Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. В обґрунтування позову покликається на те, що позивачу на праві приватної власності належить вищевказаний житловий будинок. З 2005 році у цьому будинку проживав та був зареєстрований відповідач, який приходиться позивачу племінником. З 2011 року відповідач перестав проживати за вказаною адресою, що підтверджено відповідними актами, та місце перебування (проживання) його не відоме. Оскільки, племінник відсутній понад один рік, іншої домовленості між ним та власником не встановлено та така відсутня в силу закону, просить з урахуванням уточнення до позовної заяви, у відповідності до ст. 405 Цивільного кодексу України позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 30 листопада 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 24 січня 2018 року в суд третіми особами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подано заяви про слухання справи у їх відсутності та позовні вимоги підтримують повністю. 28 лютого 2018 року позивачем [PERSON] подано заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник третьої особи головного управління Державної міграційної служби у Львівській області не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце цього засідання. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву,а відтак, враховуючи що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS], що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] /арк. спр. 9/. У цьому будинку, окрім власника, зареєстровані також наступні особи: [PERSON] (дружина власника), [PERSON] (внук власника), [PERSON] (дочка власника), [PERSON] (внучка власника), [PERSON] (син власника), [PERSON] (невістка власника), [PERSON] (внук власника), [PERSON] (брат власника). Також з 31 січня 2005 року зареєстрований племінник [PERSON]. Дані обставини підтверджено довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю ЖЕП «Стимул-Сихів» від 07 червня 2017 року № 2996 /арк. спр. 5/. Відтак, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, яке регулюється статтею 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Суд установив, що [PERSON] фактично не проживає у [ADDRESS] понад один рік, що підтверджено актами ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 24.02.2017, 06.06.2017, 16.11.2016 /арк. спр. 6-8/. Жодних поважних причин відсутності [PERSON] за вказаною адресою суд не встановив, а відтак приходить переконання, що такий не проживає у будинку без поважних причин понад встановлені строки. Із матеріалів справи суд також не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновку, суд прийшов переконання, що оскільки відповідач добровільно залишив спірну квартиру, без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад встановлений строк збереження права користування такою, будь-яких інших домовленостей з цього питання між сторонами не встановлено, а тому суд прийшов переконання, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликався позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 27.04.2018. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved