Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києві по справі № 753/19971/16-ц від 01.11.2016 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , з ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) до мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку з урахуванням індексації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києві по справі № 753/19971/16-ц від 01.11.2016 він виплачує на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу). З 2016 року позивач проживає однією сім`єю з [PERSON] , від якої має двох дітей - доньку [PERSON] , 2016 року народження, та сина [PERSON] , 2018 року народження, на утримання яких також витрачає кошти. З серпня 2016 року позивач не працює, однак сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] в повному обсязі. Проте з народженням дітей [PERSON] та [PERSON] , які також потребують належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів в повному обсязі стала неможливою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні з повідомлення учасників справи, сторонам встановлено процесуальні строки для подачі заяв по суті. 26 квітня 2019 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини не явки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, який просив справу розглянути без його участі та відповідача, яка, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Як убачається з матеріалів справи, 20 грудня 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01.11.2016 року і до повноліття дитини, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону (а.с.26). Також судом за матеріалами справи встановлено, що [INFO] у позивача народилася дочка - [PERSON] (а.с. 5), а [INFO] у нього народився син - [PERSON] (а.с. 4), які також перебувають на його утриманні, окрім малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За нормою ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснюється про те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, враховуючи матеріальне становище позивача, який наразі не працює та на його утриманні також є двоє інших малолітніх дітей, при цьому, позивач є особою працездатного віку, медичних показань стосовно працевлаштування та заняття певними видами діяльності позивачу не встановлено, доказів щодо непрацездатності чи обмеженої працездатності позивача за станом здоров`я суду не надано, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, призначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі № 753/19971/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання спільної дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з визначеної частки, у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01.11.2016 року і до повноліття дитини, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону, на 1/6 частку зі всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: partial