Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2014 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 9800000 грн. Датою повернення котів відповідно до договору позики зазначено 20.05.2016 року. Згідно договору поруки від 20.05.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (надалі поручителі) виступили майновими поручителями перед [PERSON] щодо виконання договору позики. У визначений строк [PERSON] кошти [PERSON] не повернула. Договором позики передбачена у разі неможливості повернення запозичених грошових коштів можливість звернення стягнення на майнові активи поручителів. Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання без повідомлення причин, не подаливідзив на позов, як то передбачає\~ст. 280 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно п. 3.2 Договору позики від 20.05.2014 року [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на майнові активи шляхом визнання права власності на них за [PERSON] або їх реалізацію шляхом самостійного продажу позивачем. Згідно п. 5.4.2 Договору позики від 20.05.2014 року [PERSON] має право звернутись до суду з позовом до позивачів про звернення стягнення на належні йому майнові активи шляхом визнання права власності за [PERSON] або їх реалізації шляхом самостійного продажу позивачем Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, договір позики передбачав повернення грошей позивачу 20.05.2016 року, але гроші у встановлений час повернуті відповідачем не були. Також відповідачем не надано суду належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України доказів того, що вона не отримувала грошові кошти за договором позики від 20.05.2014 року, а також того, що зазначена розписка свідчить про зобовязання повернення боргу за іншим договором позики, оскільки такі доводи спростовуються змістом самої Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача до [PERSON] про стягнення суми позики в розмірі 9800000 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved