Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.07.2016 між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований в Агенстві розвитку державних послуг Тбіліської Служби Цивільного стану . Спільне життя з відповідачем не склалося. Причина розпаду сім`ї полягає в тому, що протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладилися, зникло взаєморозуміння. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, який зареєстрований 07.07.2016 в Агенстві розвитку державних послуг Тбіліської Служби Цивільного стану (актовий запис № 82163000355). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Хегай О.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Строк на примирення просили не надавати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вважає, що строк на примирення надавати немає необхідності. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2016 в в Агенстві розвитку державних послуг Тбіліської Служби Цивільного стану (актовий запис № 82163000355) сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб. Майнового спору між сторонами на даний час немає. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, а тому, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved