Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], який помер 15 липня 2013 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 22.11.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у звязку з тим, що на квартиру [ADDRESS], на підставі постанови ВДВС Жовтневого РУЮ м.Кривого Рогу Дніпропетровської області серії АА №784252 від 14.11.2003 року накладено арешт. Відповідач листом від 11.10.2017 року повідомив, що у нього не перебувають виконавчі документи щодо [PERSON], однак самостійно відповідач не знімає арешт зі спірної квартири. Ухвалою суду від 22.12.2017 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 16.01.2018 року. Ухвалою суду від 16.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2018 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. В судовому засіданні щодо вирішення спору по суті поклався на розсуд суду. Додатково надав письмове клопотання в якому зазначив, що арешт на майно [PERSON] було накладено в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь КЖП-26 боргу в сумі 878,00 грн., оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки неможливо надати більш детальну інформацію. В судовому засіданні 14 лютого 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. 03 липня 1982 року народився [PERSON]. Батьками в свідоцтві про народження останнього вказано: батько-Нагасов [PERSON], мати- Нагасова [PERSON]. (а.с.5) [PERSON] помер 15 липня 2013 року в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №529509. (а.с.6) Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 22 листопада 2017 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно його батька [PERSON], який помер 15 липня 2013 року, у звязку з наявністю арешту щодо нерухомого майна, квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], до зняття арешту на вказане майно.(а.с.7) Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за №98113326 від 22.09.2017, встановлено, що на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON] накладено обтяження: арешт нерухомого майна. Підставою обтяження вказано: постанова АА 784252, 14.11.2003, ВДВС Жовтневого РУЮ м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. (а.с.8) [PERSON] відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №06-22/24091 від 11.10.2017, [PERSON] повідомлено, що у відділі станом на 10.10.2017 р. не перебувають виконавчі документи щодо [PERSON]. (а.с.9) Оцінивши дані правовідносини, суд дійшов висновку, що вони виникли із виконання рішення суду у цивільній справі, які підпадають під правове регулювання відповідних норм Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що боржник [PERSON] у виконавчому провадженні зі стягнення боргу на користь КЖП-26 в сумі 878,00 грн. помер 15 липня 2013 року, та зазначене виконавче провадження підлягало закінченню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Як було встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, на час розгляду даної справи арешт накладений на квартиру [ADDRESS] державним виконавцем не було знято. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся до приватного нотаріуса 22 листопада 2017 року його син [PERSON] (а.с. 7). За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені обставини вказують на те, що після смерті [PERSON] державний виконавець безпідставно не зняв арешт зі спірного майна та зазначені обставини перешкоджають позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, надані [PERSON] докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог зі зняття арешту з квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 1268 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та

Outcome: approved