Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. За вказаною адресою, крім позивача, зареєстрована, але фактично не проживає більше п`яти років [PERSON] , яка є членом сім`ї, але не є співвласником квартири. Реєстрація відповідача в квартирі за вказаною адресою позбавляє позивача в повному обсязі розпоряджатися своїм майном, тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом публікації на сайті Судової влади України оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме а також надіслання судової повістки за адресою її останнього відомого місця проживання. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона протягом 4 років є головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радіаторна 50», із позивачем знайома та часто була у його квартирі, оскільки сусід [PERSON] який мешкає поверхом нижче має психічні розлади у зв`язку чим вона разом із [PERSON] вимушені викликати медичних працівників. Наразі позивач у квартирі [ADDRESS] проживає разом із дружиною [PERSON] та її донькою. Відповідач по справі це колишня дружина позивача, останні 4 роки вона у спірній квартирі не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача як сусіда, знайома з ним більше трьох років, відповідача [PERSON] вона ніколи не бачила. [PERSON] проживає у квартирі разом із цивільною дружиною та її дитиною. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 11.08.2011 року та копією витягу про державну реєстрацію прав №31010256 від 18.08.2011 року ( а.с. 6-7, 8, 9). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до копії рішення Заводського районного суду м.\~Запоріжжя від 30.11.2020 року по справі №332/2566/20 провадження №2/332/1421/20 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29.10.2011 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №\~287 було розірвано (а.с.24-25). 05.01.2021 року вказане рішення набрало законної сили. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг №\~3129_01-71 від 03.11.2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.12.2011 по теперішній час ( а.с. 14). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Враховуючи наведене, під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими доказами, що на теперішній час відповідач змінила місце свого фактичного проживання, до спірного житла втратила інтерес, протягом тривалого часу у спірній квартирі не проживає, не заявляє про свої права на нього. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача як власника майна, який вимушений сплачувати за утримання житла у більшому розмірі, фактично з урахуванням особи, яка не проживає у будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved