Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 29 травня 2020 року, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] у позивача з відповідачем народилась дочка [PERSON] . Відповідач веде аморальний та асоціальний спосіб життя, під час вагітності, постійно вживала наркотичні засоби, перебувала невідомо в яких місцях, прохання щодо належного життя ігнорувала, внаслідок чого, після народження дитина перебувала в критичному стані, у зв`язку з чим, дитина була переведена до перинатального центру м. Кривого Рогу майже одразу після народження, [PERSON] залишила дитину в лікарні та не навідувала її, не піклувалась та не надавала медикаменти, харчування та засоби гігієни для дитини, та взагалі покинула дитину. Позивачеві не було відомо де перебувала відповідач та дитина, окрім того при реєстрації дитини, батька дитини вона не вказала, і в лікарні не повідомила про нього нічого. Через деякий час вона зателефонувала до [PERSON] та повідомила про народження доньки та про те, що вона залишила дитину в лікарні. Відповідач залишивши свою дитину у лікарні, не виконувала свої обов`язки та свідомо їх ігнорувала, в той час коли дитина потребувала материнської любові та уваги. В подальшому відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки. [PERSON] звернувся до лікарні, де йому повідомили, що він не зможе забрати дитину, оскільки він не записаний батьком дитини. Після того, як дитину передали до спеціалізованого закладу на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 21 листопада 2018 року №529 «Про надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштування її до державного закладу на повне державне забезпечення», дитину було влаштовано в комунальний заклад «Криворізький спеціалізований будинок дитини», оскільки вона була покинута матір`ю в закладі охорони здоров`я. Позивач одразу почав вчиняти дії для повернення дитини з дитячого будинка, звернувся до органів РАЦС , щодо внесення змін в свідоцтво про народження дитини, але йому було відмовлено, оскільки для цього необхідна згода матері дитини. Після встановлення перебування відповідача в місцях позбавлення волі, остання надала заяву до органів РАЦС, посвідчену начальником закладу в якому вона перебувала, після чого були внесені зміни до актового запису про народження доньки, батьком якої він є. В подальшому позивач звернувся до органів опіки та піклування із заявою про передання дитини йому на виховання та піклування. На підставі висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини одному з батьків від 27 грудня 2019 року, дитину було передано позивачеві. 03 січня 2020 року на підставі акту про передачу дитини, адміністрацією закладу КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» в особі директора Матвієнко О.Є., позивачу була передана його дочка [PERSON] , [INFO] . Вихованням та утриманням доньки займається позивач, відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини. Наразі відповідач не цікавиться життям доньки, не приймає участі у її вихованні, не надає жодної матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідач є наркозалежною, веде аморальний спосіб життя. [PERSON] має старшу доньку вихованням якої вона також не займається. Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного самоусунення відповідача від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дочки, він просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.22). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що вона заперечує проти заявлених позовних вимог, як і в зепереченнях на відзив, поданих до суду 22 грудня 2020 року. 08 грудня 2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій він вказав, що підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовільнити. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду, в режимі відеоконференції за участю відповідача (а.с.70). Ухвалю суду від 21 січня 2021 року клопотання представника відповідача про участь в розгляді справи в режимі відеоконфренції - задоволено. Присутній в судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовільнити в повному обсязі. В подальшому позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] , будучи присутньою в судовому засіданні, заперечувала проти позову, однак в подальшому правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про визнання позовних вимог, не заперечувала з приводу їх задоволення. Її представник [PERSON] , яка приймала участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, підтримала позицію свого довірителя. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову та прийняття рішення по справі з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В подальшому подала заяву, згідно з якою розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітньої дитини, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 листопада 2019 року (а.с.9), відповідно до змісту якого батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №526 від 28 грудня 2019 року про втрату малолітньою [PERSON] ( [PERSON] ) статусу дитини, позбавленої батьківського піклування виконкомом встановлено, що рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 21 листопада 2018 року №529 малолітній [PERSON] , [INFO] , надано відповідний статус, у зв`язку з тим, що її одинока мати [PERSON] , покинула дитину в закладі охорони здоров`я та дитину влаштовано до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради; відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень [PERSON] визнав батьківство у відношенні малолітньої [PERSON] ; відповідно до свідоцтва про народження, дані малолітньої [PERSON] , змінено на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] підтвердив особу дитини та відомості про батьків; відповідно до висновку органу опіки та піклування про можливість передачі батькам (одному з них) дитини від 27 грудня 2019 року доцільно передати дитину [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , для подальшого виховання батькові, [PERSON] , 1967 року народження. Даним рішенням було вирішено, визнати [PERSON] , такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування та передати її для подальшого виховання [PERSON] , рішення №529 від 21 листопада 2018 визнати таким, що втратило чинність, контроль за виконанням покласти на службу у справах дітей (а.с.10). Як слідує з акту про факт передачі дитини від 03 січня 2020 року адміністрацією закладу КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» в особі директора [PERSON] , передали дитину [PERSON] , 2018 року народження її батькові [PERSON] на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради №526 від 28 грудня 2019 року. Відповідно до акту від 19 травня 2020 року, слідує, що [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] , який підписано мешканцями будинку та посвідчено начальником дільниці №5 ТОВ «Житлосервіс -КР» (а.с.14). Встановлено, що [PERSON] була засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року за скоєння злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та три місяці (а.с. 46- 48). З 26 липня 2019 року утримувалась в державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)» (а.с.44), а 27 грудня 2020 року була звільнена у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останнього часу [PERSON] як батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , самостійно займається вихованням доньки, її матеріальним забезпеченням. Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює як свідчення відсутності прояву уваги до дитини з боку відповідача [PERSON] , враховуючи, що вона залишила дитину в лікарні одразу після її народження, в подальшому не виявляла зацікавленість її життям, здоров`ям, благополуччям та майбутнім доньки, адже відсутність спроб налагодити контакт з дитиною, визначити порядок участі у її вихованні, стабільному спілкуванні є наслідком самоусунення від виконання батьківських обов`язків та легковажного відношення до їх виконання, а відсутність прояву інтересу протягом тривалого часу до доньки. До доводів [PERSON] стосовно того, що вона має намір виправитись на піклуватись про дітей, суд оцінює критично, зважаючи, що в подальшому вона змінила свою позицію та визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовільнити. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про доцільність позбавлення батьківських прав №10/39-2784 від 14 липня 2020 року зазначено, що [PERSON] має на вихованні двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . По відношенню до [PERSON] [PERSON] до 30 листопада 2019 року була одинокою матірю, потім було внесено зміни до актового запису про народження дитини на підставі ст. 126 СК України. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично там не проживає. Комісією з питань захисту прав дитини від 04 грудня 2018 року було прийнято рішення стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вона веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними речовинами, в наслідок чого має психічні та поведінкові розлади, 4 рази притягувалася до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, на той час перебувала під судом та слідством у Покровському районі. Органом опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради до Саксаганського районного суду м. Кривого Дніпропетровської області подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Малолітня [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , 1989 року народження та бабусею по лінії батька [PERSON] , 1970 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Мати участі у вихованні доньки не приймає, не відвідує, не цікавиться, матеріально не утримує. Народивши дівчинку, [PERSON] покинула її у лікарні, не зареєструвала факту народження дитини. В лікувальному закладі доньку не навідувала, не забезпечувала її засобами гігієни, харчуванням тощо. 15 листопада 2018 року складено акт закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку , іншому закладі охорони здоров`я, на підставі якого 21 листопада 2018 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради прийнято рішення № 529 «Про надання малолітній [PERSON] ( [PERSON] ) статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування її до державного закладу на повне державне забезпечення». Наразі малолітня [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , 1967 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 3 місяці з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Враховуючи вище викладене, вважають доцільним позбавлення [PERSON] позбавлення батьківських у відношенні малолітньої [PERSON] (а.с.37-38). В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд враховує зазначене у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, та вважає, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків. При цьому така поведінка відповідача є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на відсутність офіційного місця роботи, характеризуючі дані, її ставлення до доньки та залишення в лікарні після народження, пасивне відношення до неї протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, ведення аморального способу життя, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів, враховуючи також визнання позовних вимог. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України його право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до доньки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору у зв`язку із зверненням з позовною заявою щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а саме малолітньої дитини на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved