Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: [PERSON] , про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17 грудня 2019 року за участю [PERSON] та [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення. 18 грудня 2019 року ТОВ «АЦ Голосіївський» передано попередній розрахунок витрат на відновлювальний ремонт автомобіля позивача, який оцінено у розмірі 140 187,74 грн. Сума безпосереднього матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту згідно наданих актів виконаних робіт), нанесеного громадянином [PERSON] становить 126192,86 грн. Останній сума збитку відшкодована не була. В свою чергу, сума відшкодованого МТСБУ матеріального збитку становить 105 649,83 грн. Різниця складає 20 543,03 грн. Позивач звертався до МТСБУ, однак вимога залишися без реагування. 31 липня 2020 року відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, однак відповідно до ст. 178 ЦПК України відзив на позовну заяву не надав. Натомість, 01 вересня 2020 року на адресу суду від представника МТСБУ надійшли пояснення в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, пояснив, що 17 грудня 2019 року на адресу МТСБУ надійшло повідомлення про ДТП та 18 грудня 2020 року заява про здійснення регламентної виплати. На замовлення МТСБУ було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та отримано звіт про оцінку вартості матеріального збитку. Згідно звіту вартість ремонту склала 79 066,41 грн без ПДВ. В подальшому, було здійснено перерахунок у зв`язку з чим, розмір регламентної виплати з ПДВ склав 105 649,83 грн., яка була перерахована позивачеві у повному обсязі. Законом не передбачено проведення регламентних виплат на підставі рахунків СТО, а тому правових підстав для доплати заявленої позивачем суми у МТСБУ не має. До того ж, відповідач зазначає, що позивач не позбавлений можливості вимагати відшкодування різниці між сплаченою сумою страхового відшкодування та реальними збитками з винної особи, тому МТСБУ є неналежним відповідачем. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2019 року між ТОВ «СК «Гардіан» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/9000255, забезпечений транспорт «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] . 19 грудня 2019 року о 15-00 в [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Audi», номерний знак [NUMBER] , за адресою: м. Київ, по Столичному шосе, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. В діях [PERSON] вбачається порушення вимог п. 13.1, 2.3 (б) ПДР України. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була, що підтверджується витягом з ЄЦБ МТСБУ. Відповідно до наданих позивачем рахунків-фактур ТОВ «АЦ Голосіївський» попередній розрахунок витрат на відновлювальний ремонт автомобіля позивача «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] складає 140187,74 гривень. 17 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17 грудня 2019 року, та із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Згідно звіту №7671/01/2020 про оцінку вартості транспортного засобу легкового автомобіля Renault моделі Duster реєстраційний номер [NUMBER] , який складений 03 січня 2020 року ТОВ «Сател Груп» на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу склала 79 066,41 грн. 04 березня 2020 року МТСБУ на рахунок позивача [PERSON] було сплачено 79 066,41 грн., що підтверджується листом МТСБУ від 05 березня 2020 року та фотокопією роздруківки смс-повідомлення. Крім того, представник відповідача у своєму відзиві зазначила, що зв`язку з тим, що при складанні калькуляції вартості відновлювального ремонту у Звіті використана регіональна вартість однієї нормо-години, замість нормо-години спеціалізованої СТО, (транспортний засіб відновлено на СТО) провідним експертом відділу експертиз МТСБУ було здійснено перерахунок, у зв`язку з чим, розмір регламентної виплати з ПДВ склав 105 649 грн. 83 коп., зазначена сума й була перерахована позивачеві у повному обсязі, чого останній не заперечує. Відповідно до листа МТСБУ останніми було додатково перераховано 26 583,42 гривні, що також підтверджується копією роздруківки смс-повідомлення наданого позивачем разом з позовною заявою. гідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень ч. 2 п.п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки тощо регулюються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Загальні визначення баз оцінки, порядку їх застосування і відповідних їм видів вартості наведені в Національному стандарті «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440. Судом встановлено, що відповідно до звіту №7671/01/2020 про оцінку вартості транспортного засобу легкового автомобіля Renault моделі Duster реєстраційний номер [NUMBER] , який складений 03 січня 2020 року ТОВ «Сател Груп» на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу склала 79 066,41 грн. В подальшому МТСБУ було проведено відповідний перерахунок у зв`язку з тим, що при складанні калькуляції вартості відновлювального ремонту у Звіті використана регіональна вартість однієї нормо-години, замість нормо-години спеціалізованої СТО, (транспортний засіб відновлено на СТО) та додатково сплачено позивачу 26 583,42 грн. Загальний розмір регламентної виплати з ПДВ склав 105 649,83 гривень. Крім того, позивачем до позову не були надано відповідного експертного висновку на визначення вартості пошкоджень, зокрема надано рахунки-фактури ТОВ «АЦ Голосіївський». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає проведення регламентних виплат на підставі рахунків СТО. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимога позивача до МТСБУ про стягнення різниці між фактично виплаченою сумою та фактично нанесеною винною особою [PERSON] в розмірі 20 543,03 гривень задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не було надано належних доказів, що реальною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Duster, державний номерний знак [NUMBER] є 126 192,86 гривень. Надані позивачем рахунки-фактури ТОВ «АЦ Голосіївський» не можуть бути належними та допустити доказами в розрізі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не можуть бути підставою для здійснення в даному випадку регламентної виплати МТСБУ. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень п.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належним є докази, які мають інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 79 та ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення грошових коштів. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed