Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. При цьому посилається на наступне. Між ним та [PERSON] 13.08.2012 року було укладено договір позики на суму 5000000 гривень строком до 31.12.2013 року, що підтверджується розпискою та договором. Однак він звернувся до відповідача стосовно повернення грошових коштів до 20 березня 2013 року, оскільки йому стало відомо, що [PERSON] та його дружина [PERSON] мають судовий спір з приводу поділу сумісного майна. Вказану вимогу відповідач отримав особисто 01.03.2013 року. В подальшому він декілька разів звертався до нього усно. [PERSON] до цього часу не виконав свої зобов'язання за договором позики. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором у розмірі 5000000 гривень. 20.02.2013 року сторонами по справі було надано до суду заяву про затвердження мирової угоди, однак судом вона прийнята не була. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. Сторонами в судовому засіданні було подано суду заяву про затвердження мирової угоди, але враховуючи той факт, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується лише прав та обов'язків сторін та предмету позову, тому беручи до уваги умови запропонованої сторонами мирової угоди та предмет позову (які є різними), суд прийшов до висновку про відмову у її затвердженні як такої, що не ґрунтується на законі. Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 13.08.2012 року було укладено договір позики на суму 5000000 гривень строком до 31.12.2013 року, що підтверджується копією договору позики від 13.08.2012 року (а.с.5), а також розпискою від 13.08.2012 року (а.с. 6). Вказаний договір укладений в письмовій формі, як передбачено ст. 1047 ЦК України. За даним договором позикодавцем виступає [PERSON], а позичальником [PERSON] Позивач передає відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Разом з тим, всупереч умовам договорів і вимогам ст. 1049 ЦК України до теперішнього часу відповідачем [PERSON] вказані грошові кошти позивачеві повернені не були. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за договором позики в розмірі 5000000 гривень. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3654 гривень, сплачені ним в якості судового збору. На підставі ст. ст. 526, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved