Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 11 556 (одинадцять тисяч п*ятсот п*ятдесят шість) грн. 19 коп. витрат, пов*язаних з похованням та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 11 квітня 2014 року в суд позивач подав заяву про збільшення позовних вимог на 2300 грн., так як при подачі заяви невключені були витрати по установці пам*ятника в сумі 2300 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю [PERSON] та батька позивача [PERSON] останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. 27 вересня 2013 року СУ УМВС України в Чернігівській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України в діях водія [PERSON] На час заподіяння шкоди у [PERSON] був діючий договір обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений із ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». Враховуючи це та посилаючись на ст.27 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, стягнувши з відповідача 13856 грн.19 коп. витрат пов*язаних з похованням та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без їх участі Третя особа [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З копії постанови слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2013 року (а.с.5-8) вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12013260020000171 від 26.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України в діях водія [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.9) [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов*язку доказування та зобов'язує самого відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Згідно роз*яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). З матеріалів справи, постанови про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2013 року вбачається, що власником автомобіля «Mazda 626» д.н.з.[NUMBER] є [PERSON] і на час заподіяння шкоди його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». Таким чином, враховуючи положення ст.1187 ЦК України, [PERSON] повинен нести відповідальність за матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Однак, у відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов*язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам*ятника, ці витрати. Таким чином, між третьою особою [PERSON] та відповідачем виникли відносини регламентовані Законом України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров*ю та майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортних пригод та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов*язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов*язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як випливає зі ст.988 ЦК України, страховик ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» зобов*язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. З наданої позивачем копії договору поставки від 26.11.2013 року (а.с.13-14), квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 27 червня 2013 року (а.с.18), копії договору замовлення на організацію та проведення поховання №3219 (а.с.22) вбачається, що витрати на поховання та спорудження надгробного пам*ятника понесені позивачем [PERSON] складають 11 556 (одинадцять тисяч п*ятсот п*ятдесят шість) грн. 19 коп. та товарного чеку від 16.11.2013 року 2300 грн. установка пом*ятника. Як вказано у п.7 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов*язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст.1187 ЦК ч.5 України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (ст.263 ч.1 п.1 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ст.1195 ч.1 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (ст.1193 ч.3 ЦК України). Враховуючи наведені вище норми права з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь позивача слід стягнути 13856грн.(тринадцять тисяч вісімсот п*ятдесят шість) грн. 19 коп. як страхового відшкодування витрат на поховання. Згідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До числа останніх відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до копії договору про надання правової допомоги від 04.12.2014 року адвокат [PERSON] надавав правову допомогу позивачу (а.с.27). Ст.88 ч.1 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] слід стягнути 2000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.979, 988, 1166, 1187, 1194, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.10,11,57,61,74, 79,88, ст.209, 212,214-215, 293-294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved