Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що знаходився у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ») та наказом № 808-к від 01.08.2019 року його з 01.08.2019 року було звільнено з підприємства за угодою сторін. Але КП «ПКВ» не було проведено остаточного розрахунку з позивачем в день його звільнення та не було виплачено усіх сум, що належать позивачу. Позивач звертався неодноразово до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до цього часу заробітна плата позивачу не виплачена у повному обсязі та розмір заборгованості становить 77679,87 грн.. [PERSON] зазначає, що судовим наказом Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.02.2020 року на його користь вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 року по 10.02.2020 рік. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2020 року по 31.03.2021 рік. Ухвалою суду від 29.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутністю, про що зазначив у відповідній заяві, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.17). Відповідач Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, причини неявки не повідомив, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти про невручення повістки адресату (а.с.12), відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв або клопотань КП «ПКВ» до суду не надавав. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, те що відповідач не з`явився у судове засідання та причини неявки не повідомив, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, в даному випадку ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку судом здійснюється заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності». Згідно наказу №808-к від 01.08.2019 року його було звільнено з підприємства згідно з п.1 ст.36 КЗпП за угодою сторін. Дана обставина встановлена з довідки №220 від 01.09.2020 року, виданої КП «ПКВ» (а.с.4). Оскільки КП «ПКВ» не було проведено остаточних розрахунків при звільненні з позивачем, [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. 11.02.2020 року Енергодарським міським судом Запорізької області у справі №316/304/20 було видано судовий наказ про стягнення з КП «ПКВ» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 року по 10.02.2020 рік (а.с.18). Проте, КП «ПКВ» не розрахувалось з [PERSON] , заборгованості із зарплатні не сплатило. Відповідач - КП «ПКВ» заперечень щодо суми заборгованості не надав. Таким чином відповідачем порушено право позивача на отримання розрахунку після звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивачем у позові приведений розрахунок (а.с.4), який судом не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу при ухваленні рішення, виходячи з наступного. Так, позивач, розраховуючи середню зарплатню за затримку виплати при звільненні, множив середньоденний заробіток на кількість календарних днів затримки, але відповідно до Порядку нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку, середній заробіток обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а не календарних як зазначив позивач. Таким чином період затримки становить з 11.02.2020 року по 31.03.2021 рік включно, та складає 285 робочих днів. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 852,88 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 285 (робочі дні затримки розрахунку) = 243070,80 грн. без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів. Таким чином вимога щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню, та суд вважає необхідним стягнути з відповідача - КП «ПКВ» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2020 року по 31.03.2021 рік включно у розмірі 243070,80 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача були задоволені частково у розмір 243070,80 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2430,71 грн..

Outcome: partial