Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Алуштинського міського суду із зазначеним позовом, у якому просить вселити його до квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів забезпечити йому безперешкодний доступ до зазначеної квартири, надавши йому дублікати ключів від вхідних дверей цієї квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року він є власником 1/3 квартири [ADDRESS]. Власницею 2/3 часток зазначеної квартири є відповідачка [PERSON] Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] вже тривалий час всіляко перешкоджає йому у користуванні часткою його квартири, мотивуючі це тим, що він розірвав шлюб з її донькою [PERSON] - іншим відповідачем по справі, яка також проти його проживання у квартирі . Таким чином, позивач не може вселитися у квартиру, частка якої йому належить, оскільки відповідачі не пускають його до квартири, чим порушують його законі права та інтереси щодо користування та розпорядження своєю приватною власністю. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав у відповідності до наведеного. Відповідачі в судовому засіданні визнали той факт, що вони заперечують проти вселення позивача до квартири , оскільки між ними склалися неприязні відносини. Окрім того, визначити порядок користування цією квартирою неможливе , про що свідчить судове рішення з цього приводу. Позивачеві пропонувалися всілякі варіанти надання йому іншого житла, але останній від них відмовляється. Також проти надання йому ключів від вхідних дверей. Стверджують, що поява у квартирі позивача приводить до скандалів та сутичок , що негативно впливає на розвиток неповнолітньої дитини - доньки позивача [PERSON], [INFO], яка проживає із відповідачками у зазначеній квартирі. Отже, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивачу [PERSON] згідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2006 року належить 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Власником інших 2/3 часток зазначеної квартири є відповідачка [PERSON] Відповідачка [PERSON] перебувала із позивачем із 02. 06. 2007 року у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Алуштинського міського суду від 21. 06. 2012 року було розірвано ( а.с. 55-56). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю відповідачкою [PERSON] у вказаній квартирі, де остання також зареєстрована. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб , що також закріплено в положеннях ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідачі в порушення вищезазначених норм закону обмежують права позивача в користуванні його власністю - частиною вказаної квартири , а саме : не впускають його до квартири та не надають ключі від вхідної двері цієї квартири, посилаючись на неприпустиму поведінку позивача, тим самим чинять йому перешкоди в проживанні в ній та в її користуванні. За таких підстав суд не може погодитися із посилками відповідачів в підтвердження своїх доводів на те, що позивач погано до них відноситься, та веде себе неприпустимо, оскільки вказані обставини не мають юридичного значення для вирішення виниклого спору щодо усунення перешкод у користуванні власністю. Безпідставність таких тверджень відповідачів також підтверджується чисельними копіями постанов про відмову у порушенні кримінальних справ у відношенні позивача [PERSON], що містяться в матеріалах справи та які досліджувалися в ході судового розгляду справи. Також суд зазначає, що рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим від 28 січня 2014 року рішення Алуштинського міського суду від 18 листопада 2013 року , яке ухвалене у цивільній справі за № 101 / 4239/ 13- ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Алуштинської міської Ради , [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні , визнання права власності та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою , зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою , скасовано в частині відмови у позові [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, і ухвалено в цієї частині нове рішення, яким зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Так, апеляційна судова інстанція постановила рішення про усунення [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] надати [PERSON] вільний доступ до зазначеної квартири. Щодо вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] про припинення права [PERSON] на частку в спільному майні, а саме на його 1/ 3 частку в спірній квартирі, то в їх задоволенні судом відмовлено. Таким чином, вимоги позивача про вселення в дану квартиру та зобов'язання відповідачів надати ключі від квартири засновані на законі, а тому підлягають судовому захисту. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved