Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, та уточнивши позовні вимоги просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, які залишилися після смерті брата, [PERSON] , який помер [INFO] та на ј частину цього ж будинку, яка належить йому як члену колгоспного двору, а загалом на цілий житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться в [ADDRESS] . Згідно витягу з погосподарської книги с. [PERSON] , у вказаному будинку проживала сім`я позивача, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , брат - [PERSON] та позивач - [PERSON] . Вказане господарство відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» головою якого був батько - [PERSON] . Кожному члену колгоспного двору належала ј частка двору. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого його частку успадкувала мати позивача - [PERSON] та фактично стала власницею Ѕ частини колгоспного двору. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] .. [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті останнього позивач фактично прийняв спадщину. Маючи намір оформити спадкове майно позивач звернувся до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, проте 05.12.2018 отримав відмову в частині видачі свідоцтва на спірний будинок, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 31.01.2019 провадження у справі відкрито. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г. Ухвалою суду 08.09.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 16.10.2020. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Ходорівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути дану справу за відсутності представника, позовні вимоги визнає. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, оскільки відповідач визнав позов, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по ј частці майна. / а.с .17/. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] рік забудови - 1973 та загальна площа вказаного будинку 62,9 кв.м. /а.с. 12-15/. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 60 років, помер [PERSON] , про що 15.12.1997 зроблено відповідний актовий запис № 50 та виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 12.02.2016 повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с. 6/. [INFO] , у віці 78 років, помер [PERSON] про що 07.05.2015 зроблено відповідний актовий запис №18 та виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 07.05.2015 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с. 7/. [INFO] , у віці 55 років, померла [PERSON] про що 12.12.2017 зроблено відповідний актовий запис №438 та виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, від 12.12.2017 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с.8/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №993 від 10.12.2018 [PERSON] дійсно проживав без реєстрації в [ADDRESS] зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] та з братом [PERSON] , який помер [INFO] та здійснював за ними догляд. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Дослідженими судом матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] був чоловіком [PERSON] ,1937 року народження, яка померла [INFO] та батьком позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1962 року народження. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] , оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та фактично стала власницею Ѕ частки спірного майна. Згідно копії Свідоцтва про смерть від 07.05.2015 серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського раойну Львівської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 78 роки, про що 07.05.2015 зроблено актовий запис № 18. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України, в тому числі на належну їй Ѕ частину спірного будинку. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповіту спадкодавець [PERSON] за життя не складала. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Син, [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] , а отже є таким, що фактично прийняв спадщину, яка складалась із 1/2 спірного будинковолодіння та фактчино став власником ѕ спірного будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 12.12.2017 /а. с. 7/, а отже останнім членом «колгоспного двору» фактично залишився позивач [PERSON] . Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради №1096 від 15.12.2007 /спадкова справа №78/2018 /а.с.8/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.02.2016, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.1962 [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , отже [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців другої черги спадкування. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами витребуваної спадкової справи № 78/2018 померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що 12.02.2018 [PERSON] звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, тобто у межах строку встановленого законодавством та прийняв спадщину, яка складалася із земельних ділянок, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, інших спадкоємців не було, та отримав Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№567036 від 05.08.2011, серії ЯЕ№567035 від 05.08.2011, серії ЯЕ№567034 від 05.08.2011. Отже, єдиним спадкоємцем вищевказаного майна померлого є його брат [PERSON] (позивач у справі). Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №76302-21 від 05.12.2018, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.5/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищенаведене в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] успадкував ѕ частини спірного будинку за законом після смерті рідного брата, [PERSON] , який помер [INFO] та йому належить право власності на ј частину спірного будинку як члену колгоспному двору. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved