Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що він є сином відповідача, [INFO] йому виповнилося 18 років. На теперішній час позивач є студентом першого курсу денної форми навчання Харківського політехнічного інституту. Строк навчання з 01.10.2020 року до 20 червня 2024 року. В процесі отримання освіти виникають постійні витрати, що пов`язані з навчанням, при цьому він не має можливості самостійно себе забезпечувати. Відповідач спроможний надати таку допомогу, але добровільно відмовляється. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання , але не більше , ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 22.03.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшов відзив , відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає частково в розмірі 1/6 частини, обґрунтовує свою позицію тим, що позивачем не надано взагалі жодного доказу на підтвердження своїх витрат на навчання, проживання, проїзд , доходи матері, тощо. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача - [PERSON] , згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] від 25.06.2002 року, актовий запис № 251. Даний факт не заперечується сторонами справи. Судом встановлено з довідки виконкому Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 09.10.2020 року № 66-4-200/743, [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання, за спеціальністю економіка групи БЕМ-120а Навчально-наукового інституту економіки, менеджменту і міжнародного бізнесу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 01.10.2020 року до 30.06.2024 року на контрактній формі навчання. Таким чином, позивач, обґрунтовуючи свою позовну заяву, вказує, що він потребує матеріальної підтримки. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо витрат на навчання ( вартість навчання за контрактом, вартість проживання в гуртожитку, проїзду, витрат на придбання підручників, доходи матері тощо) , суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині, яку визнає відповідач - 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів). Враховуючи те, що повнолітній позивач продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, а відповідач, в свою чергу, не заперечує щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial