Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням . Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 08 листопада 2011 року він одружився з відповідачем [PERSON], після чого зареєстрував її та її брата у зазначеній квартирі. В лютому 2014 року відповідачі покинули місце проживання, комунальні послуги не сплачують , тому втратили інтерес до проживання в цій квартирі. На підставі вищевикладеного, позивач просить в суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 19 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, 29 липня 2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], після чого чоловіку присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до довідки № 07-29д/4505 від 15 вересня 2017 року, виданою Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою також зареєстровані [PERSON], 1983 року народження, та [PERSON], 1997 року народження. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ст.. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження своїх вимог надано документи про реєстрацію відповідачів на території АР Крим, видані в 2016 році. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи в вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову [PERSON]. слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed