Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів від 25.07.2017, він набув у приватну власність земельну ділянку площею 0, 2057 га, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520685206:02:002:0072, розташовану в [ADDRESS] , та зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Земельна ділянка була виділена в натурі на місцевості та закріплена межовими знаками. Позивач зазначає, що рішенням Писарівської сільської ради від 27.09.2017 виділено із земель загального користування проїзд площею 0, 0150 га до земельних ділянок по [ADDRESS] . Та згідно витягу з Державного земельного кадастру в графі «Опис меж» однією із меж земельної ділянки позивача (від точки Д до Е ) є землі загального користування (проїзд). На даний час у позивача існують перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, зокрема йому перекритий вільний проїзд та прохід до земельної ділянки. За заявою позивача [PERSON] було проведено обстеження проїзду до його земельної ділянки та встановлено, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою під магазином, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] , яка перегородила проїзд бетонним парканом, чим закрила доступ до його земельної ділянки. Зазначає, що відповідач [PERSON] користується суміжною земельною ділянкою без належних на те правових підстав, оскільки, земельна ділянка під магазином не перебуває в оренді, не викуплена і використовується без правовстановлюючих документів, а збудована нею бетонна огорожа є самовільно забудованою. Позивач наголошує, що він фактично позбавлений можливості вільно та безперешкодно дістатися своєї земельної ділянки, пройти до неї, доїхати автотранспортними засобами, що позбавляє його права вільно користуватися належною земельною ділянкою. За вказаних обставин позивач просить суд усунути перешкоди йому, [PERSON] , в користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, площею 0, 2057 га, розташованою в [ADDRESS] , шляхом знесення відповідачем [PERSON] самовільно збудованого бетонного паркану, що перекриває прохід та проїзд до його земельної ділянки. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідачкою дійсно встановлено паркан на землях загального користування та чиняться перешкоди позивачу у користуванні належними йому земельними ділянками. Вказує, що відповідачка дійсно є власником магазину в [ADDRESS] , який на підставі договору передала в користування споживчому товариству «Волна», у користуванні якого магазин перебуває з 2013 року. Та відповідач є власником лише частини комплексу будівель та споруд, які знаходяться в [ADDRESS] , а іншим співвласником окремої будівлі є громадянка [PERSON] , тому вважає твердження позивача про те, що саме вона встановила паркан, таким, що ґрунтується на припущеннях. Крім цього, звертає увагу, що земельна ділянка, де в 2017 році за рішенням сільської ради було встановлено проїзд, перебуває в користуванні саме СТ «Волна» ще з 2001 року по даний час та проїзду на місцевості на ній по даний час не встановлено, його межі на місцевості не встановлені та фактично проїзд взагалі відсутній. Вказує, що позивач має можливість повноцінно користуватись земельною ділянкою без необхідності створення проїзду через земельну ділянку по [ADDRESS] , оскільки існують також інші під`їзди/проїзди до його земельної ділянки. Вважає, що позивач не надав достатньо беззаперечних доказів того, що на даний час існують реальні перешкоди з боку відповідача у доступі позивача до своїх земельних ділянок, оскільки надані позивачем документи датовані 2017 - 2018 роками. Та зазначає, що відсутня об`єктивна можливість з технічної точки зору створити проїзд через земельну ділянку по [ADDRESS] , як того бажає позивач, оскільки в такому разі може бути пошкоджений магазин відповідача та можуть бути створені перешкоди в користуванні та обслуговуванні належного їй нерухомого майна. Тому представник відповідача вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2019 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Суду також пояснив, що на даний час вирішив здійснювати будівництво на належній йому земельній ділянці, але через відсутність облаштованого проїзду до його земельної ділянки не може цього зробити, хоча за описом меж його земельної ділянки, до неї існує проїзд із земель загального користування. Влаштувати на вказаному місці проїзд сільська рада не може, оскільки цьому заважає бетонна огорожа, яку відповідачка відмовляється забрати, вважаючи, що за таких обставин буде пошкоджено належне їй нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці, через яку необхідно встановити проїзд, та відповідачка в розмові з ним не заперечувала, що саме вона встановила паркан. Сільська рада дійсно своїм рішенням встановила проїзд коли парканом вже була огороджена земельна ділянка, якою користується відповідачка. Але відповідачка використовує цю земельну ділянку без відповідних правовстановлюючих документів на неї, оскільки є власником нерухомого майна, що на ній розташоване, водночас жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку не має. Іншої можливості проїзду до його земельної ділянки позивач не має. Представник відповідача [PERSON] адвокат Голубенко О.В в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що позивачем не доведено, що саме відповідачка встановила вказаний паркан, а надані суду документи не можуть бути належними та допустимими доказами таких обставин. Відповідачка не визнає вказаної в позові обставини, що саме вона встановила паркан, на який посилається позивач, та що саме вона чинить перешкоди позивачу в користуванні належною йому земельною ділянкою. [PERSON] цього паркану не встановлювала, а для встановлення меж земельної ділянки, на якій розміщено її нерухоме майно, для його обслуговування відповідачка зверталась до сільської ради, але відповідне рішення не виносилося. Земельною ділянкою, на якій встановлено паркан, вона не користується, а розташоване на ній нерухоме майно, що належить їй у відповідній частині за вказаною адресою, передано в користування СТ «Волна». Правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачка не має, чи виготовлялись вони до набуття нею у власність нерухомого майна, вона не знає. Та проїзду як такого, на який посилається позивач, немає взагалі, земельна ділянка, де стоїть паркан, належить сільській раді, та відповідачка вважає, що облаштувати проїзд, на який посилається позивач, без шкоди належному їй нерухомому майну неможливо. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, голова Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Науменко Д.О. , в судовому засіданні пояснив, що власником земельної ділянки, де стоїть огорожа, є сільська рада, на цій земельній ділянці розташовано комплекс будівель, частина з яких належить відповідачу, а частина іншій особі, яка звернулась до сільської ради для надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Генеральний план села із встановленням проїзду, на який посилається позивач, на даний час відсутній, він розроблений та частину проекту із зазначенням проїзду представник надав суду, але у встановленому порядку цей план ще не затверджений. Сільська рада намагалась вирішити конфлікт та надати можливість позивачу проїжджати до його земельної ділянки шляхом знесення огорожі, але відповідачка заперечувала проти таких дій, тому вони склали відповідний акт та надали його позивачу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Відповідно до копії свідоцтва (про придбання нерухомого майна з електронних торгів) від 25.07.2017, позивачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, за кадастровим номером 0520685206:02:002:0072, площею 0, 2057 га, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією відповідного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92820835 від 25.07.2017 (а.с. 6). Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.07.2017, опис меж земельної ділянки за кадастровим номером 0520685206:02:002:0072 наступний: від А до Б - землі гр. [PERSON] , від Б до В - землі сільської ради, від В до Г землі гр. [PERSON] , від Г до Д землі сільської ради, від Д до Е землі загального користування (проїзд), від Е до А - землі сільської ради (а.с. 7 - 8). Згідно копії акту від 31.07.2018, затвердженого головою Писарівської сільської ради Д.О. Науменком, вбачається, що комісією у складі голови земельної комісії [PERSON] , депутата сільської ради [PERSON]., землевпорядника [PERSON] , за заявою [PERSON] було проведено обстеження проїзду до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та виявлено, що земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою, на якій знаходиться нежитлова будівля (магазин). На час перевірки земельна ділянка під магазином не перебуває в оренді, не викуплена і використовується без правовстановлюючих документів. Також комісією було виявлено, що власник магазину [PERSON] самовільно перегородила проїзд бетонним забором, чим закрила доступ до земельної ділянки [PERSON] (а.с. 9). На підставі яких документів та відомостей комісія встановила вказані обставини, не зазначено, посилання на будь-які додатки до нього відсутні. Також позивачем надано копію Акту-схеми розташування земельних ділянок за адресою [ADDRESS] (а.с. 10), але він не містить жодного підпису, а також координат, меж і конфігурацій земельних ділянок, винесених в натурі, ким він складений та в чиїй присутності також не вказано, а тому не може бути належним та допустимим доказом обставин, на підтвердження яких наданий позивачем. Відповідно до копії договору купівлі-продажу часток нежитлових будівель від 26.09.2013, укладеного між СТ «Волна» та [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] купила 24/25 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За цим договором відчужено 24/25 часток нерухомості, що складається з: будівлі магазину літ. «А» з підвалом літ. «п/А», загальною площею 229,3 кв.м., ганку, козирка, рампи, складів літ. «В» загальною площею 72,3 кв.м, підсобного приміщення літ «Г». Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, площею 0,02091 га, цільове призначення - для виробничих потреб, якій присвоєно кадастровий номер № 0520685200:02:001:0284. Земельна ділянка не перебувала у власності продавця, договір оренди не укладався (а.с. 11 - 12). Будь-які відомості про вказану земельну ділянку площею 0,02091 га, цільове призначення - для виробничих потреб, якій присвоєно кадастровий номер № 0520685200:02:001:0284, в матеріалах справи відсутні. Право приватної власності на вказані 24/25 частки нежитлових будівель станом на 26.09.2013 зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10009041 (а.с. 13). Рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 19 сесії 7 скликання від 27.09.2017 за заявою [PERSON] щодо надання проїзду до земельних ділянок, було вирішено виділити із земель загального користування проїзд площею 0, 0150 га до земельних ділянок по [ADDRESS] . Контроль за виконанням цього рішення покладено на комісію з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища (а.с. 15). Опис меж встановленого проїзду та винесення їх в натурі на місцевості відсутній. Належні та допустимі докази наявності на місцевості вказаного проїзду також в матеріалах справи відсутні. За Договором № 2 позики нежитлового приміщення від 01.10.2013 відповідач [PERSON] передала СТ «Волна» в тимчасове безоплатне користування нежитлове приміщення (магазин з прибудовами), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для його цільового використання, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 47 - 49). Також відповідачем надано копію інвентаризаційної справи на приміщення за адресою [ADDRESS] (а.с. 50 - 53), з якої вбачається місце розташування об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою станом на 2003 рік. Та згідно копії викопіювання із плану землекористування по Писарівській сільській раді, без зазначення дати, позначено земельну ділянку орієнтовною площею 0, 21 га, яка належить [PERSON] , влаштування проїзду на якій відсутнє (а.с. 54). Право приватної власності на 1/25 частку нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] , станом на 21.11.2011 було зареєстроване за [PERSON] відповідно до копії договору купівлі-продажу будівлі магазину від 18.10.2011, укладеного між ТОВ «Автовояж» та [PERSON] . В договорі також зазначено, що вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, площею 0,02091 га, якій присвоєно кадастровий номер №0520685200:02:001:0284, цільове призначення - для виробничих потреб. На момент вчинення цього правочину земельна ділянка перебувала в користуванні СТ «Волна», земельна ділянка, на якій розташована будівля магазину «Б» продавцем не виділялась в натурі (а.с. 43 - 44, 45, 46). В свою чергу, [PERSON] на підставі договору дарування від 16.12.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , подарувала останній будівлю магазину літ. «Б», що складає 1/25 частку нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного договору дарування. Відчужувана частка нежитлової будівлі розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер якої: 0520685200:02:002:0394, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка буде відчужена на ім`я обдаровуваної після виготовлення і отримання правовстановлюючих документів (а.с. 67 - 68). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 193490908 від 17.12.2019, право власності на вказані нежитлові будівлі зареєстроване за [PERSON] (а.с. 69). Рішенням № 67 Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 38 сесії 7 скликання від 24.12.2019, [PERSON] за її заявою надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в [ADDRESS] , на якій розташоване вищевказане нерухоме майно, орієнтовною площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 66). В судовому засіданні представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області надано викопіювання з Генерального плану с. Щітки Писарівської сільської ради, який на даний час не затверджений, а є проектом, де червоним зображено проїзд, на який посилається позивач (а.с. 70). Водночас представник відповідача в судовому засіданні заперечив наявність такого проїзду на вказаній земельній ділянці та винесення його меж в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Також в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7.02.2014 № 5 роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 296 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами. Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Тобто за умови наявності відомостей про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, яка межує із його земельною ділянкою та на якій розміщено нерухоме майно відповідачки (а.с. 11 зі звороту), позивачем не вжито жодних дій до встановлення меж та конфігурації цієї земельної ділянки, власників чи користувачів, згідно відомостей Державного земельного кадастру. В постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11 зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У даній постанові Верховний Суд України висловив позицію, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та реальну можливість захисту порушеного права, зокрема і реальну можливість примусового виконання. Місце розташування бетонного забору в місці проходу та проїзду до земельної ділянки позивача згідно відомостей Державного земельного кадастру позивачем не визначено, письмових доказів чіткого визначення місця розташування та меж бетонного забору станом на час вирішення спору позивачем не надано, тобто позивачем не доведено можливість захисту його прав у обраний ним спосіб шляхом примусового виконання, водночас перешкод для встановлення зазначених обставин під час судового розгляду не встановлено. Згідно з п. 9 ч. 1, ч.2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі, ворота, ґрати є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення відповідачем [PERSON] самовільно збудованого бетонного забору, що перекриває прохід та проїзд до його земельної ділянки. Водночас, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що такі перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою чинить саме відповідач, що саме відповідачка встановила такий паркан, а отже може бути зобов`язана до знесення такого забору та у спосіб, вказаний позивачем. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів факту протиправних дій із сторони відповідача і не довів, що саме відповідач збудувала паркан та порушує право позивача на користування його земельною ділянкою, а також місце розташування бетонного забору на місцевості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed