Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 листопада 1983 року він з відповідачем зареєстрували шлюб і проживали разом до грудня 2005 року. Від даного шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб бажає розірвати, оскільки життя в них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, яке не ведуть з грудня 2005 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, спору про поділ майна, що їхньою спільною власністю немає. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 26 листопада 1983 року укладено шлюб, який зареєстровано В.Цепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 28 та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER]. Під час шлюбу у сторін народилися доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Сторони не підтримують сімейних стосунків та проживають окремо з грудня 2005 року. Сімейне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, шлюб існує тільки формально, збереження його не можливе, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач має стійке переконання до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем в заяві не ставиться питання про зміну прізвища дружині, суд вважає за необхідне залишить відповідачу після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. Правовідносини між сторонами регулюються сімейним законодавством України. На підставі наведеного,

Outcome: approved