Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2019 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, за яким позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу правову допомогу щодо поновлення у судовому порядку нарахування та виплати пенсії останньої, а відповідач зобов`язалась оплатити надані позивачем послуги у порядку та строки, обумовлені договором. Пунктом 3.2 даного договору визначено, що клієнт до отримання заборгованості по пенсійним виплатам зобов`язаний сплатити адвокату гонорар у сумі 11500 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката або шляхом оплати готівкою впродовж трьох календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг. Акт виконаних робіт був підписаний сторонами 15 травня 2019 року, натомість, відповідачем до часу звернення позивача з цим позовом до суду не було сплачено останньому гонорар у вищевказаній сумі. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання правової допомоги у сумі 11500 грн., три відсотки річних у сумі 325 грн. 79 коп., інфляційні витрати у сумі 90 грн. 85 коп., а також пеню у сумі 3967 грн. 50 коп., а всього: 15884 грн. 14 коп. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.47). Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про час, дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 01 березня 2019 року між адвокатом Напольських Д.О. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до розділу першого якого, адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо поновлення у судовому порядку нарахування та виплати пенсії клієнта, а клієнт зобов`язалась оплатити надані позивачем послуги у порядку та строки, обумовлені договором (а.с.5-6). Пунктом четвертим частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, пунктом 3.2 вищевказаного договору визначено, що до отримання заборгованості по пенсійним виплатам клієнт сплачує фіксовану суму за послуги адвоката у розмірі 11500 грн. шляхом перерахування коштів на р/р № [NUMBER] , відкритий у АТ «Ощадбанк», або шляхом оплати готівкою впродовж трьох календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг. Акт наданих послуг підписується сторонами впродовж п`яти календарних днів після набрання рішенням адміністративного суду у справі по зобов`язанню відновлення виплати пенсії клієнту та (або) стягненню заборгованості по пенсійним виплатам законної сили. Підтвердженням оплати готівкою є видача клієнту приходного ордеру з зазначенням суми оплати та виду наданих послуг. На виконання сторонами вищенаведених домовленостей 15 травня 2019 року позивачем та відповідачем було підписано акт наданих послуг, який є Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 01 березня 2019 року, з якого слідує, що адвокат Напольських Д.О. надав, а клієнт [PERSON] прийняла правові послуги з представництва її інтересів та отримання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в адміністративній справі № 200/3172/19-а, вартість яких складає 11500 грн. (а.с.7). В той же час, виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , що долучені позивачем до матеріалів справи, свідчать, що відповідач надані їй позивачем послуги не оплатила. Доказів на зворотній факт відповідачкою не надано. (а.с.21-32). Разом з тим, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, враховуючи, що після підписання сторонами справи акту наданих послуг, який є Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 01 березня 2019 року, відповідач надані їй позивачем за цим договором послуги не оплатила, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за договором про надання правової допомоги у сумі 11500 грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних у сумі 325 грн. 79 коп. та інфляційних витрат у сумі 90 грн. 85 коп., то суд при їх вирішенні виходить з приписів ст. 625 ЦК України, відповідно до яких, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем у позовній заяві, в зв`язку з чим доходить переконання, що і в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача пені у сумі 3967 грн. 50 коп., суд керується наступним. Частинами першою та третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. З приписів ч. 2 ст. 551 ЦК України слідує, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, пунктом 6.2 укладеного сторонами договору про надання правової допомоги від 01 березня 2019 року, передбачено, що за недотримання строків сплати, зазначених в п. 3.1-3.2 договору, клієнт сплачує адвокату пеню у розмірі 0,1% від суми прострочення за кожен день такого прострочення. Таким чином, суд доходить висновку, що і в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА № 433887 від 22 лютого 2011 року, а отже, в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору підчас розгляду справи в усіх судових інстанціях, та приймаючи до уваги, що за приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд доходить переконання про необхідність стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved