Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником чотирикімнатної квартири за договором дарування від 25.10.2002 року, загальною площею 66,87 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з 11.03.2015 року зареєстрована в зазначеній квартирі, як член сім`ї власника, але фактично з січня 2017 року в квартирі не проживає, про що свідчить акт ОСББ «Салют-Вугледар» № 001 від 06.11.2020 року. Позивач несе додаткові витрати по утриманню своєї власності в зв`язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в квартирі. Тому позивач [PERSON] просить суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування чотирикімнатною житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] фактично не мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з січня 2018 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи положення ст. 280-281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. В судовому засіданні судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 10.04.1995 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На обороті зазначеного свідоцтва вказано, що на 3/4 частки квартири, подарованих [PERSON] посвідчено договір дарування Вугледарською державною нотаріальною конторою 25.10.2002 року за № 1982 (а.с.38). [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 3/4 квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , приведеною площею 66,87 кв.м., що підтверджується копією договору дарування від 25.10.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1982 (а.с.6). Відповідно до довідки № 023 від 06.11.2020 року та акту № 4 від 06.11.2020 року, виданих ОСББ «Салют-Вугледар», у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та його сестра - відповідач [PERSON] . Відповідач у зазначеній квартирі не мешкає з січня 2018 року і по теперішній час, перешкод до проживання не має (а.с.7-8). Відомості про квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241839648 від 26.01.2021 року (а.с.36). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] , який постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] фактично не мешкає в зазначеній квартирі з січня 2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його сусід [PERSON] постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] ., відповідач [PERSON] фактично не мешкає в зазначеній квартирі з січня 2018 року. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові\~належать права\~володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст.\~405\~ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В межах даної цивільної справи відповідачем [PERSON] не надано до суду відзив на позов або зустрічний позов, а також не надано доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити, чи наявні у останньої перешкоди для проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , причини відсутності відповідача понад встановлені строки у квартирі, а також визначити підстави для продовження пропущеного строку для проживання у квартирі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право власності на спірну квартиру перейшло до позивача [PERSON] за договором дарування квартири від 25.10.2002 року, а відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад один рік. Суд вважає за доцільне задовольнити позов в повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування чотирикімнатною житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved