Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що 23 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис за № 1470. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникають спори та непорозуміння, сварки та конфліктні ситуації. Внаслідок негативних відносин, що склалися, ще з початку березня 2018 року, вони подружніх стосунків між собою не підтримують і остаточно перестали вести спільне домашнє господарство. З березня 2018 року вони проживають окремо, не спілкуються та до даного часу не підтримують будь-яких стосунків, тому шлюб існує лише формально та його збереження суперечить його (позивача) інтересам, що явилось підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов про розірвання шлюбу підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1470, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони з березня 2018 року фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету. Примирення між сторонами стало неможливим, що видно із заяви позивача про підтримання позовних вимог про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved