Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому зазначив,що 16 жовтня 2010 року [PERSON], передав [PERSON] за договором позики оформленим у вигляді розписки гроші в сумі 25 000 грн.. Строк позики склав два роки та відповідач зобов'язався повернути займану суму грошей до 16 квітня 2012 року, про що [PERSON] власноручно написав розписку від 16 жовтня 2010 року. Гроші позивач передав особисто відповідачу. У передбачений у розписці строк відповідач гроші не повернув та на вимоги позивача про повернення коштів не реагував та уникав зустрічей з позивачем. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити та дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач неодноразово викликався до суду належним чином, у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2,3 ЦПК України, але в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє, позовні вимоги не оспорює. Судові повістки, надіслані згідно адресної довідки на адресу реєстрації відповідача, повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, З ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору позики, оформленого у вигляді розписки від 16 жовтня 2010 року (а.с. 3), позивач - [PERSON], передав відповідачу - [PERSON] гроші в сумі 25 000 грн. Відповідач зобов'язався повернути займану суму грошей до 16 квітня 2012 року, про що він власноручно написав розписку від 16 жовтня 2010 року. Займані гроші позивач передав особисто відповідачу. У передбачений у розписці строк відповідач гроші не повернув та на вимоги позивача про повернення коштів не реагував та уникав зустрічей з позивачем. Крім того, в розписці відповідач вказав,що перебуває у ясному розумі, без будь-якого примусу фізичного та морального, розуміючи суть виданої розписки, написаної власноручно, підтвердив, що позичив грошову суму 25 000 грн. у [PERSON] (а.с. 3). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.З ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При таких умовах, відповідач повинен компенсувати всі суми боргу, які залишились за невиконання зобов'язань за договором позики, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, в тому числі і документально. Згідно ст. 88 ЦПК України відповідач повинен сплатити судові витрати, а саме судовій збір, який позивач сплатив при пред'явленні позову до суду, що підтверджується квитанцією сплати держмита у розмірі 250,00 грн. (а.с. 1). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved