Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 15 липня 2013 р. він уклав усний договір позики з відповідачем, згідно якого він надав відповідачу в борг 20 000 (двадцять тисяч) гривень на строк до 31 грудня 2013 р., що підтверджується борговою розпискою відповідача. Письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Наявність договору позики відповідач не оспорює. Позивач усно неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення позичених коштів, але відповідач відмовився повертати йому борг, посилаючись на відсутність грошей. Вважає, що невиконання належним чином відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення позичених коштів, порушує його законні права та інтереси та спричиняє йому моральні страждання, які полягають у постійних переживаннях з приводу неможливості повернення власних коштів, втрати віри в добропорядність людей. Тому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики 20 000 грн., 3% річних та інфляційні втрати, починаючи з 1 січня 2014 р. по день винесення рішення суду по цій справі, а також 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, а також документально підтверджені судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ніяких усних або письмових договорів позики з позивачем він не укладав, грошей не позичав і тим більше боргових розписок не писав. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Ухвалою Борівського районного суду від 19.10.2015 р. за клопотанням відповідача була призначена судово-почеркознавча експертиза. 28.12.2015 р. з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи №10482 від 16.12.2015 р. згідно якого: 1) Рукописний текст, що починається та закінчується відповідно словами: «Долговая расписка Я,...» «…15.07.2013 ([PERSON])» - боргової розписки від 15.07.2013 р., складеної від імені [PERSON],- виконаний не [PERSON], а іншою особою; 2) Підпис від імені [PERSON] в борговій розписці від 15.07.2013 р. складений від імені [PERSON], розташований під текстом, ліворуч від запису прізвища «([PERSON])», - виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Експертизу вартістю 4608 грн. 00 коп. сплачено відповідачем (а.с.140). Вказана вище розписка (оригінал), яка була предметом експертного дослідження і на яку посилався позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог знаходиться в матеріалах іншої справи №614/407/15-ц. Справа направлялась до ХНДІСЕ. Копія вказаної розписки знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.144,156). Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК Україна кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON] не надав належних, допустимих, обґрунтованих доказів посиланням на написання відповідачем розписки від 15.07.2013р. та фактичного отримання ним 20 000 грн. в борг. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved