Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнений 23.09.2019) до філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] , відповідно до наказу №1-к від 01.02.2007 року був переведений у філію Концерну Техвоєнсервіс «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на посаду слюсар-ремонтник 5-го розряду. За рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.11.2018 року на його користь стягнуто з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 43 062,51 гривень, по серпень місяць 2018 року включно. Згідно виписки ГУ Пенсійного фонду України в Черкаської області від 27.05.2019 року заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня місяця 2018 року по квітень місяць 2019 року, включно, складає 66 738,3 гривень. Крім того, 23.08.2019 він отримав виписку ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області, згідно якої, відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за травень 2019 року в розмірі 9446,27 грн. Тож, загальний розмір заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2019 року включно становить 76184 грн. 40 коп. Таким чином, просить суд, - стягнути з філії Концерну «Техвоєнсервіс» в особі філії «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 76184 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. 23.09.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, з врахуванням довідки ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2019. Ухвалою суду від 30.09.2019 замінено неналежного відповідача замість Концерн «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на належного відповідача - Концерн «Техвоєнсервіс» в особі голови комісії з припинення або ліквідатор [PERSON] , враховуючи інформацію щодо юридичної особи МЮУ про те, що Концентрн «Техвоєнсервіс» з 19.09.2019 року в стані припинення. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Стадник П.В. підтримав збільшені позовні вимоги в редакції від 23.09.2019 року та просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до наказу № 24-к від 13.05.2019, [PERSON] звільнено з 13.05.2019 з посади слюсаря - ремонтника енерго-механічної дільниці за прогули, за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Цей наказ на сьогоднішній день ним оскаржується і справа з цього приводу ще не розглянута. Борг по сплаті заробітної плати рахується за підприємством, згідно даних ГУ Пенсійного фонду, в сумі 76184,40 грн., це борг за період з 01.09.2018 по 13.05.2019 (день звільнення). А тому просить суд задовольнити позовні вимоги в остаточній редакції в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позицію свого представника - адвоката Стадника П.В. та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» з 01.02.2007 року на посаді слюсаря-ремонтника 5-го розряду, що підтверджується записами в його трудовій книжці серії [NUMBER] . Під час його роботи, підприємство не вчасно здійснювало виплату заробітної плати, то ж [PERSON] був змушений звернутися до суду. Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.11.2018 року на користь [PERSON] стягнуто з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 43 062,51 гривень по серпень місяць 2018 року включно (справа № 711/7894/18) (а.с.6-7). Як повідомили представник позивача та позивач, заборгованість за цим судовим рішенням, підприємством виплачена. Проте, відповідно до виписки ГУ Пенсійного фонду України в Черкаської області від 27.05.2019 року заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі за період з вересня місяця 2018 року по квітень місяць 2019 року, включно, складає 66 738, 30 гривень. До того ж, як вбачається з довідки ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2019 року відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за травень 2019 року в розмірі 9446,27 грн. Тож загальний розмір невиплаченої заробітної плати [PERSON] становить 76184 грн. 40 коп. Між тим, відповідно до наказу від 13.05.2019 року № 24-к філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», [PERSON] звільнено з посади слюсаря - ремонтника енерго-механічної дільниці за прогули, за ст. 40 п. 4 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст. 115 та 116 КЗпП України, відповідач Концерн «Техвоєнсервіс» в день звільнення позивача теж не здійснив виплату нарахованої заробітної плати з відпрацьований час. В судовому засіданні також встановлено, що відповідно до даних інформаційної довідки щодо юридичної особи, станом на час розгляду справи Концерн «Техвоєнсервіс» (код ЄДРПОУ 33689867), відокремленим підрозділом якого є філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» (код ЄДРПОУ ВП: 34879020), перебуває з 19.09.2019 в стані припинення. Ухвалою суду від 30.09.2019р. у відповідача витребовувалася довідка про розмір заборгованості по заробітній платі щодо [PERSON] за період часу його роботи з 01.09.2018 року по 13 травня 2019 року, яка відповідачем отримана 16.10.2019р. (повідомлення рекомендованого листа №1801506106946). Між тим, на час розгляду справи відповідна інформація відповідачем надана не була. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із трудових правовідносин, який регулюється Кодексом законів про працю України (глава VІІ). Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці» та інш. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 15.08.2019 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі №4-рп/2012 та тієї обставини, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] не виплачена й на час розгляду справи. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як визначено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, під час судового розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 76184 грн. 40 коп., враховуючи, що відповідачем не надано до суду докази, які б спростовували такі твердження. За таких обставин, до стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 76184 грн. 40 коп. з відрахуванням передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів, оскільки відсутні об`єктивні дані вважати, що нарахування по зарплаті здійснені підприємством із відповідними утриманнями. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. Крім того, до стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved