Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 21.08.2019 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] , та просив витребувати у відповідача та повернути йому транспортний засіб марки «ГАЗ 322100», державний номерний знак [NUMBER] , ключі та технічний паспорт на нього. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивував тим, що він на праві приватної власності володіє автомобілем марки ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] . В кінці лютого 2018 року, точної дати він не пам`ятає, до нього звернулася його знайома [PERSON] , яка проживала на той час в с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, та запропонувала йому продати їй автомобіль ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] , з виплатою коштів еквівалентних 2000,00 доларів США через шість місяців після фактичного отримання автомобіля по курсу Національного Банку України на день сплати. Такі умови його влаштували, і він в цей же день передав їй автомобіль марки ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] , ключі та документи на нього. Через шість місяців після передачі [PERSON] автомобіля ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] , він зателефонував їй та запитав коли вона віддасть йому кошти за автомобіль, на що остання сказала, що поки у неї немає зараз грошей і вона розрахується із ним пізніше. Він погодився на це та почав чекати від [PERSON] грошей за автомобіль. Протягом цього часу відповідач неодноразово переносила строки розрахунків із ним за автомобіль, та уникала зустрічі, не брала трубки мобільного телефону. У зв`язку з цим у нього є всі правові підстави звертатися до суду з позовом до відповідача про повернення йому з незаконного володіння належний йому транспортний засіб ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] , ключі та технічний паспорт на нього. Ухвалою Уманського\~міськрайонного суду\~Черкаської області\~від 23\~серпня 2019\~року вказану\~цивільну справу\~було передано\~за підсудністю\~до Котовського\~міськрайонного суду\~Одеської області. 09.10.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано на розгляд судді Вергопуло А. К. Ухвалою судді Вергопуло А. К. від 11 жовтня 2019 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження. Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судові повістки-виклики повернулись із зазначенням «За зазначеною адресою адресат відсутній». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеною про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся з заявою від 26.03.2019 року до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, де вказував, що він передав [PERSON] належний йому автомобіль марки ГАЗ 322100, державний номерний знак [NUMBER] , а [PERSON] у свою чергу повинна була передати йому грошові кошти за вказаний автомобіль у розмірі 2000,00 доларів США. До цього часу [PERSON] з ним не розрахувалась, спірний автомобіль також не повернений. У діях [PERSON] ним вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Відповіддю Уманського ВП ГУНП в Черкаській області №4248 від 28.04.2019 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації до ЄДРСР за відсутності кримінального правопорушення. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.77,79 ЦПК України визначено, що є належними, достовірними, достатніми доказами. Ст.78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів належності позивачу на праві власності транспортного засобу, його продажу відповідачці або будь-яких інших домовленостей з відповідачкою, передачі останній транспортного засобу, позивачем суду не надано. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте, позивач не надав жодних доказів заволодіння належним йому автомобілем відповідачкою. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка будь-яким чином порушує його права. Не знайшли такі підтвердження і під час судового розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed