Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS], до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. під літерою «А», літня кухня з підвалом «Б», сарай (стодола) «В», сарай «Г», комора «Д», ворота. хв.№1, огорожа №2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспний двір в якому на вказану дату проживали [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син голови двору, [PERSON] - невістка голови двору, [PERSON] - внук голови двору, [PERSON] - внук голови двору. [INFO] померла його баба, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно до якого входить 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вказану спадщину прийняв син померлої - [PERSON]. [INFO] помер - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вказану спадщину прийняли батьки померлого - [PERSON] та [PERSON], оскільки вступили у фактичне управління спадковим майном. [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить 5/10 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, до якого входить 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вказану спадщину прийняв син померлої - [PERSON], оскільки проживав на час смерті з матір'ю. [INFO] помер його рідний брат - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], а тому вважає, що він являється спадкоємцем за законом другої черги, оскільки є рідним братом померлого. Крім нього спадкоємців за законом немає. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але йому було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння і воно відноситься до суспільної групи - колгоспний двір. Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Представник Ковалівської сільської ради в судове засідання не з'явився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують. З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку представника позивача, позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, у віці 97 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 04.03.2008 року, актовий запис №13, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належала 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких [PERSON] була головою господарства. Як убачається з вказаних погосподарських книг наданих Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Ковалівка належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з 5 членів. З довідки №538 від 29.06.2016 року, виданої виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який належав [PERSON], проживали голова двору - [PERSON], син голови двору - [PERSON], невістка голови двору - [PERSON], внук голови двору - [PERSON], внук голови двору - [PERSON]. До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступив син померлої [PERSON], оскільки проживав з нею на час її смерті. [INFO], у віці 41 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.02.2001 року (а.с.12), копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належала 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких [PERSON] був членом господарства. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступили батьки померлого - [PERSON] та [PERSON], оскільки проживали з ним на час його смерті. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO], у віці 80 років помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 09.08.2007 року (а.с.14), копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належали 5/10 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких [PERSON] був членом господарства. [INFO] у віці 74 років померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 08.10.2007 року (а.с.18), копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належали 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких [PERSON] була членом господарства. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступив син померлої - [PERSON], оскільки проживав з нею на час її смерті. [INFO], у віці 41 років помер рідний брат позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.03.2016 року (а.с.20), копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких [PERSON] був членом господарства. Родинні відносини між померлими [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05.09.1969 року (а.с.22), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 26.03.2008 року (а.с.16) з аналізу яких вбачається, що померлий [PERSON] є рідним братом позивача [PERSON] Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], був побудований в 1939 році, літня кухня та підвал в 1979 році. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи брат позивача [PERSON] мав першочергове право на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], як спадкоємець першої черги, так як проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за законом має право на житловий будинок з надвірними будівлями. З листа МЮ України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44828931 від 19.08.2016 року, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову чим фактично його визнав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved