29.09.2009р. ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 326,6 кв.м., житловою - 119,6 кв.м. Власником зазначено [PERSON] Дані обставини визнані сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Окрім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2014р. по справі №607/10438/14-ц визнано за [PERSON] майнове право на незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS]. Вищевказані обставини також були встановлені цим рішення суду. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Згідно технічного висновку складеного 13.08.2014р. фізичною особою - підприємцем [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серія ІТ №001891 виданий 31.05.2010р. архітектурно-будівельною атестаційною комісією інженерів технічного нагляду Мінрегіонбуду) житловий будинок за адресою [ADDRESS] побудований і відповідає вимогам будівельних норм і правил, відхилень від яких не виявлено. Домоволодіння придатне для подальшої експлуатації. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із вимогами ст. ст. 526, 529 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем умови договору виконано повністю. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо належного виконанням ним умов договору. Відповідно до ч. 1 статті 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Судом було встановлено, що будівництво будинку проведено позивачем з дозволу відповідача - власника земельної ділянки, який не заперечував і на даний час не заперечує щодо користування позивачем земельною ділянкою. Згідно ч. 5 статті 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, зокрема те, що за позивачем рішенням суду визнано майнове право на будинок, невиконання відповідачем умов договору від 20.03.2006р. наслідком якого є перехід права власності на будинок до позивача, відповідність будинку вимогам будівельних норм і правил, відсутність даних про порушення прав інших осіб, визнання відповідачем позову, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на самочинно збудований індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] На підставі статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3654,00 грн. судового збору.

Outcome: approved