Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , перша Одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна за заповітом, у відповідності до ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, просить суд: визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 60,6 кв. м., житловою площею 33,9 кв. м., який в цілому складається: І-веранда, площею 3,7 кв.м., ІІ- кладова, площею 0,7 кв.м., ІІІ - ванна кімната, площею 2,9 кв.м., ІV - вбиральня, площею 0,8 кв.м., 1-кухня, площею 8,3 кв.м., 2- жила, площею 9,1 кв.м., 3- кухня, площею 10,3 кв.м.,4- жила, площею 9,1 кв. м., 5- жила, площею 15,7 кв.м., літ. «а» - тамбур, літ. «Б» - літня кухня, літ. «б» - погреб, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - вбиральня, №1-7, споруди та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0610 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його вітчим - спадкодавець [PERSON] . Після смерті вітчима відкрилася спадщина у вигляді: - житлового будинку [ADDRESS] - земельної ділянки, площею 0,0610 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER] . За життя 22.04.2013 року [PERSON] склав заповіт, зареєстрований у Білгород-дністровській міській державній нотаріальній конторі за № 793, у відповідності до якого усе належне йому майно заповідав в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Однак, він фактично прийняв спадщину після смерті вітчима, оскільки на день смерті мешкав разом з ним у будинку [ADDRESS] Дністровський Одеської області, прийняв на зберігання усі правовстановлюючі документи, утримує спадковий будинок, сплачує усі належні платежі. Однак, після звернення до Першої Одеської державної нотаріальної контори з приводу оформлення його спадкових прав, нотаріусом йому було відмовлено у оформленні права власності за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропуском визначеного чинним законодавством строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду за захистом його прав. Тож, враховуючи вищевикладене, він і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, мотиви своєї незгоди з позовом виклав у його письмовому відзиві від 21.11.2018 року, у якому вказав, що сама лише довідка про спільне проживання спадкодавця та позивача не може бути доказом про прийняття спадщини. Посилаючись на лист Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що якщо спадкоємець не прийняв спадщину, то його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Вказував, що незважаючи на те, що в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину саме з підстав пропуску строку для прийняття спадщини, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, а не з вимогами про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначив також, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Разом з тим, вказав, що з наданих до позовної заяви документів вбачається, що спадкоємцем за заповітом також є [PERSON] . Тому, у сенсі розуміння ч.2 т. 1272 ЦК, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, міг би подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Більш того, звертаючись до суду з відповідним позовом позивач не заявив стороною по справі іншого спадкоємця [PERSON] , що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] помер спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . /л.с. 18/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді: - житлового будинку [ADDRESS] , що належав померлому у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 16.10.1989 року між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої, зареєстрований в реєстрі за № 2-1196, в результаті чого було виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального жилищного фонду; - земельної ділянки, площею 0,0610 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER] , що належала померлому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 05.07.2012 року Відділом Держкомзему Білгород-Дністровської міської ради, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на праві постійного користування землею, договорів оренди землі за № 51101001000957. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , що помер [INFO] постійно до дня смерті проживав у належному йому на праві приватної власності житловому будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , що підтверджується довідками з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки № 382 від 31.10.2017 року та № 62 про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданих КП «ЖЕО №1». У відповідності до довідки № 681 від 18.10.2018 року, виданої КП «ЖЕО №1», [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS]. Фактично мешкав в [ADDRESS] разом з [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно акту від 17.10.2018 року,складеного КП «ЖЕО №1», [PERSON] , який помер [INFO] був власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1989 року. За вказаною адресою зареєстровані: власник [PERSON] /помер [INFO] /, дружина власника [PERSON] , 1945 року народження . Зі слів сусідів за вказаною адресою мешкав, на день смерті померлого, син дружини власника - [PERSON] , 1966 року народження , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи судом було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи № 110/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що спадкова справа була відкрита на підставі поданої у встановленому чинним законодавством порядку заяви [PERSON] про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи також виявлено, що за життя 22.04.2013 року спадкодавцем [PERSON] було складено та посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю . заповіт, згідно якого він усе належне йому майно, у т.ч. житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] заповідав в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . З заявою про прийняття спадщини 20.03.2018 року звернулась також і [PERSON] , стверджуючи, що вона є донькою спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . В свою чергу, [PERSON] надав до Першої Одеської державної нотаріальної контори заяву від 19.06.2018 року, у якій вказав про бажання вступити у спадщину за заповітом. Проте, листом завідуючої Першої Одеської державної нотаріальної контори за № 1267/02-14 від 20.06.2018 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, роз`яснено, що за згодою інших спадкоємців, засвідченої нотаріально, його можливо буде включити до кола спадкоємців, або йому необхідно буде звернутись до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Після роз`яснення порядку включення позивача до кола спадкоємців задля можливості подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] надав нотаріусу заяву, у якій вказав про намір звернутись до суду із заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, з проханням до винесення рішення суду, жодному з спадкоємців не видавати свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так, відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ст.1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, позивач не звертається до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з листа нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори чітко вбачають перешкоди у оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не звертався до спадкоємців, що прийняли спадщину, зокрема [PERSON] задля можливості надання йому нотаріальної згоди на подання заяви про прийняття спадщини. Більш того, він не вказує спадкоємців, що прийняли спадщину стороною по справі, не звертається до них у якості відповідачів. У листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Разом з тим, позивач вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, в якості обґрунтування своїх вимог надаючи довідку та акт, складені КП «ЖЕО №1» про проживання разом із спадкодавцем на момент смерті [PERSON] , проте реєстрацію за іншою адресою. Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Однак, позивач не врахував даної вимоги, маючи зареєстровані місце проживання за іншою адресою, вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Однак, з матеріалів справи неможливо встановити, що позивач є особою, яка фактично прийняла спадщину. В такому разі суд погоджується з доводами представника Білгород-Дністровської міської ради, викладеними у його письмовому відзиві від 21.11.2018 року щодо того, що сама лише довідка про спільне проживання спадкодавця та позивача не може бути доказом про прийняття спадщини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З урахуванням усього вищевикладеного, прийнявши до уваги, що позивач не скористався своїм правом своєчасного звернення до нотаріальної контори з приводу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суду не заявляв, не звертався до інших спадкоємців, що прийняли спадщину, зокрема [PERSON] про надання йому нотаріальної згоди про прийняття спадщини, з урахуванням того, що позивач не довів суду факту вступу у спадщину шляхом її фактичного прийняття, більш того невірно процесуально визначив сторону-відповідача, із заявою про заміну неналежного відповідача до суду не звертався, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а тому суд у сенсі розуміння ст. 13 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог вважає за необхідне відмовити [PERSON] до Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, перша Одеська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна за заповітом у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed