Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в цьому будинку, але не проживає, тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації в будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена за останнім зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Крамаренко Л.М. в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку як член сім'ї власника зареєстрована відповідачка [PERSON] Згідно довідки виданої депутатом Василівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає більше трьох років, місце знаходження її не відоме. Згідно акту від 14 березня 2014 року, в будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою тривалий час не проживає, добровільно знятися з реєстрації не намагалася. Поважних причин відсутності відповідачки [PERSON] за вказаною адресою понад один рік судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що більш ніж рік відповідачка не проживає за місцем реєстрації, підстав для збереження за нею житлового приміщення судом не встановлено, тому вона втратила право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Що стосується вимог позивача про зобов'язання Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області про зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного житла, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. Враховуючи викладене,

Outcome: partial