Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації у квартир[ADDRESS]В обґрунтування вимог вказує, що він є власником вказаної квартири. [PERSON]зареєстрований за вказаною адресою, однак там не проживає протягом останніх 8 років. Всі витрати по утриманню квартири несе позивач. На підставі наведенного просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позові, також пояснив, що хоче зняти відповідача з реєстрації, тому що сплачує за нього зайві кошти за комунальні послуги та йому не дають субсидію. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що він є співвласником спірного помешкання, а тому вправі здійснювати своє право власності відповідно до закону, зокрема, володіти, користуватись та розпоряджатись на власний розсуд. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 24.10.1996 року, квартира[ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачаться з довідки №2014, виданої 07.10.2016р. ТзОВ «Коменерго-Тернопіль», в квартирі[ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ч. 3 ст. 319 Цивільного кодексу України, всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За нормами ч.ч.1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], а не членом сім»ї власника житла, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України, так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати із сторін не стягуються.

Outcome: dismissed