Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів державного бюджету у сумі 10000,00 грн. для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними (протиправними) діями службової особи органу державної влади, Департаменту патрульної поліції. На обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.05.2019 року інспектором 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погореловим Д.С. було винесено постанову серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказана постанова оскаржена позивачем до суду. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року визнано дії поліцейського батальйону №4 роти № 6 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно [PERSON] постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, скасувано дану постанову, закрито провадження у справі. Позивач вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито, а також визнання судовм у рішенні від 09.10.2019 року по справі № 646/3271/19 дії поліцейського 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно [PERSON] постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Такими діями позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, відсутність будь-яких належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення та визнання дій поліцейського непровомірними, свідчать про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповівдальності незаконно. Позивач зазначає, що моральна шкода полягає втому, що незаконні та протиправні дії поліцейського вплинули на його фізичний та психологічний стан, він відчував нервову напругу, виклиекану необхідністю змінити свій спосіб життя через виклики до суду, також був змушений протягом тривалого часу з 14.05.2019 року по 09.10.2019 року приймати участь у судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість. Позивач повинен був захищатися від незаконного звинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я, емоційного стану та руйнування звичних планів в житті. Також моральна шкода полягає в тому, що в період з 11.05.2019 року по 09.10.2019 року позивач був підданий адміністративному стягнення, тобто вважався особою, яка скоїла адміністративне правопорушення. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року дану позовну заяву передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 23.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейсьої служби України, з якого вбачається наступне. Казначейство відповідно до законодавства є ограном, який здійснюєсписання коштів з державного бюджету. Разом з тим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Вважаючи, що наявніумови та підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач помилково визначив,що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та має нести відповідальність за неправомірні дії фізичних осіб чи установ, підприємств абодержавних органів. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка береучасть у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державною підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку,з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Також не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Зазначають, що висновки щодо наявності моральної шкоди, а також щодо обставин, викладених у позові, що обгрунтовують вимоги позивача, грунтуються лише на наданих позивачем в позові відомостях, та не підтверджуються належними доказами. Позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди, а також не надано доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди та глибину його фізичних і духовних страждань. Тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити. 30.11.2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, Верховний Суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц та № 520/3307/16, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито, а також визнання судовм у рішенні від 09.10.2019 року по справі № 646/3271/19 дії поліцейського 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно [PERSON] постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, відсутність будь-яких належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення та визнання дій поліцейського непровомірними, свідчать про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповівдальності незаконно. 10.12.2020 року Управлінням патрульної поліції в Харківській області подано клопотання про передачу справи до Солом`янського районного суду м. Києва. 10.12.2020 року Управлінням патрульної поліції в Харківській області подано клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. 10.12.2020 року Управлінням патрульної поліції в Харківській області подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльніятю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування,прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпнийперелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють за правилами ч. 6 ст. 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Позивачем не надано достатніхта допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм статтей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Зазначають, що позивач повинен довести наявність самої моральної школи та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завданням їм моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення стану здоров`я або позбавлення можливості реалізовувати свої життєві плани, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними діями посадової особи Департаменту патрульної поліції та можливим завданням такої шкоди. Тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити. 16.12.2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив Управління патрульної поліції в Харківській області. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 року закрито підготовче засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задвольнити. Відповідач, Департамент патрульної поліції, у судове засідання не з`явився, про деньта час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позов. Відповідач, Державна казначейська служба України, у судове засідання не з`явився, про деньта час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позов. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.05.2019 року інспектором 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погореловим Д.С. було винесено постанову серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 11.05.2019 року о 20 год. 38 хв., керуючи автомобілем HYUNDAI SONATA, номерний знак [NUMBER] , на площі Павлівській, 4 (м.Харків), не виконав вимогу доронього знаку 5.16 (напрямок руху по смугах) та з полоси, яка вказує поворот ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху України. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року визнано дії поліцейського батальйону № 4 роти № 6 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно [PERSON] постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, Скасовано постанову інспектора батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП закрито. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України 2004 року полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП закрито. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)». Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). Суд, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] у розмірі 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial