Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності, реєстровий номер № 1772 та свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий № 1776, які видані 13.09.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], він є власником 6/8 частини нежитлового приміщення 1,2 (офіс) з окремим зовнішнім входом та вхідним ганком, розташованого за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул.. Шевченко В.В., будинок № 18, приміщення 1,2. Також, відповідно до договору міни, укладеного між ним та [PERSON], реєстровий № 1930, виданого 30.10.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], він є власником 1/8 частини нежитлового приміщення 1, 2 (офіс) з окремим зовнішнім входом та вхідним ганком, розташованого за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул.. Шевченко В.В., будинок № 18, приміщення 1,2. Станом на день подання позову, він вирішив розпорядитись належним йому нерухомим майном, однак оригінали вказаних документів у нього відсутні, оскільки були ним втрачені в 2014 році при виїзді з м. Луганська під час активних бойових дій. Пропажу документів він виявив лише у 2018 році, коли збирав необхідні документи для здійснення відчуження частки нерухомого майна. За яких обставин були загублені документи він пояснити не може, оскільки події 2014 року змусили його в найкоротший час виїжджати з м. Луганська, що призвело до виникнення у нього стресового стану, в якому він перебував протягом досить тривалого часу. Загублені документи він має лише в копіях. 13 вересня 2018 року на його запит до ГТУЮ у Луганській області щодо діяльності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON], йому було надано відповідь. Відповідно до якої зазначено, що згідно з наказом ГТУЮ у Луганській області від 16.10.2014 № 21-В приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса [PERSON] по Луганському міському нотаріальному округу була припинена з 16.10.2014 року. Архів та документи нотаріального діловодства нікуди не передавались. Таким чином, на сьогодні отримати дублікати договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, виданих приватним нотаріусом [PERSON] неможлива. Просить суд визнати за громадянином України [PERSON], який проживає за адресою: Україна, м. Львів, вул.. Стуса, 14/42, РНОКПП: [NUMBER], право власності на 7/8 частин нежитлового приміщення 1,2 (офіс) з окремим зовнішнім входом та вхідним ганком , розташованого за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул.. Шевченко В.В., будинок № 18, приміщення 1, 2, у звязку з втратою правовстановлюючих документів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в матеріали справи надана заява про розгляд справи без його участі (а.с.38). Представник відповідача Луганської міської ради, до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення в судовому порядку заперечень не має (а.с.52). Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 10 січня 2019 року [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, реєстровий номер № 1772 та свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий № 1776, які видані 13.09.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] є власником 6/8 частини нежитлового приміщення 1,2 (офіс) з окремим зовнішнім входом та вхідним ганком, розташованого за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул.. Шевченко В.В., будинок № 18, приміщення 1,2. Також, відповідно до договору міни, укладеного між ним та [PERSON], реєстровий № 1930, виданого 30.10.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником 1/8 частини нежитлового приміщення 1, 2 (офіс) з окремим зовнішнім входом та вхідним ганком, розташованого за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул.. Шевченко В.В., будинок № 18, приміщення 1,2 (а.с.53-54). Даний факт також підтверджується копіями: свідоцтва про право власності (а.с.9), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10, 11). Судом встановлено, що вищезгадані документи позивачем було втрачено в звязку з проведенням АТО на території м. Луганська. Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно частин шостої та сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов'язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно пункту 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 р. № 870/5, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. В звязку з втратою правовстановлюючих документів позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо стану приватної нотаріальної діяльності [PERSON], на що була отримана відповідь, що Наказом ГТУЮ у Луганській області від 16 жовтня 2014 року № 21-В було припинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON] з 16 жовтня 2014 року. Отримати дублікати договорів, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] немає можливості, оскільки документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON] до Луганського обласного державного архіву не передані та залишаються на тимчасово окупованій території. Їх перевезення неможливе у звязку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки, життя і здоровя працівників ГТУЮ у Луганській області (а.с.15-16). Отже, позивачем було вжито всі можливі заходи для позасудового вирішення даного спору. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач втратив правовстановлюючі документи та позбавлений можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved