Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 01 червня 2016 року, яка складає 50 000 грн. Також просив стягнути суму сплаченого судового збору. Свої позові вимоги обґрунтовував тим, що 01 червня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач отримав на певний термін, зокрема 2 місяці, гроші в сумі 50\~000 гривень. Свої зобовязання виконав. Зазначив, що усною домовленістю строк виконання зобовязання становив тиждень, але саме за його ініціативи строк виконання встановлений 01 серпня 2016 року. В звязку із ухиленням відповідача від виконання взятого на себе зобовязання був змушений звернутись із позовом до суду. Відповідач [PERSON], звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір позики від 01 червня 2016 недійсним. Також просив стягнути судові витрати. Позов мотивував тим, що він був найманим працівником компанії «Дружба народів», власником якої є [PERSON] Насправді, договір позики не укладався в розумінні фактичної передачі грошей, і надавав розписку виключно як гарантію повернення товарів компанії при розрахунках із контрагентами, з якими він контактував. Посилаючись на норми ЦК України, заявляв про відсутність факту передачі грошей, і цей факт підтверджується також показами свідків, яких просив викликати до судового засідання. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить задовольнити. Проти зустрічного позову заперечує. Від представника відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, первинний позов не визнає. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, , вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом слід задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відповідно відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем 01 червня 2016 року укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 50 000 гривень, які він мав повернути в строк до 01 серпня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики суду надано оригінал розписки /а.с.50/. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані до матеріалів справи розписка від 01 червня 2016 року є саме таким документом, який підтверджує укладання договору позики між сторонами та отримання відповідачем вищевказаної грошової суми та за умовами\~ст. 545 ЦК України\~вказують на відсутність виконання грошових зобовязань відповідачем [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.\~526\~ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримав від позивача 50 000 гривень в борг, та до теперішнього часу суму боргу не повернув. Доводи викладені в зустрічному позові [PERSON] стосовно фіктивності правочинів, які були укладені між сторонами, та на які посилається позивач за зустрічним позовом в якості підстави для визнання їх недійсними не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Ті свідки, явку яких зобовязався забезпечити [PERSON], до судового засідання так і не зявилися, як і сам відповідач за первинним позовом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Аналогічний висновок зробив ВСУ, виклавши його постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц. Таким чином, факт укладення між сторонами 01 червня 2016 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобовязання [PERSON] перед [PERSON], невиконаного в строк належним чином, а тому наявні підстави для стягнення суми боргу, і відповідно задоволення позову [PERSON] Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсними, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо неотримання ним грошових коштів від [PERSON] 01 червня 2016 року, а отже й доказів фіктивності укладених правочинів [PERSON] надано не було. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Такої самої позиції дотримується і ВС, що знайшло своє відображення у постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 462/3552/16-ц (пров. № 61-26687ск18). Виходячи з положень ч. 1\~ст. 141 ЦК України, суд вважає також за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, при подачі позовної заяви, в розмірі 500 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved