Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, вказавши, що 10.09.2011 року він зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . За час спільного проживання ними було придбано нерухоме майно, а саме : квартира за адресою [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на ім`я [PERSON] . На даний час , в їхній сім`ї виникли непорозуміння, шлюбні стосунки між ними припинено і відповідачкою подано до суду позов про розірвання шлюбу. Згоди щодо розподілу спільного майна ними з відповідачкою не досягнуто. Просив визнати нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартир та стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5559 грн. Ухвалою суду від 14.02.2020 відкрито провадження в даній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору. Ухвалою суду від 26.06.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просили їх задоволити. Пояснила, що сторонами за спільні кошти було придбано спірну квартиру, але договір купівлі-продажу вони оформили лише на відповідачку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Через канцелярію суду [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи. Проте, дана заява була отримана судом вже після закінчення судового засідання з виходом до нарадчої кімнати, що унеможливлює відкладення розгляду справи.. А тому, суд на підставі ст. ст. 280 - 282ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за дорученням Колотило Л. М., вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 10 вересня 2011 року зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 року квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Старовойтовою Л.В. Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] була придбана під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] . У даній справі відповідачем [PERSON] відзиву подано не було та не доведено, що спірна квартира придбана за її особисті кошти. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати квартиру [ADDRESS] , яка придбана за Договором купівлі-продажу квартири від 23.01.2013 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. За таких обставин суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на спірну квартиру є рівними - по Ѕ частці за кожним. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги [PERSON] задоволено, то до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 5559 грн. На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України,

Outcome: approved