Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2013 року він позичив [PERSON] гроші у сумі 11 486,85 грн. На підтвердження укладеного договору позики він видав позивачу розписку від 30.03.2013 року, згідно якої зобов'язався щонеділі сплачувати позивачу по 574,35 грн. до 30.08.2013 року. Але умови договору порушив та в строк до 30.08.2013 року сплатив суму боргу лише частково у розмірі 1 900 грн. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в сумі 9 586,85 грн., а також суму судового збору у розмірі 229,40 грн. Представники позивача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності, у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що гроші він заборгував не позивачу, а підприємству, на якому працював позивач (ТОВ «Чарівний Гуллівер»), розписку він написав [PERSON], оскільки останній йому погрожував та що на даний момент не має можливості сплатити борг. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно розписки наданої [PERSON] від 30.03.2013 року, він зобов'язався повернути [PERSON] суму боргу у розмірі 11 486,65 грн. частинами по 574,35 грн. щонеділі, всю суму боргу погасити протягом п'яти місяців (а.с. 9). Згідно розписки [PERSON] від 29.08.2013 року, [PERSON] у рахунок погашення боргу у сумі 11 486,65 грн. виплатив позивачу 1 900 грн. Залишок боргу складає 9 586,65 грн. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не спричиняє наслідку у вигляді недійсності правочину. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047, 1049 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на погрози та тиск з боку позивача при написанні розписки, оскільки до правоохоронних органів з заявою він не звертався та в супереч вимог ст. 60-61 ЦПК України не надав суду доказів про те, що розписку ним було написано внаслідок погроз з боку позивача. Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу в сумі 9 586,65 грн. підлягають задоволенню. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого в доход держави судового збору в сумі 229,40 гривень належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved