Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача та просить визнати [PERSON] , що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач згідно заяви позов підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена у відповідності до ст.ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, договір купівлі-продажу, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які підтверджують право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , акт обстеження на факт про проживання [PERSON] відповідно до якого [PERSON] по [ADDRESS] з 15.11.2009 року не проживає за вказаною адресою, що позов доведений і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Стаття 328 ЦК України визначає підстави набуття права власності. Встановлено, що право власності набувається на підставах, що не забороні законом, зокрема з правочинів. Стаття 391 ЦК України закріплює правомочність власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча воно і не поєднане з позбавленням володіння. Судом встановлено, підтверджується наявними в справі доказами, що спірне житло належить позивачу; відповідач не проживає більше 1 року в спірному житлі, що підтверджується матеріали справи. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає. Будь-яких договорів наймання, піднаймання, оренди тощо щодо будинку між сторонами не укладено; відповідач не несе витрат на оплату комунальних послуг житла. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідач вселилася до спірного будинку в установленому законом порядку та набула прав і обов`язків, передбачених ст. 156 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє її права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, за відсутності між сторонами зобов`язальних відносин, позивач, як власник житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вимагаючи визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, діє правомірно, оскільки як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження будинком, що належить їй на праві власності, а тому відповідача, який не знявся з реєстрації, більше року не проживає за місцем реєстрації, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved