Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними у березні 2012 року, згідно якого відповідач позичила у нього 8\~000 грн., які зобовязувалася повернути до 29.05.2012 року, про що надала письмову розписку. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від виконання зобов»язання. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 8\~000 грн., з врахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, за період із 29.05.2012 року по 26.05.2015 року в сумі 718,68 грн. та суму інфляційних нарахувань за період із 29.05.2012 року по 26.05.2015 року в розмірі 13\~684,09 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіланні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечили та суду пояснили, що договору позики з позивачем [PERSON] не укладала, а розписку про те, що відповідач зобов»язується повернути позивачу 8\~000 гривень писала під примусом [PERSON]. Відповідач [PERSON] суду також пояснила, що позивач, протягом 2012 року неодноразово вчиняв щодо неї насильницькі дії, про що вона зверталась до ТМВ УМВС України в Тернопільській області з відповідними заявами. У позові просять відмовити за його безпідставністю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із змісту письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, у ній зазначено, що «…Макар [PERSON] зобов»язується повернути [PERSON] гроші в сумі 8 тисяч гривень до 29 травня 2012 року…». Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено із змісту розписки представленої позивачем, яка на його думку є підставою для стягнення із відповідача боргу за договором позики, у ній зазначено, що «…Макар [PERSON] зобов»язується повернути [PERSON] гроші в сумі 8 тисяч гривень до 29 травня 2012 року…». Проте, у зазначеному письмовому документі відсутні докази про те, що позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальникові) грошові кошти, як наслідок уклав договір позики. Зазначена розписка, на думку суду лише свідчить про зобов»язання відповідача повернути позивачу кошти, без зазначення підстав його виникнення. Як вбачається із представлених [PERSON] в судовому засіданні витягів із реєстрації звернень, [PERSON] 27.05.2012 року, 22.09.2012 року, 07.12.2012 року, 07.12.2013 року зверталася в Тернопільський МВ УМВС України в Тернопільській області з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] та погроз останнім їй фізичною розправою. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведено того, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, а тому в задоволенні його позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed