Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про відібрання малолітніх дітей від інших осіб, мотивуючи свої вимоги тим, з листопада 2012 року по 2016 рік він перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, шлюб було розірвано. 11 липня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладений договір, посвідчений нотаріально, яким визначено місце проживання дітей разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказував, що діти як до укладання зазначеного договору, так і після, тривалий час проживали разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час, позивач має матеріальну змогу утримувати дітей, створив нову сім`ю з [PERSON] , яка дуже гарно ставиться до його дітей. З колишньою дружиною підтримує добрі стосунки, проте 21.08.2018, коли прийшов до ДНЗ №33, якій відвідують діти, аби їх забрати йому повідомили, що дітей забрала бабуся [PERSON] 25 вересня 2018 року позивачу надійшов висновок Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, в якому вказано, що з даного приводу вже проводилися перевірки Черкаським відділом поліції та в подальшому з даного приводу проінформовано службу в справах дітей та запропоновано звернутися до суду. Після цього відповідачі відмовляються віддати синів позивачу, дитячій садок діти не відвідують. Після звернення 31.08.2018 до Служби у справах дітей ЧМР позивач отримав відповідь, що Службою у справах дітей відвідане місце проживання малолітніх, встановлено, що діти перебувають з дідусем за межами міста. Оскільки відповідачі не виконують умов договору та всупереч діючому законодавству добровільно не передають дітей батькові, просить постановити рішення про негайне відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] і [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] та повернути за попереднім місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , де вони проживали разом із позивачем [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.02.2019 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. [PERSON] 07.02.2019 звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей недійсним. Позов мотивовано тим, що 19.09.2016 шлюб було розірвано, на користь [PERSON] стягнуто аліменти, оскільки діти проживали з нею. Через певний час позивач перестав сплачувати аліменти та почала рости заборгованість. Позивач [PERSON] запропонував укласи спірний договір з метою припинення нарахування аліментів, за яким буде зафіксовано, що діти проживають з батьком, але, фактично, вони будуть проживати з позивачкою. Позивачка зазначила, що погодилась укласти договор щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, так як позивач [PERSON] тиснув на неї психологічно, отримувати аліменти для неї було не принципово, але головним було те, щоб діти продовжували проживати з нею. Позивачка 09.07.2018 подала заяву про припинення стягнення аліментів з відповідача, а 11.07.2018 укладено договір щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідченого приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю. Відповідно до п.1.3. данного договору визначено, що діти проживають разом із батьком: за адресою [ADDRESS] . Але як до, так і після укладання договору діти фактично продовжували проживати з матір`ю [PERSON] Відповідач [PERSON] після припинення стягнення аліментів не виявив зацікавленості у вихованні дітей, не забрав їх проживати до себе та майже не цікавився їх вихованням, відповідно не виконав умови укладеного договору. Усвідомлюючи, що договір укладено лише з метою припинення сплати аліментів, позивач [PERSON] відмовилась надавати до спілкування дітей відповідачу, оскільки він негативно на них впливає, відмовляється надавати фінансову допомогу. З вересня 2018 року конфлікт між батьками посилився, подавались скарги до Служби у справах дітей та позови до суду, також була відкликана заява про припинення стягнення аліментів. Оскільки спірний договір вчинено без намірів створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, тобто є фіктивним в силу 234 ЦК України просила визнати недійсним договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. [PERSON] 25.02.2019 скерував до суду відзив на позовну заяву, яким повністю заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та вказував, що викладені в зустрічній позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Договір від 11.07.2018 року, яким визначено місце проживання дітей разом з батьком за адресою [ADDRESS] , укладався з реальними намірами. Твердження позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про те, що відповідач перестав сплачувати аліменти спрстовується заявою [PERSON] про відсутність заборгованості за аліментами та розписками, укладеними в період 2017-2018 про сплату аліментів. Поточна заборгованість за аліментами сплачена, про що свідчать долучені до справи банківські квитанції. Вказані обставини заперечують фіктивність правочину, який відповідно до норм цивільного законодавства та практики Верховного Суду України характеризується тим, що вчиняється сторонами лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний та є таким, що немає правових наслідків. Але якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] [PERSON] 11.03.2019 скеровано до суду відповідь на відзив, яким остання заперечує обставини, зазначені у відзиві на зустрічний позов, оскільки діти після розірвання шлюбу продовжували проживати з матір`ю, батько [PERSON] мав постійну заборгованість по сплаті аліментів та остаточно погасив її лише після подачі позову, бабуся [PERSON] не знала про підписання спірного договору, інакше не дозволила б його підписання, оскільки діти проживають у її квартирі, також бабуся бере участь у вихованні онуків та свідомо перешкоджає виконанню договору оскільки вважає укладений договір про визначення місця проживання дітей незаконним та таким, що погіршить становище її онуків. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд позов задоволити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник - адвокат Хорошун С.А. первісний позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Зустрічний позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] за первісним позовом первісний позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А. зазначила, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Просила під час розгляду справи врахувати зазначені обставини, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Заслухавши думку учасників процесу, опитавши малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які категорично заперечували проти визначення їх місця проживання з батьком, так як все своє життя проживають з матір`ю, яку дуже люблять, але не заперечують щодо побачень з батьком, дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає наступне. Судом встановлено, що з 29.11.2012 сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.09.2016 розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , батьками яких зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.09.2016, яке набуло законної сили 30.09.2016, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що діти на момент постановлення рішення проживали з позивачкою та перебували на її утриманні. Статтею 51 Конституції України визначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. За ч. 2 ст. 54 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач за первісним позовом в обґрунтування позовних вимог про негайне відібрання малолітніх дітей та повернення їх за місцем проживання батька надав акт обстеження умов проживання від 14.12.2018, проведений спеціалістами Служби у справах дітей ЧМР. За вказаною адресою створені всі належні умови для розвитку дітей, є необхідні меблі, для малолітніх відведена окрема кімната, є місце для ігор та відпочинку. За даною адресою проживає позивач, [PERSON] (дружина) та [PERSON] (малолітній). Позивач [PERSON] має позитивні характеристики сусідів, які вказують, що [PERSON] опікується своєю сім`єю, має теплі стосунки з родичами, систематично займається спортом та долучає до цього своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивач має стабільний дохід та позитивно характеризується за місцем роботи у Фермерському господарстві «Галицький». Разом із тим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт постійного проживання дітей з батьком, про який наголошує позивач, як це було визначено умовами Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 11.07.2018. Так, згідно з довідкою, наданої комітетом самоорганізації населення «Благовісний» від 13.09.2018 та будинкової книги, малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою малолітні проживають разом із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . У період проживання з матір`ю та бабусею, [PERSON] та [PERSON] відвідували дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №33 «Супутник», з якого були відраховані лише 10.12.2018. Вказана сім`я сусідами характеризується позитивно. [PERSON] дбайлива мати, діти охайні та розвинуті відповідно до свого віку, відвідують дитячий садок, спортивну секцію та беруть музичні уроки. Дані, що викладені в зазначених документах також узгоджуються з показаннями свідка [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили факт проживання дітей разом із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] в її будинку. Охарактеризували [PERSON] як люблячу, турботливу маму, бабусю [PERSON] як гарну господиню, а також пояснювали, що для життя та розвитку дітей створені всі умови. Досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності свідчать про те, що позивач за первісним позовом [PERSON] почав вживати заходи для побачення з дітьми лише останнім часом. Позивач за первісним позовом посилається на те, що його останнім часом фактично усували від спілкування з дітьми, а тому він був вимушений звертатися до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування. Зокрема, висновком про результати розгляду звернення [PERSON] Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області (ЄО №48600 від 30.08.2018 року) від 25.09.2018 встановлено, що з даного приводу вже проводилися перевірки, та в подальшому з даного приводу проінформовано службу в справах дітей, та запропоновано звернутись до суду, оскільки вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 7, 8 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування, має поважатися право дитини на сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно зі ст. 9 вказаної Конвенції, держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визнання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З Інформації щодо проведення психологічного дослідження Черкаським міським центром СССДМ від 05.03.2019 за № 168 було проведено психологічні консультації з [PERSON] та [PERSON] , в яких зазначені такі висновки: в роботі з сім`єю були ряд факторів, які унеможливлюють надання в повній мірі об`єктивного висновку щодо прихильностей кожного з дітей до матері чи батька: присутність на консультаціях мами, бабусі, дідуся певною мірою впливала на поведінку, емоційний стан, ступінь відвертості дітей. Хлопчики часом відволікалися на дорослих, запитували дозволу позначити на малюнку; членів сім`ї називали неохоче, часом забуваючи імена; не знаходячи відповіді на питання виявляли ознаки напруги, тривоги, страху, помилки. Прихильність дітей дошкільного віку пов`язана з емоційними контактами, безпосереднім спілкуванням з батьками, в даній ситуації діти з серпня 2018 року були позбавлені можливості бачитися з біологічним батьком та проводити з ним дозвілля. Також діти не бачаться з бабусею по татовій лінії. Отже, в результаті роботи можна сказати, що діти неспроможні в повній мірі, з урахуванням їх вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивосте, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, об`єктивно оцінювати ставлення до них кожного з батьків, виявляти більшу чи меншу прихильність до одного з батьків і не мають внутрішньої сили, щоб визначитися зі своїм місцем проживання. Діти сприймають сімейну ситуацію як даність. Аналізуючи вище вказані обставини, виходячи з встановлення судом факту постійного проживання дітей з матір`ю та бабусею, суд приходить висновку про недоведеність перед судом підстав для зміни місця проживання дітей, шляхом їх вилучення з місця проживання матері та залишення проживати за місцем проживання батька. Згідно з ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Поміж іншого, судом надано оцінку Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №2085. Відповідно до п.1.3 вказаного Договору місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька, що станом на 11.07.2018 є : [ADDRESS] . Крім того, відповідно до розділу 2 встановлений порядок здійснення батьківських прав: мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми в тому числі у будь-який день тижня та у будь -який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні (п.2.1.). Батьки повинні письмово погоджувати виїзд дітей за межи України, для відпочинку, навчання чи лікування, надавши при цьому інформацію про місце знаходження дітей за кордоном, контактні телефонии та строк, на який діти виїзджають закордон тощо (п.2.3). Розділом 3 встановлені права та обов`язки сторін. Зокрема, батько зобов`язаний піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей з матір`ю (п.3.1.1). Завчасно повідомляти дітей про час та день зустрічі з матір`ю, а також повідомляти про причини, що унеможливлюють такі зустрічі (п.3.1.4). Мати зобов`язується за попередньою домовленістю з батьком, приїхати в місце проживання дітей або інше, спеціально обумовлене батьками місце, забрати дітей для проведення спільного дозвілля та повернути їх в визначений час у місце проживання, або інше обумовлене місце (п.3.2.2). Батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяти на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних даних, а також інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань (п.3.3.1). Договір діє до часу настання повноліття дітьми та сторони зобов`язуються переглянути його при досягненні дітьми десятирічного віку та чотирнадцятирічного віку - місце проживання дитини буде визначено з урахуванням самої дитини. Відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов про визнання вказаного договору недійсним, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків, які були ним обумовлені (фіктивний правочин). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Даний висновок суду ґрунтується на практиці Верховного Суду України викладених: у постанові ВСУ від 21 січня 2015 року справа №6-197цс14; у постанові ВСУ від 19 жовтня 2016 року справа №6-1873цс16; у постанові ВСУ від 09 серпня 2017 року справа №6-2690цс16. Як пояснила в судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , укладенню договору щодо визначення місця проживання дітей з батьком передувала її відмова від стягнення аліментів з позивача [PERSON] . В матеріалах справи містить заява від 09.07.2018 [PERSON] до Придніпровського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області заяву про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з боржника на її користь на підставі п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», та підтверджено відсутність заборгованості за аліментами. В подальшому, заборгованість за аліментами була сплачена [PERSON] лише після відкриття провадження в даній справі, про що свідчать квитанції від 06.02.2019, від 12.02.2019. Матеріали справи не містять доказів того, що діти постійно проживали та перебували на утриманні батька після закриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, дітьми постійно опікуються мати та бабуся, вони проживають у будинку в [ADDRESS] , а отже слушними є твердження позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про те, що договір щодо встановлення місця проживання дітей не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Аналізуючи вище вказані обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог про визнання Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.07.2018 недійсним. Окрім того, суд звертає увагу на те, що сторони, укладаючи оспорюваний Договір, діяли не в інтересах дітей, а всупереч ним, так як діти від народження проживають з матір`ю, опікуються нею, а визначення місця проживання дітей з батьком повністю порушує їх звичний спосіб життя, їх життєві звички. При цьому, сторонами договору проігноровано той факт, щ батько дітей перебуває в іншому шлюбі та має новонароджену дитину. Виходячи з встановлення судом факту постійного проживання дітей з матір`ю та бабусею, суд вважає про недоведеність перед судом підстав для зміни місця проживання дітей, шляхом їх вилучення з місця проживання матері та повернення проживати за місцем проживання батька. [PERSON] та [PERSON] довгий час проживають з матір`ю та бабусею, повністю забезпечені всім необхідним, стоять на обліку у закладах охорони здоров`я, які відвідують разом з мамою та бабусею, їздять на відпочинок. Як батько, так і мати мають належні умови для проживання та виховання дітей, проте з врахуванням проживання дітей від народження з матір`ю, участі у хї вихованні баби, з врахуванням малолітнього віку хлопчиків, суд вважає що передача їх батьку зруйнує безпечне, спокійне та стійке середовище, в якому розвиваються діти, вони будуть тим тягарем, який завдасть шкоди інтересам дітей та не може бути виправданим. Оскільки рішенням суду відмовлено у задоволенні первісного позову, судові витрати понесені [PERSON] йому не відшкодовуються. Беручи до уваги задоволення зустрічного позову,

Outcome: approved