Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, що був уточнений, у якому просив стягнути солідарно з Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради грошові кошти у сумі 390 656,10 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, судовий збір у розмірі 4 366,00 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 30.10.2003 року між [PERSON], та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради ( правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі «Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради від 2.8.02.2011 року») було укладено договір купівлі-продажу №161 (підвального приміщення загальною площею 182,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. «Покупцем» за вищевказаним Договором №161 від 30.10.2003 року є [PERSON], а «Продавцем» Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Вказане вище приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], було включено в Додаток №1 на підставі рішення Одеської міської ради №961 -XXIV від 20.01.2003 року під номером 14 і підлягало відчуженню шляхом проведення публічного аукціону, оголошення про проведення якого розміщувалося у Всеукраїнській газеті «Фондова панорама». Саме з оголошення у зазначеній вище газеті [PERSON] дізнався про продаж приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.1. вищезазначеного Договору «Покупець», [PERSON], зобов'язаний внести вартість об'єкта купівлі-продажу у розмірі 77 000 грн. (сімдесят сім тисяч гривень), валютний еквівалент 14 442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок два) долара США за курсом 533 (п'ятсот тридцять три гривні) 19 (дев'ятнадцять) копійок до 100 (ста) доларів США, встановлений Національним банком України станом на 30.10.2003 р. Дану суму (у розмірі 77 000 гри, (сімдесят сім тисяч гривень), валютний еквівалент 14 442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок два) долара США за курсом 533 (п'ятсот тридцять три гривні) 19 (дев'ятнадцять) копійок до 100 (ста) доларів США, встановлений Національним банком України станом на 30.10.2003 р.) позивачем було внесено на вказаний в Договорі №161 від 30.10.2003 року розрахунковий рахунок Продавця, тобто Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Відповідно до Акту прийому-передачі №174 від 31.10.2003 року об'єкт продажу було передано [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05.06.2014 року по справі 2/522/4182/13 було вирішено: Визнати недійсним договір купівлі-продажу №161 від ЗО. 10.2003 року нежитлового приміщення на аукціоні у вигляді підвального приміщення площею 182,5 кв.м. за адресою :[ADDRESS], укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та фізичною особою [PERSON]. 10.12.2014 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ по справі 2/522/4182/13 було вирішено залишити без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 05.06.2014 року та рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.04.2014 року в незміненій частині залишити без змін. Таким чином, Договір купівлі-продажу №161 від 30.10.2003 року нежитлового приміщення на аукціоні у вигляді підвального приміщення площею 182,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та [PERSON] є недійсним. Підставою для прийняття рішення апеляційним судом Одеської області, яке було залишено без змін Вищим спеціалізованим судом з розгляду кримінальних та цивільних справ щодо визнання вищезазначеного Договору недійсним стало перш за все прийнята Постанова Вищого адміністративного суду України від 24.01.2012 року по справі №2-а-7899/08/1570, якою визнано протиправним рішення Одеської міської ради від 26.03.2003 р. №1046-ХХІV «Про приватизацію та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Одеси у 2003 році» в частині включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, підвального приміщення площею 182,5 кв.м. житлового будинку по [ADDRESS] В даній постанові на підставі матеріалів справи встановлено що спірне підвальне приміщення є допоміжним приміщенням будинку, а відповідно до ч.2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення будинку передаються у власність квартиронаймачів безоплатно та не підлягають приватизації». Тому даною постановою було визнано протиправним рішення Одеської міської ради від 26.03.2003 року №1046-ХХІУ «Про приватизацію та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Одеси у 2003 році» в частині включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, підвального приміщення площею 182,5 кв.м. житлового будинку по [ADDRESS]. Також при визнанні договору купівлі-продажу №161 від 30.10.2003 року недійсним, апеляційним судом Одеської області було взято до уваги те, що згідно відповіді КП ЖКС «Фонтанський» від 25.02.2009 року «в спірному приміщенні знаходяться теплові комунікації та комунікації щодо водовідведення, в тому числі запірна арматура на постачання холодної води у будинок. В будинку розташовано 28 квартир, які на 2003 рік є приватизованими.» При таких обставинах апеляційний суд Одеської області зробив висновок, що об'єкт договору купівлі-продажу №161 від 30.10.2003 року є допоміжним приміщенням, який відповідно до ч.2 ст. 1 0 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передаються у власність квартиронаймачів безоплатно та не підлягають приватизації». Зазначено право викладено також і в ст.. 382 ЦК України та рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 у справі 1-2/2004 та від 09листопада 2011 року №14-рп/2011. Відповідно до ст. 469 ЦК УРСР 1963 р.:, що діяв на момент укладення недійсного договору особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. Такий же обов'язок встановлено і ст. 1212 ЦК України в редакції 2003 року. У зв'язку із тим, що Договір купівлі - продажу №161 від 30.10.2003 року визнано недійсним, то позивач має право на повернення суми 390 656 (триста дев'яносто тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 10 коп. На виконання умов п.2.1. вищезазначеного договору [PERSON] сплатив Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської влади вартість об'єкта купівлі-продажу у розмірі 77 000 грн. (сімдесят сім тисяч гривень), валютний еквівалент якого згідно Договору - 14 442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок два) доларів США за курсом 533 (п'ятсот тридцять три) гривні 19 (дев'ятнадцять) копійок до 100 доларів США, встановлений Національним банком України станом на 30.10.2003 р.) Згідно п. 2.2. Договору купівлі-продажу № 161 встановлено, що розрахунки за об'єкт купівлі-продажу здійснюються згідно з Положенням «Про застосування валютного еквівалента при розрахунках за об'єкти комунальної власності», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 56-111 від 08.12.1998р. зі змінами до нього від 09.12.1999р. Валютний еквівалент об'єкта купівлі-продажу, вказаний у п. 2.1 цього Договору використовується з моменту укладення Договору купівлі-продажу об'єкта. Вартість об'єкта корегується на день сплати за об'єкт з урахуванням курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, але не нижче курсу на день продажу. Тому, безпідставно отримані кошти за об'єкт мають бути повернуті позивачу з врахуванням Положення «Про застосування валютного еквівалента міри розрахунках за об'єкти комунальної власності», яке застосовувалось при укладенні договору №161 від 30.10.2003 року, тобто згідно курсу гривні до долара США встановленого Національним банком України на день звернення, який на 28.02.2017 року встановлений 2705.3672 грн. до 100 дол. США. Оскільки, позивачем сплачено за об'єкт грошову суму еквіваленту 14 442 дол. США, отже поверненню належить гривневий еквівалент в сумі: 14 442 дол. США. х 27,05 = 390 656 (триста дев'яносто тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 10 коп. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року грошові кошти були переведені позивачем на рахунок Представництва по управлінню комунальною власність Одеської міської ради, а тому грошові кошти повинні бути стягненні тільки Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, так як Одеська міська рада не була стороною договору купівлі-продажу. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. У відповідності зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Проте, як в позовній заяві, так і в особистих поясненнях [PERSON] факт завдання позивачу моральної шкоди обґрунтований належним чином не був, посилання на те, у чому вона полягає та яким чином розраховано суму її відшкодування відсутні. За таких обставин вважати обґрунтованою вимогу щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень немає підстав, тому в задоволені цієї частини позовних вимог суд відмовляє. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивач надав докази надання йому правової допомоги та відповідної оплати за цю допомогу, звіт про надання правової допомоги згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому витрати про надання правової допомоги підлягають стягненню з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у розмірі 4 000,00 гривень. У зв'язку з висновком про часткове задоволення позову, постановляючи рішення, суд має стягує суму судового збору у розмірі 3 906,56 гривень з відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на користь позивача за результатами розгляду справи. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial