Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 08.07.2020 року з позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.10.2020 року з позивача було стягнуто аліменти на особисте утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку і до досягнення дитиною трирічного віку. Враховуючи те, що позивач більшу частину своїх доходів витрачає на сплату аліментів, при цьому вимушений орендувати житло, матеріальний стан позивача істотно погіршився. На підставі викладеного, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києві від 01.12.2014 року з ј частини на 1/6, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши вступне слово відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на її утримання, починаючи з 10.11.2014 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Вказане рішення суду залишено без змін на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2015 року. З письмових матеріалів справи вбачається, що 08.07.2020 року на підставі судового наказу Ірпінського міського суду Київської області стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16.06.2020 року і до досягнення повноліття (а.с.19). На підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.10.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на особисте утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 17.06.2020 року та до досягнення дитиною [PERSON] трьох річного віку, а саме по [INFO] (а.с.10-11). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Вказана позиція висловлена Верховним судом у постанові від 12.09.2018 року провадження N 61-37114св18. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів погіршення свого матеріального стану. Суд звертає увагу на те, що відповідно до змісту рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.10.2020 року, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд прийняв до уваги заяву [PERSON] , який не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання матері дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку до досягнення [PERSON] трьохрічного віку - [INFO] . Вказане рішення оскаржено позивачем не було та набрало законної сили. Крім того, на момент ухвалення рішення Ірпінським міським судом Київської області від 15.10.2020 року, позивач не повідомив суд про те, що на його утриманні вже перебуває дитина згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року. Також, суд звертає увагу на те, що аліменти на утримання [PERSON] мають бути припинені [INFO], у зв`язку із досягненням дитиною трьохрічного віку. Доводи позивача про те, що ним подано позов до Ірпінського міського суду Київської області про зменшення розміру аліментів суд до уваги не приймає, оскільки позивачем надано лише першу сторінку позову, з якого неможливо встановити підстави позову, а також відсутня прохальна частина, відсутні дані щодо відкриття провадження та ухвалення рішення щодо вказаної позовної заяви. На підтвердження погіршення майнового стану, позивач надав копію договору оренди житлового приміщення від 01.06.2020 року (а.с.6-8), укладений між [PERSON] та [PERSON] , проте вказаний договір не є належним та допустимим доказом погіршення матеріального стану позивача. Разом з тим, відповідачем на спростування доводів позовної заяви було надано звіти про здійснення відрахування та виплати АТ «ПУМБ» щодо [PERSON] за постановою від 04.05.2020 року Виконавче провадження № 53672010, видана за виконавчим листом № 2-6793/2014 від 03.12.2014 року, відповідно до яких заробітна плата позивача становить з 22.10.2020 по 31.10.2020 року -17861,90грн.; з 01.11.2020 - 30.11.2020 року - 34100,00 грн.; з 01.12.2020 -31.12.2020 року - 60551,65 грн.; 01.01.2021 - 31.01.2021 року - 34709,00 грн. Враховуючи те, що позивачем, належними та допустимими доказами, не підтверджено погіршення його майнового стану, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed