Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] суму боргу за договором позики від 20 червня 2016 року в сумі 9900,00 грн. та судові витрати у справі в сумі 640,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 червня 216 року відповідач [PERSON] взяла у нього у борг грошову суму в розмірі 9900 грн. і зобовязалась повернути суму боргу за першою його вимогою, сплачувати борг по 1500 грн. на місяць, на підтвердження чого власноручно написала розписку про отримання грошових коштів від 20.06.2016 року. Вважає, що між ним та [PERSON] фактично було укладено договір позики, що відповідає положенням ст. 1046 ЦК України. З його сторони були в виконані умови договору позики, і відповідачу [PERSON] були передані кошти, про що було зазначено в розписці. 01.09.2016 року він звертався до відповідачки з письмовою вимогою з необхідністю повернення боргу, але відповідачка не відповіла на неї та грошей не повернула. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 червня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується копією та оригіналом розпискою (а.с. 4, 20). Відповідно до розписки відповідач [PERSON] взяла у позивача [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 9900 грн. і зобовязалась сплачувати борг по 1500 грн. на місяць та повернути суму боргу за першою вимогою позивача, на підтвердження чого власноручно написала розписку про отримання грошових коштів від 20.06.2016 року. В контексті викладених відносин, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями\~525\~та\~615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Нормами\~статті 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Нормою\~статті 599 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.\~\~ Позивач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у зазначеному розмірі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала позику, але належним чином вона не виконувала зобов'язання щодо погашення заборгованості за договором позики, що утворило для неї зобовязання сплатити суму боргу. Відповідачем сума заборгованості не спростована. Згідно наданих матеріалів, 01.09.2016 року [PERSON] звертався до відповідачки з письмовою вимогою з необхідністю повернення боргу, але відповідач не відповіла на неї та грошей не повернула, що підтверджується копією письмової вимоги від 01.09.2016 року, описом поштового відправлення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, конвертом (а.с. 5-7, 21-23). Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] з приводу стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 9900,00 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у звязку із чим з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9900 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved