Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в суд з даним позовом до відповідача та третіх осіб про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельної ділянкою та відшкодування майнової і моральної шкоди, покликаючись на те, що він проживає в будинку №12 по вул.Івасюка в с.Поториця Сокальського району, який належить йому на праві власності відповідно до плану земельної ділянки та акту виносу в натурі плану земельної ділянки від 06.04.1978р. Рішенням Поторицької сільської ради від 19.12.1996р. вказану земельну ділянку передано у приватну власність для обслуговування збудованого житлового будинку та 0,40га - для ведення особистого підсобного господарства. Цим же рішенням Поторицької сільської ради передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,54га для ведення особистого підсобного господарства, з яких 0,08га для обслуговування житлового будинку та 0,46га для ведення особистого підсобного господарства, яка межує з земельною ділянкою позивача. Іншим рішенням сесії Поторицької сільської ради від 16.12.2009р. №593 затверджено уточнені площі земельних ділянок жителів с.Поториця переданих у власність для обслуговування житлових будівель та господарських споруд, в тому числі і для [PERSON] Даним рішенням відповідачці затверджено (уточнено) земельну ділянку для обслуговування житлових будівель і господарських споруд розміром 0,0943га замість 0,08га, які були передані [PERSON] рішенням сесії Поторицької сільської ради від 19.12.1996р. Внаслідок рішення Поторицької сільської ради від 16.12.2009р. №593 загальна площа земельної ділянки [PERSON] збільшилась на 0,0143га і становить 0,5543га, з яких площа земельної ділянки, яка відведена для обслуговування житлових будівель і господарських споруд складає 0,0943га. На підставі цього рішення відповідачка отримала Державний акт на право власності на цю земельну ділянку ЯН №829407 від 28.12.2009р., згідно якого їй у власність перейшла і спірна частина земельної ділянки позивача. Таке збільшення земельної ділянки відповідачки відбулося по розмірах, що не відповідають фактичним та з помилкою у описі суміжних земельних ділянок в результаті чого на усьому відрізку меж земельної ділянки довжиною 21,54м. було включено в земельну ділянку, яка приватизовувалась [PERSON], його земельна ділянка шириною 0,5м., що в загальному складає 10,11 м.кв. і становить 0,01011га до земельної ділянки відповідачки, що стверджується актами комісії від 30.03.2011р. та 01.08.2011р. З даних актів вбачається, що межі відображені в Державному акті на право власності [PERSON] не відповідають фактичним і вважає за необхідне визнати його недійсним. Захоплення земельної ділянки позивача була здійснена відповідачкою в 2010р. після отримання нею Державного акта на земельну ділянку. Для цього вона розібрала свою огорожу між ними і незаконно користується його земельною ділянкою шириною 0,05м. та довжиною 21,54м., що становить 10,77 м.кв. Крім цього, відповідачка чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, які полягають у знищенні насаджень. Він звертався до суду з вимогою про визнання недійсним державного акта ЯН №829407 від 28.12.2009р. виданого [PERSON] і рішенням Сокальського районного суду від 28.12.2011р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2013р., визнано недійсним зазначений державний акт. Таким чином, факт захоплення [PERSON] частини земельної ділянки, яка належить позивачу встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. 02.10.2012р. складено акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки позивача. Рішенням сесії Поторицької сільської ради №238 від 08.10.2012р. затверджено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки. Право власності на цю земельну ділянку розміром 0,08га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] зареєстровано згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2014р. Однак всупереч рішення суду відповідачка знаючи, що земельна ділянка зареєстрована за позивачем і надалі продовжує користуватися нею та перешкоджає позивачу у здійсненні свого права користування та розпорядження частиною земельної ділянки. Зазначає, що неодноразово просив відповідачку припинити користуватися його частиною земельної ділянки та повернути її, на що [PERSON] не погоджується та надалі продовжує користуватися самовільно захопленою частиною земельної ділянки на усьому відрізку межі між ними площею 10,77 м.кв. Внаслідок того, що [PERSON] ще у 2010р. захопила належну позивачу частину земельної ділянки та надалі користується нею без належних на те підстав йому завдано майнової та моральної шкоди. Зокрема, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963. Згідно цієї методики, розмір відшкодування шкоди внаслідок самовільного захоплення земельних ділянок для земель житлової та громадської забудови з урахуванням додатка 5 до цієї методики за такою формулою: Шс = Пс х (Нпз х Кн х Кк) х Кф х Кі. Де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 р. N 783; Нпз - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель житлової та громадської забудови за цільовим призначенням відповідно до групи населених пунктів за чисельністю населення, визначений у додатку 5; Кн - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів обласного значення, м. Києва та Севастополя, визначений у додатку 6; Кк - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів, віднесених до курортних, визначений у додатку 7. Згідно листа Державного агентства земельних ресурсів України від 10.01.20І4р «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель», нормативно грошову оцінку земель станом на 01.01.2014р. за 2013р. необхідно індексувати на коефіцієнт індексації, що дорівнює - 1,0. Згідно цього ж листа індексація нормативної грошової оцінки земель у 2007р. складала - 1, 028, 2008р. - 1, 152, 2009р.- 1, 059, 2010р.- 1,0, 2011р.- І, 0,2012р.- 1,0, 2013р.-1,0. Таким чином, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки його земельної ділянки з 2010 р. складає 1,254 і до 2014р він не змінювався ( коефіцієнт визначався шляхом добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки). Згідно витягу з Інтернету (Вікіпедія) населення в с. Поториця складає 1598 осіб. Провівши розрахунок згідно даної формули, розмір шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки складає 0, 01077 (ПС)*(7247 (Нпз))* 1(Кф)* 1,254(Кі) * 97, 87 грн. у 2010р. Аналогічно проведено розрахунок і за 2011, 2012р.,2013р. та 2014р. Таким чином, розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу самовільним захопленням моєї земельної ділянки [PERSON] у період з 2010 по 2014 роки складає 489,37 грн. Також, позивач вказує, що дуже важко переживає те, що впродовж 4 років не може користуватися частиною своєї земельної ділянки, яку самовільно захопила відповідачка. Зазначає, що навіть після того, як державний акт на землю ЯН № 829407, яким незаконно було віддано 10, 77 м.кв. його земельної ділянки скасовано, відповідач надалі не перестає користуватися його землею. Він є інвалідом 3 групи. На його спроби відгородитися від нею якоюсь межею, реагує дуже неадекватно. Постійно його обзиває. Як наслідок всіх цих негативних обставин, які зумовлює стосовно позивача [PERSON], він зазнає значних моральних страждань. Через те, що він не може користуватися своїм майном та конфлікти з [PERSON] в нього погіршився сон, у нього постійні нервові зриви, часто змушений пити заспокійливі ліки. Моральні страждання за стільки років він оцінює в 5000грн. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою площею 10,77 м.кв., що належить йому на праві власності та яку захопила [PERSON] і користується нею без належних на те підстав до сьогоднішнього дня, повернути цю земельну ділянку йому, зобов»язавши [PERSON] звільнити названу земельну ділянку та не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні нею; зобов»язати [PERSON] відновити знесену нею огорожу на межі їх земельних ділянок: стягнути з [PERSON] в його користь 489,37 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. 09.12.2014р. відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в якій вказує, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що [PERSON] не додав до позовної заяви належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме з її вини чи внаслідок її неправомірних дій позивач не міг користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою розміром 10,77м.кв. впродовж чотирьох років, і що така була надана йому у встановленому законом порядку. Додана позивачем фотографія та його покликання про те, що на ній зображено частину земельної ділянки, яку захопила відповідачка та металеву огорожу, яку остання демонтувала, чим завдала йому матеріальної та моральної шкоди не заслуговує на увагу. На вказаній фотографії відображено межу між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], який жодних претензій до відповідачки не має, а крім цього, металеву сітку встановлювала [PERSON] за свої кошти та на своїй земельній ділянці, як бар»єр між її та позивача земельними ділянками з метою не потрапляння атмосферних стічних вод на її земельну ділянку та ще до встановлення межових знаків державного зразка, а тому такий доказ не заслуговує на увагу і є неналежним. Не заслуговує на увагу і акт обстеження земельно-узгоджувальної комісії Поторицької сільської ради від 01.08.2011р., яким ніби встановлено, що по всій довжині межі з позивачем в склад земельної ділянки відповідачки додатково включено спірну земельну ділянку шириною 0,5м., що належить позивачу, оскільки при його складанні не проводились жодні обміри, не співвставлялися розміри земельних ділянок суміжників та графічно не відображалося накладення меж та не бралися до уваги рішення ради про передачу ділянок у власність сторін. На адвокатський запит від 18.11.2014р. №110 щодо проведення обстеження з графічним зображенням суміжних земельних ділянок позивача та відповідачки Поторицька сільська рада повідомила, що не може провести такого обстеження, так як в штаті ради працюють спеціалісти землевпорядники, які не є сертифікованими інженерами землевпорядниками, що стверджує те, що даний доказ отримано з порушенням встановленого законом порядку і він є недопустимим. Крім цього, позивач не надав доказів, що спірна частина земельної ділянки є частиною земельної ділянки переданої йому у власність чи у користування у встановленому законом порядку, що межі земельної ділянки відповідачки накладаються на його земельну ділянку та в якій частині. Доказів факту самовільного захоплення спірної ділянки відповідачкою, а саме заходів реагування органу місцевого самоврядування до повноважень якого відноситься притягнення осіб до відповідальності за порушення земельного законодавства. Вважає, що самовільно не захоплювала спірну частину земельної ділянки, оскільки рішенням Поторицької сільської ради від 19.12.1996р. їй передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,08га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Поторицької сільської ради №593 від 16.12.2009р. розмір її земельної ділянки для обслуговування зазначеного житлового будинку уточнено до 0,0943га, межі земельної ділянки винесено у натуру та закріплено державними межовими знаками, які з часу їх встановлення не переносились та не порушувались. Тобто, відповідачка спірною земельною ділянкою у зазначених розмірах користувалася правомірно на підставі рішення органу місцевого самоврядування. В подальшому на підставі вказаних рішень [PERSON] приватизувала свою земельну ділянку та 28.12.2009р. отримала Державний акт на землю, а тому користувалась землею на законних підставах. При виготовленні технічної документації із землеустрою проводився обмір земельної ділянки відповідачки та земельною комісією було винесено в натуру межі земельної ділянки та встановлено межові знаки, які збігаються по даний час. Також, під час приватизації [PERSON] своєї земельної ділянки в 2013р. площею 0,08га бралися до уваги вищевказані межові знаки, а тому твердження [PERSON] про самовільне захоплення відповідачкою його земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки не підтверджене належними доказами. Не відповідає дійсності і твердження позивача про те, що [PERSON] перекопала частину його земельної ділянки, оскільки вона саме на своїй частині земельної ділянки змушена була викопати рівець для стічних вод, оскільки вони постійно збиралися на земельній ділянці та перешкоджали користуватися землею, хоча рішенням Сокальського районного суду від 28.12.2011р. [PERSON] було зобов»язано влаштувати необхідні будівельно-технічні заходи (встановити водовідвід поверхневих вод, необхідні комунікації), що запобігають стіканню атмосферних вод з його земельної ділянки. Вказане рішення не виконано на даний час. З цього слідує, що відповідачка ні самовільно, ні іншим способом не захоплено земельну ділянку позивача, оскільки таку передано їй рішенням Поторицької сільської ради та яку вона приватизувала і 28.12.2009р. отримано Державний акт на землю, а тому вона належала їй на законних підставах. Вказує, що на даний час рішення Поторицької сільської ради не скасовані та не визнані недійсними, а тому продовжують діяти. Поторицька сільська рада не може їх скасувати. Відповідно до ч.2 ст.155 ЗК України, збитки, завдані власником земельних ділянок внаслідок видання актів на землю, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Зважаючи на це, позов мав би бути заявлений до органу місцевого самоврядування, а не до [PERSON], яка правомірно користується земельною ділянкою. [PERSON] не був власником чи користувачем спірної земельної ділянки на момент прийняття зазначених рішень, а тому і не оспорює їх, а зазначає про завдання йому [PERSON] матеріальної та моральної шкоди безпідставно. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю та стягнути з позивача в користь [PERSON] судові витрати понесені нею надання правової допомоги. 18.11.2014р. представник третьої особи подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що ст.14 Конституції України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.319, 391 ЦК України). Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, [PERSON] позов не визнали, просять в позові відмовити, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним у запереченнях на позовну заяву. Представник Поторицької сільської ради Смик Р.В.в судовому засіданні при вирішення позову покликався на розсуд суду. Представник третьої особи відділу Держземагенства в Сокальському районі в судовому засіданні у вирішенні даної справи покликався на розсуд суду та надав пояснення аналогічні викладеним в поясненні на позовні заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та не заперечила проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане ДКП «Червоноградське МБТІ» встановлено, що будинок №12 по вул.Івасюка в с.Поториця Сокальського району Львівської області належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно акту виносу в натурі плану земельної ділянки від 06.04.1978р. встановлено, що представником архітектурно-планувальної групи при районному архітекторі Сокальського району на підставі рішення загальних зборів колгоспників (уповноважених) колгоспу «Дружба» від 13.02.1978р. №3, рішення депутатів трудящих від 23.02.1978р. №14 проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовнику [PERSON] та винос в натурі габаритів житлового будинку за проектом №Л-71-2Мі, господарські будівлі за проектом №ГБ-76-І, згідно з планом земельної ділянки розташованої в с.Поториця по вул.60річчя Жовтня, площею 800 кв.м. У акті обстеження земельної ділянки [PERSON], від 30.11.2011р., складеного комісією в складі Романюка П.Д. - головного спеціаліста юрисконсульта Сокальського відділу земельних ресурсів, Коханчука О.М. - зав.відділу сектору землеустрою, Смика Р.В. - голови Поторицької сільської ради, Березюк Г.Г. - спеціаліста-землевпорядника Поторицької сільської ради, депутата сільської ради - Гулявського І.С. від 30.03.2011р., зазначено, що в результаті обстеження комісією було встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] чітко визначені в натурі парканом з бетонною підмурівкою, які відображені в Державному акті на право власності на земельну ділянку - не відповідають фактичним. Комісія вважає за необхідне визнати його недійсним. Також актом, складеним комісією в складі: голови Поторицької сільської ради - Смика Р.В., спеціаліста-землевпорядника ради - Нирко Б., головного спеціаліста-юристконсульта управління Держкомзему у Сокальському районі Романюка П.Д., встановлено, що [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,0943 га по розмірах, що не відповідають фактичним та з помилкою у описі суміжників земельної ділянки. В результаті встановлено, що на ділянці межі Д-Е гр. [PERSON] межує з гр. [PERSON], а на ділянці Е-А з гр. [PERSON] Крім того на усьому відрізку межі з [PERSON] додатково включено 0,5 м. землі сусідів, а саме: [PERSON] 21.54 х 0,5 = 10,11 м. кв.; [PERSON] 24,49 х 0,5 м. = 12,24 м. кв. У зв»язку з цим комісія пропонує визнати недійсним Державний Акт на право приватної власності на землю виданий гр. [PERSON] (серія ЯН № 8294) та видати їй новий по фактично існуючих розмірах. Рішенням 18 сесії 4 скликання Поторицької сільської ради №238 від 08.10.2012р. затверджено акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 05.10.2012р. Відповідно до свідоцтва про право власності встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,08га, яка розташована в с.Поториця по вул.Івасюка, 12 Сокальського району Львівської області. В свою чергу статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу вимог статтей 319, 391 ЦК України кожен власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Зокрема, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.12.2011р. визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯН №829407 виданий на ім'я [PERSON] 28.12.2009 року управлінням Держкомзему в Сокальському районі Львівської області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2013р. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] управлінням Держкомзему в Сокальському районі Львівської області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯН №829407 по розмірах, що не відповідають фактичним та з помилкою у описі суміжників земельної ділянки. Також зазначено,що на усьому відрізку межі з [PERSON] додатково включено 10,11 м.кв. Крім цього, під час виїзного судового засідання 27.01.2015р. проводились заміри земельних ділянок суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] Проведеними замірами, спеціалістом відділу Держземагенства в Сокальському районі [PERSON], встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] відповідають кадастровому плану земельної ділянки №4624885500:19:002:0065 площею 0,08га. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що збільшення земельної ділянки [PERSON] відбулося внаслідок помилки фахівців землевпорядної організації, яка займалася технічною документацією по виготовленню державного акту на право власності [PERSON] В подальшому, на підставі зазначеної технічної документації було прийнято рішення Поторицької сільської ради №593 від 16.12.2009р., яким розмір її земельної ділянки уточнено до 0,0943га., межі ділянки винесено в натуру та закріплено державними межовими знаками. Отже, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 10,77 м.кв., що належить йому на праві власності шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 10,77 м.кв. і повернути її [PERSON], та не чинити [PERSON] перешкод у користуванні та розпорядженні нею і зобов'язати [PERSON] відновити знесену нею огорожу на межі їх земельних ділянок підлягають до задоволення. Також, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В п.16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК України, статті 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо). Відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Таким чином, покликання [PERSON] в обґрунтування визначення розміру матеріальної шкоди на Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007р. №963 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається: для всіх категорій земель, крім земель житлової та громадської забудови. Згідно матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на майно, земельна ділянка надана [PERSON], розміром 0,08га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, в задоволенні позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 489,37 грн. матеріальної шкоди слід відмовити. Також, позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду, зазначаючи, що вона полягає в тому, що він дуже важко переживає, що впродовж 4 років, не може користуватися частиною самовільно захопленої земельної ділянки, постійно відповідач його ображає і через такі обставини в нього погіршився сон, почалися нервові зриви. Суд дійшов до висновку, що дана вимога не підлягає до задоволденя з наступних підстав. При розгляді справи встановлено, що відповідачка почала користуватися спірної земельної ділянкою після отримання державного акту. Таким чином, відповідачка спірною земельною ділянкою фактично користувалася правомірно, на підставі правовстановлюючих документів, які були виготовлені землевпорядною організацією із помилкою. Окрім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї та близьких родичів, знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, з позовної заяви та додатків не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також, позивач в судовому засіданні не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. Суд, також, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом для збагачення. Таким чином, в задоволенні позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 5 000 грн. матеріальної шкоди слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з поданої квитанції [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплатив 250грн. судового збору. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового та майнового характеру розмір судового збору, становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60грн. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат підлягає до часткового задоволення в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial