Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Йому, на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS]. 11.01.2003 року у вказаному житловому будинку була зареєстрована відповідач по справі. Але, фактично після реєстрації, [PERSON] в житловому будинку не проживає, оскільки її постійне місце проживання є в м. Запоріжжі, де вона на даний час і проживає. Будь - яких витрат на утримання житлового будинку вона не здійснює. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, а сааме: жилим будинком [ADDRESS] внаслідок її тривалої відсутності в цьому приміщенні. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.02.1984 року (а.с. 5). У вказаному будинку була зареєстрована відповідачі [PERSON], що підтверджується ксерокопією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно акту - довідки від 16.05.2018 року № 398, виданого депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] прописані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за вказаною адресою з 2002 року, так як проживають в м. Запоріжжі за адресою: [ADDRESS] з 2002 року по теперішній час. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає на одній вулиці з позивачем, підтримує з ним сусідські відносини, часто навідується до нього в гості. Підтвердила, що відповідач у справі є колишньою невісткою позивача. Проте, протягом останніх 1,5 - 2 років вона жодного разу не бачила відповідача або її особистих речей у домоволодінні позивача. Зі слів позивача відповідач після розлучення з його сином проживає в м. Запоріжжі у власній квартирі. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] в судовому засіданні. Суд не має сумнівів в достовірності та правдивості показань свідків, оскільки вони є логічними, послідовними і підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Зацікавленість свідків в результаті розгляду справи судом не встановлено. Отже, судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS]. 11.01.2003 року у вказаному житловому будинку була зареєстрована відповідачі по справі - [PERSON] [INFO], яка дійсно тривалий час, а саме: понад 16 років, безперервно не проживає у вказаному житловому будинку. Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] не проживає більше 16 років, причиною не проживання стало те, відповідач проживає за іншим місцем мешкання. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] права користування житлом позивача, і відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved