Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 04.06.2019 року приблизно о 16 годині 20 хвилин у відповідача по справі [PERSON] виник конфлікт з [PERSON] . Він став на захист [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] наніс йому удари в область лівої скроні та спричинив [PERSON] наступне тілесне ушкодження: забиту рану м`яких тканин лівої скроневої області, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Ним були виречені кошти на лікування після нанесених ушкоджень в сумі 3172,65 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 3172,65 грн., у відшкодування моральної шкоди- 30000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 25). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що докази, які містяться в матеріалах цивільної справи не можуть бути взяті до уваги, оскільки надані в копіях, з приводу чого виникають сумніви. Окрім того, медичні документи оформлені не за формою , встановленою наказом МОЗ України, не підтверджують факт придбання позивачем ліків на суму 3172,65 грн., завдана моральна шкода не доведена. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Красноармійського міськрайонного суду від 07.02.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті складає 850 грн. ( а.с. 16). Вироком від 07.02.2020 року встановлено, що 04.05.2019 року приблизно о 16.20 у [PERSON] , який знаходився біля подвір`я за адресою: [ADDRESS] , раптово виник конфлікт з [PERSON] , в ході якого на захист останньої став [PERSON] . В ході конфлікту [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до [PERSON] та наніс один удар лівої скроні, внаслідок чого спричинив [PERSON] наступне тілесне ушкодження: забиту рану м`яких тканин лівої скроневої області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди та 3172,65 грн. матеріальної шкоди. ( а.с. 16). При розгляді даного кримінального провадження [PERSON] визнав себе винним у повному обсязі.( а.с. 16). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.06.2019 року № 102 у [PERSON] виявлені наступні тілесні ушкодження: забита рана м`яких тканин лівої скроневої області , які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які вимагають для свого загоєння термін понад шість, але не біле 21 дня ( а.с. 16). Ухвалою Донецького Апеляційного суду від 13.05.2020 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2020 року стосовно [PERSON] скасовано в частині цивільного позову. Підставою для скасування цивільного позову слугував той факт, що не зазначені підстави проведення КТ головного мозку, з копії чеків не вбачається, які ліки придбані та які призначені позивачу. Після відкриття провадження по справі позивачем не надано жодного доказу на підтвердження підстав проведення КТ головного мозку, та призначення лікарем ліків, придбаних ним відповідно до наданих чеків. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровся, складається з втраченого заробітку ( доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків тощо. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами : -письмовими, речовими і електронними доказами; -висновками експертів; -показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами, на підстав яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування, а саме, що лише ви рок суду в кримінальному провадженні, ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою усунення сумніву, які виникли у представника відповідача з приводу наданих до позовної заяви копій документів, судом були оглянуті матеріали кримінального провадження № 1кп/235/196/20 за обвинуваченням [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України, зокрема оригінали чеків на придбання ліків , на суму 846,40 грн., 97,20 грн., 84,55 грн., 888,30 грн., 104,50 грн., розрахункова квитанція з приводу діагностичного дослідження від 05.06.2019 року, наряди на обслуговування пацієнта № 28985,29322, виписка із медичної картки амбулаторного хворого, медичний висновок. ( а. с. 40-50 ). Разом з тим, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів ( епікризів, довідок з лікарні), які б свідчили про призначення лікарями позивачу відповідних ліків, проведення дослідження КТ головного мозку. Надані позивачем чеки на суму 3172,65 грн. зазначені обставини не підтверджують. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Матеріальною правовою підставою компенсації моральної шкоди є норми цивільного права, зокрема ст.ст. 23,280, 1167,1168 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Суд зазначає, що позивачем дійсно не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, в тому числі втрат немайнового характеру, та які саме життєві плани порушені. Проте, суд вважає, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки його права були порушені і природно, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вищезазначеного, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3000 грн., оскільки такий розмір відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial