Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно добіржового контракту №1001/043 про купівлю-продаж нерухомості від 17.11.1997 року позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності позивача згідно зазначеного правовстановлюючого документу здійснена ДКП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 01.12.1997 року та записано в реєстрову книгу за №1745/30757. У вказаній квартирі окрім позивача також зареєстроване місце проживання відповідача по справі, яка не являлась та не являється членом сім'ї позивача, і фактично з 2004 року жодного дня не проживала та на даний час не проживає у вказаній квартирі. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню квартири здійснюються без участі відповідача. Однак, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі без її фактичного проживання в ній порушує право позивача на вільне розпорядження та користування належним йому майном. Окрім того, позивач змушений нести за відповідача додаткові витрати за комунальні послуги та позбавлений можливості отримувати житлову субсидію. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно добіржового контракту №1001/043 про купівлю-продаж нерухомості від 17.11.1997 року позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-10). Державна реєстрація права власності позивача згідно зазначеного правовстановлюючого документу здійснена ДКП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 01.12.1997 року та записано в реєстрову книгу за №1745/30757 (а.с.11). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 09.02.2019 року №9002 вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Проте, згідно акту про відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 29.01.2018 року, складеного мешканцями квартир [ADDRESS], вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], проте не проживає у останній з 01.03.2004 року, особистих речей її у вказаній квартирі не має (а.с.29). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача з 01.03.2004 року, тоді як остання залишається бути зареєстрованою у квартирі [ADDRESS], участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг не бере, добровільно знятись із реєстрації місця проживання також не бажає. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує права останньої як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідач не являлась та не являється членом сім'ї позивача, і фактично з 2004 року жодного дня не проживала та на даний час не проживає у вказаній квартирі Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки останньою не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягав останній. На підставі викладеного,

Outcome: approved