Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Одночасно позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить в порядку ст. 153 ЦПК України, накласти арешт на майно, а саме на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], гаражний бокс [ADDRESS] в м. Києві, автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER], що належали [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що відповідачі отримали свідоцтво про право власності за заповітом на частину майна після смерті [PERSON], а відтак мають змогу розпорядитися отриманим у спадщину майном, що може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженням матеріалів справи встановлено наступне. Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Одночасно, положеннями ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, позивач не подав доказів знаходження вказаного майна у власності відповідачів чи отримання ними свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, з позовної заяви вбачається, що спірне майно на даний час відповідачам не належить, а тому на нього не може бути накладено арешт. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в заяві позивача, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed