Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.10.1988 року. Від спільного подружнього життя у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя між сторонами не склалось через різні характери та погляди на шлюб і сім'ю, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння та сварки. На даний час проживають разом, однак подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, суду надана письмова заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, суду надана заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 жовтня 1988 року Копачівською сільською радою Волинської області, актовий запис №14 (а.с.6). Після одруження відповідачу присвоєно прізвище «[PERSON]». Від даного шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено також, що сторони проживають разом, однак подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно вимог ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На вимогу відповідача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Судові витрати залишити за позивачем згідно його клопотання. На підставі ст.ст.24, 55, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved