Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги право власності на об'єкт нерухомості - гараж, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл , вул. Адмірала Холостякова, № 68, який належав померлому 28.06.2003 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, оскільки відповідно до п.п. 4.15, 4.18 глави ІІ.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, посилаючись на те, що 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності та збудованих до цієї дати та документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року є - технічний паспорт. Представник відповідача, Ізмаїльської міської ради Одеської області, в судовому засідання не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог та послався на довідку вих. № 3967 від 05.11.2012 року, видану КП «Ізмаїльське МБТІ», при цьому підтвердив, що гараж побудований у 1973 році, є завершений будівництвом та відповідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна затвердженого наказом Державного комітету будівництва , архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями ) не належить до самочинного будівництва. Крім того, згідно листа Державного комітету будівництва , архітектури та житлової політики України № 12/5-126 від 23.03.1999 р. обєкти , які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 07.06.1968 року за № 322 [PERSON] було дозволено будівництво тимчасового гаражу для автомобілю у дворі будинку № 67 по пр. Суворова в м. Ізмаїлі Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 07.12.1973 року за № 739/1, [PERSON] був зобов'язаний перенести збудований індивідуальний гараж в тупик Дунайської ріг вул. Чернишевського Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів за № 366 від 1985 року, вулиця Дунайська була перейменована на вулицю Адмірала Холостякова. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 351525 від 01.07.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 28.06.2003 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить об'єкт нерухомості будівництвом - гараж, який розташований за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вул. А. Холостякова, 68. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 32536552 від 27.11.2012 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ТЛ № 002783 від 23.12.1947 року, виданим бюро записів актів громадянського стану по м. Калінін; - донька [PERSON] Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заяво про відмову від належної їй долі спадщини, що залишилась після смерті її батька на користь брата (сина померлого) [PERSON], що підтверджено заявою від 04.07.2003 року. Відповідно п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] як спадкоємець за законом у встановлений законом строк подав до Ізмаїльської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджено заявою від 15.09.2003 року, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.11.2012 року за № 3261/2-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, оскільки відповідно до п.п. 4.15, 4.18 глави ІІ.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Всі права та обов'язки щодо здавання обєктів нерухомості в експлуатацію переходять до спадкоємця. Проте, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності та збудованих до цієї дати та документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року є - технічний паспорт. Звідси слідує висновок, що оскільки будівництво обєкту нерухомості - гаражу було закінчено до 1992 року, то документом, який засвідчує його відповідність вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам є технічний паспорт, в даному випадку на спадковий гараж який складений 22.10.2012 року за результатами технічної інвентаризації Відповідно до ст.ст.25, 30,346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку . 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності та збудованих до цієї дати та документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року є - технічний паспорт. Зважаючи на те, що довідкою наданою КП «Ізмаїльське МБТІ» підтверджено факт наявності гаражу та гараж не належить до самочинного будівництва і прийняттю в експлуатацію не підлягає та документом, який засвідчує відповідність закінчених його будівництвом є - технічний паспорт та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved