Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суду із позовною заявою до відповідача Чернелево-Руської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї родички. Позові вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON], до частини спадщини за заповітом, що відкрилась після її смерті входить власність у колгоспному дворі за яким рахується будинок з господарським будівлями та спорудами по [ADDRESS] членами якого була вона та її чоловік, що помер [INFO] року. Після смерті останнього вона успадкувала його частку, оскільки фактично вступила в управління нею і стала єдиним володільцем майна вказаного колгоспного двору, однак правовстановлюючого документу на нього не виготовила, саме тому позивач і не може успадкувати зазначене будинковолодіння та змушений був звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та з мотивів, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву в якій клопоче про розгляд справи за його відсутності та зазначає, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. З довідки № 17 від 23 січня 2014 року, виданої Чернелево-Руською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що станом на [INFO] року членами колгоспного двору у [ADDRESS] були [PERSON] (голова двору) та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06 вересня 1963 року. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується довідкою № 60 від 23 січня 2013 року, виданою Чернелево-Руською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України, котрі він виклав у своїй Постанові № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. (п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР) Таким чином, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном спадщину після померлого, [PERSON] прийняла [PERSON], що стверджується довідкою № 32 від 03 лютого 2014 року, виданою Чернелево-Руською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. [INFO] року [PERSON] - померла. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 січня 2013 року, виданим Чернелево-Руською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 01. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, окрім іншого, входить житловий будинок, загальною прощею 37,4 мІ (житловою - 19,3 мІ) з надвірними побудовами та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 06 березня 2012 року секретарем виконкому Чернелево-Руської сільської радої Тернопільського району Тернопільської області і зареєстрований в реєстрі за № 03, згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також належній їй майнові права та обов'язки на час смерті, заповіла позивачу. У подальшому позивач в встановлений законом строк, звернувся до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом, однак постановою останнього № 172/02-14 від 21 січня 2014 року [PERSON] було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позивач набув право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок з господарським будівлями та спорудами в [ADDRESS], а відсутність правовстановлюючого документа на дане будинковолодіння позбавляє його можливості оформити на нього право власності та розпоряджатись ним. Таке порушене право позивача слід захистити шляхом визнання права власності на зазначене спадкове майно.

Outcome: approved