Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 листопада 2019 року о 09.30 год. відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем «Опель Виваро», реєстраційний номер [NUMBER] , по пр. Перемоги у м. Кривому Розі, порушив п.15.13 ПДР України, не врахував дорожню обстановку та її зміну, і під час відкриття дверей не переконався в тому, що це буде безпечним для інших учасників руху, змусив велосипедиста, яким був позивач [PERSON] , що проїжджав ліворуч, різко змінити траєкторію руху та виїхати на смугу руху іншого автомобіля, і контактувати з ним. Внаслідок цього велосипед позивача отримав механічні пошкодження, а він отримав тілесні ушкодження. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 винним у скоєнні ДТП визнано відповідача у справі [PERSON] , тому його вина у заподіянні матеріальної та моральної шкоди не підлягає доказуванню. Після отримання в ДТП травми він перебував на стаціонарному лікуванні з 19 по 23 листопада 2019 року, на що витратив 1702 грн. Цю суму йому відшкодувала страхова компанія «Країна», з якою у відповідача було укладено договір страхування цивільної відповідальності. Із заявою про відшкодування моральної шкоди він до страхової компанії не звертався. Вважає, що винними діями відповідача йому спричинена також моральна шкода, яку він оцінює у 7000 грн. Зазначив, що він є особою похилого віку, під час ДТП відчув крім фізичного болю, стійкий емоційний стрес, напругу, після чого його не залишає почуття тривоги та нервових переживань. Його нормальний ритм життя було порушено, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатись за наданням правничої допомоги, їздити до судових інстанцій тощо. Крім того, стан здоров`я після перенесеної травми до кінця не нормалізувався, він відчуває біль, обмежений у русі, що змушує його знов звертатися до медичної установи. До того ж і ДТП пошкоджено засіб його пересування велосипед, а іншого транспортного засобу він не має. Просив врахувати, що відповідач жодної допомоги до цього часу йому не запропонував і навіть не вибачився. Ухвалою від 05.10.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, отримавши копію ухвали та позовного матеріалу, подав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що позивачем не надано докази заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі 7000 грн., тому розмір такої школи є надуманим. Крім того, просив врахувати, що позивач не звернувся до страховика із заявою про відшкодування йому моральної шкоди, яку при наявності чинного договору страхування повинен був виплатити страховик відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі\~5\~відсотків страхової\~виплати за\~шкоду,\~заподіяну здоров`ю.\~Вважає,\~що вимоги\~до відповідача\~пред`явлено безпідставно.\~ Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст.16 ЦК України, зокрема, відшкодування майнової шкоди. Згідно положень ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за фактом ДТП, яке сталося 19.11.2019 о 09.30 годині на пр. Перемоги в м. Кривому Розі, за участю позивача у справі [PERSON] , який рухався на велосипеді, автомобіля «OPEL Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач у цій справі [PERSON] , і який порушив вимоги п.п.2.3б, 15.13 Правил дорожнього руху України, та автомобіля «RENAULT Megane», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль «RENAULT Megane», днз [NUMBER] та велосипед «Україна» отримав механічні пошкодження, а [PERSON] тілесні ушкодження /а.с.6-11/. Згідно з положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини шостої цієї статті, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки обставини ДТП, внаслідок якого було заподіяно збитки власнику велосипеда - позивачу у справі, що був учасником ДТП, та його здоров`ю, а також наявність вини відповідача у скоєнні ДТП, встановлені, відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~вони не підлягають доказуванню. Тому вина [PERSON] у скоєнні ДТП та заподіянні позивачеві матеріальної шкоди є встановленою. Приписами ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.23-1 ст.23 цього Закону, до шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед інших видів віднесена і моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст.26-1 вказаного Закону, страховиком відшкодовується потерпілому\~-\~фізичній особі,\~який зазнав\~ушкодження здоров`я\~під час\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~моральна шкода\~у розмірі\~5\~відсотків страхової\~виплати за\~шкоду,\~заподіяну здоров`ю.\~Тобто за\~змістом цієї\~статті відшкодування моральної шкоди страховиком відбувається лише за умови ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілого, який заявляє таку вимогу. Як зазначає позивач, він із заявою про відшкодування моральної шкоди до страхової компанії не звертався. Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Оскільки страховою компанією, якою була застрахована цивільно-правова відповідальність належного відповідачу автотранспортного засобу, моральна шкода позивачу не відшкодовувалась, то вона підлягає відшкодуванню особою, яка визнана винною у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3). Таке відшкодування відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Суд вважає, що у зв`язку з винними діями відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, позивачу, окрім матеріальної шкоди, заподіяно моральну шкоду. На думку суду, моральна шкода викликана тим, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди з пошкодженням майна позивача, вже спричинив підвищене психологічне навантаження позивачу, який до того ж є особою похилого віку. Окрім того, в ДТП позивач отримав травму, знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, на що, отримуючи пенсію у розмірі 2836,73 грн., згідно з товарними чеками витратив 1702,00 грн. /а.с.12-14/. До того ж, внаслідок ДПТ позивач був позбавлений можливості повсякденного засобу пересування, яким для нього був пошкоджений велосипед, що обмежило його у русі. При цьому суд не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що моральну шкоду позивачу мала відшкодувати страхова компанія «Країна», з якою у відповідача було укладено договір, оскільки постановою апеляційного суду винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме відповідача, і позивач має право обирати від кого вимагати відшкодування моральної шкоди. Цим правом відповідач і скористався, звернувшись з позовом до відповідача. Щодо ненадання позивачем доказів заподіяння йому моральної шкоди, то суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Тобто з огляду на таку практику, заподіяння моральної шкоди не підлягає доказуванню. Разом з тим, суд,

Outcome: partial