Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Запрудянське» про визнання права на земельну частку (пай), в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) з землях колективної власності колишнього КСП ім. Ватутіна, що знаходився в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, із земель запасу на території Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, в розмірі 3,58 га в умовних кадастрових гектарах. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області. Заявник є сином померлої і спадкоємцем однієї цілої частини майна [PERSON] .. За життя [PERSON] з 10.02.1965 по 31.12.1970 працювала різноробочою у колгоспі ім. Ватутіна у с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, була членом колгоспу і з числа членів колгоспу не виходила. В подальшому, з 25.03.1992 колгосп ім. Ватутіна перетворено на КСП ім. Ватутіна, (рішення загальних зборів від 24.12.1992) з правом правонаступництва, а з 24.02.2000 КСП ім. Ватутіна перетворено на СТОВ «Запрудянське». Отже, СТОВ «Запрудянське» являється правонаступником КСП ім. Ватутіна. Будучи членом КСП ім. Ватутіна, [PERSON] станом на 05.06.1996 на підставі ст. 10 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» стала співвласником його землі. Однак, при розпаюванні земель КСП ім. Ватутіна [PERSON] помилково не було внесено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) цього підприємства, хоча на момент розпаювання вона залишалася дійсним його членом. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по КСП ім. Ватутіна на становить 3,58 згідно листа ГУ Держгеокадастру у Київській області від 31.01.2020 за № 29-10-0.331-1656/2-20. Дізнавшись вперше про порушення прав на отримання земельної частки (паю) у 2020 році від односельців та через неможливість вирішення даного питання у позасудовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. 17.03.2021 після задоволеного самовідводу судді Рокитнянського районного суду Київської області Чорненької О.І. відповідно до ст.ст. 31, 41 ЦПК України дана справа була передана до Таращанського районного суду Київської області. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 25 березня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. (а.с. 31-32). Ухвалою суду від 11 травня 2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, витребувано від сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Запруднянське» належним чином засвідчені копії протоколу правління колгоспу ім. Ватутіна, що знаходився в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, про прийняття в члени колгоспу [PERSON] , яка проживала в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, та рішення загальних зборів колгоспу ім. Ватутіна щодо затвердження протоколу правління про прийняття в члени колгоспу [PERSON] (а.с.57-59). Ухвала суду від 11 травня 2021 року в частині витребування доказів у СТОВ «Запрудянське» не була отримана відповідачем /повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»/ та не виконана, витребувані докази суду не подані. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. На підставі вказаної норми ЦПК України суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними у ній доказами. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно (а.с. 60, 69). 25.05.2021 позивачем було подано до суду заяву, в якій він просив розглядати дану справу без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с. 67). Представник відповідача Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.62, 70). 06.05.2021 до суду надійшла письмова заява від Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області за підписом старости села Бойко В.П. з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради; позов визнають повністю (а.с. 52, 66). Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Запрудянське» в судові засідання чотири рази - 20.04.2021, 11.05.2021, 25.05.2021 та 10.06.2021 - не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи щоразу були повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства. В матеріалах справи міститься зворотнє повідомлення про вручення 16.04.2021 представнику СТОВ «Запрудянське» рекомендованого поштового відправлення суду (ухвали про відкриття провадження, призначення підготовчого засідання на 20.04.2021 11-00 год. та позову з додатками) - а.с. 49; а також повернуті поштові відправлення з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.51, 65, 72), що згідно положень п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. До суду не надходило від відповідача СТОВ «Запрудянське» відзиву, заяв чи клопотань у даній справі. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , 1917 року народження, з 10 лютого 1965 року по 31 грудня 1970 року працювала у колгоспі ім. Ватутіна в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області на посаді різноробочого, що підтверджується записами в її трудовій книжці колгоспника № б/н, заповненої Телешівською сільрадою Таращанського району Київської області 14.09.1996, та відомостями про кількість відпрацьованих трудоднів за підписом голови правління колгоспу і голови колгоспної ради колгоспу імені Ватутіна (а.с.9-11). Згідно довідки, виданої колгоспом імені Ватутіна № 7/484, [PERSON] перебувала членом колгоспу імені Ватутіна Запруднянської сільської ради, що організований у січні 1930 року; дата вступу в колгосп - 10 лютого 1965 року (а.с. 11 на звороті). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запрудянської сільською радою Рокитнянського району Київської області 29.07.1996, актовий запис № 29 (а.с.8). Позивач [PERSON] є спадкоємцем однієї цілої частини майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями по них, що знаходяться на зберіганні в Рокитнянському відділенні Ощадного банку № 2883 Київської області на рахунках № [NUMBER] із залишком 0,33 коп., № [NUMBER] із залишком 2237,07 грн., № [NUMBER] із залишком 0,99 коп., № [NUMBER] із залишком 2581,38 грн., які належали померлій на підставі довідки № 148 від 14.03.2007, виданої О/Б № 2883 смт. Рокитне. Вказане вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВЕЕ № 686163, посвідченого 24.03.2007 державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1095 (а.с.7). З доданого до позову листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області за № 29-10-0.331-1656/2-20 від 31.01.2020 вбачається, що за інформацією Відділу у Рокитнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Київської області, колективне підприємство ім. Ватутіна с. Запруддя Рокитнянського району Київської області отримало державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрований за № 13 від 05.06.1996. У списку громадян-членів КСП ім. Ватутіна с. Запруддя Рокитяннського району Київської області, який є невід`ємною частиною технічної документації по паюванню земель, переданих у КСП ім. Ватутіна, гр. [PERSON] не значиться. Згідно Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), реєстрація сертифіката на ім`я гр. [PERSON] не здійснювалася. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по КСП ім. Ватутіна становить - 3,58 (а.с.12-14). Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія КВ - 05 червня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Ватутіна відповідно до рішення Запруднянської сільської ради народних депутатів від 09.06.1996 року 2 сесії 22 скликання було передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва землі площею 3322,1 гектарів (а.с.13-15). З аналізу наведеного вбачається, що станом на час передачі землі у колективну власність сільськогосподарському підприємству імені Ватутіна - 05.06.1996 - [PERSON] була дійсним членом вказаного підприємстві, даних про її вибуття з членів колгоспу ім. Ватутіна суду не надано. Водночас, вона не була включена до списку вона включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) цього підприємства. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на це, при вирішенні спірних правовідносин у даній справі до застосування підлягають положення актів цивільного законодавства, чинні на момент їх виникнення. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст.ст. 5, 6 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до Практики розгляду судами земельних спорів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року до вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Таким чином, невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Наведене узгоджується із положенням п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за яким невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель...» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність . З наведеного суд висновує, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП ім. Ватутіна, правонаступником якого є СТОВ «Запруднянське», однак, за життя не оформила свого права на земельний пай. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З наведеного вбачається, що позивач, як спадкоємець [PERSON] за заповітом, має право на земельну частку (пай), котра належала спадкодавиці, однак не була оформлена нею за життя в порядку, передбаченому ч.1 ст.3 та ст. 5 Закону України № 899-V «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (відсутнє рішення відповідного органу). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати, суд,

Outcome: approved