Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Овруцької міської ради Овруцького району Житомирської області про визнання за ним права власності на земельну ділянку в розмірі 0,0931 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 30.01.1997 року № 18 передана безкоштовно у приватну власність при житті [PERSON], мотивуючи тим, що позивачу 19.07.2013 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом дістався у спадщину житловий будинок [ADDRESS]; однак, земельна ділянка для обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 30.01.1997 року № 18 була передана у приватну власність [PERSON], яка померла і при житті державного акту на земельну ділянку не виготовила, тому просить на підставі ст.ст.1258, 1268 Цивільного Кодексу України позов задоволити та визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку. Відповідач та треті особи, їх представники в судове засідання не з'явились. Відповідач та третя особа 1 про причини неявки не повідомили, про розгляд справи у їх відсутність не клопотали. Третя особа 2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач заперечення на позовну заяву не подав, своєї позиціії щодо заявлених позовних вимог не висловив. В судовому засідані позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримав, погоджується на заочний розгляд справи, просив позов задовилити в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.224, 225 Цивільного процесуального кодексу України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], успадкував житловий будинок з прилеглими до нього спорудами [ADDRESS], який належав [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її син [PERSON], який спадщину прийняв, але юридично своїх прав не оформив, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2013 року ВТІ 726073, зареєстрованого в реєстрі за № 1408. Відповідно до ст.381 Цивільного кодексу України 2004 року садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], інвентарний номер 621, складеного 17.06.2013 року та затвердженого начальником КП «Коростенське МБТІ» ЖОР загальна земельна площа присадибної ділянки складає 0,0931 га, з них: під будіявлями - 0,0121 га, під двором - 0,0139 га, під фруктовим садом - 0,0671 га. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст.120 Земельного кодексу України 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2013 року № 1408 набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6478246 від 19.07.2013 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна № 17931225 від 18.02.2014 року. Проте згідно з копією архівного витягу від 15.08.2013 року із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області № 18 від 24.12.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян міста» та витягу із рішення виконавчого комітету комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24.11.2009 року № 255 «Про внесення змін до окремих рішень виконкому міської ради» [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку [ADDRESS] розміром 0,055 га для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі під забудовою - 0,055 га, а не розміром 0,0931 га, як стверджує позивач у позовній заяві. [PERSON] державний акт на земельну ділянку розміром 0,055 га при житті не виготовила. Як вбачається з копії постанови приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.02.2014 року за № 69/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,055 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться у [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON], оскільки ним не подано правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відтак, позивач не може оформити на себе земельну ділянку розміром 0,055 га, маючи на це право, оскільки [PERSON] державний акт на земельну ділянку при житті не виготовила. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Таким чином, з огляду на норму ст.120 ЗК України, під час набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Відтак, за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,055 га, яка належала померлій [INFO] [PERSON]. Однак, в заявленому позові позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,0931 га. Як зазначалось вище, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], інвентарний номер 621, складеного 17.06.2013 року та затвердженого начальником КП «Коростенське МБТІ» ЖОР, загальна земельна площа присадибної ділянки складає 0,0931 га, з них: під будівлями - 0,0121 га, під двором - 0,0139 га, під фруктовим садом - 0,0671 га. У відповідності до ч.ч.1-4 ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно з ст.121 цього Кодексу громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах - не більше 0,10 га. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У відповіданості до ч.ч.6-11 цієї ж ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності зокрема для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Позивач стверджує, що звертався із заявою про передачу йому безоплатно у власність спірної земельної ділянки, проте листом від 17.02.2014 року за № 0-85/02-17 виконком Овруцької міської ради Житомирської області у її задоволенні відмовив. Копії такої заяви сторонами суду не надано. Як вбачається з копії вказаного листа виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 17.02.2014 року за № 0-85/02-17, [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви, так як надання дозволу на виготовлення технічної докуметації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) чинним законодавством не передбачено, відтак, рекомендовано звернутись до ліцензованої організації для укладення договору на проведення робіт із землеустрою та виготовлення технічної докуметації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), присвоїти земельній ділянці кадастровий номер на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та звернутись до Овруцької міської ради з заявою про передачу земельної ділянки у власність. Позивачем не надано суду належних доказів того, що він звертався до відповідача щодо приватизації спірної земельної ділянки розміром 0,0381 га (0,931га-0,055га), що по [ADDRESS], із суворим дотриманням порядку, встановленого ст.118 ЗК України, і відповідач необгрунтовано відмовив йому у передачі земельної ділянки у власність або залишив заяву позивача без розгляду. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене в сукупності, суд вважає вимогу позивача про визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,0381 га (0,931га-0,055га) передчасною та недоведеною, а відтак, у її задоволенні слід відмовити. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн. Відтак,

Outcome: dismissed