Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір безпроцентної позики грошей, відповідно до умов якого позивач як позикодавець передав відповідачу як позичальнику грошові кошти в сумі 1 200 000 гривень, що складає еквівалент 150 000 доларів США, із зобов'язанням повернути суму в строку до 1 червня 2013 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобов'язання за договорами позики відповідач не виконав. Відповідно до п. 4 договору в разі, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до 1 червня 2013 року, позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 25 % від розмірі позики. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, оскільки позичальник свої зобов'язання перед позикодавцем не виконав, позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 1 746 032,88 гривень, а саме: 1200 000 грошову позику, 48 032,88 гривень суму трьох процентів річних, 198 000 гривень індекс інфляції, 300 000 гривень неустойку. Позивач та його представники в судове засідання не з»явились, від уповноваженого представника позивача подана до суду заява про розгляд справи у відсутності представника. Відповідач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з»явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Розгляд справи проведено в порядку, визначеному ст.ст.224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 01 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір безпроцентної позики грошей, відповідно до умов якого позивач як позикодавець передав відповідачу як позичальнику грошові кошти в сумі 1 200 000 гривень, що складає еквівалент 150 000 доларів США, із зобов'язанням повернути суму в строку до 1 червня 2013 року (а.с.5,6). Факт отримання відповідачем грошей підтверджується наявною у справі розпискою (а.с.5). Відповідно до п. 4 договору в разі, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до 1 червня 2013 року, позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 25 % від розмірі позики. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позика, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 746 032,88 гривень, а саме: 1 200 000 грошова позика, 48 032,88 гривень сума трьох процентів річних, 198 000 гривень індекс інфляції, 300 000 гривень неустойка. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За встановлених в судовому засіданні обставин, збільшені позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 3441,00 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved