Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного підприємства «Розвиток» заробітної плати, суми індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, вимоги по яким збільшив в судовому засіданні./а.с.93-94/ В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на посаді заступника директора Державного підприємства «Розвиток» в період з 28 січня 2014року до 2 вересня 2014 року, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. В період з 10.06.2014р. 22.07.2014р. на підприємстві проводився фінансовий аудит та аудит відповідності ДП «Розвиток» з 1.01.2013р. по 1.06.2014р., за результатами якого було складено аудиторський звіт ДП»Розвиток» від 22.07.2014р. №26. Ознайомившись зі звітом він дізнався про порушення своїх трудових прав, оскільки заробітна плата виплачувалась йому в значно меншому розмірі, ніж це передбачено договором та контрактом. 28.01.2014р. між ДП «Розвиток» та ним було укладено Трудовий контракт, згідно якого його було прийнято на посаду заступника директора на термін з 28 січня 2014 року до 27 січня 2015року. Зокрема, були порушені п.3.1., 3.1.1. Контракту та п.3.4., 3.5. Колективного договору ДП «Розвиток» на 2013-2015роки згідно з нормативними документами, що стосується оплати праці та її змін. В п.7.4. Аудиторського звіту зазначається про те, що розмір мінімальної заробітної плати для розрахунку посадового окладу працівника основної професії у 2013-2014роках у порушення вимог п.3.5. Колективного договору на 2011-2013роки та 2013-2015роки своєчасно не переглядався та не збільшувався відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2013рік» та «Про державний бюджет на2014рік». Для розрахунку застосовувалася мінімальна заробітна плата встановлена станом на 1.10.2011року у сумі 985грн. Таким чином в порушення вимог законодавства при нарахування та виплаті йому заробітної плати в період січень-вересень 2014року відповідач не застосував розмір мінімальної заробітної плати, затвердженої Законом України «Про державний бюджет на 2014рік», що становить 1218грн., в результаті чого він не доотримав 8570грн.16коп. заробітної плати. Крім того, в порушення п.3.1., 3.1.2 Контракту за період його роботи з січня 2014року по вересень 2014року відповідач тільки двічі виплачував йому надбавку, до того ж в меншому розмірі, ніж це передбачено Контрактом. За період з січня 2014року по вересень 2014року відповідач не доплатив йому надбавку у розмірі 50% до посадового окладу, передбаченому Контрактом, в загальному розмірі 18763грн.99коп. За період його роботи відповідач в порушення норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ч.6 ст.95 КЗпП України заробітну плату не проіндексував у встановленому законодавством порядку. Відповідно розмір суми індексації заробітної плати за період з січня 2014року по серпень 2014року становить 358грн.10коп. Наказом директора ДП «Розвиток» від 2 вересня 2014року №91к його було звільнено з ДП «Розвиток» за згодою сторін. Однак в порушення вимог чинного законодавства при звільненні з ним не було проведено жодних розрахунків. Остаточний розрахунок з ним було проведено тільки 12 грудня 2014року, а тому вважає, що відповідач повинен виплати середній заробіток за весь час затримки з ним розрахунку при звільненні , тобто з 3 вересня 2014року до 2 грудня 2014року. Розраховуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно на його думку виходити з сум заробітної плати, які мали б бути виплачені йому за останні два місяці перед звільненням, тобто за липень 2014року та серпень 2014року по 9262грн.89коп. При цьому відповідно до п.3 Порядку при обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження до розрахунку включаються :основна заробітна плата; доплати і надбавки та ін. Відповідно з урахуванням недоплачених йому надбавок, його середньоденна заробітна плата складає ( 9262,89+9262,89):43=430,83грн. Затримка по заробітній платі становить 73 робочих дні, а тому відповідач має сплатити йому суму середнього заробітку за цей період в розмірі 31450грн.59коп. (430,83грн.х73дні). Внаслідок недоплати йому заробітної плати, не проведення відповідачем індексації, а також затримки розрахунку з ним при звільненні було порушено його законні права, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 7061грн.09коп., а також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн.(одна тисяча грн.). Остаточно просив суд стягнути з Державного підприємства «Розвиток» на його користь недоплачену заробітну плату в розмірі 8570грн.16коп., надбавку до заробітної плати в розмірі 18763грн.99коп., суму індексації заробітної плати у розмірі 358грн.10коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 3 вересня 2014року до 12 грудня 2014року у розмірі 31450грн.59коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн., моральну шкоду в розмірі 7061грн.09коп. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Розвиток» позов визнав частково. При цьому суду пояснив, що відповідач в частині вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати у розмірі 8570грн. позов не визнає. Посилається при цьому на п.3.5 Колективного договору ДП «Розвиток» , відповідно до якого встановлення та зміна розмірів посадових окладів працівників підприємства повинна відбуватися у порядку, передбаченому чинним законодавством України, а саме відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», відповідно до п.п.3.3., 3.4 Колективного договору посадові оклади працівників встановлюються згідно з нормативними актами, що стосуються оплати праці та її змін, визначаться у штатному розкладі, що затверджується директором ДП «Розвиток». Мінімальна заробітна плата не повинна бути нижчою ніж встановлено законодавством України. Також, відповідно до ч.3 ст.96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів ) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Основною професією на підприємстві є оператор комп'ютерного набору. Посадовий оклад якого встановлений у розмірі 1920грн.75коп. , що повністю відповідає вимогам формування схеми посадових окладів, передбачених ч.3 ст.96 КЗпП України. Посадовий оклад позивача складає 4993грн.95коп., що значно вище за мінімальну заробітну плату в Україні у розмірі 1218грн., таким чином підстави для зміни розміру посадового окладу не має. При цьому посадовий оклад позивача як заступника директора був встановлений з порушенням, оскільки оклад заступника директора перевищував оклад директора, а повинен бути менший на 10-30%. У директора оклад був встановлений у розмірі 4536грн., а у позивача 4993грн.95коп. Протягом всього періоду перебування на посаді заступника директора позивачу нараховано заробітну плату на загальну суму 43171грн.05коп. Пунктом 7.10. аудиторського звіту визначено, що вибірково проведеним аудитом нарахування заробітної плати адміністративно -управлінському персоналу за 2014рік порушень не встановлено. Позовна вимога про стягнення недоплаченої надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50% до посадового окладу також не визнається відповідачем, у зв'язку з тим, що п.3.6. умов Колективного договору ДП «Розвиток» передбачено право адміністрації підприємства виплачувати надбавки до заробітної плати та премії згідно з чинним законодавством та Положенням ДП «Розвиток» при наявності коштів. Підприємство за підсумками роботи за 2013рік спрацювало збитково, збиток складав один мільйон сімсот сім тисяч,10 грн. Також згідно звітів про фінансові результати за 2014рік у першому кварталі збитки становили чотириста двадцять п'ять тисяч грн., у другому кварталі один мільйон вісімдесят одна грн., у третьому кварталі збитки становили один мільйон шістсот двадцять дві грн., що підтверджується формами №2. Стосовно стягнення розміру невиплаченої суми індексації заробітної плати у сумі 358грн.10коп підприємство погоджується у повному обсязі. Стосовно стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підприємство погоджується частково у сумі 6689грн.52коп., виходячи з наступного. У зв'язку з скрутним фінансовим становищем підприємства, повний розрахунок з позивачем було проведено 12 листопада 2014року у сумі 2741грн.44коп. Позивачем при розрахунку середньої заробітної плати бралися заробітна плата+50% надбавки, але надбавка позивачу не нараховувалася у зв'язку зі збитковістю підприємства. За останні два календарних місяців, що передують звільненю позивача, а саме за липень 2014р. заробітна плата становить 6991грн.53коп., серпень 2014р. - 4993грн.95коп., отже середньоденна заробітна плата складає 11985грн.48коп.( 6991грн.53коп.+ 4993грн.95коп.) :43робочих днів (23+20)=278грн.73коп. Відповідно станом на 6 жовтня 2014року затримка по виплаті заробітної плати складає 24 дні. Таким чином сума середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 278грн.73коп.х24дні=6689грн.52коп. Проти позовних вимог щодо оплати правової допомоги не погоджуються, оскільки не наданий відповідний розрахунок. Щодо відшкодування моральної шкоди, також відповідач не погоджується, оскільки доказів моральних страждань позивач суду не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 28 січня 2014року Державне підприємство «Розвиток» ( далі Підприємство) в особі Директора Нагули О.М., що діє на підставі Статуту , (надалі - Роботодавець), з одного боку, та працівник [PERSON] з, з другого боку, (надалі Сторони) , уклали цей контракт про таке: [PERSON] приймається на посаду Заступника директора Державного підприємства «Розвиток» (надалі Заступник директора) на термін з 28.01.2014року по 27.01.2015року./а.с.13-16/ Наказом №8к від 28.01.2014р. [PERSON] було прийнято на посаду заступника директора за контрактом з 28.01.2014р. по 27.01.2015року з посадовим окладом згідно штатного розкладу./а.с.75/ Згідно п.3.1 Контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом , Заступнику директора нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного Підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених Директору: П.3.1.1. Посадового окладу в розмірі 2,6 мінімальних посадових окладів працівника основної професії, визначеної у статті 3 Колективного договору Підприємства та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №859 від 19.05.1999р. і фактично відпрацьованого часу. П.3.1.2 Надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі до 50 відсотків до посадового окладу. Згідно зі ст.21 КЗпП, ст.20 Закону «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.5 Колективного договору Державного підприємства «Розвиток» на 2013-2015рік укладеного від імені трудового колективу в особі [PERSON] та від імені адміністрації в особі директора, який представляє інтереси власника і представляє відповідні повноваження, передбачені Статутом, 14.10.2013року та зареєстрованого 4.11.2013року за №311 передбачено своєчасно переглядати і збільшувати мінімальні та діючі розміри посадових окладів і тарифних ставок у відповідності з нормативними документами, що стосуються оплати праці та її змін (змінювати розмір посадового окладу у коефіцієнтах до окладу працівника основної професії згідно з чинним законодавством та Додатком №7). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Відповідно до ч.3 ст.96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до п.п.3.3. Колективного договору система оплати праці працівників ДП «Розвиток» передбачає виплати за рахунок - Фонду основної заробітної плати - посадові оклади, визначені у штатному розкладі та затверджені директором ДП «Розвиток»; - Фонду додаткової заробітної плати відповідно до Додатку №1 та Додатку №2. Відповідно до п.3.4 Колективного договору мінімальна заробітна плата не повинна бути нижчою ніж встановлено законодавством України. Основною професією на підприємстві визнати - оператора комп'ютерного набору відповідно до Додатку №7./а.с.20-21/ Згідно штатного розкладу посадовий оклад за основною професією становить 1920грн.75коп., що перевищує мінімальну заробітну плату на 2014рік, яка становить згідно Закону України «Про державний бюджет на 2014рік» 1218грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн.). Відповідно до п.3.1.1. Трудового Контракту укладеного між сторонами 28 січня 2014року, згідно якого позивачу як заступнику директора відповідно нарахування заробітної плати відбувається виходячи також з посадового окладу в розмірі 2,6 мінімальних посадових окладів працівника основної професії, визначеної у статті 3 Колективного договору Підприємства та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №859 від 19.05.1999р. і фактично відпрацьованого часу./а.с.14/ Позивачу [PERSON] відповідно з урахуванням положень вищезазначених норм діючого законодавства та відповідно до умов Колективного договору та Трудового контракту було встановлено посадовий оклад в розмірі 4993грн.95коп. (посадовий оклад за основною професією 1920грн.75коп.х2,6 мінімальних посадових окладів працівника основної професії), що значно перевищує встановлений розмір мінімальної заробітної плати України на 2014рік, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь недоплаченої заробітної плати в розмірі 8570грн. При цьому суд також враховує аудиторський звіт за №26 від 22 липня 2014року Департаменту внутрішнього аудиту МВС України згідно якого вибірково проведеним аудитом нарахування заробітної плати адміністративно-управлінському персоналу за 2014рік порушень не встановлено./а.с.89-90/ Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення надбавки до заробітної плати в розмірі 18763грн.99коп. суд встановив наступне. Згідно п.3.1 Колективного договору джерелом коштів на оплату праці працівників ДП «Розвиток» є кошти одержані внаслідок господарської діяльності, яка передбачена Статутом. Згідно п.3.6 Колективного договору передбачено виплачувати надбавки до заробітної плати та премії згідно з чинним законодавством та положенням ДП «Розвиток» при наявності коштів, погоджуючи відповідні накази з уповноваженим трудового колективу. Тобто виходячи з зазначеного пункту Договору надбавки виплачуються лише при наявності коштів. В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що підприємство за підсумками роботи за 2013рік та 2014рік спрацювало збитково. Даний факт найшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вбачається із наданих представником відповідача звітів про фінансові результати за 2014рік у першому кварталі збитки Державного підприємства «Розвиток» становили чотириста двадцять п»ять тисяч грн., у другому кварталі один мільйон вісімдесят одна грн., у третьому кварталі збитки становили один мільйон шістсот двадцять дві грн., що підтверджується формами №2./а.с.81-85/ Тобто були відсутні умови та належні підстави для виплати позивачу вказаних ним надбавок. У зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 50% надбавки за період з січня 2014року до вересня 2014року в розмірі 18763грн.99коп. немає. Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 358грн. суми індексації заробітної плати. З урахуванням того, що представник відповідача в цій частині визнав позовні вимоги в повному обсязі і з урахуванням положень згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» п. 24 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд враховує наступне. Згідно наказу №91к від 2 вересня 2014року позивача [PERSON], заступника директора було звільнено з Державного підприємства «Розвиток» , за п.1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін, з 2 вересня 2014року з виплатою компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної чергової відпустки за період роботи з 28.01.2014р. по день звільнення із розрахунку 31 календарний день./а.с.76-77/ Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.2 ст.116 КЗпП україни в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України При наявностi спору про розмiри належних звiльненому працiвниковi сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цiй статтi вiдшкодування в тому разi, коли спiр вирiшено на користь працiвника. Якщо спiр вирiшено на користь працiвника частково, то розмiр вiдшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рiшення по сутi спору. Тобто відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком . Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону «Про оплату праці»та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Судом встановлено, що заробітна плата за останні два місяці, перед звільненням позивача , а саме за липень 2014року становила 6991грн.53коп., серпень 2014року - 4993грн.95коп., отже загальна сума за останні два місяці становить 11985грн.48коп.: 43 робочих днів=278грн.73коп./а.с. При цьому 12 листопада 2014року відповідачем позивачу було виплачено заробітну плату у сумі 2741грн.44коп. Позивач даного факту не заперечував. Таким чином за період з 3 вересня 2014року по 11 листопада 2014року включно затримка по виплаті заробітної плати становила 50 робочих днів х 278грн.73коп.=13936грн.50коп. Суд, також встановив, що згідно зведеної відомості працівників державного підприємства «Розвиток» по заробітній платі за листопад 2014року 12.12.2014року позивачу була виплачена сума заробітної плати в розмірі 103грн.10коп. Але враховуючи , що дана сума є незначною по зрівнянню з загальним розміром заборгованості по заробітній платі, яка була виплачена позивачу 12 листопада 2014року у сумі 2741грн.44коп., яка є істотною, виходячи із засад розумності та справедливості суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути стягнутий саме за період з 3 вересня 2014року по 11 листопада 2014року в розмірі 13936грн.50коп. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року N 4 ). Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України). Несвоєчасна виплата заробітної плати позивачу призвела до докладання позивачем додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача суд стягує завдану моральну шкоду, розмір який оцінює в 1000грн. (одна тисяча грн.). На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача суд стягує на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн., яка належним чином обгрунтована згідно укладеного Договору про надання правової допомоги від 2.10.2014р./а.с.56/ та наданого акту про надання правової допомоги /а.с.104/, оплата якої була проведена позивачем згідно наданого рахунку /а.с.45/. Також суд з урахуванням частково задоволених позовних вимог стягує з відповідача Державного підприємства «Розвиток» на користь держави судові витрати по справі судовий збір в розмірі 487грн.20коп.

Outcome: partial