Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю і поділ майна. Також позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування вимог позивач вказав, що у 2002 році після довготривалих відносин з відповідачкою він вирішив покинути свою дружину та після чого він та відповідачка почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Таким чином протягом тринадцяти років, з лютого 2002 року по січень 2015 року, він перебував з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, проживали з нею однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Вони вели спільне домашнє господарство, купували різні речі, разом харчувались, разом їздили на відпочинок, мали єдиний сімейний бюджет, мали один одного за подружжя, проживали разом, разом були у компаніях друзів та родичів та відповідно мали спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки. Він розірвав шлюб зі своєю колишньою дружиною [INFO] . У будь-якому іншому шлюбі кожен з них не перебував. У період з лютого 2002 року по травень 2005 року вони проживали разом у відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а кожне літо вони мешкали разом у нього на дачі за адресою: с. Миколаївка, СОТ « [ADDRESS] . З травня 2005 року вони постійно разом й до цього часу проживають за адресою: [ADDRESS] , а у квартирі відповідача оселилась її донька разом із своїм чоловіком. Таким чином між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. 10 січня 2015 року вони уклали шлюб з відповідачкою. У період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу він та відповідач працювали, отримували заробітну плату, яку вкладали в єдиний з відповідачем спільний сімейний бюджет, вели разом домашнє господарство, розпоряджались коштами та мали один одного за подружжя та відповідно набували майно за спільні кошти. Спільних дітей вони не мають. Під час проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу ними було придбано житловий будинок [ADDRESS] , за 500 грн., разом із земельною ділянкою за кадастровими № 1411300000:01:016:0066 площею 0.1000га та №1411300000:01:016:0096 площею 0.0467га, згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2005, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського нотаріального округу Донецької області 05.08.2005 року за № 5545. Оформлення вказаної нерухомості було здійснено на відповідача, що підтверджується договором та довідкою БТІ. Оформлення на відповідача відбулось через те, що власник був обмежений в часі для підготування документів на продаж будинку та видав довіреність на право продажу вказаного будинку на нього, через що він представляв інтереси продавця, а відповідач була покупцем за договором. Після придбання будинку та землі він та відповідачка проживали у вказаному будинку, здійснювали його ремонт та порались разом по господарству. З метою подальшого ремонту та утримання будинку він окрім своїх заощаджень був змушений продати свій дачний будинок разом із землею за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що відповідно до ст.74 СК України придбаний житловий будинок\~ [ADDRESS] .\~разом із\~земельною ділянкою\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю із\~відповідачкою, незалежно від того на кого оформлено документи. Нещодавно, а саме з травня 2018 року між ним та відповідачем погіршились відносини, остання зазначає, що він має покинути будинок та шукати собі інше місце проживання та що він не має права на вищезазначений будинок та землю, придбані згідно вищевказаного договору. Встановлення факту його спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу пов`язане з вирішенням спору, який виник між ним та відповідачем, відносно права власності на нажите за період такого проживання майно, а саме житловий будинок та землю, адже відповідач відмовляється без рішення суду визнавати його співвласником будинку те земельної ділянки. Ніяких домовленостей між ним та відповідачем, викладених у письмових договорах, щодо права власності на майно, яке нами було нажито під час проживання однією сім`єю без шлюбу, не укладалось. У зв`язку з чим він вважає, що має право на 1/2 частину житлового будинку та землі, придбаних під час проживання з відповідачем однією сім`єю. Крім цього, відповідно до ч.4 ст.61 СК України, в редакції, яка діяла в період з 11.01.2011 року по 16.05.2012 року, визначалось, що «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Під час їхнього спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, остання приватизувала квартиру [ADDRESS] . З урахуванням ч.4 ст.61 СК України, в редакції, яка діяла в період з 11.01.2011 року по 16.05.2012 року, рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за N 1-рп/99, від 09.02.99 року, ст.74 СК України, вважає, що зазначене житло, тобто квартира, яку набула відповідачка в порядку приватизації, є об`єктом права спільної сумісної власності. Тому вважає, що також має право і на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , набуту відповідачем внаслідок приватизації під час їх спільного проживання однією сім`єю. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, у зв`язку з чим він просить суд: 1.Встановити факт його спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 жовтня 2003 року по 09 січня 2015 року. 2.Визнати спільною сумісною власністю його та відповідача житловий будинок [ADDRESS] колишній [ADDRESS] ), позначеного згідно технічного паспорту на плані літерою А1 із господарчими спорудами та побудовами згідно технічного паспорту: п2,п2-1 погріб; а1, а2 прибудова; Ж1 літня кухня; В1, Д1, Е1 сарай; Г-1-вбиральня; З-1 душ; И-1 гараж; К-1 альтанка; №1-3 огорожа; №2 ворота; І - вимощення. 3.Визнати спільною сумісною власністю його та відповідача земельну ділянку за кадастровими № 1411300000:01:016:0066 площею 0.1000га та №1411300000:01:016:0096 площею 0.0467га, місце розташування: [ADDRESS] .Визнати спільною сумісною власністю його та відповідача квартиру [ADDRESS] .Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності його та відповідача, наступним чином: - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] колишній [ADDRESS] ), позначеного згідно технічного паспорту на плані літерою А1 із господарчими спорудами та побудовами згідно технічного паспорту: п2,п2-1 погріб; а1, а2 прибудова; Ж1 літня кухня; В1, Д1, Е1 сарай; Г-1-вбиральня; З-1 душ; И-1 гараж; К-1 альтанка; №1-3 огорожа; №2 ворота; І - вимощення; - визнати за відповідачем право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] колишній [ADDRESS] ), позначеного згідно технічного паспорту на плані літерою А1 із господарчими спорудами та побудовами згідно технічного паспорту: п2,п2-1 погріб; а1, а2 прибудова; Ж1 літня кухня; В1, Д1, Е1 сарай; Г-1-вбиральня; З-1 душ; И-1 гараж; К-1 альтанка; №1-3 огорожа; №2 ворота; І - вимощення; - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки за кадастровими № 1411300000:01:016:0066 площею 0.1000га та №1411300000:01:016:0096 площею 0.0467га, місце розташування: [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки за кадастровими № 1411300000:01:016:0066 площею 0.1000га та №1411300000:01:016:0096 площею 0.0467га, місце розташування: [ADDRESS] ; - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з оплатою судового збору (т.1 а.с.51-54, 127-129). Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що за першою позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з 23.10.2003 року по 09.01.2015 року, яку вона частково визнає, вважає за необхідне зазначити наступне. З позивачем вони познайомились в 2002 році. Тривалий час вони мали близькі стосунки, були коханцями та мали короткотривалі зустрічі. При таких зустрічах вони не мали на меті мешкати однією сім`єю, так як позивач мав іншу сім`ю та утримував, враховуючи її потреби. Вона мешкала в однокімнатній квартирі разом зі своєю донькою, якій на той час було 16 років та це виключало будь-яку можливість спільно проживати разом з позивачем на житловій площі. Під час таких зустрічей, які відбувалися в належній їй квартирі, за адресою [ADDRESS] , позивач дійсно приносив з собою подарунки та деякі продукти харчування, але нею це сприймалося як залицяння та знаки уваги і не сприймалося нею як спільне проживання. Будь-яких коштовних подарунків позивач ані їй, ані доньці не дарував. Їхні стосунки виключали повністю ведення домашнього господарства, в т.ч. спільного сімейного бюджету, про що можуть засвідчити відомості з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків на її ім`я, які підтверджують, що вона самостійно мала можливість та утримувала свою сім`ю самостійно. Сума отриманих доходів з аналогічних відомостей, які надані до суду позивачем, при порівнянні з відомостями її доходів, можуть підтвердити, що отримані нами доходи були майже рівнозначними, до того ж, нею отримувались й інші види доходів, зокрема матеріальна допомога як «матір одиначка». Позивач же, в свою чергу, утримував лише свою сім`ю. Про те, що позивач розірвав шлюб з колишньою своєю дружиною, їй стало відомо саме від нього, в той час, навіть після розлучення позивач не наважувався покинути свою сім`ю, тим паче розмов щодо їхнього спільного проживання не було та він залишався мешкати разом із ними. Інколи вони разом проводили час у відпустці, який сприймався нею як спільне, приємне проведення часу, але ні в якому разі як сім`я. Вона неодноразово пропонувала позивачу мешкати разом, але отримувала щоразу відмову. Навіть в той час, коли його колишня дружина наполягла на тому, щоб позивач «знявся» з реєстраційного обліку, він відмовлявся мешкати однією сім`єю з нею, побоюючись відповідальності. Розуміючи інертну поведінку позивача, відсутність будь-якої матеріальної підтримки з його сторони, не сподіваючись на зміни, вона погодилась на пропозицію своєї матері придбати будинок. Маючи суму\~своїх заощаджень\~в 10000\~гривень,\~які складалися\~з сум\~невитрачених коштів,\~отриманих,\~як матеріальна\~допомога «матері\~ одиначки»,\~про що\~свідчать відомості\~про суми\~виплачених доходів,\~доклавши грошові\~кошти,\~сумою в\~7000\~гривень,\~які були\~нею позичені\~у знайомій\~та надані\~кошти її\~матір`ю [PERSON] ,\~сума яких\~склала 5000,00\~гривень,\~нею було\~укладено угоди\~на загальну\~суму 22000,00\~гривні, а саме: договір купівлі-продажу від 05.08.2005 року - будинку [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі № 5545, засвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, та договір купівлі-продажу від 05.08.2005 року - земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі № 5547, засвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області. Що стосується коштів, які нею були позичені, то ці кошти були повернені після отримання їх від продажу квартири її матері [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу від 05.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі № 5543 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області). Ці відомості можуть засвідчити свідки. Позивачем зазначається, що «оформлення на відповідача відбулося через те, що власник був обмежений в часі для підготування документів на продаж... та видав довіреність на право продажу вказаного майна» саме на нього, через що він представляв інтереси Продавця, а вона була «Покупцем». З вказаним вона частково погоджується, саме в тій частині, що дійсно власник був обмежений в часі та надав довіреність на здійснення угоди. Але надання такої довіреності на ім`я позивача відбулося з тих мотивів, що саме за її кошти придбалося спірне майно та виключало можливість оформлення будь-яких угод на позивача. Але, враховуючи, що позивач на той час був тією особою, на яку вона могла б покластися, то за її проханням позивач надав згоду на оформлення такої довіреності та в подальшому представляв інтереси «Продавця», а не навпаки, як зазначає. Вже після оформлення угод, 03.09.2005 року позивач [PERSON] під час святкування її дня народження та одночасно її новосілля зробив їй пропозицію щодо спільного проживання, однак за умови обов`язкової його реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] ), який вона напередодні придбала за власні кошти. Саме з жовтня 2005 року вона погодилася на пропозицію позивача проживати разом. Вони розпочали жити разом після виконання умови щодо його реєстрації в належному їй будинку [ADDRESS] . Тобто з 13.10.2005 року вони мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, нею не заперечується та визнається факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13.10.2005 року по 09.01.2015 рік. Щодо позовних вимог за п.п. 2-4 відповідно до заяви про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна зазначає, що в абзаці 2 п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, тощо. Слід зауважити, що вимоги про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна є похідними від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю в спірний період, що визнається також позивачем. Крім того, посилання позивача на той факт, що «завдяки спільному придбанню майна» вони, начебто, брали участь у створені спільної власності - є помилковими та не ґрунтуються на законних підставах. Враховуючи безпідставність та необґрунтованість вимог позивача встановити факт спільного проживання однією сім`єю в період з 23.10.2003 року до 13.10.2005 року, не підлягають й задоволенню вимоги про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна. Також вона не визнає та вважає повністю необґрунтованими вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю і поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з таких підстав. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині позову, посилається на ст.61 СК України (в редакції, яка діяла в період з 11.01.2011 по 16.05.2012), якою визначалось, що «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду» та на зміст ст.74 СК України майно набуте чоловіком та жінкою, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі належить їм на праві спільної сумісної власності. Виходячи зі змісту цих норм СК України, позивач робить висновок, що квартира, яка набута нею в порядку приватизації є об`єктом спільної сумісної власності. Частина 5\~ст. 61 СК України, в редакції, на яку посилається позивач, було передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. У вказаній\~\~редакції ця частина діяла у період з 08.02.2011 по 13.06.2012. Водночас, стаття 57 Сімейного кодексу України визначала особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. \~\~\~\~\~\~\~ Зауважує, що до 08.02.2011 року (на час набуття чинності редакції статті, на яку посилається позивач) статус житла, яке вона приватизувала, не був конкретно визначений, воно не було визнано ані майном, яке було особистою приватною власністю дружини, чоловіка, ані об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 8 СК України\~якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Сімейний кодекс передбачає застосування аналогії закону та аналогії права до сімейних відносин. Аналізуючи приписи глави\~7\~та\~8 СК України\~можливо дійти висновку, що житло, набуте одним з подружжя, у період інший ніж з 11.01.2011 по 16.05.2012,\~\~є особистою приватною власністю одного з подружжя у зв`язку з тим, що дії стосовно його набуття аналогічні\~\~з тими, на підставі яких набувається майно у порядку спадкування та дарування, а саме, для набуття необхідна лише згода. Таким чином, з огляду на те, що задля приватизації житла, крім подання заяви особи, яка бажає набути житло в рамках\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» інших активних дій не потрібно, так як і при дарування та спадкуванні майна, при вказаних діях не використовується ані праця члена подружжя, ані матеріалні блага сім`ї, тому вказане майно не є тим майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, слід зауважити, що лише у період з 08.02.2011 по 13.06.2012 року приватизоване житло є спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з прямою нормою закону та\~\~з огляду на приписи\~ст.58 Конституції України\~(дія закону у часі). Дійсно, як зазначає позивач та нею не заперечується факт того, що відповідно до Розпорядження органу приватизації 2/36-842 від 13.12.2011 року, на підставі її заяви стосовно приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] задоволено прохання наймача ( [PERSON] , тобто її) передати квартиру в приватну власність. Розрахунок безоплатно приватизуємої площі було проведено з урахуванням посвідчення на одержання мешканцями квартири житлових чеків. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Приватизація здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Встановлення зазначеної санітарної норми для безоплатної приватизації житла є законодавчою гарантією держави забезпечити справедливу передачу громадянам України у власність державного житлового фонду на рівних умовах і в рівних розмірах. Наведена норма Закону після набрання чинності Конституцією безпосередньо реалізує конституційну вимогу щодо рівності громадян перед законом, не допускає дискримінації громадян України залежно від площі житла, яке вони займали у державному житловому фонді на момент приватизації, забезпечує конституційну гарантію реалізації права на житло шляхом набуття його у власність (частина перша статті 24, частина перша статті 47 Основного Закону України). У відповідності до статей 2-4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якими закріплено безоплатна передача громадянам квартир, які використовуються ними на умовах договору найму, з використанням житлових чеків (приватизаційні папери), які одержуються всіма громадянами України і використовуються ними при приватизації державного житлового фонду. Системний аналіз положень цього Закону України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека. Також зазначає, що на підставі рішення № 104 Виконавчого комітету народних депутатів м. Димитров від 19.03.1997 року їй, як матері-одиначки було видано ордер на жиле приміщення № 2009 серії [NUMBER] зі складом сім`ї з двох осіб (її та доньки [PERSON] ) на право заняття жилого однокімнатного приміщення, жилою площею 16,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Як визначено статтею 31 ЖК УРСР (в редакції від 1993 р.), за громадянами було закріплено право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного фонду в порядку, передбаченого законодавством, чинним на той час. Жилі приміщення надавалися громадянам у вигляді окремої квартири на сім`ю. В статті 58 ЖК УРСР (в редакції від 1993 р.) закріплено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як вбачається з наданих відомостей та не заперечується позивачем, станом на 1997 рік її сім`я мала склад дві особи вона та донька, які вселилися в жиле приміщення на підставі договору найму, укладеного між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер, тобто нею (у відповідності до ч.2 ст.61 ЖК УРСР). Крім того, цією ж нормою закону закріплено, що користування жилим приміщенням здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Як закріплює ст. 64 ЖК УРСР, лише члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Тобто, право користування жилим приміщенням, на яке було видано ордер, мали лише дві особи вона та її донька [PERSON] , у відповідності до договору найму. Будь-яких домовленостей з позивачем щодо користування або вселення до цього приміщення між ними не було. Частиною 5 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, за змістом ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року\~№ 396, передача займаних квартир здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло. Наведені положення Закону 2482-12 дають підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2011 року, видане комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», власником квартири [ADDRESS] з визначеною часткою - 1/1 та приватною формою власності визначено саме її [PERSON] , рішення про державну реєстрація права власності на нерухоме майно прийнято 25.01.2012 року. Тобто можливо зробити висновок про те, що позивач не був користувачем відповідно до договору найму жилого приміщення, укладеного згідно ордеру від 1997 року; набуття нею права власності на квартиру є реалізацією свого права на власний розсуд відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» з використанням житлових чеків та не є фактом використання спільних коштів або спільної праці, як подружжя, а в відповідності до ст. 156 ЖК УРСР, яка закріплює права та обов`язки членів сім`ї власника квартири, зазначає, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом із ним в квартирі, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування. \~ \~ \~ \~Позивач не оскаржує факт того, що він не був користувачем спірної квартири, а лише зазначає сам факт набуття права власності шляхом реалізації свого права щодо майна, право користування на яке було нею отримано на пільгових умовах. Вказане повністю\~кореспондується з правовою\~позицією ВСУ\~від 07.09.2016\~року у\~справі №6-801цс16\~- належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~ норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може\~ вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тому вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності і вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, а, відповідно, не підлягають й задоволенню і вимоги про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності. На підставі викладеного просить суд: 1. Позовну заяву задовольнити частково, встановивши факт її спільного проживання однією сім`єю з позивачем без реєстрації шлюбу в період часу з 13.10.2005 року по 09.01.2015 року. 2. В задоволенні вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю житлового будинку [ADDRESS] , двох земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,0467 га, відповідно, та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відмовити. 3. В задоволенні вимог позивача про поділ майна, з визначенням права спільної часткової власності на 1/2 частку відмовити (т.1 а.с. 78-79, 135-137). Крім того, відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в якому вказала що лише 10 січня 2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В той час, 03.09.2005 року [PERSON] під час святкування її дня народження зробив їй пропозицію щодо спільного проживання. Цієї пропозиції передували їхні стосунки, які полягали лише в короткотривалих зустрічах, виключаючи повністю ведення домашнього господарства та спільного сімейного бюджету. Також однією з умов [PERSON] стосовно спільного проживання було обов`язкова його реєстрація місця проживання в будинку [ADDRESS] ), який вона напередодні придбала за власні накопичені кошти. Саме з жовтня 2005 року вона погодилася на пропозицію відповідача проживати разом. Вони розпочали жити разом після виконання умови відповідача щодо його реєстрації в належному їй будинку [ADDRESS] . Тобто з 13.10.2005 року вони мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час перебування в шлюбі ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д/н [NUMBER] , б/в, 2007 року випуску. Фактично угоду було укладено та передано транспортний засіб у їхнє спільне користування восени 2013 року. Однак договір купівлі-продажу було укладено та проведено перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля Chevrolet Lacetti, д/н [NUMBER] в ТСЦ [NUMBER] в період часу з лютого 2015 року по травень 2015 рік. Однак, вже в січні 2018 року їхні стосунки з відповідачем суттєво погіршилися, вони вели тривалі перемовини щодо подальшого спільного проживання, але не змогли вирішити ці проблеми та повністю припинили з відповідачем вести спільне господарство та сімейний бюджет, шлюбні відносини фактично припинені, що і стало підставою для її звернення 17.08.2018 року з позовною заявою до Димитровського міського суду Донецької області про розірвання шлюбу. Вважає, що внаслідок придбання ними автомобіля марки Chevrolet Lacetti в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідно до статей 60,\~63,\~69, 74 СК України\~та статей\~328,\~368 ЦК України\~\~виникло право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Перебування в фактичних шлюбних відносинах в період часу з 13.10.2005 року по січень 2018 рік не заперечується відповідачем, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. В період перебування в фактичних шлюбних відносинах, тобто в період з 13.10.2005 року по січень 2018 року, вона та відповідач працювали, отримували заробітну плату, яку вкладали в спільний сімейний бюджет. Частку з цього сімейного бюджету вони відкладали на придбання автомобіля. До того ж, під час фактичного укладання угоди щодо купівлі-продажу автомобіля Chevrolet Lacetti, д/н [NUMBER] , тобто восени 2013 року, розрахунок з продавцем було проведено саме нею, про що можуть засвідчити свідки. Маючі міцні сімейні стосунки, розуміння потреб сім`ї, вони вважали, що придбання автомобіля полегшить буденне життя, спростує необхідність витрачати значний час на пересування для відвідування родичів, надасть можливість подорожувати в відпустці та бути незалежними від часу. Проте, як їй стало відомо в листопаді 2018 року, [PERSON] в червні 2018 року без її повідомлення та надання згоди уклав угоду, за якою відбулося відчуження спірного майна автомобіля Chevrolet Lacetti, д/н [NUMBER] . Вартість укладеної угоди їй не відома, так само, як і цілі, за якими відповідач розпорядився отриманими грошовими коштами. Мета використання цих коштів на потреби сім`ї спростовується тим, що ведення спільного господарства та сімейного бюджету між ними припинено з січня 2018 року, що й не заперечує сам відповідач. Вважає, що, оскільки [PERSON] здійснив відчуження автомобіля Chevrolet\~Lacetti без її письмової згоди, тому вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вартість автомобіля визначена нею в 140000 грн., виходячи з ринкової вартості транспортного засобу з аналогічними характеристиками та року випуску. Провести експертну оцінку не надається можливим, у зв`язку з відсутністю спірного транспортного засобу та будь-яких документів. Просить суд: визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] автомобіль марки Chevrolet Lacetti, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] , на загальну суму 140000 гривень; стягнути з\~ [PERSON] \~на її\~користь компенсацію\~вартості відчуженого\~майна не\~в інтересах\~сім`ї,\~сума якої\~становить 70000\~гривень;\~стягнути з\~ [PERSON] \~на її\~користь витрати, пов`язані з оплатою судового збору (т.1 а.с. 103-105). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов відповідача [PERSON] він не визнав та пояснив, що вони з відповідачкою познайомилися ще наприкінці 80-х років, довго зустрічалися, а коли його сину у грудні 2001 року виповнилося 16 років, то в лютому 2002 року він перейшов жити до відповідачки, саме з цього часу вони жили разом, жили вони у відповідачки в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а влітку вони мешкали разом у нього на дачі в селищі Миколаївка. Таким чином вони жили разом з відповідачкою однією сім`єю з лютого 2002 року по травень 2018 року, в період з 10.01.2015 по листопад 2018 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Ініціатором укладання шлюбу в січні 2015 року була відповідачка. В період проживання однією сім`єю вони з відповідачкою купили 05.08.2005 року житловий будинок [ADDRESS] на даний час [ADDRESS] Гончара). Будинок було куплено за спільні кошти. Саме він знайшов будинок, домовився з людьми про його купівлю, передавав продавцям будинку гроші. Влітку 2005 року він віддав продавцям завдаток за будинок - 1000 доларів, а інші 4000 доларів він повинен був віддати через рік. Він продав свою дачу, а його батько продав квартиру та дачу, щоб віддати борг за будинок. Також ці гроші витрачались на ремонт будинку. Він побудував у будинку новий гараж, потім побудував перехід з будинку до літньої кухні, також вони провели до будинку газ. В період спільного проживання однією сім`єю у 2012 році вони купили автомобіль [PERSON] Лачетті. Цей автомобіль він продав в червні-липні 2018 року, покупцем була його сестра [PERSON] , вартість угоди 6000 доларів. Цей продаж автомобіля був ним здійснений зі згоди відповідачки, письмово та нотаріально вони цю згоду не оформлювали. Автомобіль він продав своїй сестрі тому, що вона раніше позичила йому 6000 доларів, щоб він допоміг купити сину квартиру у м. Донецьку, і умовою цієї позики було переоформлення машини на сестру. Він згоден, що автомобіль був придбаний за час спільного проживання з відповідачкою, визнає, що це спільна власність, але він не згоден будь-що сплачувати їй в порядку компенсації за цей автомобіль, вважає, що все спільне майно треба поділити навпіл. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої зустрічні позовні вимоги, позовні вимоги [PERSON] визнала частково, а саме тільки в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період, починаючи з 13 жовтня 2005 року, інші позовні вимоги, зокрема щодо спільного проживання з 2003 року, про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, не визнала та пояснила, що вони познайомилися з позивачем [PERSON] дуже давно, приблизно в 2000 році. З того часу вони були коханцями та зустрічалися. Він до неї приходив коли рідше, коли частіше. З 2003 року він до неї став приходити частіше, приносив продукти, подарунки, з того часу він став запрошувати на спільний відпочинок. Вони відпочивали разом, він брав свого сина, а вона свою дочку, також з ними була на відпочинку сестра позивача з сином. Але вона не сприймала це як сумісне життя, приймала це як залицяння. Цей відпочинок не був дорогим, вони їхали на машині, відпочивали на природі в палатках. Спільно вони не могли проживати. оскільки вона мешкала з дочкою, якій на той час було 16 років, вони з дочкою мешкали за адресою: [ADDRESS] . Позивач не пропонував їй спільне проживання, укласти шлюб, їхні відносини виключали ведення спільного господарства та спільний бюджет. У листопаді 2003 року Патяка розлучився зі своєю дружиною, у листопаді 2004 року він виписався з квартири, де раніше він жив зі своєю сім`єю, це десь на м-ні Західний м.Димитров, точніше їй не відомо, але продовжував жити зі своєю колишньою дружиною в їх квартирі до жовтня 2005 року. Вона від позивача не отримувала ніякої матеріальної підтримки, ніякої допомоги, через це її мати запропонувала їй купити будинок, так як у неї була маленька квартира і підростала дочка. Маючи свої заощадження, які вона отримувала як мати-одиначка та накопичувала їх протягом більше ніж 10 років, так як її заробітна плата була достатньою, щоб не витрачати ці суми, вона накопичила 10000 грн. Також вона зайняла 7000 грн. у знайомої та її мати дала їй зі своїх збережень 5000 грн. для придбання будинку. За всі ці гроші вона придбала будинок у серпні 2005 року за адресою: [ADDRESS] за 22000 грн. При оформленні договору купівлі-продажу будинку [PERSON] був представником продавця будинку за довіреністю. В цій довіреності було вказано, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] . Будинок був оформлений на неї, так як вона його придбала за свої гроші. [PERSON] запропонував їй купити цей будинок, так як продавець будинку був його хорошим знайомим. Власниця будинку мешкала у м. Донецьк, була обмежена у часі і тому видала довіреність на Патяку. Вона йому на той час також довіряла і тому була не проти, щоб він приймав участь в угоді. Вже після оформлення всіх документів на будинок 03.09.2005 року вони святкували її день народження та новосілля у будинку. Патяка сказав за святковим столом, що вони вже давно мають відносини і вже час визначитися та жити разом, але за умови, що вона пропише його у будинку. Після цього вона 13.10.2005 року прописала його та свою мати в цьому будинку. Її мати\~перед тим,\~як вона\~купила будинок,\~приблизно за\~5-7\~днів до\~цього продала\~свою квартиру\~більше ніж\~за 7000\~грн.\~Продала квартиру,\~щоб повернути\~її борг\~ гроші,\~які вона\~займала на\~придбання будинку.\~Тому вона\~визнає факт\~сумісного проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~Патякою з\~13\~жовтня 2005\~року по\~січень 2015\~року.\~В цей\~період часу\~вони проживали\~разом,\~збирали гроші,\~і в\~цей час\~ними за\~спільні сумісні\~гроші був\~придбаний автомобіль\~«Шевроле».\~А 10.01.2015\~року між\~нею та\~ [PERSON] був\~укладений \~шлюб і\~вони проживали\~ще спільно\~у шлюбі\~до січня-лютого\~2018\~року.\~Потім у\~них почалися\~сімейні негаразди,\~сварки.\~З цього\~часу вона\~вважає,\~що їхні\~сімейні відносини\~фактично припинилися,\~але вони\~продовжують проживати\~по теперішній\~час за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Потім вона\~подала до\~суду позов\~про розірвання\~шлюбу і\~03.12.2018\~року їх\~шлюб було\~розірвано.\~Квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~вона отримала\~від держави\~в користування\~для проживання\~як мати-одиначка\~ще до\~знайомства з\~ [PERSON] ,\~потім вона\~її приватизувала\~у 2011\~році. Її дочка вчилася в Донецькому інституті підприємництва та психології з 2004 року на стаціонарі, в цей час вона мешкала в квартирі одна. З того часу позивач у неї інколи залишався на ніч. У період з 2003 по 2005 роки вони бували у компаніях разом з сестрою позивача [PERSON] , також два рази були на відпочинку та один раз на якомусь святі у батьків позивача, там була і [PERSON] . Вона стала жити у купленому будинку приблизно через 2 тижні після купівлі, стала жити разом з матір`ю, дочка приїжджала на вихідні. Позивач [PERSON] став жити у будинку з того часу, як вона його прописала, тобто з 13.10.2005 року. При укладанні договору купівлі-продажу будинку була присутня мати продавця [PERSON] , вона була представником своєї дочки, яка продавала будинок. Гроші за будинок вона передала [PERSON] , оскільки він був офіційним представником продавця. Це було до підписання договору купівлі-продажу у нотаріуса, це було вдома, точно не пам`ятає де саме, це було не в приміщенні у нотаріуса. Вона купила будинок за 22 тисячі гривень та передала їх [PERSON] як представнику продавця в той день, коли оформлювали договір купівлі-продажу (до оформлення у нотаріуса) чи, можливо, напередодні за день до цього. В день купівлі нею будинку її мати продала квартиру. Вона була при цьому у нотаріуса, була ще покупець квартири [PERSON] . Вона позичала гроші у [PERSON] для купівлі будинку у сумі 7 тисяч гривень, а потім повернула їй борг з грошей, отриманих матір`ю за продаж її квартири, мати їй ці гроші передала. [PERSON] не вносив своїх грошових коштів за купівлю будинку. У договорі купівлі-продажу будинку сума купівлі була занижена, як і у договорі купівлі землі і договорі продажу квартири матері. Щодо наданих позивачем фотографій пояснила, що на фотографії, на якій стоїть дата 03.09.2005 - вони святкували день її народження, а також новосілля у придбаному будинку. На фотографії, на якій стоїть дата 01.01.2004 - [PERSON] прийшов до неї додому у квартиру по [ADDRESS] її з Новим роком, який це був рік вона не пам`ятає, фотографувала їх її дочка, вона його знала, на той час вони були коханцями, але разом не мешкали. На фотографії, на якій стоїть дата 30.10.2003 - це в її квартирі, вони з Патякою лежать на дивані, фотографувала напевне її дочка. На фотографії, на якій стоїть дата 31.12.2003 - [PERSON] запросив її до своїх батьків познайомитися з ними, він на той час був вже розлучений, на фотографії його батьки та сестра, дата відповідає дійсності. На фотографії, на якій стоїть дата 03.10.2003 - це в її квартирі по [ADDRESS] , вони лежать на дивані, можливо [PERSON] прийшов з роботи, приліг відпочити. На фотографії без дати - вони відпочивають у м.Черкаси, на фотографії є її дочка, його родичі - сестра з чоловіком, його син та його знайомий, тоді [PERSON] запросив її відпочити разом. На фотографії, на якій стоїть дата 19.05.2006 - це у дворі придбаного будинку, там є на фото пасіка, яку [PERSON] зі своєї дачі. На фотографії, на якій стоїть дата 26.12.2003 - [PERSON] з її дочкою, дочка ображена на Патяку за те, що він ставить їй «рожки», це в її квартирі, фотографувала вона. На фотографії без дати, на якій є зображення на стіні календаря за 2004 рік - Патяка з її дочкою у неї в квартирі. На фотографії, на якій стоїть дата 31.12.2003 - [PERSON] з її дочкою у її квартирі. На фотографії без дати - відпочинок в Черкасах, вони їздили туди не менше двох разів, це було до 2005 року, діти на фотографії ще маленькі. На фотографії без дати на траві вони їздили проводжати її дочку та дітей її друзів до табору, тоді наймали Патяку і він їх відвозив. Представники сторін [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позиції позивача та відповідача відповідно. Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що в період з 31.07.1982 по 22.10.2003 позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та в період з 26.07.1985 по 10.11.2004 [PERSON] був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 13.10.2005 він зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , що встановлено з записів в паспорті громадянина України [PERSON] та довідки про реєстрацію у житловому приміщенні (т.1 а.с. 7-8, 13). 10.01.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 10 (т.1 а.с. 15). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 13.08.2018, [PERSON] з 1 кварталу 2002 року по 4 квартал 2015 року отримував заробітну плату, інші доходи і безоплатне вугілля. У 2002 році його доходи склали 8100,18 грн., у 2003 році 5993,71 грн., у 2004 році 9665,27 грн., у 2005 році 13218,71 грн., у 2006 році - 22545,78 грн., у 2007 році 28071,77 грн., у 2008 році 35441,18 грн., у 2009 році 45481,77 грн., у 2010 році 52828,38 грн., у 2011 році 39191,90 грн., у 2012 році 41941,49 грн., у 2013 році 71475,86 грн., у 2014 році 70832,82 грн., у 2015 році 75670,65 грн. (т.1 а.с.11-12). Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 22.08.2018, за реєстраційними даними БТІ житловий будинок [ADDRESS] ) належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г. 05.08.2005, реєстр № 5545 (т.1 а.с. 14). Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №133654757 від 08.08.2018 року і згідно технічного паспорту на житловий будинок власником вищевказаного будинку є [PERSON] (т.1 а.с.16-21, 22-23, 85-87). Згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2005 [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . Продаж будинку вчинено за 2500 грн. Загальна вартість будинку складає 22720 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., реєстр № 5545 (т.1 а.с. 24). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.08.2005 [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , продала, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1467га (з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,1га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0467га), яка розташована по [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за 2500 грн. Експертна грошова оцінка земельної ділянки складає 2773 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., реєстр № 5547 (т.1 а.с. 89). \~ \~ \~ \~ \~Згідно витягу\~з Державного\~земельного кадастру\~від 30.08.2018,\~ [PERSON] належить\~на праві\~власності земельна\~ділянка за\~кадастровими №\~1411300000:01:016:0066\~площею 0,1000га\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~та споруд,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] , на підставі цивільно-правового договору, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 05.08.2005, реєстр № 5547 (т.1 а.с.36-38). Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 30.08.2018, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка за кадастровими №1411300000:01:016:0096 площею 0,0467га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі цивільно-правового договору, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 05.08.2005, реєстр № 5547 (т.1 а.с.39-41). Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Практика бізнесу», вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 66690,00 грн. (т.1 а.с.28-33). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0467 га, кадастровий номер № 1411300000:01:016:0096, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вартість земельної ділянки складає 15355,00 грн. (т.1 а.с.55-63). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0467 га, кадастровий номер № 1411300000:01:016:0066, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вартість земельної ділянки складає 34610,00 грн. (т.1 а.с.64-71). На фототаблицях (т.1 а.с.25-26, 167-171) та наданих позивачем під час розгляду справи для огляду оригіналах фотографій, з яких зроблені фототаблиці, зображено спільне перебування [PERSON] та [PERSON] в період 2003-2005 років в різних місцях та обставинах. Згідно акту № 877/8 від 20.08.2012 року, виданого Координаційним комітетом самоорганізації населення Мирноградської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] з травня 2005 року по теперішній час, проживає однією сім`єю з [PERSON] , який також проживає за адресою: [ADDRESS] з травня 2005 року по теперішній час. Акт підписаний мешканцями вул. Гончара: [PERSON] (буд [ADDRESS] ), [PERSON] (буд. [ADDRESS] ), а також головою квартального комітету № 8 [PERSON] та заступником квартального комітету № 8 [PERSON] (т.1 а.с.27). Згідно договору купівлі-продажу садового будинку від 26.12.2005, [PERSON] продав садовий будинок, розташований в [ADDRESS] . Продаж вчинено за 3000 грн. Загальна інвентаризаційна оцінка садового будинку становить 19742 грн. (т.1 а.с.34). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2005, [PERSON] продав земельну ділянку № 7,8, що розташована на території Садівницького товариства «Рассвет» Гродівської селищної ради загальною площею 0,11 га. Продаж вчинено за 2000 грн. (т.1 а.с.35). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 11178862 від 19.10.2013 житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.82). Згідно витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно № 8180524 від 29.08.2005 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області,\~реєстр №\~5545 (т.1 а.с.83-84). Згідно витягів з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії ААА№111974 та серії ААА№11975 від 04.02.2006 за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельні ділянки за кадастровими № 1411300000:01:016:0066 площею 0.1000га та №1411300000:01:016:0096 площею 0.0467га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ДН №156927 від 04.02.2006 і серії ДН [NUMBER] від 03.02.2006 (т.1 а.с.90, 91). \~ \~ \~ \~ \~Згідно відомостей\~з Державного\~реєстру фізичних\~осіб \~платників податків\~про суми\~виплачених доходів\~та утриманих\~податків від\~01.11.2018,\~ [PERSON] з\~1\~кварталу 2000\~року по\~4\~квартал 2015\~року отримувала\~заробітну плату,\~інші доходи.\~У 2000\~році її\~доходи склали\~ 4110,76\~грн.,\~ у\~2001\~році \~3973,32\~грн.,\~у 2002\~році \~5603,68\~ грн.,\~у 2003\~році \~6178,10\~грн.,\~у 2004\~році 6193,41\~грн.,\~у 2005\~році 8160,86\~грн.,\~у 2006\~році - 10873,51\~грн.,\~у 2007\~році 14764,53\~грн.,\~у 2008\~році 22426,17\~грн.,\~у 2009\~році 26106,60\~грн.,\~у 2010\~році 30037,31\~грн.,\~у 2011\~році 43461,59\~грн.,\~у 2012\~році \~47365,51\~грн.,\~у 2013\~році 52721,69\~грн.,\~у 2014\~році 47891,14 грн., у 2015 році 50957,84 грн. (т.1 а.с.92-93). [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, на яку вона отримувала допомогу одинокій матері щомісячно з травня 1986 року по квітень 2002 року (т.1 а.с.94, 95). [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , 05.08.2005 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого вона продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 500 грн., що підтверджується свідоцтвом про народження, договором купівлі-продажу від 05.08.2005, посвідченим приватним\~нотаріусом Димитровського\~міського нотаріального\~округу Донецької\~області Богатовим\~С.Г.,\~реєстр № 5543, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2005 року Бюро технічної інвентаризації м.Димитров (т.1 а.с.96, 97, 98, 99). Згідно домової книги на домоволодіння [ADDRESS] з 13 жовтня 2005 року в домоволодінні були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.100-101). Згідно інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Мирноградської міської ради» від 15.11.2018, за реєстраційними даними до 01.01.2013 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва 3/35-841 про право власності на житло, виданого Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» 20.12.2011 року (т.1 а.с.130). Згідно ордеру на жиле приміщення серії ДВ № 2009, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів Димитрова 19.03.1997, [PERSON] надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Склад сім`ї [PERSON] - дочка (т.1 а.с.138). Згідно розпорядження органу приватизації 2/36-842 від 13.12.2011, [PERSON] задоволено її заяву на приватизацію квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та передано вказану квартиру їй в приватну власність (т.1 а.с.139). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 3/35-841 від 20.12.2011, виданого Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.140). Згідно витягу № 32970941 від 25.01.2012 року про державну реєстрацію прав, Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради зареєстровано право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 3/35-841 від 20.12.2011 (т.1 а.с.141). Рішенням Виконавчого комітету Димитровської міської ради народних депутатів № 104 від 19.03.1997 року затверджено протоколи підприємств, організацій, установ міста про постановлення на квартирний облік, змін умов договору жилого найма, представленні жилих приміщень (т.1 а.с.145). Згідно виписки з протоколу № 4 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету шахти ім. Г.М. Димитрова від 14.02.1997 року, на підставі першочергової черги № 17 матері-одиначці [PERSON] надана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.158-162). Згідно акту фактичних обставин проживання особи від 20.12.2018, виданого Координаційним комітетом органів самоорганізації населення міста Мирнограда, [PERSON] , 1986 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 27.05.1997 року по теперішній час (т.1 а.с.163). Згідно інформації Територіального сервісного центру № 1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 24.01.2019, за [PERSON] було, зокрема, зареєстровано 20.01.2015 транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , VIN [NUMBER] , який за договором купівлі-продажу від 07.06.2018 був перереєстрований в ТСЦ 1444 за іншим власником (т.1 а.с.195-196). 07.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 144/2018/974317, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , за 138666 грн. На підставі вказаного договору за [PERSON] 07.06.2018 в ТСЦ 1444 був перереєстрований вказаний автомобіль (т.1 а.с.197-200). Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 15.10.2019, надати інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON] неможливо, недостатньо персональних даних (за відсутності повної дати народження) (т.2 а.с.4). Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 15.10.2019, надати інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON] неможливо, недостатньо персональних даних (за відсутності повної дати народження) (т.2 а.с.5). Згідно поквартальній картці, наймачем квартири [ADDRESS] Димитрові є [PERSON] , [INFO] . Також в картці вказана її дочка [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.6). Згідно поквартальній картці, наймачем будинку [ADDRESS] ) є [PERSON] (т.2 а.с.7). Рішенням Виконавчого комітету Димитровської міської ради № 189 від 18.05.2016 року затверджено Положення про видачу довідок, актів і побутових характеристик громадянам міста (т.2 а.с.8, 9-10). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.2 а.с.24-25). Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Практика бізнесу», вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] складає 54837,00 грн (т.2, а.с.36-58). Свідок [PERSON] суду пояснила,\~що вона\~мешкає у\~м.\~Донецьку.\~ [ADDRESS] році вона продавала будинок в [ADDRESS] . Тоді вона була у м. Донецьку та залишила продаж будинку на невістку. Згодом їй зателефонувала невістка та сказала, що приїхав [PERSON] і дивився будинок у зв`язку із його продажем, що він хоче купити їхній будинок. Це було приблизно кінець травня - початок червня 2005 року. Потім приблизно через тиждень вона приїхала до [ADDRESS] на [ADDRESS] щоб показати будинок. Прийшов Патяка, він був з жінкою на ім`я [PERSON] , їй не відомо ким та жінка доводилася [PERSON] , але для себе вона вирішила, що це його дружина. Вони подивилися будинок, потім вони обговорювали питання ціни продажу будинку та оформлення документів. Вона озвучила суму продажу 5 тисяч доларів. [PERSON] з [PERSON] між собою стали обговорювати цю суму, в цій розмові вони казали, що сума велика, таких грошей у них зараз немає і ще у них стояло питання навчання дітей. Тоді вони домовилися, що вона оформить на Патяку довіреність, щоб він оформив всі документи, необхідні для продажу, а потім вона повинна була приїхати для безпосереднього укладання договору. Суму вартості продажу будинку вони узгодили у розмірі 5 тисяч доларів, але вона за їх проханням погодилася на розстрочку. Вона відразу віддала ключі від будинку Патяці. Після цього [PERSON] зібрав всі необхідні для продажу документи і потім вона приїхала оформлювати договір купівлі-продажу. Будинок та земельна ділянка були оформлені на її дочку [PERSON] , [INFO] . Саме її дочка оформлювала довіреність на Патяку, а вона була при цьому присутня. Потім вона приїхала зі своїм чоловіком та дочкою Вікою оформлювати продаж будинку. Вони зустрілися у нотаріуса з [PERSON] . Він був один. [PERSON] [PERSON] передав їй гроші за половину вартості будинку, а на другу половину вартості будинку вона погодилася оформити розстрочку. Там у нотаріуса було оформлено договір купівлі-продажу будинку та вони поїхали до м.Донецька. Гроші від Патяки вона отримала відразу після підписання договору. Другу половину грошей вона отримала від Патяки приблизно у березні 2006 року у сумі 2,5 тис. доларів. Ще тоді при першій зустрічі їй [PERSON] та жінка [PERSON] казали, що у них двоє дітей у Патяки син, а у [PERSON] дочка, що їх треба вчити, і тому просили її погодитися на розстрочку. При першій зустрічі, коли [PERSON] з жінкою обговорювали де брати гроші на будинок, Патяка сказав, що для купівлі будинку він продасть свою дачу. Вони спілкувалися та обговорювали це питання як сім`я. Також [PERSON] при цьому обговоренні казав, що саме він буде робити у їхньому будинку, він бажав купити цей будинок. Вона приїжджала до м. Димитров 3 рази: перший раз, коли показувала будинок та домовлялася про продаж, ціну; другий раз вони оформлювали у нотаріуса довіреність, вони приїжджали тоді з дочкою; третій раз коли оформлювали купівлю-продаж будинку. Прохання до неї про розстрочку оплати за будинок звучала і від тієї жінки [PERSON] , і від [PERSON] другий її приїзд [PERSON] дав їй завдаток - 1 тисячу доларів, в день коли оформлювали довіреність. Потім, коли оформлювали договір купівлі-продажу, [PERSON] віддав їй суму, що залишилася до половини вартості, тобто ще 1,5 тисячі доларів. Після цього був випадок, коли їй зателефонували та сказали, що залишок грошей за будинок їй не віддадуть, тоді вона поїхала у будинок по [ADDRESS] , там у будинку були і [PERSON] , і [PERSON] , вона їм сказала, що отримала інформацію про те, що вони не віддадуть їй борг, але вони її запевнили, що це не так, що вони обов`язково віддадуть їй борг. Це було після оформлення договору купівлі-продажу будинку влітку 2005 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з\~ [PERSON] \~більше ніж\~40\~років,\~вона була сусідкою [PERSON] , раніше вони жили в одному будинку по [ADDRESS] , це було ще до того, як він одружився, приблизно у 80-ті роки. Потім він став проживати за іншою адресою. У 2000 чи 2001 році матері [PERSON] ампутували ногу і вона час від часу її доглядала. Мати [PERSON] померла у травні 2004 року. Вона запам`ятала цю подію, оскільки у неї одружувався син [INFO] і у зв`язку із цим вона добре запам`ятала місяць смерті [PERSON] . Приблизно за рік чи трохи більше до смерті та їй казала, що [PERSON] пішов з сім`ї, у нього тепер інша жінка, з якою він мешкає разом. Вона сама особисто бачила як [PERSON] та [PERSON] приходили у гості до матері [PERSON] , це було у 2003-2004 роках, також вони були разом на поховані матері [PERSON] . Свідок [PERSON] \~суду пояснила,\~що вона знає\~ [PERSON] \~з 1961\~року,\~з того\~часу вони\~жили у\~одному будинку.\~Коли його\~матері ампутували\~ногу,\~вона її\~навідувала та\~допомагала їй.\~Одного разу\~мати [PERSON] \~її покликала\~та попросила\~її прибратися\~у неї,\~сказала,\~що до\~неї повинна\~прийти знайомитися\~нова невістка.\~Того дня\~вона ще\~була у\~матері [PERSON] і в цей час зайшов [PERSON] з [PERSON] , він сказав, що це його нова дружина. Вони почали спілкуватися, а вона пішла. Потім вона неодноразово бачила разом [PERSON] з [PERSON] , вони також були разом на похованні матері [PERSON] . Крім того, вона неодноразово бачила їх разом і з дочкою [PERSON] . Коли пройшов деякий час після того дня знайомства, мати [PERSON] сказала їй, що [PERSON] купив будинок. До цього [PERSON] з [PERSON] жили разом неподалік від них у однокімнатній квартирі, також з ними жила її дочка [PERSON] . Ця квартира розташована у будинку неподалік від їхнього будинку. Вона бачила як [PERSON] робив ремонт в цій квартирі, одного разу вона навіть заходила у квартиру. Вона раділа, що вони так добре живуть разом. [PERSON] та [PERSON] жили разом, так як вона бачила, як вони разом всюди ходили, [PERSON] робив ремонт у однокімнатній квартирі, де вони жили, він міняв вікна. [PERSON] та [PERSON] жили разом у однокімнатній квартирі, а потім пішли жити у придбаний будинок. У їх новому будинку вона не була. \~ \~ \~ \~ \~ Свідок\~ [PERSON] \~суду пояснила,\~що [PERSON] \~є її\~рідним братом.\~Валентину вона\~знає давно,\~ще з\~того часу\~як та\~і [PERSON] \~почали жити\~разом,\~це було\~приблизно в\~2001-2002\~році.\~До цього\~вона знала,\~що у\~брата в\~той час\~коли він\~був у\~першому шлюбі\~була інша\~жінка,\~але вона\~не була\~знайома з\~цією жінкою\~( [PERSON] ).\~Вона дізналася\~хто це\~тільки коли\~брат з\~ [PERSON] почали\~жити разом.\~Їй не\~відомо коли\~брат розірвав\~офіційно шлюб\~з першою\~дружиною.\~Брат жив\~разом з\~ [PERSON] у\~однокімнатній квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Ця квартира\~належала [PERSON] \~ще до\~того,\~як брат\~став з\~нею жити.\~Вона була\~в тій\~квартирі у\~брата та\~ [PERSON] приблизно\~у 2001-2002\~роках у\~гостях.\~З ними\~ще жила\~донька [PERSON] ,\~яка в\~той час\~була ще\~школяркою.\~В цій\~квартирі знаходилися\~речі брата,\~він там\~сам постійно\~знаходився,\~він також\~їй сам\~казав,\~що пішов\~жити до\~цієї жінки\~-\~ [PERSON] .\~ [PERSON] та\~ [PERSON] вели\~себе по\~відношенню один\~до одного\~як чоловік\~та дружина.\~Вона також\~часто бачила\~їх разом\~на базарі,\~вони всюди\~разом їздили.\~У 2002\~році у\~них була\~спільна поїздка\~на Черкащину\~у відпустку,\~в якій\~було багато\~їхніх родичів\~(її\~чоловік зі\~своєю дочкою,\~вона зі\~своїм сином,\~ [PERSON] зі\~своїм сином,\~ [PERSON] зі\~своєю дочкою).\~Вони їздили\~у відпустку\~на машинах\~з палатками,\~відпочинок зайняв\~приблизно тиждень.\~ [PERSON] \~була у\~статусі дружини\~ [PERSON] .\~На той\~час її\~брат вже\~не жив\~зі своєю\~першою дружиною,\~але чи\~було вже\~оформлено розлучення\~їй не\~відомо.\~Брат та\~ [PERSON] постійно\~жили разом,\~їздили всюди\~разом,\~про те\~що у\~них виникли\~розбіжності вона\~дізналася тільки\~у минулому\~році.\~У 2001-2002\~році їхній\~матері ампутували\~ногу.\~Потім вони\~всі збиралися\~в гостях\~у мами\~вдома,\~там завжди\~були присутні\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~вона там\~була у\~якості дружини.\~ [PERSON] пішов\~від першої\~дружини,\~залишив їй\~квартиру.\~З приводу\~купівлі [PERSON] \~та [PERSON] \~будинку вона\~пам`ятає дати,\~оскільки до\~цього вона\~з чоловіком\~самі дивилися\~цей будинок\~та хотіли\~його придбати.\~Це було\~у 2005\~році.\~ [PERSON] \~була генеральна\~довіреність від\~власника будинку,\~за якою\~він оформив\~продаж будинку\~ [PERSON] .\~Для купівлі\~будинку [PERSON] \~позичав гроші\~у когось\~та йому\~потрібно було\~віддати борг.\~Для цього\~ [PERSON] продав\~свою дачу,\~а батько\~продав свою\~квартиру та\~передав гроші\~ [PERSON] .\~Батько ще\~потім жив\~деякий час\~в цій\~однокімнатній квартирі,\~де раніше\~жили [PERSON] \~та [PERSON] та\~ [PERSON] жили\~разом в\~однокімнатній квартирі,\~яка належала\~ [PERSON] ,\~а потім\~жили разом\~у тому\~придбаному будинку.\~Вона була\~у них\~у гостях\~в будинку\~на дні\~народження [PERSON] ,\~вони там\~мешкали разом\~як чоловік\~та дружина.\~Їй було\~відомо,\~що у\~ [PERSON] була\~інша жінка\~ще коли\~ [PERSON] жив\~із першою\~дружиною,\~але він\~не хотів\~йти від\~дружини поки\~їх син,\~який є\~інвалідом дитинства,\~не закінчить\~школу.\~Коли син\~закінчив школу,\~то з\~2002\~року [PERSON] \~і [PERSON] \~почали жити\~разом і,\~як їй\~відомо,\~вони жили\~разом до\~минулого року.\~Як їй\~відомо,\~у [PERSON] \~та [PERSON] \~був спільний\~бюджет,\~вони разом\~всюди ходили,\~разом робили\~покупки.\~Їй відомо,\~що батько\~передавав гроші\~ [PERSON] ,\~це було\~або до\~купівлі будинку,\~або після\~купівлі для\~відшкодування боргу\~за купівлю\~будинку.\~У неї\~зараз є\~у власності\~автомобіль «Шевроле-Лачетті»,\~вона його\~купила влітку\~минулого року\~у брата,\~при купівлі\~автомобіля Зайцевої\~не було.\~У неї\~та у\~її сина\~брат зайняв\~гроші для\~допомоги своєму\~сину і\~у якості\~застави він\~переоформив на\~неї свій\~автомобіль у\~власність,\~договір застави\~не оформлювався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона давно знайома і з [PERSON] і з [PERSON] , оскільки вони багато років пропрацювали разом на одному підприємстві на шахті ім. Димитрова. Їй відомо, що вони жили разом, жили добре. Вона з чоловіком приїжджала до них у гості на «входини» (новосілля) у будинок. Вадим з [PERSON] купили будинок, жили там і потім на День народження [PERSON] вони ще й відмічали і «входини» у новий будинок. [PERSON] з [PERSON] жили разом з 2002 року. Будинок купили пізніше, приблизно у проміжку часу 2002-2005 роки. До купівлі будинку вони жили разом у квартирі [PERSON] по вулиці, що розташована уздовж шахти [ADDRESS] , назву вулиці вона не знає. Вони зійшлися та жили як чоловік та дружина. Вона з [PERSON] разом працювали і та не скривала, що вони стали жити разом з [PERSON] . Також вона ще другий раз була в гостях у [PERSON] та [PERSON] в їхньому будинку, коли [PERSON] відмічала своє 50-річчя. Їй не відомо яким чином [PERSON] та [PERSON] розподіляли свій сімейний бюджет. Їй не відомо при яких обставинах був куплений цей будинок та за які кошти. Приблизно у 2002 році Валентина їй сказала, що [PERSON] переїхав до неї жити. Як їй відомо, до того часу як [PERSON] і [PERSON] стали жити разом, вони декілька років були коханцями, Патяка на той час ще був одружений. Свідок [PERSON] суду пояснила, що, як їй відомо, [PERSON] та [PERSON] спочатку були коханцями, а потім вони одружилися. Вона знайома з Зайцевою приблизно з 1992-1993 років, а з Патякою - з 2002-2003 років. Приблизно з цього часу між [PERSON] та Зайцевою виникли інтимні стосунки. Їй відомо, що [PERSON] купувала будинок, вона у неї позичала 7 тисяч гривень на купівлю будинку. Вона передавала [PERSON] цю суму особисто. Як їй казала [PERSON] , вони на той час з Патякою були коханцями, але разом не мешкали. Ці гроші [PERSON] у неї позичала не надовго, казала, що відразу поверне, так як її мати продає квартиру і вона відразу віддасть їй борг. [PERSON] віддала борг через 1 чи 2 дні після позики. Зайцева їй казала, що [PERSON] знає хазяїв того будинку і у зв`язку із цим він виступав при купівлі будинку як довірена особа продавців будинку. Як їй відомо, [PERSON] та [PERSON] стали жити разом на протязі одного року після купівлі будинку. Як казала їй [PERSON] , [PERSON] до цього не погоджувався жити разом, а 03.09.2005 року на дні народження [PERSON] сказав, що вони будуть жити разом, але щоб [PERSON] прописала його у цьому будинку. До купівлі будинку [PERSON] жила в своїй квартирі, вона там у [PERSON] періодично бувала, [PERSON] з дочкою там жили самі, [PERSON] там не мешкав. Як їй відомо, [PERSON] та [PERSON] періодично зустрічалися на цій квартирі, так як вони були коханцями, [PERSON] на той час був одружений. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у 2006 році. Вони стали разом жити та разом вести бюджет, коли [PERSON] прописала [PERSON] у своєму будинку. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] їздили разом у відпустку, але це було не як чоловік та дружина. Також їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом купували автомобіль. Гроші, які вона позичала [PERSON] , а саме 7000 гривень, були її особистими накопиченнями, вона їх назбирала та зберігала у мами, її чоловік про ці гроші не знав. Про відношення [PERSON] та [PERSON] вона знала зі слів [PERSON] , вона їх тільки бачила декілька разів разом на вулиці, вони обидва приховували свої відносини, потім вони перестали приховувати відносини, коли стали жити разом. Будинок купувався, коли [PERSON] знаходився у шлюбі з іншою жінкою, будинок купувала [PERSON] . Їй це відомо, так як [PERSON] позичала у неї гроші. Коли [PERSON] розлучився з першою дружиною їй не відомо. До придбання будинку [PERSON] та [PERSON] разом не жили. Про що йшла мова на дні народження [PERSON] і «входинах» у будинок їй відомо зі слів [PERSON] . Вона позичала гроші [PERSON] на купівлю будинку наприкінці серпня 2005 року, число точно не пам`ятає, це було за декілька днів до купівлі нею цього будинку. Зайцева надавала їй розписку про позику грошей. Гроші, які вона позичала [PERSON] , їй надавала її мати тривалий час, вона їх накопичувала та зберігала у матері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з [PERSON] , вони познайомились коли вона купувала квартиру у її мами [PERSON] . Вона купувала квартиру в серпні 2005 року, ця квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Продавцем квартири була [PERSON] , при продажі була її донька [PERSON] . Сума продажу квартири була 7000 гривень. Ці кошти вона передала [PERSON] , а її донька [PERSON] була присутня у нотаріуса ще за якимось своїми справами. Там вона спілкувалася з [PERSON] , та казала, що мешкає одна. В той день біля приміщення нотаріуса вона також бачила [PERSON] . Вона передала гроші за квартиру [PERSON] , а та віддала ці гроші [PERSON] , сказала щоб вона погасила якийсь борг. Свідок [PERSON] повторно самостійно з`явившись до суду, пояснила, що вона вирішила прийти до суду та сказати правду все як є. Вона купила у 2005 році квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Купила цю квартиру у [PERSON] за 1000 гривень. Вони оформлювали цю угоду у нотаріуса. Вони підписали документи у нотаріуса і там вона передала [PERSON] гроші 1000 гривень. Із цих грошей поруч в Ощадбанку вони сплатили за оформлення угоди певну суму (точно не пам`ятає яку саме, але не більше 200 гривень), квитанція була оформлена на її ім`я, цю квитанцію вона передала нотаріусу, після чого вони розійшлися. При оформленні угоди у нотаріуса була також дочка [PERSON] . Вона не бачила щоб [PERSON] передавала гроші, що залишилися після оформлення угоди, а це приблизно 800 гривень, своїй дочці [PERSON] , або будь-кому. Вона бачила [PERSON] та [PERSON] разом, але проживали вони разом чи ні їй не відомо. [PERSON] в той день також був у нотаріуса, чекав їх, в той день у нотаріуса вони були всі разом: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] чекав їх на вулиці. Про якусь іншу угоду, що укладалася у нотаріуса в той день, їй не відомо. Вона у минулому судовому засіданні казала, що купівля-продаж квартири була здійснена за 7000 гривень, але це не відповідає дійсності, так як перед тим судовим засіданням до неї підійшла [PERSON] та попросила її сказати у суді, що вона купила цю квартиру за 7000 гривень, пояснивши це прохання тим, що вони розлучилися з [PERSON] і зараз він через суд хоче відібрати у неї все майно, вона її пожаліла та погодилася сказати неправду. Вона вирішила повторно дати покази у суді та розповісти правду, так як після судового засідання вона зустріла у місті [PERSON] , який її запивав чому у суді вона казала відомості, які не відповідають дійсності, і їй стало соромно, вона вирішила сказати у суді так як було насправді, нехай суд розбирається з їх суперечкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що \~ \~ \~ \~вона є дочкою [PERSON] З 2002 року вона знає [PERSON] , вони зустрічали його на вулиці, мама казала їй, що це її колега по роботі, а з 2003 року [PERSON] став приходити до них додому в гості за адресою: [ADDRESS] . Приходив він не часто - один раз на місяць чи на два місяці. Коли приходив, приносив якісь солодощі. Вона помічала, що коли він приходить, то мама цьому радіє. Вона почала здогадуватись, що між ними є якісь відносини. Вона не задавала матері зайвих питань з цього приводу. Мама збирала гроші для придбання квартири чи будинку. В 2005 році [PERSON] порадив матері купити будинок. Вона його послухалась. У матері були свої накопичення, вона отримувала виплати як мати-одиначка і їм ще допомагала бабуся. В серпні 2005 року мама взяла свої накопичення, ще їй допомогла бабуся, а також мати позичила гроші у своєї подруги тітки [PERSON] і купила будинок за адресою: [ADDRESS] . Пізніше, у вересні 2005 року, вони святкували день народження матері - ювілей 50 років і також покупку цього будинку. На це святкування вона запросила і [PERSON] . Вони сиділи за столом і там [PERSON] сказав таку фразу: «Будемо разом мешкати тоді, коли мене тут пропишеш». Її ця фраза дуже заділа. Мама прописала його в будинку приблизно в листопаді-грудні 2005 року, він одразу переніс свої речи і став мешкати в будинку, до цього він там не жив. Таким чином, наприкінці 2005 року [PERSON] став жити з її матір`ю в цьому будинку. Вона в цей час навчалася і приїздила до них один раз на тиждень. Після закінчення навчання з кінця 2009 року до 10 червня 2010 року вона також мешкала в цьому будинку разом з ними. Потім вона поїхала на роботу в м. Артемівськ. Звідти приїздила до матері 1-2 рази на місяць. Тоді у матері з [PERSON] були нормальні відносини. В січні 2016 року вона перевелась на роботу в м. Димитров, стала жити на квартирі за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В січні-лютому 2018 року вона дізналася від матері, що та конфліктує з [PERSON] Потім в травні 2018 року мати їй повідомила, що у неї зовсім зіпсувалися відносини з [PERSON] Наприкінці 2018 року їй стало відомо від матері, що вони розлучаються з [PERSON] і ділять майно. Вона їздила на відпочинок з матір`ю та [PERSON] на Кременчуцьке водосховище в Черкаську область, тоді їздило на відпочинок кілька сімей і він їх запросив. Там була сестра [PERSON] зі своїм сином, [PERSON] брав свого сина, були ще дядя [PERSON] і тьотя [PERSON] зі своїми дітьми. Це було до 2005 року. До 2005 року вона їздила з [PERSON] на відпочинок тільки до Черкас. До 2005 року [PERSON] відвідував їх з матір`ю у квартирі, приходив на свята, але не залишався, потім йшов. Вона розуміла що [PERSON] з матір`ю є коханцями, але вони не мешкали однією сім`єю. Квартира була видана матері на шахті, до 2005 року [PERSON] ніякої фінансової участі в ремонті цієї квартири, в її утримані не приймав. Їй було відомо, що [PERSON] був одружений, а потім він розлучився, коли це було вона не пам`ятає. Де [PERSON] мешкав після розлучення їй не відомо. [PERSON] її мати повернула грошима, які їй дала її мати після продажу своєї квартири. Під час шлюбу матері з [PERSON] вони купили автомобіль «Chevrolet Lacetti». На ювілеї матері були присутні: [PERSON] і його син, сестра [PERSON] і її син, її хрещений (брат матері), її бабуся. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] з 1995 року по теперішній час. [PERSON] була її сусідкою, вона з 1997 року проживала за адресою: [ADDRESS] . У шлюбі [PERSON] не була, до неї приходив [PERSON] у якості коханця. Вона це бачила як сусідка. Зайцева мешкала у квартирі приблизно до 2005 року. Патяка приходив з 1997 року до 2005 року, поки там мешкала [PERSON] . Вона бачила, що [PERSON] приходив та йшов, він приходив 1-2 рази на тиждень. [PERSON] виїхала з квартири наприкінці серпня 2005 року, сказала, що купила будинок. Потім вона зустріла [PERSON] , та їй казала, що вони зійшлися з [PERSON] . Вона була в квартирі у [PERSON] один раз, коли вона до неї зайшла, то [PERSON] там не було. Вона працювала на шахті до 2001 року, потім пішла у декретну відпустку і коли гуляла на вулиці з дитиною, то бачила як [PERSON] приходив до [PERSON] і уходив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що навесні 2005 року він допомагав [PERSON] спиляти дерево - горіх перед приватним будинком, що розташований на «5/6» біля водонапірної вежі. Коли вони валили горіх, то пошкодили дах на будинку і влітку 2005 року (у червні-липні) він допомагав перекривати дах на літній кухні. Потім він ще допомагав [PERSON] наприкінці літа того року перевозити бджолині вулики з під села Іванівка до цього будинку на «5/6» у м. Мирноград. Патяка йому казав, що це його будинок. Там ще він бачив стареньку бабусю, яка знаходилася у літній кухні. Ще він там бачив декілька разів дружину [PERSON] Валю. Коли він приходив допомагати [PERSON] , той вже там знаходився у будинку, іноді забирав його на автомобілі. Коли він уходив, то [PERSON] залишався у цьому будинку. Вказівки, що саме робити йому давав [PERSON] , він його сприймав як господаря будинку. При ньому [PERSON] спілкувався зі своєю дружиною [PERSON] . Іноді він сідав обідати з [PERSON] , одного разу [PERSON] допомагала накривати на стіл. При цьому Валя відносилася до [PERSON] як до чоловіка. Ще на початку [PERSON] представив йому [PERSON] як свою дружину, познайомив їх, вона при цьому не спростовувала цього. Наскільки йому відомо, та старенька бабуся, яку він бачив це мати [PERSON] . Він знайомий з [PERSON] з 2003 року, вони працювали на одній дільниці на шахті. Він нічого не знав про особисте життя [PERSON] . Йому не відомо де проживав [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що раніше вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 31.07.1982 року по 22.10.2003 року. Але у січні 2002 року її чоловік пішов з сім`ї. Вони з цього часу припинили мешкати однією сім`єю. Її чоловік пішов до [PERSON] , з якою він і почав проживати разом з цього часу, тобто з січня 2002 року. У 2002 році їх з [PERSON] син закінчив школу. У червні 2002 року вони з [PERSON] возили їхнього сина для подання документів для вступу до ВУЗу у м. Донецьк, а потім їздили здавати іспити. І обидва рази з ними до м. Донецька їздила [PERSON] , як вона зрозуміла, та не хотіла відпускати з нею [PERSON] одного. Позов про розірвання шлюбу вона перша не подавала, а подав його [PERSON] , як їй відомо, на цьому наполягала [PERSON] , якій не подобалося, що [PERSON] проживає з нею, а юридично перебуває у шлюбі з іншою жінкою (тобто з нею - свідком [PERSON] ). В жовтні 2003 року вони розлучилися з [PERSON] в судовому порядку. [INFO] померла її колишня свекруха - [PERSON] . На її похованні разом з [PERSON] була [PERSON] і всі родичі знали її і сприймали як дружину [PERSON] . У лютому-березні 2005 року [PERSON] продав дачу, яка знаходилася у с. Миколаївка Гродівської селищної ради. [PERSON] та [PERSON] вишукували кошти для купівлі власного житла, а до цього весь цей час вони ( [PERSON] та [PERSON] ) жили в однокімнатній квартирі, яка розташована біля ПТУ № [ADDRESS] ). Вона дізналася про те, що [PERSON] продав дачу від тих людей, які її придбали, вони виявилися її знайомими. Після смерті свекрові вона залишилася в дуже добрих відносинах зі свекром [PERSON] , вона йому часто телефонувала. В одній з розмов у серпні 2005 року [PERSON] сказав їй, що продав свою квартиру по [ADDRESS] та поділив гроші між дітьми [PERSON] та [PERSON] . Як сказав їй свекор, він дав сину більшу суму грошей на купівлю будинку, яку саме суму він їй не казав. Потім свекор їй казав, що він задоволений, що [PERSON] та [PERSON] використали ці гроші, будуються. Її чоловік [PERSON] пішов від неї у січні 2002 року, він відразу пішов до [PERSON] . Їй було відомо, що у її чоловіка з [PERSON] був тривалий любовний зв`язок ще до того, як він від неї пішов. Їй відомо, що [PERSON] до [PERSON] , так як їй про це казали знайомі, які регулярно їх бачили разом. Після того, як [PERSON] пішов від неї у 2002 році, він до неї більше не повертався. До цього він постійно проживав з нею, міг іноді бути відсутній день чи два. Коли [PERSON] пішов від неї, він забрав свої особисті речі, також вони домовилися, що йому дістануться автомобіль, причеп та дача, а їй залишиться квартира. Перед 8 березня 2002 року вони з сином приходили привітати свекруху зі святом і вона їй сказала, що 19 січня [PERSON] приводив [PERSON] знайомитися з батьками. Їй відомо, що [PERSON] проживав з [PERSON] біля ПТУ № [ADDRESS] на «5/6» у однокімнатній квартирі, оскільки їй про це казали різні люди, в тому числі і батьки [PERSON] . Також за родом своєї діяльності вона часто приходила до клубу ім. Воровського, який розташований неподалік від того місця, і часто бачила автомобіль [PERSON] біля того будинку. Свекор наприкінці серпня 2005 року приходив до неї поспілкуватися зі своїм онуком, який їхав на навчання, та казав їй, що дав сину ( [PERSON] ) велику суму грошей на купівлю (чи ремонт) будинку. У [PERSON] свого власного житла не було, а його батьки та інші люди казали їй, що [PERSON] живе з [PERSON] в її однокімнатній квартирі. На сьогоднішній день у неї з [PERSON] практично немає ніяких відносин. Після його уходу із сім`ї вона не спілкувалася з [PERSON] біля 15 років і зараз вони не спілкуються, іноді можуть привітати один одного зі святами. [PERSON] сплачував їй аліменти на сина до досягнення ним 18 років, тобто до грудня 2012 року, а потім [PERSON] не допомагав їй матеріально утримувати сина, не допомагав навчати його. Їй стало відомо, що у [PERSON] з`явилася інша жінка приблизно за 3 роки до того часу, як він пішов із сім`ї. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2002 року по 9 січня 2015 року, після чого з 10 січня 2015 року між ними було зареєстровано офіційний шлюб, у зв`язку з чим, враховуючи, що в період з 31.07.1982 по 22.10.2003 позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання сторін - [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23 жовтня 2003 року по 9 січня 2015 року. Відповідач [PERSON] визнає факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період, починаючи з 13.10.2005 року, у зв`язку з чим спільне проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13.10.2005 по 09.01.2015 відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23.10.2003 до 13.10.2005 підтверджується, зокрема, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , яка є матір`ю колишньої власниці спірного будинку - [PERSON] , і яка фактично домовлялася про продаж цього будинку з [PERSON] та [PERSON] , обговорювала умови продажу будинку, отримувала гроші за будинок, повідомила, що наприкінці травня - початку червня 2005 року вона домовилась про продаж будинку з обома сторонами - [PERSON] та [PERSON] , які при цьому обговоренні виступали спільно, разом обговорювали між собою можливість купити цей будинок, обговорювали де будуть брати гроші на будинок, при цьому вони спілкувалися та обговорювали ці питання як сім`я і вона для себе вирішила, що вони є чоловіком та дружиною. Свідок [PERSON] повідомила, що, вона час від часу доглядала матір [PERSON] у зв`язку з ампутацією ноги і та їй казала, що її син [PERSON] пішов з сім`ї, став жити з іншою жінкою, це було приблизно за рік чи більше до смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона також особисто бачила як [PERSON] та [PERSON] у 2003-2004 роках приходили разом у гості до матері [PERSON] , також вони були разом на поховані матері [PERSON] . Свідок [PERSON] також повідомила, що матір [PERSON] їй розповідала, що у неї з`явилась нова невістка і свідок була особисто присутня, коли [PERSON] прийшов до матері з [PERSON] і представив ту як дружину, потім вона неодноразово бачила разом [PERSON] з [PERSON] , в тому числі і з дочкою [PERSON] , сторони також були разом на похованні матері [PERSON] , їй відомо, що [PERSON] з [PERSON] та дочкою [PERSON] - [PERSON] жили разом неподалік від них у однокімнатній квартирі, все це було до купівлі будинку, після чого вони пішли жити у придбаний будинок. Свідок [PERSON] , повідомила, що її брат [PERSON] почав жити разом з [PERSON] в 2002 році у однокімнатній квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з ними ще жила донька [PERSON] [PERSON] , вона у них неодноразово була в гостях в тій квартирі, там знаходилися речі брата, він там сам постійно знаходився, її брат та [PERSON] вели себе по відношенню один до одного як чоловік та дружина, вони всюди разом їздили і ходили, разом бували в гостях у їхньої матері вдома, вони разом їздили у відпустку у великій компанії з дітьми, [PERSON] усюди була у статусі дружини брата. Все це було ще до купівлі сторонами будинку у 2005 році, після купівлі якого її брат та [PERSON] жили разом у цьому придбаному будинку, їй також відомо, що у сторін був спільний бюджет, вони разом всюди ходили, разом робили покупки. \~ \~ \~ \~ Свідок\~ [PERSON] \~повідомила,\~що вона\~давно знайома\~з [PERSON] \~і з\~ [PERSON] ,\~вони багато\~років працювали\~разом на\~одному підприємстві\~і їй\~відомо,\~що [PERSON] \~і [PERSON] \~жили разом\~з 2002\~року,\~жили добре,\~ [PERSON] \~їй ще\~в 2002\~році сказала,\~що [PERSON] переїхав до неї жити. Як їй відомо, до того часу як [PERSON] і [PERSON] стали жити разом, вони декілька років були коханцями, [PERSON] на той час ще був одружений. Відразу [PERSON] та [PERSON] жили разом у квартирі [PERSON] , а потім вони купили будинок, це сталося у проміжку часу 2002-2005 роки, і вони стали жити разом у цьому будинку. Свідок [PERSON] повідомив,\~що влітку 2005 року він допомагав [PERSON] в роботах по будинку, розташованому на «5/6» біля водонапірної вежі, а саме допомагав спиляти дерево перед будинком, потім полагодити пошкоджений дах та наприкінці літа допоміг перевезти бджолині вулики з села Іванівка до цього будинку. У будинку він бачив декілька разів дружину [PERSON] . [PERSON] завжди знаходився у тому будинку, він представив йому [PERSON] як свою дружину, познайомив їх, вона при цьому не спростовувала цього. \~ \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] ,\~яка в\~період з 31.07.1982 року по 22.10.2003 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , повідомила, що у січні 2002 року її чоловік пішов з сім`ї, забрав свої особисті речі, і вони з цього часу припинили мешкати однією сім`єю, її чоловік пішов до [PERSON] , з якою він і почав проживати разом в однокімнатній квартирі, яка розташована біля ПТУ № [ADDRESS] ). У травні 2004 року на похованні її колишньої свекрухи - [PERSON] були присутні [PERSON] разом із [PERSON] і всі родичі знали її та сприймали як дружину [PERSON] . Показання вищевказаних свідків у сукупності узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджуються наданими позивачем фотографіями, на яких зображено спільне перебування [PERSON] та [PERSON] в період 2003-2005 років в різних місцях та обставинах, зокрема, у квартирі, належній [PERSON] , де зафіксоване їх спільне знаходження за святковим столом, спільне перебування у побутовій домашній обстановці, у ліжку, в тому числі на деяких фотографіях [PERSON] одягнений у домашній одяг, зафіксоване спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] , також зафіксоване спільне перебування [PERSON] та [PERSON] у компаніях, разом з дітьми, зокрема, на відпочинку, також у батьків [PERSON] . При цьому суд критично оцінює показання свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~які підтверджують\~версію відповідача\~про те,\~що вона\~не жила\~спільно з\~позивачем [PERSON] однією сім`єю в період до 13.10.2005. Так, свідок [PERSON] \~повідомила,\~що [PERSON] \~наприкінці серпня\~2005\~року купувала\~будинок і\~для цього\~позичала у\~неї 7000\~грн.,\~казала,\~що її\~мати продає\~квартиру і\~вона відразу\~поверне борг,\~ [PERSON] віддала\~борг через\~1\~чи 2\~дні після\~позики.\~Як їй\~відомо, [PERSON] та [PERSON] спочатку були коханцями приблизно з 2002-2003 років, але разом не мешкали, стали жити разом на протязі одного року після купівлі будинку. 03.09.2005 року на дні народження [PERSON] сказав, що вони будуть жити разом, але за умови щоб [PERSON] прописала його у цьому будинку, це їй відомо зі слів [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] ,\~яка є дочкою [PERSON] ,\~повідомила,\~що з 2003 року до них додому за адресою: [ADDRESS] став приходити в гості [PERSON] , приходив не часто - один раз на місяць чи на два місяці, він не жив з матір`ю однією сім`єю. В серпні 2005 року її мати за свої накопичення (виплати матері-одиначці), а також гроші, які надала їй бабуся і які вона позичила у своєї подруги [PERSON] , купила будинок за адресою: [ADDRESS] . З листопада-грудня 2005 року [PERSON] став мешкати з її матір`ю в цьому будинку. Борг [PERSON] її мати повернула грошима, які їй дала її мати після продажу своєї квартири. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] була її сусідкою, коли з 1997 року проживала за адресою: [ADDRESS] , у шлюбі [PERSON] не була, до неї приходив [PERSON] у якості коханця, вона це бачила як сусідка. Зайцева мешкала у квартирі приблизно до 2005 року, [PERSON] приходив з 1997 року до 2005 року, поки там мешкала [PERSON] , приходив 1-2 рази на тиждень. Критична оцінка судом показань свідка [PERSON] викликана тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , вона прямо зацікавлена у вирішенні справи в інтересах своєї матері [PERSON] , також, позивачем [PERSON] заявлені позовні вимоги і про поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в якій на даний час проживає свідок [PERSON] , що також є підставою прямої заінтересованості свідка [PERSON] у вирішенні справи на користь своєї матері [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] первісно давши покази, підтвердила версію позивача, що в серпні 2005 року вона купила квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у матері [PERSON] [PERSON] за 7000 грн., які та при ній віддала своїй доньці [PERSON] щоб та погасила якийсь борг. Але повторно надавши покази, свідок [PERSON] повідомила, що при першому наданні показів вона повідомила суду відомості, які в значній частині не відповідають дійсності, оскільки в дійсності вона купила ту квартиру не за 7000 грн., а за 1000 грн., які вона передала [PERSON] і з яких та ще витратила на оформлення договору купівлі-продажу біля 200 грн., також вона не бачила щоб [PERSON] передавала гроші, що залишилися після оформлення угоди (приблизно 800 грн.) своїй дочці [PERSON] . Раніше вона повідомляла суду відомості, які не відповідають дійсності, оскільки її попросила про це [PERSON] , пояснивши це прохання тим, що вони розлучилися з [PERSON] і зараз він через суд хоче відібрати у неї все майно, вона її пожаліла. Тобто із показань свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідач [PERSON] прямо впливала на вказаного свідка з метою надання тією в суді спотворених показань на користь відповідача [PERSON] , зокрема, щодо показань про вартість продажу нею квартири матері відповідачки [PERSON] за 7000 грн. і начебто переданні в її присутності цієї суми [PERSON] Ганною своїй доньці [PERSON] для погашення боргу, при тому що, як повідомила свідок [PERSON] , продаж квартири в дійсності було здійснено за 1000 грн. ( [PERSON] навіть отримала суму біля 800 грн. після сплати коштів за оформлення угоди) і вона не бачила щоб [PERSON] передавала якісь кошти своїй доньці [PERSON] . Це також дає підстави суду критично відноситися до показань свідка [PERSON] , яка в суді, зокрема, стверджувала, що борг [PERSON] її мати повернула грошима, які їй дала її мати після продажу своєї квартири (і позивач [PERSON] , і свідок [PERSON] стверджують, що [PERSON] позичила [PERSON] для купівлі будинку саме 7000 грн., які були повернуті [PERSON] . [PERSON] після продажу квартири матері за 7000 грн.). З цих же підстав суд критично оцінює і показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що [PERSON] і [PERSON] не проживали спільно однією сім`єю в період до 13.10.2005, оскільки ці свідки є давніми знайомими відповідачки [PERSON] і їхні показання суперечать показанням свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, зокрема, наданими позивачем фотографіями. Таким чином, оскільки судом встановлено факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23 жовтня 2003 року по 9 січня 2015 року, то щодо позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю суд зазначає наступне. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для встановлення належності майна до спільної сумісної власності подружжя згідно з чинним законодавством та усталеною практикою Верховного Суду України та Верховного Суду має бути встановлено як факт набуття майна під час шлюбу (чи спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю), так і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Спірні будинок та дві земельні ділянки під будинком, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , були куплені за договорами купівлі-продажу від 05.08.2005 [PERSON] Від імені\~продавця [PERSON] на підставі довіреності договори укладав [PERSON] . Згідно зазначених в договорах умов угод, будинок було куплено за 2500 грн., земельну ділянку куплено за 2500 грн. Також згідно зазначеної в договорах інформації, загальна оціночна вартість будинку складала 22720 грн., а експертна грошова оцінка земельної ділянки складала 2773 грн. Тобто спірні будинок та земельні ділянки під будинком були куплені 05.08.2005 під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач [PERSON] \~в судовому\~засіданні зазначив,\~що вказаний\~будинок (домоволодіння)\~було куплено\~за 5000\~доларів.\~Цю інформацію\~підтвердила свідок\~ [PERSON] ,\~яка є\~матір`ю колишньої\~власниці спірного\~будинку -\~ [PERSON] ,\~і яка\~фактично доловлювалася\~про продаж\~будинку,\~здійснювала відповідні\~дії щодо\~оформлення купівлі-продажу. За курсом\~НБУ сума\~в 5000\~доларів США\~станом на\~5\~серпня 2005\~року дорівнювала\~25250\~грн. Відповідач [PERSON] , як у наданому відзиві, так і в своїх поясненнях у судовому засіданні, стверджує, що вона купила будинок (домоволодіння) за свої власні кошти в сумі 22000 грн., із яких 10000 грн. були її особистими накопиченнями з сум отриманої державної матеріальної допомоги матері-одиначки, що підтверджують, як вона вказує у відзиві, відомості про суми виплачених їй доходів; 7000 грн. нею було позичено у своєї знайомої - свідка [PERSON] , якій вона відразу повернула цей борг після продажу її матір`ю [PERSON] своєї квартири і передання їй цих коштів для погашення позики, яку вона брала для купівлі будинку; та ще додатково надання їй матір`ю [PERSON] коштів в сумі 5000 грн. для купівлі будинку. Суд зазначає, що відповідачем [PERSON] взагалі не надано суду належних доказів, які підтверджують наявність у неї на дату купівлі домоволодіння зазначених і належних їй особисто коштів в сумі 22000 грн. Так, відповідачем не надано доказів, що вона взагалі отримала за якийсь певний період часу державну матеріальну допомогу одинокій матері саме у загальній сумі 10000 грн. Відповідачем надано суду довіку про те, що вона отримувала допомогу одинокій матері на свою доньку [PERSON] , [INFO] , щомісячно з травня 1986 року по квітень 2002 року, без зазначення сум отриманої допомоги (т.1 а.с.95). Посилання відповідача для підтвердження отримання нею цих коштів на відомості про суми виплачених їй доходів (т.1 а.с.92-93) є безпідставним, оскільки у вказаних відомостях, зокрема, зазначено, що за період з 1 кварталу 2000 року по 2 квартал 2002 року відповідач [PERSON] отримувала тільки заробітну плату за основним місцем роботи та «інші доходи». Сума цих «інших доходів» (у відомостях не вказано, що то за доходи та від кого вони отримані) за період з 1 кварталу 2000 року по 2 квартал 2002 року склала усього 680,81 грн. Щодо отримання відповідачем [PERSON] позики в 7000 грн. від свідка [PERSON] для купівлі будинку та наступного повернення цієї позики відразу після продажу її матір`ю [PERSON] своєї квартири і передання їй цих коштів для погашення позики, а також надання відповідачу її матір`ю [PERSON] коштів в сумі 5000 грн. для купівлі будинку суд зазначає наступне. Як вже вище зазначено, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] із вищенаведених причин. Також показання свідка [PERSON] щодо надання нею позики [PERSON] в сумі 7000 грн. та наступного погашення цієї позики [PERSON] після продажу її матір`ю квартири і використання отриманих від продажу квартири коштів на погашення позики спростовуються показаннями свідка [PERSON] , яка була покупцем квартири матері [PERSON] і повідомила суду, що вона купила цю квартиру за 1000 грн., із яких мати [PERSON] отримала тільки біля 800 грн. (при цьому в нотаріально посвідченому договорі взагалі вказана сума купівлі-продажу квартири 500 грн.). Що ж стосується надання відповідачу [PERSON] її матір`ю [PERSON] власних коштів в сумі 5000 грн. для купівлі будинку, про що стверджує відповідач, то це взагалі не підтверджується доказами, наданими суду. Більш того, у випадку отримання відповідачем [PERSON] від свідка [PERSON] в борг 7000 грн., то за своєю правовою сутністю цей правочин є договором позики на суму 7000 грн., а у випадку отримання відповідачем [PERSON] від своєї матері [PERSON] безоплатно коштів в сумі 7000 грн. та в сумі 5000 грн., то за своєю правовою сутністю ці правочини є договорами дарування грошових коштів на вказані суми. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України ці правочини належало вчиняти у письмовій формі, оскільки вони укладені на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (тобто більше 340 грн.). Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У зв`язку з цим в даному випадку суд взагалі не приймає в якості доказів показання свідків на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] позики в сумі 7000 грн. від свідка [PERSON] та дарунків від її матері [PERSON] - коштів в сумі 7000 грн. та 5000 грн. для купівлі будинку, а будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних правочинів відповідачем не надано. Таким чином, відповідачем не доведена купівля будинку та земельних ділянок під будинком, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за її власні кошти. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідач [PERSON] визнає сімейні відносини з позивачем [PERSON] в період, починаючи з 13.10.2005, при цьому нею, зокрема у зустрічній позовній заяві, зазначається, що в період перебування в фактичних шлюбних відносинах, тобто в період з 13.10.2005 року по січень 2018 року, вона та [PERSON] працювали, отримували заробітну плату, яку вкладали в спільний сімейний бюджет. Тобто відповідач фактично визнає і наявність у них з позивачем під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу наявність спільного бюджету сім`ї. Враховуючи, що судом встановлено факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23 жовтня 2003 року по 9 січня 2015 року, суд вважає, що у вказаний період сторони також мали і спільний сімейний бюджет, який, зокрема, складався із заробітних плат сторін, які вони отримували, працюючи на підприємстві, і які відповідно до ч.2 ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності. Тому, оскільки спірні будинок та земельні ділянки під будинком були куплені 05.08.2005 під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу і суду не надано належних доказів купівлі вказаних об`єктів за кошти, які є особистою приватною власністю когось зі сторін, суд вважає, що спірні будинок та земельні ділянки під будинком, розташовані за адресою: [ADDRESS] , були куплені за спільні сумісні кошти сторін і є об`єктом права спільної сумісної власності, у зв`язку з чим підлягають поділу. При цьому суд зауважує наступне щодо доводів представника відповідача, висловленої в судових дебатах, про те, що позиція позивача [PERSON] взагалі суперечить принципу укладання угоди, зокрема, згідно ст.655 ЦК України [PERSON] не міг виступати при укладанні договору купівлі-продажу будинку і земельних ділянок одночасно і продавцем, і покупцем, та, якщо обидві сторони діють як покупці, то такий правочин взагалі не породжує будь-яких наслідків. Як також вказала представник відповідача, за договорами купівлі-продажу спірного будинку та двох земельних ділянок від 05.08.2005 [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, указаний як Продавець, що на її думку, виключає будь-яку можливість визнання за [PERSON] права власності на вказане майно. Твердження представника відповідача, що [PERSON] при укладанні договорів купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки виступав в якості продавця не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] не був власником даного нерухомого майна, а він на підставі довіреності, виданої власником майна, виступав при укладенні угод в якості представника продавця (власника) будинку і земельних ділянок. Угоди купівлі-продажу спірних будинку та земельних ділянок були фактично укладені 05.08.2005, посвідчені нотаріально у встановленому законом порядку, право власності на нерухоме майно на підставі вказаних угод також було зареєстровано у встановленому законом порядку, на даний час вказані угоди є дійсними і законом чи рішенням суду не встановлено недійсність вказаних угод. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] в грудні 2011 року приватизувала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Так, розпорядженням органу приватизації 2/36-842 від 13.12.2011 було задоволено її заяву на приватизацію квартири та передано вказану квартиру їй у приватну власність, 20.12.2011 Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 3/35-841 на вказану квартиру. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради 25.01.2012 зареєстровано право приватної власності [PERSON] на вказану квартиру на підставі свідоцтва про право власності № 3/35-841 від 20.12.2011. Частиною 5 статті 61 Сімейного кодексу України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, було встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 було, зокрема, визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тому до цієї події приватизації вищевказаної квартири відповідачем [PERSON] має бути застосований той закон, під час дії якого ця подія мала місце. В даному випадку приватизація квартири відбулася у грудні 2011 року, право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] у січні 2012 року і на цей час діяв закон, а саме відповідна редакція ч.5 ст.61 СК України, яка передбачала безумовне встановлення статусу житла, набутого одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Тому,\~оскільки зазначена\~квартира була\~приватизована відповідачем\~ [PERSON] \~під час\~спільного проживання\~сторін однією\~сім`єю без\~реєстрації шлюбу\~(що\~не заперечує\~і сама\~ [PERSON] )\~і ця\~приватизація відбулася\~під час\~дії ч.5\~ст.61\~СК України\~в редакції,\~яка діяла\~в період\~з 09.02.2011\~року до\~13.06.2012\~року, тому ця приватизована квартира є спільною сумісною власністю сторін - [PERSON] та [PERSON] . Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] та її представника, якими вони заперечують проти цих позовних вимог (про визнання спільною сумісною власністю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та поділ цього майна) з таких підстав. Відповідач посилається на ст.57 СК України, якою визначено особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Далі з посиланням на ст.8 СК України\~та глави\~7\~та\~8 СК України\~вважає, що житло, набуте одним з подружжя, у період інший ніж з 11.01.2011 по 16.05.2012,\~\~є особистою приватною власністю одного з подружжя у зв`язку з тим, що дії стосовно його набуття аналогічні\~\~з тими, на підставі яких набувається майно у порядку спадкування та дарування, а саме, для набуття необхідна лише згода. Також зазначає, що для приватизації житла, крім подання заяви особи, яка бажає набути житло в рамках\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» інших активних дій не потрібно, так як і при даруванні та спадкуванні майна, при вказаних діях не використовується ані праця члена подружжя, ані матеріальні блага сім`ї, тому вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, відповідач вказує, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека. Також зазначає, що ця квартира була передана їй для проживання як матері-одиначки на підставі рішення Виконкому ради народних депутатів м.Димитров від 19.03.1997, видано ордер на це жиле приміщення зі складом сім`ї з двох осіб (її та доньки [PERSON] ). Тобто, право користування жилим приміщенням, на яке було видано ордер, мали лише дві особи вона та її донька [PERSON] у відповідності до договору найму, будь-яких домовленостей з позивачем щодо користування або вселення до цього приміщення між ними не було і він не був користувачем спірної квартири. А набуття нею права власності на цю квартиру є реалізацією її права на власний розсуд відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизувати квартиру, право користування на яку було нею отримано на пільгових умовах, з використанням житлових чеків, та не є фактом використання спільних коштів або спільної праці, як подружжя. Всі ці посилання відповідача на обставини отримання в користування спірної квартири, нормативні акти, які регулюють надання громадянам в користування житла і умови здійснення цього користування, а також приватизацію цього житла, регулюють правовий режим майна подружжя, ніяким чином не можуть скасовувати, змінювати чи ставити під сумнів пряме положення закону - ч.5 ст.61 СК України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, тобто на час приватизації квартири, і яким передбачено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, з огляду на положення ч.1 ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99. Зокрема,\~факт того,\~що спірна\~квартира була\~в 1997\~році видана\~відповідачу [PERSON] \~як одинокій\~матері для\~проживання неї\~та її\~неповнолітньої на\~той час\~дочки не\~впливає на\~дію і\~реалізацію ч.5\~ст.61\~СК України\~у відповідній редакції. Також на це не впливає факт того, що позивач [PERSON] не мешкав на час приватизації у вказаній спірній квартирі. Квартира була приватизована безоплатно відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на осіб, які проживають у вказаному житлі, в даному випадку це відповідач [PERSON] , яка, згідно її ж пояснень, хоча фактично на час приватизації (грудень 2011 року) і не проживала у вказаній квартирі, але була наймачем вказаної квартири і була одна зареєстрована у цій квартирі. Також і посилання відповідача на те, що позивач [PERSON] на час приватизації не мешкав у спірній квартирі та не мав права на користування цією квартирою, що, на думку відповідача, є підставою для відмови в цих позовних вимогах, не ґрунтуються на чинному на час приватизації законодавстві, оскільки, якщо б він фактично там мешкав і мав право на користування цією квартирою, то відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» він також мав би право на приватизацію цієї квартири на загальних підставах і мав бути включений як співвласник у свідоцтво про право власності на житло на підставі приватизації. В такому б випадку взагалі не було б потреби застосовувати ч.5 ст.61 СК України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, і яка передбачає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на житло, набуте саме одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. Не може бути прийнято судом до уваги і посилання відповідача на правову позицією ВСУ\~від\~07.09.2016\~року у\~справі №\~6-801цс16,\~згідно якої,\~як зазначає\~відповідач, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~ норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може\~ вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Ця правова позиції взагалі не має відношення до даних правовідносин щодо приватизації квартири та визначення права власності на квартиру. В даному випадку право власності на спірне нерухоме майно квартиру було первісно отримано відповідачем [PERSON] безоплатно відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто кошти за передачу квартири у власність на підставі приватизації не сплачувались як позивачем [PERSON] , так і відповідачем [PERSON] А відповідно до вимог ч.5 ст.61 СК України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, ч.1 ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 на це майно виникло право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 (далі постанова Пленуму ВСУ), до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що на час розгляду справи в наявності у сторін є майно, яке, як зазначено вище, є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок та дві земельні ділянки під будинком, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яке підлягає поділу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.25 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірні жилий будинок, дві земельні ділянки та квартира є неподільним майном, а також, враховуючи, що відповідно до вартості вказаного майна його рівноцінний поділ в натурі не може бути здійснений, при цьому частки сторін при поділі цієї спільної сумісної власності подружжя мають бути визнані рівними, тому суд вважає, що за кожною із сторін необхідно визнати право власності по 1/2 частці кожного зазначеного нерухомого майна. Крім того, судом встановлено, що під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за їхні спільні кошти ними було куплено автомобіль Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] вказує, що автомобіль було куплено ними в 2013 році, а позивач [PERSON] вказує, що автомобіль було куплено ними у 2012 році, при цьому, як пояснюють сторони, відразу після купівлі автомобіля його не було зареєстровано у відповідному державному органі за кимось зі сторін. 20.01.2015, вже після реєстрації офіційного шлюбу між сторонами, вказаний автомобіль було зареєстровано в Територіальному сервісному центрі № 1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області за [PERSON] . Таким чином, автомобіль Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був спільною сумісною власністю сторін, оскільки його було куплено під час їхнього спільного проживання однією сім`єю на спільні кошти сім`ї, що визнають обидві сторони. \~ \~ \~ \~ \~07.06.2018\~позивач [PERSON] здійснив відчуження цього сумісного майна подружжя - автомобіля Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , без згоди та відома іншого з подружжя відповідача [PERSON] , уклавши договір купівлі-продажу\~транспортного засобу\~№ 144/2018/974317\~з [PERSON] ,\~сума купівлі-продажу\~за договором\~склала 138666\~грн.\~На підставі\~вказаного договору\~за [PERSON] \~07.06.2018\~в ТСЦ\~1444\~був перереєстрований\~вказаний автомобіль.\~Так,\~позивачем [PERSON] \~не надано\~суду жодних\~доказів,\~що відповідачу\~ [PERSON] \~на час\~укладення ним\~договору купівлі-продажу\~автомобіля було\~відомо про\~цей продаж\~та вона\~надавала свою\~згоду на\~це,\~також в\~договорі купівлі-продажу\~транспортного засобу\~№ 144/2018/974317\~від 07.06.2018 відсутні будь-які відомості щодо надання згоди дружиною на продаж цього майна, яке на той час було спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до абз.2 п.30 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без її згоди і не на потреби сім`ї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля є сестра позивача - [PERSON] . Тому суд вважає, що вартість відчуженого позивачем без згоди і відома відповідача майна - автомобіля Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,\~має бути\~врахована при\~поділі і\~з позивача\~ [PERSON] \~на користь\~відповідача [PERSON] \~необхідно стягнути\~компенсацію за\~1/2\~частку вартості\~цього автомобіля,\~яка на\~даний час\~згідно оцінки\~відповідача,\~з якою\~погоджується позивач,\~становить 140000\~грн.,\~тобто половина\~вартості автомобіля\~складає 70000 грн. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом в частині визнання спільною сумісною власністю сторін вказаного автомобіля Chevrolet Lacetti, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки зазначений автомобіль мав статус спільної сумісної власності сторін після купівлі цього автомобіля сторонами і до відчуження позивачем [PERSON] цього автомобіля іншій особі, яка у відповідності до чинного законодавства зареєструвала вказаний автомобіль на себе і, відповідно, на даний час є власником цього автомобіля. Позовні вимоги про визнання недійсним правочину щодо відчуження автомобіля (договору купівлі-продажу) чи його скасування по справі не заявлялися. Тому суд вважає неправомірним визнавати рішенням по даній справі вказаний автомобіль спільною сумісною власністю сторін [PERSON] та [PERSON] на даний час, оскільки автомобіль зараз перебуває у приватній власності іншої особи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з кожної із сторін на користь іншої сторони підлягають стягненню сплачені ними суми судового збору - 2419,72 грн. на користь позивача, 1400 грн. - на користь відповідача (т.1 а.с.1, 48, 49, 102, т.2 а.с.35). При цьому суд, задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом частково, врахував при поділі майна повну вартість відчуженого без згоди відповідача автомобіля - 140000 грн., за що і було відповідачем сплачено судовий збір за ці майнові вимоги в сумі 1400 грн., у зв`язку з чим суд вважає, що судовий збір, сплачений відповідачем, підлягає відшкодуванню у повному обсязі. На підставі ст.58 Конституції України, ст.ст.60, 61, 65, 69, 70, 71, 74 СК України, рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99,

Outcome: partial