Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельну ділянку площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №01050 виданого Лядською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 13 червня 1997 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 02 лютого 2001 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельну ділянку площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Позивач зазначає, що спадщину він прийняв, оскільки вступив у фактичне володіння спадковим майном та являється спадкоємцем за законом першої черги, однак при зверненні до Монастириської державної нотаріальної контори для оформлення документів на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, йому було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право власності на вказане майно, та запропоновано визнати право власності в судовому порядку. Позивач в судове засідання не зявився, однак до суду надійшла заява, в якій позивач просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Лядської сільської ради в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України\~( далі -\~ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 02 лютого 2001 року, у віці 80 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 101638 виданого Лядською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 03 лютого 2001 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 5). Родинні відносини між позивачем - [PERSON] та померлою 02 лютого 2001 року [PERSON], підтверджуються копією свідоцтва про народження серії І-ИД №096565 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області від 21 серпня 2001 року (а.с. 12). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельна ділянка площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №00050 виданого Лядською сільською радою Монастириського району від 13 червня 1997 року (а.с.6). Після смерті [PERSON], у фактичне володіння спадковим майном вступив [PERSON], що підтверджується копією рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2009 року (а.с. 9). Відповідно до\~розяснень Пленуму ВСУ постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК від 16 січня 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори №588/01-16 від 04 серпня 2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельну ділянку площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, оскільки позивачем не було надано документів які підтверджують факт родинних відносин між ним та спадкодавцем, крім того відсутній правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно із ч. 1\~ст. 22 Земельного Кодексу України\~в редакції 1990 року (був чинний на момент передання земельної ділянки) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно із ч. 1\~ст. 17 Земельного Кодексу України 1990 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність здійснювалася Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Документи, якими посвідчувалося право на земельну ділянку, визначалися\~ст. 23 Земельного кодексу України. Зазначеною статтею передбачалося, що право приватної власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Як вбачається з копії державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №01050, на підставі рішення Лядської сільської ради 3 сесії, 22 скликання від 10 березня 1995 року, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,32 га., з яких земельну ділянку площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельну ділянку площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подав, однак після смерті спадкодавця фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2009 року. Приписами частини третьої\~ст. 61 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України\~(1963 року), передбачено, що відмовився від спадщини спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Таким чином, у відповідності до вимог\~ст.549 ЦК України\~(1963 року), позивач фактично прийняв спадщину після смерті померлої 02 лютого 2015 року [PERSON], однак відсутність правовстановлюючого документа на вищевказане майно позбавляє можливості позивача оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], суд прийшов до висновку, що наявні всі підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,19 га. для будівництва та обслуговування будівель та земельну ділянку площею 0,13 га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності на вказане спадкове майно. Крім того, суд бере до уваги те, що відповідач позов визнає повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved