Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.02.2019 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 141. Позов мотивовано тим, що спільних дітей з відповідачкою не мають. Однак, відповідачка ухиляється від подання спільної заяви про розірвання шлюбу в органи ДРАЦСУ, а тому він змушений звертатися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Протягом тривалого часу між ними не досягнуто порозуміння, існує відсутність спільних поглядів на життя, різниця в підходах до створення в сім`ї нормального психологічного клімату, вирішення нагальних сімейних та звичайних життєвих питань. Внаслідок цього між ними виникли напружені стосунки і їхній шлюб в останній час став формальним. Він намагався зберегти сім`ю та шлюб, проте це позитивних наслідків не дало. Подружні відносини між ними фактично припинені. Спорів про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. Вважає, що подальше перебування у шлюбних відносинах з відповідачкою і формальне збереження шлюбу, суперечило б його інтересам та було б порушенням положень Сімейного кодексу в частині добровільності шлюбу. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 110 Сімейного кодексу України, просить шлюб із відповідачкою розірвати. Ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.12.2021 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в якій він просить позов розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 17). Відповідачка[PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України відзиву до суду не подала, проте через канцелярію суду від останньої надійшла заява, в якій вона вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить судовий розгляд справи провести у її відсутності (а.с. 16). Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що визнання відповідачкою позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони 23.02.2019 року зареєстрували шлюб у Святошинському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 141, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до частин 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то з неї на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Крім того, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved