Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В обґрунтування вимог позивач вказав, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Він з сином проживають у будинку по [ADDRESS] , який належить його матері. Він повністю забезпечує фінансово свого сина. У будинку, де вони проживають, створено всі умови для виховання та повноцінного розвитку дитини. Відповідач тривалий час перебуває за межами України, де створила іншу сім`ю, не спілкується та піклується про сина. Між ними з відповідачем не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання сина. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Середзінська Т.Ф. позов підтримали, просили задовольнити та не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була неодноразово повідомлена, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації та розміщення повідомлення на сайті судової влади. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавала. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився. Попередньо подав висновок та заяву про розгляд справи без їх участі. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 16 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №2767. Як слідує зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 05 жовтня 2019 року, виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] змінив власне ім`я на [PERSON] . У зв`язку із зміною імені батька видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Син [PERSON] проживає та зареєстрований разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою за №259 від 24 лютого 2020 року, виданою ТОВ «Коменерго-Тернопіль 5». Мати проживає окремо. Як вбачається з довідки за №478 від 05 березня 2020 року, виданої приватним навчальним закладом «Медичний коледж», [PERSON] навчається на третьому курсі начального закладу за спеціальністю стоматологія ортопедична, форма навчання денна. З довідки за №30 від 24 лютого 2020 року, виданої Тернопільським дошкільним навчальним закладом №12 Тернопільської міської ради вбачається, що [PERSON] відвідує страшу групу за №2 навчального закладу з вересня 2016 року по даний час. Згідно висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини за №83 від 24 лютого 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 лютого 2021 року за №83, орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явилася та будь-яких доводів на спростування тверджень позивача суду не подала. Фактів аморальної поведінки позивача судом не встановлено. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В силу вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу вимог ст. ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положенням пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків У відповідності до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з вимогами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В силу вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що малолітній син [PERSON] , якому виповнилось сім років, тривалий час проживає разом з батьком по [ADDRESS] . Мати проживає окремо та не спілкується із сином. Відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 лютого 2021 року за №83, орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Як вбачається із висновку органу опіки і піклування, із сином [PERSON] проведено бесіду, останній повідомив, що матір він не пам`ятає та не бажає спілкуватись з нею. Згідно відповіді ДВС у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 26 216,61 грн. Cудом встановлено, що батько займається вихованням сина та дбає про його розвиток, що стверджується матеріалами справ та пояснення позивача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що матір дитини, у разі визначення місця проживання сина разом з батьком, не позбавлена права брати участь у його вихованні і розвитку, проведення спільного відпочинку. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явилася та не представила суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved