Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 106000 грн., та моральну шкоду у сумі 10000 грн. а також витрати на правову допомогу у сумі 3500 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 20.10.2018 року відповідач, перебуваючи біля АЗС «МОТО», за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, умисно пошкодив рекламний банер, який був розміщений на дошці оголошень та який належить йому на праві власності, вартість якого становить 500 грн. У подальшому, 21.10.2018 року відповідач, перебуваючи на 26-му км. на перехресті Столичного шосе та вул. Старокиївської, смт. Козин (поблизу санаторія «Жовтень»), умисно пошкодив два рекламні банери, які були розміщені на паркані зі сторони вул. Старокиївської , та які належать позивачу на праві власності, вартість яких становить 2000 грн. Крім того, 22.03.2020 року відповідач умисно пошкодив рекламні банери, які були розміщені на паркані 26-го км. на перехресті Столичного шосе та вул. Старокиївської, смт. Козин (поблизу санаторія «Жовтень») - 2 банери; по вул. Монашинська, що у смт. Козин, Обухівського р-ну (в бік оздоровчого комплексу «Башта», приблизно 100 м. від повороту з Столичного шосе) - 2 банери, що розміщувалися на щиті для оголошень по вул. Монашинська, що у смт. Козин, Обухівського району - 2 банери, що розміщувалися на будівлі з обох боків; на паркані на території котеджного містечка «Золоті ворота», що у смт. Козин, поблизу поштового відділення «Нова пошта» - 1 банер; а також, у цей день відповідач, перебуваючи при в`їзді з вул. Старокиївської до котеджного містечка «Світанок», що у смт. Козин, викрав 1 рекламний банер, який був розміщений позивачем на паркані. Вартість семи рекламних банерів, пошкоджених відповідачем, та одного викраденого становить 8100 грн. Усі рекламні банери належать позивачу на праві приватної власності. Таким чином, Відповідач, своїми протиправними діями, які виразились в умисному пошкодженні майна, а також у викрадені одного банера, які належать позивачу на праві власності, спричинив останньому матеріальної шкоди у сумі 10600 грн. Відомості про даний факт Обухівським ВП ГУНП у Київській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110230000516 від 07.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. За результатами досудового розслідування цього кримінального провадження, 12.05.2020 року слідчим СВ Обухівського ВП ГУ НП у Київській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що винесено постанову, відповідно до якої слідчим встановлено, що саме відповідач пошкодив усі вищевказані рекламні банери позивача. Тому, позивач за захистом свої порушених прав як власника пошкодженого майна, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 20.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних у ньому, та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог вказуючи на те, що зняв один банер та відвіз дільничому, в зв`язку з тим, що позивач немає дозволів на їх встановлення, і вказаний банер був встановлений ним самовільно, заважав водіям виїздити з АЗС, та закривав видимість на дорогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є приватним підприємцем та надає послуги щодо перевезення вантажним автомобільним транспортом, здійснює технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, та надання в оренду нерухомого майна, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 20.08.2019 року. Також судом встановлено, що позивач у відсутність дозволу на розміщення зовнішньої реклами самовільно встановив в смт. Козин Обухівського району, Київської області рекламні банери. Згідно рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради №1 від 23.06.2008 року «Про розгляд питання щодо самовільно встановлених об`єктів зовнішньої реклами на території селища Козин», виконавчий комітет Козинської селищної ради вирішив, зняти всі самовільно встановлені об`єкти зовнішньої реклами на території селища Козин. 20.10.2018 року, 21.10.2018 року та 22.03.2020 року належні [PERSON] банери були пошкоджені, та йому було спричинено матеріальні збитки на загальну суму 10600 грн., що підтверджується рахунком- фактурою № СФ 0000024 та видатковою накладною № РН-0000077 від 10.10.2018 pоку, які видані ФОП [PERSON] . Відомості про даний факт Обухівським ВП ГУНП у Київській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110230000516 від 07.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. За результатами досудового розслідування кримінального провадження, 12.05.2020 року слідчим СВ Обухівського ВП ГУ НП у Київській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначені Законом України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до ст. ст. 12, 13 вказаного Закону суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування (парки, рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування); прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту. Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про рекламу» зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах роміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Правила), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами. Згідно з пунктом 2 Правил: - дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; - місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою). Відповідно до п. 3 «Типових правил розміщення зовнішньої реклами», зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Згідно з п. 5 Правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами, сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). В матеріалах справи дозвіл виконавчого комітету Козинської селищної ради на розміщення рекламних банерів позивачу [PERSON] відсутній. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82,83 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивачем не доведено і судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, за яких суд мав би підстави прийти до висновку про порушення прав позивача, оскільки позивач всупереч вимог вищевказаного законодавства, без дозволу виконавчого комітету Козинської селищної ради, самовільно розмістив рекламні банери, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статі 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed