Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача - Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області в якому, після уточнення позовних вимог та зміни підстав позову, які були прийняті судом, просив визнати за ним: - право на земельну ділянку (пай) за [NUMBER], що належало [PERSON], згідно проекту поділу земель на земельні частки (паї) в межах розпайованих земель сільськогосподарського виробничого дочірнього підприємства «ЮМ-Агросервіс»- Артемівське» на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради загальною площею 1,61 га., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]; - право на земельну ділянку (пай) за [NUMBER], що належало [PERSON], згідно проекту поділу земель на земельні частки (паї) в межах розпайованих земель сільськогосподарського виробничого дочірнього підприємства «ЮМ-Агросервіс»-Артемівське» на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради загальною площею 1,61 га., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 4-7, 52-56, 86-90,123-127). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області. До дня смерті [PERSON] проживала в с. Степанівка Чутівського району, Полтавської області разом зі своїм чоловіком [PERSON]. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну ділянку (пай) на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області, що належала [PERSON], а також право на земельну частку (пай) на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області, яка належала [PERSON]. Позивач вказує, що він є онуком померлого [PERSON], який за життя залишив заповіт згідно якого, все належне йому майно і все те, на що він на день смерті матиме право заповів [PERSON]. Позивач зазначає, що спадщина складається з вищезазначених земельних часток (паїв), але у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) на ім'я спадкодавця, він не може одержати свідоцтво про право власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, подали до суду заяви, в яких зазначили, що змінені позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити, а також просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач належним чином був повідомлений, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю і справу просить розглянути без участі його представника. Третя особа - державний нотаріус Чутівської ДНК Полтавської області у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, подала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи - Чутівської райдержадміністрації Полтавської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа належним чином була повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Способи захисту прав на земельні ділянки визначено Земельним кодексом України, зокрема, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року (далі -ЗК України 1990 року) землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність. Постановою Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, землі Української PCP оголошені об'єктом земельної реформи. Преамбулою до постанови визначено, що завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність. Пунктом 5 зазначеної постанови, передбачена передача земель у приватну та колективну власність. Згідно Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200-ХІІ від 13.03.1992 року роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. № 666/94 (чинного на час процедури розпаювання земель КСП «Іскра») доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ № 720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Пунктом 2 зазначеного Указу № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року (у редакції Закону України від 13 березня 1992 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7, роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV від 05.06.2003 року, вказується, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Із змісту вищевказаних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на момент отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Однак, невнесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не позбавляє її права на земельну частку (пай), оскільки таке право особи є безумовним. Як вбачається з матеріалів справи, Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] був виданий 20.10.1995р. АТ «Павлівське» в селище Артемівка (Скороходове) Чутівського району Полтавської області. Додатком №1 до зазначеного Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 20.10.1995р. є список громадян - членів товариства, до складу яких входять [PERSON] (с. Степанівка) та [PERSON] (с. Степанівка), що також підтверджується і рішенням Артемівської (Скороходівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області №36 від 21.05.2002р. про уточнення списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 100-111). Отже, згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 20.10.1995р. (дата видачі державного акта на право колективної власності) мали право на земельні частки (паї) в АТ «Павлівське». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 04.10.2016р., [PERSON] померла [INFO] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в АТ «Павлівське». Статтею 524 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON], передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Тобто, у відповідності до ст. 548 ЦК УРСР, незалежно від оформлення права на спадщину, спадщина, яка прийнята спадкоємцем, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00017443161 від 15.12.2016р. [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, про що 25.02.1952р. виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Чутівського району Полтавської області було складено відповідний актовий запис за №2 (а.с. 14). Згідно довідки Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області №3410 від 04.10.2016р. [PERSON] була зареєстрована в с. Степанівка Чутівського району Полтавської області та до дня смерті проживала разом з чоловіком [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину. Також з матеріалів справи, а саме з постанови державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори №02-31/1396 від 29.12.2016р. вбачається, що спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] в Чутівській державній нотаріальній конторі не заводилось, заяв про прийняття та відмову від спадщини до державної нотаріальної контори не надходило (а.с. 15, 26). Таким чином, спадщину після померлої [PERSON], до складу якої входить право на земельну частку (пай) в АТ «Павлівське» прийняв її чоловік - [PERSON] та у відповідності ст. 548 ЦК УРСР зазначена спадщина належала [PERSON] з моменту відкриття спадщини - дня смерті [PERSON]. 05.09.1997р. у селищі Артемівка (нова назва Скороходове) Чутівського району Полтавської області, [PERSON] було складено та підписано заповіт, за яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Зазначений заповіт посвідчений 05.09.1997р. секретарем виконавчого комітету Артемівської (Скороходівської) селищної ради депутатів, зареєстрований в реєстрі за №186. Станом на 12.10.2016р. зазначений заповіт не змінений та не скасований (а.с. 17). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 02.08.2016р. [PERSON] помер [INFO] Як було встановлено вище, померлому [PERSON] належало право на земельну частку (пай) в АТ «Павлівське», а також право на земельну частку (пай) в АТ «Павлівське», яке перейшло до нього в порядку спадкування після померлої [PERSON]. Згідно матеріалів справи, а саме з постанови державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори №02-31/1396 від 29.12.2016р. вбачається, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] в Чутівській державній нотаріальній конторі не заводилось, заяв про прийняття та відмову від спадщини до державної нотаріальної контори не надходило (а.с. 26). Також, з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.05.1991р., свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.02.1968р., копії паспорта серії [NUMBER], довідки Скороходівської селищної ради від 04.10.2016р. вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON], зареєстрований в с. Степанівка Чутівского району Полтавської області де проживав разом з [PERSON] до дня смерті останнього та прийняв спадщину після померлого, яка у відповідності ст. 548 ЦК УРСР належить [PERSON] з моменту відкриття спадщини - дня смерті [PERSON] (а.с. 8, 10-11, 16). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/1396 від 29.12.2016р. державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні частки (паї) оскільки спадкоємець [PERSON] не має можливості надати оригінали документів, що посвідчуть право власності на земельні частки (паї) (а.с. 26). Матеріали справи свідчать, що [PERSON] та [PERSON] розпочали приватизацію земельних ділянок. Так, рішенням Артемівської (Скороходівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області 3 сесія 24 скликання від 28.08.2002р., зокрема, погоджено проект розташування земельних часток (паїв) в межах СВДП ЮМ «Агросервіс-Артемівське» та вирішено посвідчити право власності громадян на земельні частки (паї) державними актами на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірах, вказаних в додатку №1 без встановлення меж кожної з них в натурі (а.с. 103-07, 112). Згідно Списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) СВДП «ЮМ Агросервіс» - Артемівське»: право на земельну частку (пай) за [NUMBER], що знаходиться на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради, загальною площею 1,61 га. належить [PERSON]; право на земельну частку (пай) за [NUMBER], що знаходиться на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради, загальною площею 1,61 га. належить [PERSON]. Однак, приватизація зазначених земельних ділянок (паїв) не була закінчена, не проведено державної реєстрації права власності на зазначені земельні ділянки та не отримано державних актів на право приватної власності на земельні ділянки. Суд зазначає, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Зазначене узгоджується з роз'ясненнями, наданими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що право на земельну частку (пай) за [NUMBER], що знаходиться на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради, загальною площею 1,61 га., яке належало [PERSON], та право на земельну частку (пай) за [NUMBER], що знаходиться на території Скороходівської (колишньої Артемівської) селищної ради, загальною площею 1,61 га., яке належало [PERSON], входить до складу спадщини після померлого [PERSON], а також те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що через відсутність оригіналів документів, що посвідчують право на земельні частки (паї) [PERSON] позбавлений можливості в установленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право на земельну частку (пай) та завершити приватизацію земельної ділянки, з огляду на те, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved