Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Весною 2018 року за проханням відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не є його родичами, він зареєстрував їх разом з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у належному йому будинку, при цьому відповідачі пообіцяли йому сплачувати за будинок комунальні послуги і в подальшому купити у нього вказаний будинок. Після реєстрації відповідачі проживали у будинку до 01 червня 2018 року, а потім разом з малолітніми дітьми виїхали з будинку та не мешкають за місцем реєстрації, участі в утриманні будинку, сплаті комунальних послуг не приймають, в добровільному порядку не бажають знятися з обліку за місцем реєстрації, місце їх знаходження в теперішній час йому не відоме, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить суд визнати відповідачів та їх малолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позивач та його представник - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просила цивільну справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 35). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до суду повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 32,33,34), заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзивів не подано. Представники третьої особи - Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішені спірного питання покладалися на розсуд суду (а.с. 27). Зі згоди позивача та його представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 серпня 1988 року, виданого Лозуватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів від 27.11.1987 № 309, зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу № 5 стор № 10 запис № 1188, на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . З довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 2493 від 01.12.2020 року видно, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - відповідачі по справі. З акту складеного депутатом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Ревуцькою Л.М. та мешканцями с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстровані в будинку [ADDRESS] , але з 01 червня 2018 року не проживають (а.с. 8). Позивач в позові вказував та ці доводи нічим та ніким не спростовані та підтверджені матеріалами справи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які залишаються зареєстрованими у будинку позивача, не проживають в ній з 01 червня 2018 року, за місцем своєї реєстрації не з`являються, добровільно не бажають її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачами щодо збереження за ними житлової площі на час їх не проживання в його будинку не існує, позивач вимушений сама сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє йому розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує його законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві спільної сумісної власності майном, у вигляді будинку [ADDRESS] є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком (квартирою). Оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , своїми діями порушили законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст. 18 цього Кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України в разі відсутності особи понад установлені строки в місці постійного проживання, така особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Що стосується зняття з реєстрації малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , то суд, вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається зі змісту ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Наявне право на користування квартирою неповнолітньої особи, не може створювати перешкоди власникові в праві володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. У даному випадку місцем проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є місце проживання їх батьків [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, беручи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проживають з 01 червня 2018 року в будинку [ADDRESS] не користуються нею, не утримують її в належному стані, не сплачують комунальну плату, тому суд вважає за необхідне визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Оскільки, позов задоволено то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача в рівних частинах понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. (а.с.4а), тобто по 302,67 грн. з кожного.

Outcome: approved