Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом та просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування будинком, за адресою: [ADDRESS]. Посилається на те, що є співвласником житлового приміщення, що розташоване по [ADDRESS]. Іншим співвласником житлового будинку є [PERSON], маючи іншу адресу, а саме [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за даною адресою, але фактично з листопада 2017 року там не проживає, комунальні платежі не сплачує, витрат по утриманню будинку не несе, оскільки відразу виїхав до Росії. Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу встановлення порядку користуванням спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним не встановлено. Даний факт порушує права та інтереси позивача, як власника майна. Факт належності позивачу житлового приміщення по [ADDRESS] підтверджує: копією свідоцтва про право на спадщину за законом №616 від 03.04.1986, посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області, Грушковською І.М.. Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджує: копією будинкової книги за адресою: [ADDRESS]. Факт не проживання відповідачів за вищезазначеною адресою підтверджує актом депутата Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 292 від 20 вересня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечують проти їх задоволення. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Поскільки відповідач не є членом сім'ї позивача, то до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, що регулюють права власника на своє майно, зокрема, право володіння, користування, розпорядження своїм майном та усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що реєстрація відповідачів у належній позивачеві квартирі порушує права останнього як власника житла. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачі позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved