Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 19.08.2015 року в суд з цим позовом та просив ухвалити рішення суду яким визнати відповідача [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування квартирою №12 по вул. Самборського, 523, в м. Котовську Одеської області та вказати, що це є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за цією адресою. Підставою цьому вказував, те, що після розірвання шлюбу з відповідачем остання в серпні 2011 року переселилась жити у будинок своїх батьків по вул.Суворова,10-а, однак зняття з реєстрації за його квартирою №12 по вул. Самборського, 523, в м. Котовську Одеської області не провела. Це є перешкодою в користуванні його квартирою, оскільки заставляє нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. В добровільному порядку вирішити це питання не вдалось, тому змушений звернутись в суд з цим позовом. В ході судового розгляду справи на позові наполягав. Додатково пояснював, що після розлучення відповідач проживала у його квартирі до серпня 2011 року. Потім після їх сварки вона забрала свої речі і перейшла жити до своїх батьків. На цей час від одружений на інші жінці і вони мають спільну дитину та проживають у його квартирі. Прописка відповідача в його квартирі йому спочатку не заважала, однак тепер через різке здорожчання вартості комунальних послуг виникла необхідність в оформлені житлово-комунальних субсидій. Для такого оформлення потрібна довідка про доходи відповідача. Через це виникли проблеми. Крім цього у відповідача склалась своя власна сімя, є їх малолітня дитина та як йому відомо проживають вони в м. Одесі. Відповідач [PERSON], [INFO], у судове засіданні не зявилась, але надала письмове заперечення до позову в якому зазначала, що зареєстрована у квартирі позивача разом із своїм сином [INFO], тому зняття їх з реєстрації буде порушенням прав малолітньої дитини. Зазначала, що її виселення з квартири мало місце через неправомірні дії позивача, який перешкоджав їй у цьому. Крім того вона має намір у добровільному порядку на протязі 2016 року знятись з цієї реєстрації після вирішення питання щодо нового місця реєстрації проживання. Вислухавши пояснення позивача, покази свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із письмових доказів справи позивач [PERSON] з 06.08.1996 року є одноосібним власниками квартири [ADDRESS] в порядку приватизації (а.с.6-9) Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Він вправі вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /квартиру/ користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно письмового повідомлення Котовського РВ ГДМС України в Одеській області від 27.08.2015 року №2647, відповідач [PERSON], [INFO], є зареєстрована на постійне місце проживання в [INFO], Одеська обл.(а.с.14). Факт того, що відповідач у цій квартирі не проживає з серпня 2011 року, підтверджується довідкою старшої будинку [PERSON] від 18.08.2015 року (а.с.11). Крім цього викладені позивачем обставини справи підтвердив своїми показами у якості свідка сам [PERSON] Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку (квартири) такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Факт того, що відповідач не проживає у квартирі позивача з 2011 року нею не заперечується. Однак реєстрацію свого фактичного місця проживання (перебування) за новим місцем проживання у відповідності до вимог закону відповідач не здійснює. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалення судом рішення у цій справі буде підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою квартири позивача, що стане відповідним захистом прав позивача щодо усунення перешкод у володінні своєю власністю. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою знаходження квартири позивача є формальною, без наміру фактичного проживання у цій квартирі, зважаючи на свою власну сімю. Відповідно вона втратила право на користування житлом у квартирі позивача, оскільки не користується ним з 2011 року. Доводи відповідача про неможливість зняття її з реєстрації через наявність малої дитини, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо цієї дитини, а крім цього місцем проживання дитини має бути фактичне постійне місце проживання її батьків, тобто, відповідача та її чоловіка. Твердження відповідача про її неправомірне позбавлення права на житло у квартирі позивача є голослівними та не підтверджуються доказами у справі. Також судом не може бути взята до уваги пропозиція відповідача про відстрочку зняття її з реєстрації за адресою квартири позивача, оскільки це не відповідає фактичним обставинам які склались та буде прямим порушенням вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: approved