Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , у якому просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] за № 999 від 18 травня 2006 року, здійсненого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції; припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 25 % всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття, які стягуються з нього на підставі виконавчого листа № 2-1553/09, виданого 17.02.2009 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області та відкликати вказаний виконавчий лист з примусового виконання. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із грудня 2005 року по жовтень 2007 року він спільно проживав з [PERSON] 05 травня 2006 року, відповідач не перебуваючи у шлюбі із позивачем народила сина [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 18 травня 2006 року зроблено актовий запис № 999 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] .Позивач вважав, що він є батьком дитини, тому в свідоцтві про народження батьком записано [PERSON] . Н даний час йому стало відомо від відповідача, що не є біологічним батьком дитини. Після чого, позивачем було запропоновано відповідачу з дитиною пройти генетичне дослідження для перевірки кровного споріднення із позивачем. Проте, відповідачка відмовилась, що дало підстави позивачу вважати, що він не є батьком дитини. На даний час позивач має іншу сім`ю та не бажає нести батьківські обов`язки стосовно дитини, батьком якої не є він. Оскільки позивач з відповідачкою не перебували між собою у шлюбі, походження дитини від позивача було визначено відповідно до норм ст. 126 Сімейного кодексу України, тобто, за заявою матері та батька дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2009 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що у випадку задоволення позовної вимоги про виключення запису про позивача, як батька з актового запису про народження дитини, це буде суттєвою зміною обставин, що були підставою для стягнення з позивача аліментів і має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів. 05 серпня 2021 року у дані справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити з підстав наведених у ньому. В подальшому просив розгляд справи проводити у його відсутності за участі представника. Представник позивача [PERSON] - адвокат Демкович Ю.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. З грудня 2005 року по жовтень 2007 року [PERSON] спільно проживав з [PERSON] . Під час спільного проживання [INFO] народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 18 травня 2006 року зроблено актовий запис за №999. У Свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 18 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Оскільки сторони не перебували між собою у шлюбі, походження дитини [PERSON] було визначено за заявою позивача та відповідача. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. В силу вимог 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним походить від подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, сторони у справі підтримували близькі стосунки із грудня 2005 року по жовтень 2007 року, не перебуваючи у шлюбі. Як пояснив [PERSON] у поданому позові та його представник, у 2019 році [PERSON] повідомила йому про те, що він не є біологічним батьком дитини, що зумовило виникнення у позивача сумніву у своєму батьківстві по відношенню до [PERSON]. Згідно, ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року та 10 березня 2021 року за клопотанням позивача, судом призначалася судова генотипоскопічна (генетична) експертизи, яка проведена не була, оскільки [PERSON] із дитиною - [PERSON] жодного разу не з`явилися для відібрання біологічних зразків. Суд зазначає, що відповідачу було достеменно відомо про розгляд даної справи та призначення судом у ній вказаної експертизи, оскільки остання 17.03.2021 року ознайомилась із матеріалами справи та отримала її копії. Проте в судові засідання упродовж усього розгляду справи на виклик суду, а також у експертну установу не з`являлась. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухилились від своєї участі у проведенні призначеної судом зазначеної експертизи, наданні експертові зразків біологічного матеріалу, без надання якого провести експертизу не можливо. Також суд констатує, що проведення вказаної експертизи має для позивача вагоме значення, у тому числі для з`ясування усіх обставин, що засвідчують походження дитини від позивача, який вважає, що він не є батьком дитини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, зауважив, що «на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v Russia, №3451/05 від 07.05.209 року). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ. Зазначений висновок знайшов своє відображення у постанові ВС від 18 березня 2020 року у справі №592/4443/17. В силу вимог ч.1 ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або він іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як зазначив у пункті 9 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.11) зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею цього Кодексу. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] ухиляючись в участі призначеної судом судова генотипоскопічної (генетична) експертизине підтвердила кровне споріднення між [PERSON] та її сином [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , за №999 від 18 травня 2006 року, внесені Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2009 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25 % всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 140 СК України, стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, дослідивши та оцінивши матеріали даної цивільної справи, враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позов [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, припинення стягнення аліментів слід задовольнити, виключивши відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] за №999 від 18 травня 2006 року, внесені Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Вилучити у [PERSON] оригінал свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та зобов`язати повернути його Тернопільському міськрайонному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Також суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо припинення правовідносин зі сплати аліментів на користь відповідачки - [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2009 року усправі №2-1553/09, підлягають задоволенню, так як з виключенням відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] відпали підстави для стягнення з нього аліментів. Обов`язок позивача щодо утримання дитини припиняється також і на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved