Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання недійсним рішення відповідача, а саме: підпункту 8.3 пункту 8 рішення [PERSON] міської ради №\~3.18-37/5 від 26.11.2008 щодо передачі земельної ділянки у спільну часткову власність. Позивач посилається на те, що він отримав Державний акт серії ЯД № 971959 від 22.04.2008 на земельну ділянку площею 0,0342\~га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території [PERSON] міської ради на підставі рішень №\~12-58/4 від 28.02.2006 та №\~2.10-27/5 від 26.12.2007, який виданий [PERSON] управлінням земельних ресурсів на його імя, тобто [PERSON]. Позивач зазначає, що після спливу семи місяців [PERSON] міська рада приховано на підроблених документах управління Держкомзему та ПП «Геоплан» створили та оформили рішення №\~3.18-37/5 від 26.12.2008 п.8.пп.8.3 про передачу в спільну часткову власність [PERSON] 1/6 частку та [PERSON] 1/6 частку земельної ділянки площею 132\~кв. м., чим позбавили його одноосібного користування вказаною земельною ділянкою та порушили його законні права. Звернення до відповідача з приводу усунення порушень його прав залишилися без належного реагування. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилася, подавши суду письмові заперечення проти позову, які містять клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. [PERSON] міська рада не визнає позовних вимог [PERSON] та заперечує проти їх задоволення, так як вимога є необґрунтованою і недоведеною відповідними доказами. Позивач не довів невідповідність оспорюваного рішення [PERSON] міської ради вимогам законодавства та порушення у зв'язку з цим його законних прав, свобод та інтересів. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2004 визначений порядок користування земельною ділянкою по вулиці Садовій, 16, міста Умані Черкаської області між співвласниками: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Співвласникам виділено, зокрема: [PERSON] земельну ділянку площею 248,5\~кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 248,5\~кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; у спільне користування співвласників виділена земельна ділянка під спільним подвір'ям. На підставі рішень [PERSON] міської ради від 28.02.2006 №\~12-58/4 та від 26.12.2007 №\~2.10-27/5 передано у приватну власність громадянам України розташовані в межах м.\~Умані земельні ділянки: зокрема, [PERSON] передана земельна ділянка, розташована по вулиці Садовій, 16 в м.\~Умані Черкаської області, площею 342\~кв.м., у тому числі спільне користування 93\~кв.м., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 66\~кв.м. передано в спільну часткову власність [PERSON] (1/6) та [PERSON] (1/6). Згідно з вказаними рішеннями [PERSON] міської ради [PERSON] 22.04.2008 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 971959. [PERSON] міська рада рішенням №\~3.18-37/5 від 26.11.2008 вирішила передати у спільну часткову власність земельні ділянки, а саме: [PERSON] (1/6 частина) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 132 кв.м. за адресою вул.\~Садова, 16, міста Умані Черкаської області; зобовязано міське управління земельних ресурсів внести відповідні зміни в облікові документи землекористувачів та землевласників; контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища. 21.05.2012 та 30.01.2013 [PERSON] письмово звертався до [PERSON] міської ради з вимогою скасувати вказане вище рішення [PERSON] міської ради №\~3.18-37/5 від 26.11.2008 як незаконне, оскільки стосується його земельної ділянки, яка вже була передана йому у власність, і йому був виданий Державний акт на неї. У суді позивач пояснив, що вказані звернення не були розглянуті [PERSON] міською радою, а відповідач не подав суду відомостей (копій рішень) щодо результатів їх розгляду. До спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми матеріального права, які діяли на час прийняття спірного рішення станом на 26.11.2008. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.\~118 ЗК України рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянину органом місцевого самоврядування приймається лише за письмовою заявою зацікавленого громадянина і на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, чи відповідного проекту відведення земельної ділянки, у місячний строк. При цьому, враховуючи вимоги частини 5 ст.\~116 ЗК України, рішення про передачу земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 83 Земельного кодексу України визначені підстави виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку, якими є: добровільне об'єднання власниками належних їм земельних ділянок; придбання у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; прийняття спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду. Як було встановлено під час судового розгляду, позивач [PERSON] не звертався до відповідача [PERSON] міської ради із заявою щодо передачі йому у спільну часткову власність земельної ділянки (1/6 частина) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 132 кв.м. за адресою: вул.\~Садова, 16, міста Умані Черкаської; та двічі звертався до [PERSON] міської ради з вимогою скасування вказаного рішення як незаконного. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували наявність у нього законної підстави для прийняття оспорюваного рішення. Як зазначив Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини свого рішення від 16.04.2009 №\~7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування): в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття\~3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Також пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Цей спосіб захисту прав особи на земельну ділянку є спеціальним щодо способів, передбачених Цивільним кодексом України, та підлягає застосуванню щодо спірних правовідносин сторін. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved