Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання дитини\~в розмірі\~ј частки\~з усіх\~видів заробітку\~відповідача.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим,\~що з\~30.08.2002\~перебував у\~шлюбі з\~відповідачкою.\~Рішенням суду\~від 10.10.2019\~шлюб було\~розірвано. У них народився син [PERSON] , 2005 р.н., який проживає разом з позивачем. Останні 5 місяців відповідач не надавала кошти на потреби сина, відтак у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від матеріального утримання сина, тобто сплати аліментів. Згідно з сімейним законодавством батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, таким чином, при сплаті аліментів у розмірі ј частини від усіх доходів буде забезпечена рівність під час виконання обов`язку з утримання дитини. Ухвалою судді від 20.01.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог. Крім цього, зазначила, що позивач її колишній чоловік відібрав у неї сина та вигнав її з їхнього будинку, який вони побудували за час перебування в шлюбі. Внаслідок протиправної поведінки позивача вона була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було розірвано рішенням суду від 10.10.2019. Оскільки іншого житла, крім спільно набутого в шлюбі, у відповідачки нема, тому вона змушена винаймати тимчасове житло в смт.Східниці, де нема відповідних умов для проживання сина. Не зважаючи на те, що вона проживає окремо від сина, проте виконує свій обов`язок з його утримання, спілкування з ним та виховання. Син приходить до неї за місцем її проживання, спілкується з нею. Також вона надає сину кошти на харчування, купляє відповідно до його потреб необхідні речі, одяг, сучасні гаджети, які він використовує в навчанні. Позивачу про такі факти відомо, оскільки він бачив у сина дороговартісні речі: новий смартфон ціною 5555 грн, новий i-Pad з аксесуарами ціною 14434 грн, нові блютус навушники до смартфона вартістю 690 грн, комплект нового спортивного одягу вартістю 2697 грн, які появилися в сина за період з вересня 2019 року по січень 2020 року. Також вона пересилала кошти за оплату інтернету. Відтак, твердження позивача про те, що вона останні 5 місяців не надавала коштів на потреби сина і в подальшому буде ухилятися від його утримання не відповідають дійсності. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, його представник адвокат Грачов Д.Ю., який діє на підставі ордеру від 30.11.2019, у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, дала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд встановив, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2002 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10.10.2019 у справі №438/891/19, яке набрало законної сили 11.11.2019. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька. Суд встановив, що на цей час син сторін проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] у смт.Східниці Львівської області та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] на цей час проживає окремо в смт.Східниці, зокрема, винаймає житло, де немає відповідних умов для проживання неповнолітнього сина, про що вона підтвердила в судовому засіданні. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач не довела, що вона добровільно бере участь в належному матеріальному утриманні неповнолітнього сина. При цьому суд враховує, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, неповнолітній син проживає разом з позивачем. Враховуючи положення Сімейного кодексу України, беручи до уваги також обов`язок позивача утримувати дитину, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дітей у рівних частинах. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі по ј частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідатиме інтересам дитини, починаючи з дня звернення [PERSON] з позовом до суду (10.01.2020) і до повноліття дитини. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~

Outcome: approved