Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про повернення аліментів, які використовуються не за цільовим призначенням та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти, на утримання дитини сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, а також стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти отриманих відповідачкою аліментів в сумі 16910 грн. 73 коп. за той час коли неповнолітній син не мешкав з відповідачкою, а проживав з ним, а відповідачка продовжувала отримувати аліменти. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до постанови суду від 11.10.2000 року з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку. Юридичною підставою для стягнення цих аліментів було те, що син після розлучення залишився проживати з матір'ю. З 28.03.2015 року дитина, син [PERSON] на утримання якого з нього стягувались аліменти, за власним бажанням став проживати з ним за адресою [ADDRESS] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року встановлено що [PERSON] в березні 2015 року добровільно, за власним бажанням переїхав проживати за місцем помешканням свого батька [PERSON] і з вказаного часу батько утримує свого сина, займається його вихованням, забезпечує матеріально, в той же час продовжує сплачувати аліменти на утримання сина. В період з березня 2015 року по жовтень 2015 року відповідачка отримувала аліменти на утримання сина, які використовувала на свої особисті потреби, при цьому син від неї жодних коштів на утримання не отримував та до цього часу не отримує. Протягом тривалого часу, а саме з березня 2015 року по жовтень 2015 року син особисто звертався до відповідачки з вимогою повернення аліментів які на його утримання, але відповідачка отримані грошові суми не віддала. Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року його було звільнено від обов'язку сплати аліментів на користь відповідачки. Посилаючись на ст.1212 ЦК України позивач просить повернути 16910 грн. 73 коп. отриманих відповідачкою за період з березня по жовтень 2015 р. аліментів, посилаючись на те, що сплата ним аліментів не була добровільною, аліменти були отримані відповідачкою і використовувались не за цільовим призначенням. З приводу позовних вимог про стягнення аліментів позивач посилається на те що дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка участі в утриманні дитини не приймає, а відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримує та просить його задовольнити, пояснив, що з кінця березня 2015 року син [PERSON] проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні. Відповідачка на його думку жорстоко поводилась з сином, потім вигнала його з квартири і син прийшов проживати до нього. З березня 2015 року відповідачка продовжуючи отримувати аліменти на утримання сина, не витрачала ці гроші на утримання дитини. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково пояснивши, що у частині позовних вимог щодо стягнення отриманих з березня 2015 року по жовтень 2015 року аліментів на утримання сина [PERSON] сторона відповідача позов не визнає, посилаючись на те, що ці кошти були отримані відповідачкою на законних підставах. Підстав для застосування у правовідносинах положення ст.1212 ЦК України вона не вбачає. Відповідач на даний час вагітна, чекає дитину і сама має потребу в матеріальному забезпеченні. Отримані грошові кошти аліментів, за період з березня по жовтень 2015 року, коли син з нею не проживав будуть, відповідачкою будуть збережені, а коли син виросте та в нього виникне потреба у грошових коштах, вона скористується цими грошовими коштами у благо дитини. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що з березня 2015 року він переїхав проживати до батька - позивача по справі, та з того часу знаходиться на повному утриманні та забезпеченні батька. Батьку важко матеріально і грошові кошти безпідставно отриманих матір'ю аліментів він дуже потребує. Мати з березня 2015 року взагалі не приймає участі в його матеріальному забезпеченні, але продовжувала отримувати аліменти. Вислухавши позивача, представника відповідача, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.01.1999 року (а.с.6), який був розірваний на підставі рішення Харківського районного суду м. Києва від 04.10.2000 року.(а.с.13). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO] (а.с.15). На підставі постанови Харківського районного суду м. Києва від 11.10.2000 року з позивача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] починаючи з 11.10.2000 року та до повноліття дитини.(а.с.14). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року позивач [PERSON] був звільнений від обов'язку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON], що стягувались з нього на підставі постанови Харківського районного суду м. Києва від 11.10.2000 року(а.с.8-9). Цим же рішенням суду встановлено що неповнолітній [PERSON] в березні 2015 року добровільно, за власним бажанням переїхав проживати до помешкання свого батька [PERSON] який сплачував аліменти на його утримання і з вказаного часу батько утриму сина, займається його вихованням, забезпечує матеріально та морально, в той же час продовжує сплачувати аліменти на утримання сина, у неповнолітнього сина та його матері склалися складнощі, недовірливі стосунки, які за своєю суттю не слугують інтересам неповнолітнього сина, а навпаки порушують його права. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. У відповідності до вимог ст.10 закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна та порядок в сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості, виключають приниження честі та гідності дитини. Також рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року(а.с.8-9) встановлено що у зв'язку з проживанням дитини з батьком відбулась зміна обставини, що впливає на аліментні обов'язки батька дитини [PERSON] Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Суд вважає правомірними вимоги позивача щодо повернення суми отриманих аліментів, оскільки підставою отримання відповідачкою цих грошових коштів була постанова суду про стягнення аліментів, правовою підставою виконання якої було знаходження дитини на утриманні матері. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року позивач [PERSON] був звільнений від обов'язку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON], що стягувались з нього на підставі постанови Харківського районного суду м. Києва від 11.10.2000 року(а.с.8-9). В цьому рішенні встановлено, що з 28.03.2015 року місце проживання дитини на яку стягувались аліменти було з батьком. Відповідачка була усвідомлювала що з 28.03.2015 року її син з не знаходиться на її утриманні, але все одно отримувала аліменти які за призначенням не витрачала. Таким чином правова підстава для отримання аліментів відповідачкою відпала, а оскільки законодавцем у ч.1 ст.1212 ЦК України визначено, що особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала, тому суд вважає що відповідачкою повинні бути повернуті грошові кошти отриманих нею аліментів від позивача. Відповідно до ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватись моральних засад суспільства. Стягнути з березня по жовтень з позивача грошові кошти аліментів мають цільове призначення - на утримання дитини сина [PERSON]. Ці грошові кошти як встановлено в судовому засіданні на утримання дитини відповідачкою не були застосовані. Сама неповнолітня дитина пояснила в судовому засіданні що дуже потребує цих коштів, у витраченні яких на придбання одягу, їжі, на навчання є негайна потреба, але вони знаходяться у матері яка їх не віддає. Суд вважає, що заявляючи позов про повернення аліментних платежів позивач діє в інтересах дитини, бо саме на належне утримання дитини мали б бути витрачені ці грошові кошти. Відповідно до ст.179 СК України, неповнолітня дитина має право приймати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Таким чином законодавцем визначені певні обмеження щодо володіння, користування та розпорядження отриманими аліментними платежами. Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Суд вважає, що дана правова норма не може бути застосована, оскільки: 1) сплата аліментів не була добровільною, 2) за призначенням аліменти отримувались на дитину, а не як засіб для існування самої відповідачки. Позивач просить стягнути з відповідачки 16910 грн. 73 коп. отриманих відповідачкою за період з березня по жовтень 2015 р. аліментів. Між тим суд вважає, що до стягнення підлягає менша грошова сума, а саме 14597 грн. 14 коп., оскільки згідно акта(а.с.10) вказаний березень 2015 року як час проживання дитини з позивачем, а судовому засіданні встановлено що з 28.03.2015 року неповнолітній син сторін проживає з батьком. Таким чином стягненню підлягають грошові суми отримані за квітень-жовтень 2015 року згідно утриманих грошових сум вказаних в довідках на а.с.11,12. При вирішення питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина суд враховує, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписом ч. 2 ст. 182 СК України, зазначено наступне: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я відповідачки, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та всі обставини що мають істотне значення. Істотних обставин, які б могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином суд не вбачає оскільки відповідачка є працездатною та такою, у якій немає інших осіб, які б перебували на її утриманні. Відсутність даних обставин, дає можливість відповідачу в повній мірі та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: partial