Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати до відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 04.04.1998 року, реєстраційний напис на правовстановлюючому документі від 05.11.2003, записаний в реєстрову книгу № д.564-75 за № 4412. Відповідачка в зазначеній квартирі зареєстрована з 1999 року, але фактично в даній квартирі вона з 2000 року не проживає, витрати на утримання квартири не несе, особистих речей в квартирі немає, що підтверджується довідкою з житлово-експлуатаційної контори КМ «РЖМ Виноградар» за вих. № 210 від 23.10.2018 року, виданої за результатами опитування сусідів позивача, проведеного працівниками представниками обслуговуючої організації. Змістом вказаної довідки підтверджується наступне: «Довідка видана громадянину [PERSON] [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22.06.199 р., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в тім, що його тітка [PERSON] [INFO] зареєстрована за цією адресою. Згідно опитування сусідів, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Всі обов`язки, що випливають з утримання житлового приміщення, покладені на позивача. Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Реєстрація відповідача у вищевказаному жилому приміщенні безпідставно накладає на позивача додаткові обов`язки щодо сплати комунальних послуг (опалення, водопостачання та водовідведення, утилізація сміття) за відповідача, обмежує право позивача (позбавляє відповідача права) на отримання пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг. Безпідставний облік за відповідачем реєстрації місця проживання за адресою жилого приміщення, належного позивачу на праві приватної власності, надає можливість відповідачу зловживати своїми правами в частині отримання позик, кредитів із зазначенням адреси майна позивача; обмежує правоохоронні органи в ефективному здійсненні оперативно-розшукових дій у випадках, встановлених законом. Будучи зареєстрованою у в квартирі позивача [PERSON] не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно квартири і, відповідно, будучи знятою з реєстрації, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] є порушенням прав власника, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Представник позивача - адвокат Самаріна Г.В. до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Встановлено, що позивачу на підставі Договору дарування від 04.04.1998 року, реєстраційний напис на правовстановлюючому документі від 05.11.2003, записаний в реєстрову книгу № д.564-75 за № 4412, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] змінено на «Гонгадзе » на підставі Рішення Київської міської ради від 8 лютого 2007 року N 149/810 «Про перейменування проспекту у Подільському районі м. Києва»), будинок 12. З довідки, виданої КМ «РЖМ Виноградар» за вих. № 210 від 23.10.2018 року, вбачається, що в спірному належному позивачу житловому приміщенні зареєстрована, але не проживає відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , яка є тіткою позивача. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014року та від 16 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач [PERSON] , маючи об`єктивну можливість користування, з 2000 р. не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved