Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом в якому просить постановити рішення про стягнення з Приватного Акціонерного Товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» суму матеріальної шкоди, яка була завдана джерелом підвищеної небезпеки внаслідок скоєння злочину, у розмірі 57869,00 гривень, пеню в сумі 9476,74 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у відсутності третьої особи та його представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року по справі №522/478/13-к, провадження №1-кп/522/38/13 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням з потерпілим. Під час розгляду в судовому засіданні вказаної кримінальної справи, судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 07 липня 2012 р. приблизно о 16:00 годині водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «Шевроле Авео», р/з [NUMBER], рухаючи по вул. Середньофонтанській, яка має двосторонній, дворядний рух, в лівому ряду свого напрямку, в світлий час доби, по сухій ділянці проїжджої частини, зі швидкістю близько 60 км/год., з боку вул. Семінарської в напрямку Італіянського бульвару в м. Одесі, наближаючись до регульованого перехрестя на вул. Піроговську, не врахував дорожню обстановку, при наближенні до регульованого перехрестя, перетнув подвійну суцільну лінію розмітки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, виїхав на перехрестя з полоси зустрічного напрямку руху, де допустив зіткнення правовою боковою частиною автомобілю «Шевроле Авео», р/з [NUMBER], з правою боковою стороною автомобілю «Хюндай Елантра», р/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка стояла перед перехрестям на заборонений сигнал світлофора у зустрічному напрямку руху, після чого допустив зіткнення передньою лівою стороною кузова автомобіля «Шевроле Авео», р/з [NUMBER], з передньою лівою стороною автомобіля «Мітсубісі Галант», р/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який стояв перед перехрестям на заборонений сигнал світлофора у зустрічному напрямку руху за автомобілем «Хюндай Елантра», р/з [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи №3736 від 12.11.2012 р., були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забитої рани лобної області справа, забиття м'яких тканих грудної клітини, закритого перелому латерального виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, що ускладнився кровотечею в порожнину лівого колінного суглоба, яка відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] був змушений проходити лікування на стаціонарі в МКЛ №11 м. Одеси з 07.07.2012 р. по 24.07.2012 р. в одному відділенні, та з 24.07.2012 р. по 06.08.2012 р. в іншому відділенні, всього 31 день, що підтверджується проведеній по кримінальному провадженні судової медичної експертизи №3736 від 12.11.2012 р. На діагностику тілесних ушкоджень, лікування та відновлення здоров'я [PERSON] у медичному закладі були витрачені значні кошти, але документально підтвердженою є сума у розмірі 8379,00 грн. Крім того, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Мітсубісі Галант» р/з [NUMBER], власником якого є [PERSON], отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою інспектора ДАЇ. 19 вересня 2012 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено експертне автотоварознавче дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу. За результатами цього дослідження (висновок №7311), розмір матеріального збитку, завданої власнику автомобіля MITSUBISHI GALANT, державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті ДТП, складає - 67601,86 грн. Крім цього, [PERSON] були понесені такі матеріальні затрати, як: після ДТП, 07.07.2012 р. автомобіль позивача «Мітсубісі Галант», р/з [NUMBER] було переміщено на евакуаторі СПД «[PERSON]» з вул. Піроговської на арешт майданчик, за що позивачем було сплачено 1220,00 грн. (що підтверджується актом виконаних послуг, квитанцією №561910005 від 19.07.2012 р. на суму 820,00 грн. та квитанцією №1923 від 20.07.2012 р. на суму 400,00 грн.), за касову операцію позивачем було сплачено 24,60 грн. (що підтверджується квитанцією №561910006 від 19.07.2012 р.); за зберігання автомобіля «Мітсубісі Галант», р/з [NUMBER] на арешт майданчику до РЕВ-1 м. Одеси позивачем було сплачено 170,00 грн. (квитанція №657083 від 19.07.2012 р.) та за касову операцію 8,50 грн. (квитанція №657084 від 19.07.2012 р.). Загальна сума матеріалах збитків завданих [PERSON], як власнику автомобіля «Мітсубісі Галант», р/з [NUMBER] складає 69024,96 грн. На момент скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, цивільна відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована Приватним Акціонерним Товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування №АВ/0270621. Про дорожньо-транспортну пригоду, що трапилася 07 липня 2012 року ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» було повідомлена в порядку та строки передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 08 травня 2013 року [PERSON] звернувся з письмовими заявами до ПАТ ««Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про виплату страхового відшкодування у розмірі 8379,00 грн. та 50000,00 грн.. Однак, відповідно до відповіді від 07 серпня 2013 року вих. № 923/08-13, ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» повідомило [PERSON] про те, що відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням з потерпілим. В зазначеній ухвалі є показання [PERSON] відповідно до яких вбачається, що претензій матеріального та морального характеру до водія [PERSON] потерпілий не має та в подальшому мати не буду. Всі завдані [PERSON] збитки відшкодовані повністю у розмірі 49534,00 грн. Дослідивши вищезазначений лист, суд вважає, що відповідач невірно трактує ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року по справі №522/478/13-к. провадження №1-кп/522/38/13, а саме вважаючи, що вона є підставою для звільнення його від здійснення страхової виплати, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 Поліса №АВ/0270621 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю 100000.00 грн.; за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн. Позивач в позові зазначає, що сума матеріальної шкоди завдана його здоров'ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.07.2012 р., становить 6439,42, тобто суми, що є меншою ніж сума за страховим полісом. Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 49490,00 грн. (50000,00 грн. мінус сума франшизи 510 грн.). Сума матеріальної шкоди, заподіяної майну [PERSON] становить 69024,96 грн. Ця сума перевищувала страхову суму. У зв'язку з цим [PERSON] сплатив [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 19534,00 грн. (69024,00 грн. -49490,00 грн.). Крім матеріальної шкоди, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 35000,00 грн., з яких 30000,00 грн. погодився виплатити [PERSON] перед укладанням угоди про примирення. Тому після сплати суми у розмірі 49534,00 грн. (а саме 19534,00 грн. матеріальної шкоди та 30000,00 грн. моральної), що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про примирення, в якому зазначено яку суму сплатив [PERSON], а яка сума залишається до сплати страховою компанією. Враховуючи зазначене суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково у розмірі 54994,42 грн. Зазначена сума складається з матеріальних витрат позивача за виключенням сум, сплачених позивачем до Бдагодійного фонду та Муніціпальну лікарняну касу та суми за послуги рентгнорами, яка виконувалась при повній працездатності позивача та виписанні його з амбулаторного лікування. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 9476,74 грн. Згідно з ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У зв'язку з не виплатою ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» страхового відшкодування громадянину [PERSON] в порядку та строки визначені чинним законодавством, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення пені, при цьому розрахунок позивача, щодо стягнення з відповідача суму у розмірі 9476,74 грн. судом не приймається. Таке ґрунтується на тому, що заява позивача на страхове відшкодування була подана до відповідача лише 08.05.2013 р. Відповідач, в терміни передбачені чинним законодавством надав лист-відмову. Виходячи з зазначеного та ст. 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» пеня повинна розраховуватися по закінченню 90-денного строку після звернення за страховим відшкодуванням, тобто з 08.08.2013 р., складає 28 дні до часу подачі позовної заяви та 556,02 грн. Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначає, що пошкодження його автомобіля стало причиною емоційного та психологічного стресу. Він втратив душевний спокій, затратив багато часу та коштів на оформлення відповідних документів. Так, на листування позивачем було витрачено 91,44 грн., що підтверджується відповідними чеками. Для належного нагляду за [PERSON] його дружина вимушена була наймати автомобіль та заправляти його пальним, так як була необхідність їздити за медикаментами, продуктами харчування, необхідність доставляти позивача на медичну експертизу та до медичних закладів. Тому вона витратила 1210,50 грн. на пальне, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач вказує, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля у нього були порушені нормальні життєві зв'язки з рідними, друзями, він втратив можливість пересування, яку мав до пошкодження автомобіля. Ця пригода порушила його звичайний спосіб життя. Багато справ, які він вирішував швидко, пересуваючись на своєму автомобілі, він змушений чи відкласти, чи відмовитися від них. Нервування [PERSON] також посилилося тим, що відповідач добровільно відшкодовувати завдані збитки не бажає. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає необґрунтованими. Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження №7311 від 19.09.2012 р. у розмірі 882,72 грн.. При цьому позивач посилається на те, що дані витрати є судовими і підлягають стягненню в порядку передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У зв'язку з зазначеним, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення суми у розмірі 882,72 грн., у зв'язку з тим, що експертне дослідження №7311 від 19.09.2012 р. не було проведене в рамках судового процесу та не може вважатися судовою експертизою. На підставі викладеного та

Outcome: partial