Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить зобов`язати останнього не чинити перешкоди у користуванні своїм майном шляхом встановлення безоплатного безстрокового земельного сервітуту, що полягає у праві проходу та проїзду шириною не менше 3 метрів щодо земельної ділянки відповідача з кадастровим номером 2624883201:01:002:0294. Крім цього просить зобов`язати відповідача [PERSON] погодити межі між суміжним землекористувачем [PERSON] Стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 13536 грн. 80 коп. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що 03 квітня 1974 року виконкомом Лоп`янської сільської ради йому надано дозвіл на забудову земельної ділянки, що розташована у с. Лоп`янка Рожнятівського району Івано-Франківської області, 15 червня 1974 року представниками районного архітектора та виконкому Лоп`янської сільської ради прийнято акт відводу земельної ділянки, а 14 липня 1980 року виконавчим комітетом Рожнятівської районної ради затверджено план забудови земельної ділянки. 20 лютого 1998 року на шістнадцятій сесії другого демократичного скликання Лоп`янської сільської ради прийнято рішення про передачу у приватну власність позивачеві [PERSON] земельної ділянки площею 0,66 га. 23 грудня 2018 року Лоп`янська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області прийняла рішення про надання [PERSON] дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення/відновлення меж земельної ділянки згідно фактичного використання орієнтовною площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що по [ADDRESS] , згідно виписки з погосподарської книги № 496 від 27 березня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 квітня 2019 року, належить позивачеві [PERSON] . На даний час земельну ділянку, що знаходиться під будинковолодінням позивача по [ADDRESS] , розміром 0,1144 га, позивач не може приватизовати, оскільки між ним та сусіднім землекористувачем [PERSON] , який є власником суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] , існує конфлікт щодо розмежування їх земельних ділянок, а тому останній чинить позивачеві перешкоди у користуванні його майном та перешкоджає виготовленню технічної документації шляхом ненадання своєї згоди на погодження плану меж земельної ділянки. На даний час Лоп`янська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області не може погодити межі його земельної ділянки, оскільки відповідач [PERSON] не надає своєї згоди на погодження плану меж земельної ділянки із незрозумілих причин. Крім цього позивач зазначає, що відповідач погрожує створенням перешкод у майбутньому у користуванні його майном шляхом встановлення огорожі, що призведе до неможливості нормального користування позивачем своєю земельною ділянкою, а тому позивач змушений звернутися із даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили повністю з тих підстав, що відповідач [PERSON] жодних перешкод відповідачеві у користуванні його земельною ділянкою не чинить. Відповідач [PERSON] зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1576 га по [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2011 року, виданного на підставі рішення ХХ сесії п`ятого декратичного скликання Лоп`янської сільської ради від 08 квітня 2009 року. Дійсно, тривалий час він з власної ініціативи надавав позивачеві можливість користуватися частиною його земельної ділянки для обслуговування своєї земельної ділянки і господарських споруд, до того моменту коли з вини позивача між ним стався конфлікт. Конфлікт виник тоді, коли він відмовився погодити позивачеві наданий ним план меж земельної ділянки, у якому зазначений проїзд через його земельну ділянку. Крім цього, представник відповідача зазначив, що між земельними ділянками позивача та відповідача жодного спільного заїзду не має, а існує тільки заїзд на земельну ділянку відповідача. Спільний заїзд жодними правовстановлюючими документами не передбачений, відповідач з власної ініціативи надавав можливість позивачу проїжджати його земельною ділянкою. Повз господарство позивача проходить вулиця - громадська дорога , а тому у позивача є можливість облаштувати заїзд із вулиці, а не за рахунок земельної ділянки відповідача. Крім цього, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на його земельну ділянку. Просили в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється дочкою позивача. Її батько [PERSON] має намір приватизувати земельну ділянку на будинковолодіння, що по [ADDRESS] та звернувся з цього приводу у Лопянську сільську раду, однак сільська рада відмовляє йому з тих підстав, що суміжний землекористувач - відповідач по справі [PERSON] відмовляється погодити межі суміжних земельних ділянок. Зазначила, що її батько понад 45 років користувався спільним з відповідачем заїздом до своєї земельної ділянки і їм не було відомо, що відповідач приватизував свою земельну ділянку на якій був спільний заїзд. На даний час її батькові створюються перешкоди щодо користування належною йому земельною ділянкою, а тому він і звернувся до суду з позовом про усунення перешкод. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка суд важає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, з копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, реєстраційний номер 117 вбачається, що позивачу [PERSON] виділено під забудову земельну ділянку у с. Лоп`янка Рожнятівського району Івано-Франківської області на підставі рішення Лоп`янської сільської ради № 14 від 03 квітня 1974 року (а.с.9-10) З данного свідоцтва вбачається, що на земельній ділянці повинно бути збудовано три об`єкти нерухомості, а саме: жилий будинок на 3 житлові кімнати площею 51,20 кв.м., дерев`яна стайня та огорожа земельної ділянки. Планом забудови земельної ділянки від 12 квітня 1974 року визначено межі земельної ділянки позивача [PERSON] а також місце розташування об`єктів нерухомості на земельній ділянці. (а.с.11) Пунктом 2 Розділу обов`язки індивідуального забудівника у свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР № 117 визначено, що що забудівник повинен суворо дотримуватися плану забудови ділянки (розташування і споруд на ділянці) та виданого йому проекту жилого будинку та надвірних споруд. Зміни проекту, як виняток, можуть допускатись лише з дозволу районного архітектора. Зміни наносяться на раніше виданий проект і стверджуються печаткою. (а.с.10) З Акту відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі від 15 червня 1974 року позивачу [PERSON] відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку та надвірних споруд, які закріплені в натурі дерев`яними коликами діаметром 10 см., закопаними на глибину 0,7 м. і передані забудівнику.(а.с.11зворот) З витягу з протоколу шістнадцятої сесії другого демократичного скликання Лоп`янської сільської ради від 20.02.1998 року вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність 4 земельні ділянки загальною площею 0,66 га, з них земельна ділянка під обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. (а.с.12) З рішення двадцятої сесії сьомого демократичного скликання Лоп`янської сільської ради Рожнятівського району від 23 грудня 2018 року № 191-20/2018 «Про складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки вбачається, що [PERSON] дано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згядно фактичного використання орієнтовною площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в [ADDRESS] (а.с.13). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161728816 від 01.04.2019 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належать житловий будинок «А» загальною площею 58,6 кв.м., літня кухня «Б» загальною площею 32,4 кв.м., сарай «В» загальною площею 31,4 кв.м., сарай «Г» загальною площею 24,9 кв.м., погріб «Д» загальною площею 28,2 кв.м., вбиральня «Ж» загальною площею 1,2 кв.м., колодязь № 1, ворота № 2 та 4,5 м.п. огорожі (а.с.14). Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Крім цього, судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється власником суміжної з позивачем земельної ділянки площею 0,1576 га, що розташована по [ADDRESS] , яка виділена йому на підставі рішення ХХ сесії п`ятого демократичного скликання Лоп`янської сільської ради від 08 квітня 2009 року, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 887193 від 23 листопада 2001 року (а.с.), а також являється власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані на вказаній земельній ділянці, що по [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 168432895 від 29.05.2019 року (а.с.15). З плану меж земельної ділянки [PERSON] , загальною площею 0,1144 га, складеного ПП [PERSON] за результатами зйомки вбачається, що на земельній ділянці позивача розташовані житловий будинок з господарськими будівлями всупереч плану забудови земельної ділянки від 12 квітня 1974 року, яким визначено межі земельної ділянки позивача [PERSON] , а також місце розташування об`єктів нерухомості на земельній ділянці (а.с.22). Будь-яких погоджених у встановленому законом порядку змін щодо забудови належної позивачу земельної ділянки, останнім суду не надано, що суперечить вимогам пункту 2 Розділу обов`язки індивідуального забудівника у свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР № 117 яким визначено, що забудівник повинен суворо дотримуватися плану забудови ділянки (розташування і споруд на ділянці) та виданого йому проекту жилого будинку та надвірних споруд. Зміни проекту, як виняток, можуть допускатись лише з дозволу районного архітектора. Зміни наносяться на раніше виданий проект і стверджуються печаткою. Таким чином, суд приходить до висновку, що недотримуючись плану забудови земельної ділянки, позивач під час забудови своєї земельної ділянки, не дотримуючись встановленого плану забудови, сам створив передумови, що перешкоджають йому належним чином користуватися своєю ж земельною ділянкою. Відповідно до ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на нерухоме майно право користування (сервітут). Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Крім цього, як вбачається з плану забудови земельної ділянки від 12 квітня 1974 року та плану меж земельної ділянки [PERSON] , складеного ПП [PERSON] за результатами зйомки від 2019 року, земельна ділянка позивача площею 0,1144 га межує з південого боку із вулицею загального користування, а тому суд важає, що позивач має можливість облаштувати заїзд до своєї земельної ділянки з боку вулиці загального користування. З огляду на наведене, суд важає, що підстави для встановлення безоплатного безстрокового земельного сервітуту на земельну ділянку відповідача відсутні. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] погодити межі між суміжним землекористувачем [PERSON] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки суміжної із земельною ділянкою позивача [PERSON] , право власності на яку останній бажає оформити. 22 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до сільського голови Лоп`янської сільської ради із заявою про затвердження йому плану меж земельних ділянок та акту прийомки-передачі земельних ділянок площею 0,0304 га та площею 0,1122 га. (а.с.) З повідомлення Лоп`янської сільскої ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 25 травня 2019 року № 134/02-18 на заяву позивача [PERSON] щодо погодження меж земельних ділянок вбачається, що погодження меж земельної ділянки площею 0,1122 га між суміжним землекористувачем [PERSON] неможливе з підстав відсутності межових знаків між суміжним землекористувачем [PERSON] , який виявив зауваження і ненадав згоди на погодження плану меж земельної ділянки складеного за результатами зйомки, яка проведена за відсутністю суміжного землекористувача [PERSON] та представника сільської ради (а.с.) Комісія рекомендує дану земельну ділянку закріпити твердими межовими знаками, проводити обміри земельної ділянки по наявній межі у присутності суміжних землекористувачів та представника сільської ради. Так, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядженя земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спрі вирішується судом (ч. 4, 5 ст. 158 ЗК України) Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed