Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Він, [PERSON] , має у своїй власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності підтверджується договором дарування від 06.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б. В. Однак, здійснювати своє право власності на новопридбане майно, належним чином, не може, оскільки за адресою належної йому квартири, зареєстровані сторонні особи - відповідачі по справі. Після реєстрації права власності, звернувся до відділу реєстрації громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявами про зняття з реєстрації місяця проживання відповідачів. Згодом отримав відмову, яка обґрунтовувалась тим, що до зазначеної заяви ним не надано інформації про наявність іншого житла для відповідачів. Вважає даний факт грубим порушенням його прав, оскільки він позбавлений обов`язку надавати витребувану інформацію, рівно як і відповідачі перешкоджають йому у здійсненні його права на власність. Реєстрація відповідачів, для нього є незручним фактом. Має намір зареєструватись за даною адресою, здійснити процедуру оформлення державної житлово-комунальної субсидії. Та можливо надалі і реалізувати майно на користь третіх осіб. Однак, наявність інших, по суті, сторонніх зареєстрований осіб, чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном. Просить суд врахувати, що відповідачі не являються для нього родичами чи членами сім`ї, речей у квартирі не мають та зі слів попереднього власника, відповідачі взагалі не проживали у квартирі ніколи. Натомість їх реєстрація носила формальний характер та обумовлювалась необхідністю влаштування на роботу у місті Кривий Ріг. Наміри вирішити питання у добровільному порядку, відповідачі відхиляють. На додаток до всього, маючи конфлікт з попереднім власником квартири, відповідачі погрожують вже йому, зареєструвати за адресою неповнолітніх осіб, наявність реєстрації яких, унеможливить зняття реєстрації і самих відповідачів. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі\~\~відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16правову позицію, згідно з якою, частиною першою\~статті 383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Застосовуючи вказаний правовий висновок Верховний суд у справі №489/5668/16 провадження №61-7649св18 від 26.06.2018 р., за аналогічних обставин залишив в силі судові рішення першої та апеляційної інстанцій, якими було задоволено позовні вимоги про виселення, зазначивши, що до правовідносин про визначення права користування колишнього власника та членів його сім`ї, застосуванню підлягають ст. 383,\~391,\~405 ЦК України\~у поєднанні зі ст.\~150,\~156\~та ст.\~64 ЖК України, прийшов до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Крім того, Верховний суд зауважив, що у раз захисту особи свого права власності шляхом виселення осіб, які не є членами сім`ї власника житла, а відносяться до членів сім`ї попереднього власника, то останні підлягають виселенню без надання іншого житла. До даних спірних правідносин слід застосовуватист.\~41\~Конституції України як норму прямої дії, згідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Право власності належить до абсолютних цивільних прав. Кожен хто не є власником майна, не вправі створювати перешкоди власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які дії, що спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника по володінню, користуванню та розпорядженню майном. Зазначене кореспондується із Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 11.09.1997 року, зокрема ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції. Вважає, що його права, як власника, є порушеними та такими, що підлягають захисту, а отже наявні підстави для застосування ч. 3\~ст.\~47\~Конституції України і, зняття з реєстраційного обліку відповідача зі спірної квартири. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, гідно якої позов підтримав повністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, відзиву на позов не подавали, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.12-13), витяг (а.с.14), технічний паспорт (а.с.15-16), заяви (а.с.17-19), акт (а.с.33). Суд,

Outcome: approved