Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття\~ з реєстраційного обліку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Демидівська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації, посилаючись на наступне. Він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Полтавська область Решетилівський район с. Литвинівка вул. Шевченка, буд.20, у якому зареєстровані відповідачі: [PERSON] та її малолітній син [PERSON], які фактично не проживають у його будинку з березня 2014 року. Він усно звертався до відповідачів з проханням знятися з реєстрації обліку за вищевказаною адресою, але вони відмовились, хоча фактично проживають у іншому місці. У звязку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Справу розглянуто відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України за відсутності сторін, які надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON]І у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити /\~а.с.27/. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі /а.с.28/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Демидівської сільської рада Решетилівського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згідний /а.с.26/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору , органу опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.34/. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що житловий будинок та господарчі будівлі, що знаходяться за адресою: село Литвинівка, вулиця Шевченка, 20, Решетилівського району Полтавської області, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2004/2004 /а.с.34/ Згідно з довідкою Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 22 червня 2017 року № 642 у належному [PERSON] житловому будинку, розташованому за адресою: село Литвинівка, вулиця Шевченка, 20, Решетилівського району Полтавської області зареєстровані: син [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не є його родичами /а.с.12/ З акту обстеження від 20 червня 2017 року б/н вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в селі Литвинівка в будинку [PERSON], але фактично не проживають з березня 2017 року; [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані в селі Литвинівка в будинку [PERSON], але фактично не проживають з 2014 року /а.с.13/. Відповідно до положення ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, а за ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] понад рік не користується житлом, власниками якого є [PERSON] та суду не надано відомостей щодо перешкоджання відповідачу у користуванні спірним житлом, слід прийти до висновку, що вона втратила право користування цим житлом, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги з наступного. На час розгляду справи [PERSON], [INFO], досягнув трирічного віку. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що підставою для втрати права на користування житлом є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності , тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків( або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний субєкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що виходячи з зазначених норм законодавства та віку дитини, малолітній [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщення як проживання без поважних на те причин взагалі не може мати місце. За таких підстав позовні вимоги в частині визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є такими, що не підлягають задоволенню, а тому в цій частині позову [PERSON] слід відмовити. Що стосується вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою то вони, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки покладення певного обов'язку на сторону у справі, яка не є відповідачем, неможливо. У той же час відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON] є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення його ст.7 підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача буде можливе за умови набрання законної сили рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або за умови розгляду судом вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відповідача за адресою цього житла, проте, таких самостійних вимог позивач не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: partial