Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що він, [PERSON] проживає в [INFO]. Цей будинок належить йому на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії САС 290025, виданого Виконавчим комітетом Грушівської сільської ради від 19.03.2009 р. за №256, Свідоцтва про право на спадщину від 10.04.2009 р. за №557 та Договору дарування від 02.12.2009 р. за №2015. На даний час, в цьому будинку крім нього, зареєстрована, але не проживає [PERSON], 04.04.1984р.н., яка являється його колишньою невісткою. З початку січня 2016 року відповідачка [PERSON] виїхала і з цього часу в даному будинку не проживає, її речей в будинку не має і місце її перебування йому невідоме. Даний факт підтверджується Актами проведення обстеження фактичного проживання №676 від 29.11. 2016 р., №02 від 03.01.2017 р., №102 від 13.02.2017 р. Факт реєстрації відповідача у будинку створює йому перешкоди в реалізації права власності на належний йому будинок, зокрема порушує його право користування та розпорядження згаданим будинком. Також це спричиняє йому матеріальні збитки, оскільки [PERSON] зареєстрована, а він сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих людей, в тому числі і за [PERSON], хоча вона фактично з ним не проживає та спільного господарства не веде. Розясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9 слід керуватися при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча була належним чином повідомлена через оголошення в пресі. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Що відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.03.2009р., будинок загальною площею 97,3 кв.м., житловою 35,9 кв.м. по вул.Грушевського,275 в с.Грушів, Дрогобицького району, Львівської області, на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2009р., будинок по вул.Грушевського,275 в с.Грушів, Дрогобицького району, Львівської області, на підставі Договору дарування р.№2015 /02.12.2009р./ на праві приватної власності належить [PERSON] (3/4 частка). Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується Актами про проведення обстеження фактичного проживання (не проживання) [PERSON], 04.04.1984 р. в будинку №275 по вул.Грушевського, в с.Грушів, Дрогобицького району, Львівської області від 29.11.2016р., 03.01.2017р., 13.02.2017р., складених комісією в складі сільського голови [PERSON], секретаря в/к с/ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], [PERSON], [INFO] за місцем її реєстрації не проживає з січня 2016р., з сином позивача [PERSON], [INFO] розлучена. Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач [PERSON], [INFO] за місцем її реєстрації, а саме в будинку №275 по вул.Грушевського, в с.Грушів, Дрогобицького району, Львівської області протягом тривалого часу, тобто з січня 2016р. по день обстеження не проживає, не користується ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності чле\-на сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved