Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що 16.10.2002 року слідчим прокуратури Пологівського району Запорізької області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. ч.2 п.п. 2,9,10 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України. 14.11.2003 року позивачу пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. . ч.2 п.п. 2,9,10 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України і обрано запобіжний захід - утримання під вартою. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року позивача було визнано винним та засуджено за ст.ст. ч.2 п.п. 2,9,10 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України з застосуванням ст. 70 КК України було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 02.12.2004 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року відносно позивача було залишено без змін. 23.12.2010 року ухвалою колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року та ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 02.12.2004 року відносно позивача були скасовані. 10.01.2011 року запобіжний захід позивачу у вигляді тримання під вартою було відмінено, його було звільнено з-під варти. 21.02.2011 року постановою старшого слідчого Генеральної прокуратури України кримінальна справа відносно позивача була закрита. Таким чином, позивач в період з 16.10.2002 року по 21.02.2011 року незаконно перебував під слідством та судом і відбував покарання в місцях позбавлення волі. У зв'язку з цим, позивач вважає, що має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України, спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди. Спричинена позивачу матеріальна шкода полягає у розмірі втраченого заробітку за період з 16.10.2002 року по 21.02.2011 року, який за відрахуванням суми заробітку, отриманого позивачем за час відбуття покарання склав 44303 грн. 61 коп., та суми коштів витрачених за надання правової допомоги позивачу в розмірі 12500грн. Спричинену позивачу моральну шкоду, яка полягає у його моральних стражданнях, отриманих внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та засудження, тримання під вартою, позивач оцінює в 5000000грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 56803грн. 61 коп., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000000грн., завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на свою користь. В судовому засіданні представник позивача, змінила позовні вимоги та прохає суд стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000000грн., оскільки матеріальна шкода у розмірі 55848 грн. відшкодована в повному обсязі. Представники відповідачів заперечують проти позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Представник відповідача прокуратури Запорізької області позов не визнав, пояснивши, що позивач на досудовому слідстві і в суді сприяв своєму засудженню шляхом самообмови, а тому згідно ч. 4 ст. 1176 ЦК України не має права на відшкодування шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, викикався належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та давши оцінку наявним доказам, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що [INFO] на території Пологівського району Запорізької області відбулось умисне вбивство малолітньої [PERSON] поєднане з її зґвалтуванням. 16.10.2002 року за підозрою у вчиненні вказаного злочину було затримано [PERSON] та в подальшому йому обрано запобіжних захід - тримання під вартою. 16.10.2002 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу та 14.11.2003 року йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. ч.2 п.п. 2,9,10 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України, щодо малолітньої [PERSON] Вироком апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року позивача було визнано винним та засуджено за ст.ст. ч.2 п.п. 2,9,10 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України з застосуванням ст. 70 КК України було призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 02.12.2004 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року відносно позивача [PERSON] було залишено без змін. Генеральною прокуратурою України внесено заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому ст.. 400-5 КПК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2010 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2004 року та ухвалу Верховного Суду України від 02.12.2004 року скасовано, а кримінальна справа повернута до Генеральної прокуратури України для провадження додаткового розслідування. В ході проведення додаткового слідства по даній кримінальній справі 10.01.2011 року запобіжний захід [PERSON] у вигляді тримання під вартою був скасований і з-під варти він був звільнений. 21.02.2011 року постановою старшого слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України кримінальна справа відносно [PERSON] за фактом умисного вбивства, поєднаного зі зґвалтуванням і задоволенням статевої пристрасті неприродним способом малолітньої [PERSON] була закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутності в його діях складу злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. В той же час, розмір моральної шкоди, суд вважає, безпідставно завищеним, оскільки матеріальну шкоду [PERSON] державою відшкодовано добровільно, а ця обставина, на думку суду, хоч і не в повній мірі, але компенсує моральні страждання [PERSON] пов'язані з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. З погляду на це, суд дійшов до висновку, що розмір моральної шкоди завданої [PERSON] у розмірі 60000 грн. є достатнім і таким, що відповідає обставинам справи. На підставі викладеного ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду,

Outcome: partial