Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідач [PERSON] у 2017 році написав та видав книгу «[INFO]», серії «[INFO]» заснована журналом «Вінницький край». Зазначає, що ознайомившись із книгою позивач виявив допущену автором велику кількість помилок, неточностей, перекручення ним фактів, в тому числі стосовно самого позивача, що, на думку позивача [PERSON], порочить його честь та гідність та завдало йому моральних страждань. З огляду на зазначене, позивач просить суд: зобов'язати відповідача [PERSON] вибачитися перед позивачем [PERSON] у засобах масової інформації газетах «Прапор перемоги», «Вінничина», «33 канал»; зобов'язати відповідача вилучити за свої кошти вже реалізовані книги «[INFO]»; стягнути на його користь 10000 грн. моральної шкоди. Через неявку відповідача у справі, щодо якого у суду були відсутні відомості стосовно його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи розгляд справи неодноразово відкладався, а саме: 28.08.2018, 17.09.2018, 10.10.2018, 15.11.2018, 29.11.2018. Крім того, розгляд справи відкладався за клопотанням сторін 13.12.2018, 20.12.2018 у зв'язку із викликом свідків. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які ним викладені у позовній заяві. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, та просив суд відмовити у його задоволенні посилаючись на необґрунтованість позову. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, свідків, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку приходить до наступного. Так, судом установлено, що спір між сторонами виник унаслідок розповсюдженням відповідачем [PERSON] у книзі «[INFO]» відомостей, які, на думку позивача містять велику кількість помилок, неточностей, перекручення ним фактів, в тому числі стосовно самого позивача, що, на думку позивача [PERSON], порочить його честь та гідність та завдало йому моральних страждань. Частиною 4 ст.32 Конституції України гарантовано право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно роз'ясень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п. 18 роз'ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В судовому засіданні встановлено, що у 2017 році під редакцією [PERSON] було опубліковано книгу із серії «[INFO]» журналу «Вінницький край», випуск [NUMBER]./[PERSON]. - Вінниця: «[INFO]». В даній книзі надрукована стаття «[INFO]», яка містить інформацію про життя [PERSON] стор. 135-136. Суть статті зводилася до того, що [PERSON] у 70-х роках минулого століття, займаючи посаду сільського голови, на території с. Сальник здійснював дії щодо демонтажу хрестів навколо села, а також мав наміри демонтувати обгорілу церкву. Друк вказаної книжки здійснено «ТОВ «Нілан - ЛТД», 2017. - 240 с. тиражом 600 примірників. У судовому засіданні досліджена «Учетная карточка члена КПСС» [NUMBER], згідно якої [PERSON] у періоди: -з 1968 по 1970 роки був викладачем історії восьмирічної школи; -з 1970 по 1973 роки заступник голови колгоспу «Зірка»; -з 1973 по 1977 роки був викладачем історії восьмирічної школи; -з 1977 по 1979 роки голова сільської ради народних депутатів. Також судом досліджено архівний витяг із протоколів сесій Сальницької сільської ради з 1947 по 2018 роки № 01-2-692 від 28.11.2018 року зі змісту якого слідує, що [PERSON] працював головою сільської ради Сальника у періоди: 1960-1966, 1977-1979, 1998-2002 роки. Із досліджених письмових пояснень [PERSON] 1942 року народження та [PERSON] 1941 року народження судом установлено, що відомості стосовно того, що позивач [PERSON] на території с. Сальник здійснював дії щодо демонтажу хрестів навколо села, а також хотів демонтувати обгорілу церкву не відповідають дійсності. Допитана у судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] повідомила суду, що із статтею, яка викладена в книзі «[INFO]» вона знайома та інформація у ній не відповідає дійсності оскільки, на її переконання [PERSON] не міг давати вказівок на демонтаж хрестів та обгорілої церкви в с. Сальник. Із досліджених у судовому засіданні письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які за клопотанням відповідача долучені до матеріалів справи, судом установлено, що [PERSON] у 70-х роках минулого століття, займаючи посаду сільського голови, на території с. Сальник здійснював дії щодо демонтажу хрестів навколо села, а також мав наміри демонтувати обгорілу церкву. Допитані судовому засіданні свідки зі сторони відповідача: [PERSON] повідомила суду, що про події, які стосуються позивача [PERSON] та викладені у книзі «[INFO]» їй відомо зі слів односельчан. Хто у той період зрізав хрести навколо села та хотів розгорнути обгорілу церкву їй невідомо; [PERSON] повідомив суду, що про події, які стосуються позивача [PERSON] та викладені у книзі «[INFO]» йому стало із розповідей своїх матері та батька, які розповідали йому, що за участі позивача [PERSON] в селі зрізалися хрести, а також він намагався розгорнути обгорілу церкву. Безпосереднім свідком вказаних подій він не був; [PERSON] повідомив суду, що про події, які стосуються позивача [PERSON] та викладені у книзі «[INFO]» йому стало із розповідей односельчан. Безпосереднім свідком вказаних подій він не був. Зазначив, що [PERSON] розповідала, як її чоловік за вказівкою [PERSON] трактором намагався розтягнути церкву, але люди не дали. [PERSON] повідомив суду, що про події, які стосуються позивача [PERSON] та викладені у книзі «[INFO]» йому стало відомо із розповідей старожилів села Сальник, які розповідали йому, що за участі позивача [PERSON] в селі зрізалися хрести, а також він намагався розгорнути обгорілу церкву. Безпосереднім свідком вказаних подій він не був. Так, за змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, суд критично оцінює письмові пояснення [PERSON] 1942 року народження та [PERSON] 1941 року народження, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] оскільки, зазначені особи не були безпосередніми свідками подій, які відбувались у 1970 році в с. Сальник та викладені на ст. 135-136 книги «[INFO]», а відтак їхні показання не можуть вважатися достовірними. Крім того, матеріали справи містять абсолютно протилежні за змістом письмові пояснення [PERSON], які надавались суду зі сторони позивача та зі сторони відповідача. Даючи оцінку змісту статті «[INFO]» ст. 135-136 книги «[INFO]» суд вважає, що розповсюджена відповідачам інформація не є оціночною та стосується конкретної особи, зокрема позивача. При цьому, із досліджених письмових доказів судом установлено, що у 1970 році позивач не працював сільським головою с. Сальник. З огляду на викладене суд вважає, що інформація, розповсюджена відповідачем не відповідає дійсності, оскільки не підтвердження належними та допустимими джерелами отримання такої інформації, що, в свою чергу, не відповідає презумпції добропорядності. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що розповсюджена відповідачем негативна інформація порушує честь, гідність та ділову репутацію, позивача, завдає йому моральну шкоду, псує відносини з оточенням та підлягає спростуванню у таким самий друкований спосіб. З урахуванням роз'яснень, наданих у п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов'язання [PERSON] спростувати інформацію, викладену у книзі під назвою «[INFO]» шляхом розміщення на шпальтах місцевої газети «Прапор перемоги» резолютивної частини рішення та заяви зі змістом «Поширена інформація у книзі «[INFO]» не відповідає дійсності» є найбільш адекватним способом захисту прав позивача. Стосовно вимог позивача, щодо стягнення з [PERSON] 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню В судовому засіданні встановлено поширення недостовірної інформації відносно позивача в результаті дій [PERSON] та наявність причинного зв'язку між поширенням недостовірної інформації і завданням моральної шкоди позивачу. Позивач оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди в 10000 грн. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач мотивує тим , що його дискредитовано в очах осіб які отримали книжку. Разом з тим, суд вважає заявлений розмір моральної шкоди надмірним та таким, що не відповідає дійсному розміру отриманих моральних страждань позивача. Враховуючи мотивацію позивача , а також виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну вимогу частково і стягнути з [PERSON] на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Щодо вимоги про вилучення відповідачем за власні кошти усіх примірників реалізованих книг суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні оскільки, зазначена обставина не залежить не від волевиявлення відповідача, а може бути реалізована від бажання власників бібліотек, які не залучалися до участі в справі. Крім того, дана обставина не може бути проконтрольована державною виконавчою службою України у порядку примусового виконання судового рішення, тому в цій часті позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 881 грн.

Outcome: partial