Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначив, що 26.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 27.05.2019 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1252. Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу домоволодіння, продавець продав, а покупець придбав домоволодіння [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:0214. Будинок позначений на плані літерою «А», надвірні будівлі і споруди: хвіртка - №1, ворота - №2, огорожа - №3, огорожа - №4, свердловина літера «І». Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу домоволодіння, згоду покупцю на купівлю вищевказаного домоволодіння надала його дружина [PERSON] , що підтверджується її заявою (підпис на заяві засвідчений приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., 27.05.2019 року за реєстровим № 1251). Зміст заяви до відома продавця, доведено. Відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індекс номеру витягу: 168078094 від 27.05.2019 року, право власності на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1838053032224,загальною площею 333,4 кв., житловою площею 114,7 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстроване приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., м. Київ, форма власності: приватна, вид спільної сумісної власності: спільна сумісна; власник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Також 27.05.2019 року [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1253. Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1663 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:0214, експлікація земельних угідь: рілля 0,1663 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, згоду покупцю на покупку вищевказаного земельної ділянки надала його дружина [PERSON] , що підтверджується її заявою (підпис на заяві засвідчений приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., 27.05.2019 року за реєстровим № 1251). Зміст заяви до відома продавця, доведено. Відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індекс номеру витягу: 168083239 від 27.05.2019 року, право власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1838085532224, кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:0214, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1663 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстроване приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., м. Київ, форма власності: приватна, вид спільної сумісної власності: спільна сумісна; власник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Позивач зазначає, що гроші на придбання вказаного нерухомого майна та земельної ділянки [PERSON] були подаровані його родичами, про цей факт, а саме: кошти, які були подаровані [PERSON] , [PERSON] була обізнана. У зв`язку з цим позивач [PERSON] просить суд визнати домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1838053032224, загальною площею 333,4 кв., житловою площею 114,7 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1838053032224; кадастровий номер земельної ділянки:3222482001:01:007:0214, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1663 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 17.02.2020 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2020 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 19.10.2020 року на 08 год. 40 хв. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. 13.02.2020 року до суду надійшла заява, посвідчена приватним Гарасюта О.В., від 06.12.2019 року, в якій просила слухати справу у її відсутність та визнавала позовні вимоги. Представник третьої особи [PERSON] з`явився у судове засідання та просив відмовити у задоволенні позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, що є наявними у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Згідно вимог ст. 4 Цивільного процесуального Кодексу України (надалі -ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 27.05.2019 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1252. Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу домоволодіння, продавець продав, а покупець придбав домоволодіння [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:0214. Будинок позначений на плані літерою «А», надвірні будівлі і споруди: хвіртка - №1, ворота - №2, огорожа - №3, огорожа - №4, свердловина літера «І». Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу домоволодіння, згоду покупцю на покупку вищевказаного домоволодіння надала його дружина [PERSON] , що підтверджується її заявою (підпис на заяві засвідчений приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., 27.05.2019 року за реєстровим № 1251). Зміст заяви до відома продавця, доведено. Також 27.05.2019 року [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1253. Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1663 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:0214, експлікація земельних угідь: рілля 0,1663 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, згоду покупцю на покупку вищевказаного земельної ділянки надала його дружина [PERSON] , що підтверджується її заявою (підпис на заяві засвідчений приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., 27.05.2019 року за реєстровим № 1251). Зміст заяви до відома продавця, доведено. Відповідно до нотаріально завіреної Заяви [PERSON] від 13.02.2020 року, якою [PERSON] не заперечує проти визнання [PERSON] власником домоволодіння та земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0214, розташованихза адресою: [ADDRESS] , на праві особистої приватної власності. 17.02.2020 року від [PERSON] надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2020 року було залучено у якості третьої особи [PERSON] . Відповідно до письмових пояснень третьої особи - [PERSON] від 23.03.2020 року, просить відмовити у задоволені позову [PERSON] з огляду на те, що вважає, що позивачем не вказано та відповідно не підтверджене джерело набуття коштів на придбання оспорюваного нерухомого майна. 16.09.2020 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було частково задоволено заявлене у судовому засіданні клопотання про витребування доказів третьої особи - [PERSON] . Зокрема, витребувати у позивача [PERSON] договори дарування грошових коштів між [PERSON] та його родичами укладені до 27.05.2019 року (оригінали для огляду, належним чином посвідчені копії для доручення матеріалів справи). Витребувати у позивача [PERSON] платіжні доручення та банківські виписки, які підтверджують оплату коштів [PERSON] на рахунок продавця [PERSON] або на рахунок зазначеного в договорі її представника [PERSON] за домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0214 розташованих за адресою: [ADDRESS] , придбаних на підставі договорів купівлі-продажу від 27.05.2019 року та посвідчених приватним нотаріусомКМНО Воловиченко В.В. в реєстрі за номерами 1252, 1253. Дана Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.09.2020 не була виконана, позивач не надав жодних документів, які підлягали витребуванню судом відповідно до даної Ухвали. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що факт укладання вищезазначених договорів купівлі-продажу оспорюваного нерухомого майна мав місце в період зареєстрованого шлюбу позивача та відповідача. Зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, саме позивач зобов`язаний довести придбання майна за особисті кошти. Сам по собі факт визнання позову відповідачем не може підтверджувати дану обставину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року, передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року, регламентовано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не надав суду доказів вкладення лише особистих коштів у купівлю спірного нерухомого майна: домоволодіння та земельної ділянки, та які б спростовували вкладені у договорах купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, які ним прочитані і підписані, обставини, а саме щодо згоди його дружини на купівлю домоволодіння та земельної ділянки, та виникнення внаслідок цього спільної сумісної власності. При цьому нотаріусом роз`яснено сторонам норми як ЦК, так і СК України. Жодних заперечень у сторін при укладення договору не було. Також позивачем не було надано оригінали для огляду, належним чином посвідчені копії договорів дарування грошових коштів між [PERSON] та його родичами укладені до 27.05.2019 року; платіжних доручень та банківських виписок, які підтверджують оплату коштів [PERSON] на рахунок продавця [PERSON] або на рахунок зазначеного в договорі її представника [PERSON] за домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0214 розташованих за адресою: [ADDRESS] , придбаних на підставі договорів купівлі-продажу від 27.05.2019 року та посвідчених приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. в реєстрі за номерами 1252, 1253. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку відмовити у задоволені позову [PERSON] . Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed