Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міського голови [PERSON], третя особа на стороні відповідача КП «МТК «Калинівський ринок», про визнання незаконним і скасування розпорядження [PERSON] міського голови [PERSON] № 1189 від 25.11.2015 р. «Про звільнення [PERSON] генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок» та поновлення [PERSON] на посаді генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок». В позові посилається на те, що 25.11.2015 р. відповідачем видано розпорядження № 1189-к «Про звільнення [PERSON] генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», визнавши припиненим трудовий контракт (строковий трудовий договір) від 01.12.2013 р. № 1422 (розпорядження міського голови від 03.12.2013 р. №873-к), у звязку із закінченням 04.11.2015 р. строку дії трудового контракту (п.2 ст. 36 КЗпП України). Вважає, розпорядження незаконним, а звільнення безпідставним виходячи з наступного. По-перше, зміст розпорядження від 25.11.2015 р. № 1189-к полягає у тому, що його звільняють із займаної посади з 04.11.2015 р., тобто розпорядження містить в собі зворотну в часі дію, що є недопустимим з точки зору принципу правової визначеності акту індивідуальної дії, яким встановлюються права та обовязки працівника. День звільнення з роботи є останнім робочим днем, в якій (згідно приписів ст. 47 КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, то розпорядчий акт про звільнення працівника не може бути виданий пізніше, ніж наступить такий останній робочий день. По-друге, розпорядження від 25.11.2015 р. №1189-к містить твердження про те, що відповідач вирішив визнати припиненим трудовий контракт (строковий трудовий договір) від 01.12.2013 р. №1422 (розпорядження міського голови від 03.12.2013 р. №873-к) і з цих підстав звільнити працівника. На підставі укладеного 05.11.2012 р. трудового контракту, викладеного 01.12.2013 р. у новій редакції, він виконував обовязки генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок». Строк дії зазначеного контракту встановлено по 04.11.2015 р. 31.03.2014 р. секретарем Чернівецької міської ради [PERSON] видано розпорядження № 211-К «Про звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» та розірвання з ним трудового договору», на підставі чого він був звільнений з 01.04.2014 р. Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.11.2015 р. та додатковим рішенням цього ж суду від 25.11.2015 р. вирішено визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» з 01.04.2014 р. та поновити на посаді. Рішення суду допущено до негайного виконання. На виконання зазначених судових рішень, 25.11.2015 р. відповідачем видано розпорядження №1188-к «Про поновлення на роботі [PERSON]Д.». Відповідно до приписів ст. 21 КЗпП України, та приписів ст. 65 ГК України, ст. 43 Конституції України, його право на працю, тобто виконання роботи на посаді генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», порушено з боку роботодавця, внаслідок незаконного звільнення в односторонньому порядку, в тому числі в частині умов щодо строку найму. Поновлення на посаді є відновленням порушеного права працівника на виконання роботи, обумовленої трудовим договором, яка не виконувалася працівником з вини роботодавця, і зокрема, полягає у вирішенні питання про визнання існуючими трудових відносин між працівником та роботодавцем. Внаслідок вирішення в судовому порядку питання про визнання звільнення незаконним та поновлення на посаді незаконно звільненого працівника відбувається захист порушеного права, результатом якого є відновлення становища, яке існувало до порушення. До незаконного звільнення з 01.04.2014 р., він мав право виконувати роботу на посаді генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок», а роботодавець не мав права порушувати його трудові права. На думку позивача, частиною цих трудових прав було право працювати на посаді з 01.04.2014 р. по 04.11.2015 р., тобто 583 календарних дні. Оскільки фактичне відновлення порушених прав з боку роботодавця відбулося тільки 25.11.2015 р., то він має право працювати на посаді генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок» протягом наступних 583 календарних днів, тобто до 29.06.2017 р. Оскаржуване розпорядження відповідача від 25.11.2015 р. №1189-к своїм фактичним результатом має ухилення від реального виконання рішення суду про поновлення порушених прав позивача. Такі дії роботодавця призводять до очевидного вихолощення права на судовий захист, гарантованого Конституцією України (ст.55), а також Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини, 1950 р. (ст. 6), а також повністю спотворюють положення ст. 13 названої Конвенції, якою встановлена норма, що кожний має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. З огляду на вищенаведене, є неправомірним висновок відповідача, викладений в оскаржуваному розпорядженні №1189-к від 25.11.2015 р. про визнання припиненим трудового контракту (строковий трудовий договір) від 01.12.2013 р. №1422 (розпорядження міського голови від 03.12.2013 р. №873-к), з наступним звільненням [PERSON] Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] міського голови [PERSON] №1189-к від 25.11.2015 р. «Про звільнення [PERSON] генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» та поновити [PERSON] (ідентифікаційний код №2684413574, прож. в [INFO]) на посаді генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (ідентифікаційний код № 22849693, м. Чернівці, вул. Калинівська,буд. 13-а) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. По суті справи також пояснив, що вважає строк дії контракту не завершився, оскільки строк його дії було перервано в період незаконного звільнення. За місяць до 04.11.2015 р. заява про продовження контракту не подавалася. Після поновлення [PERSON] на посаді, його повідомили, що він звільнений, тому він і не приступив до виконання. З 25.11.2015 р. [PERSON] знаходився на лікуванні. В період часу з 31.03.2014 р. [PERSON] був звільнений з посади і не працював з 01.04.2014 р. по день поновлення 25.11.2015 р. В цей період він працював певний час на іншій посаді, зокрема з 03.07.2015 р. по 24.11.2015 р., оскільки мав за щось існувати, доки розглядалася справа про поновлення на роботі. [PERSON] не вийшов після 25.11.2015 р. на роботу, оскільки він повідомив позивача про існування розпорядження про звільнення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Вважає, що є контракт і його термін дії сплив 04.11.2015 р., у звязку з чим було прийняте розпорядження про звільнення [PERSON]. Застосувати таке рішення стало можливим після виконання рішення суду. При цьому, сторони не виявляли бажання продовжити дію контракту, або укласти новий контракт, тому підстав для його продовження на новий термін не було. В п. 7.2 Контракту вказано: контракт діє по 04.11.2015 р. Умов пролонгації в цьому контракті немає. При поновленні на роботі враховувалося рішення суду і саме це рішення виконувалося добровільно, а волевиявлення до поновлення трудових правовідносин не було. Статутом МТК передбачено конкретну форму працевлаштування директора МТК. Представники третьої особи на стороні відповідача [PERSON] і [PERSON] позов заперечили повністю та вважають його безпідставним. Просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові пояснення (а.с. 91-94). Зокрема, просили врахувати, що предявляючи позов про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення позивач не врахував, що саме по собі визнання незаконним спірного розпорядження про звільнення не відновить його порушене право, в даному випадку не може вважатися належно обраним способом захисту порушеного права, тому позов в цій частині підлягає залишенню без задоволення. Щодо поновлення позивача на посаді генерального директора КП МТК «Калинівський ринок» зазначили наступне: В дійсності 01.12.2012 р. Чернівецька міська рада уклала з [PERSON] трудовий контракт № 1422, який 01.12.2013 р. був викладений в новій редакції, за яким [PERSON] взяв на себе виконання обовязків керівника - генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок». Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами трудового контракту № 1422 від 01.12.2012 р. (в редакції від 01.12.2013 р.), сторонами узгоджено, що трудовий контракт діє до 04.11.2015 р. (п. 7.2. трудового контракту). Таким чином, з урахуванням положень ст. 23 КЗпП України та ст. 65 ГК України, трудові відносини між сторонами, які полягають у зайнятті посади керівника комунального підприємства, після закінчення строку дії трудового контракту можуть виникати виключно на підставі нового трудового контракту або на підставі раніше укладеного трудового контракту, за умови внесення до нього відповідних змін щодо строку його дії. Згідно п. 7.1. трудового контракту, внесення змін і доповнень в період його дії здійснюється шляхом укладення між сторонами додаткових договорів у формі змін і доповнень до контракту, які стають його невідємною частиною. Проте, між позивачем та відповідачем не укладалося додаткових договорів у формі змін і доповнень до контракту, спори про укладення або визнання укладеними таких змін в судах України не вирішувалися, позовних вимог з боку позивача про укладення зазначених змін не предявлялося. Відтак позовна вимога про поновлення позивача на посаді генерального директора комунального підприємства на невизначений строк після спливу строку дії укладеного між сторонами трудового контракту суперечитиме вимогам ст.23 КЗпП України та ст. 65 ГК України. Окрім того, позивач посилається на протиправність свого звільнення з огляду на спрямованість припинення трудових правовідносин на уникнення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.11.2015 р. та додаткового рішення від 25.11.2015 р. цього ж суду про поновлення [PERSON] на роботі. Проте, судовий контроль за виконанням судового рішення, в силу розділу VІІ ЦПК України, здійснюється в межах того ж провадження, в якому ухвалено відповідне судове рішення, оскільки виконання рішення суду є однією із стадій (завершальною стадією) судового розгляду цивільної справи, відтак вимоги щодо захисту цивільних прав та інтересів позивача під час виконання відповідного судового рішення в цивільній справі не можуть бути предметом спору і не відносяться до належних способів захисту порушеного права та інтересу в іншій цивільній справі. Щодо посилань позивача на порушення його права на працю, яке тривало з 02.04.2014 р. по 04.11.2016 р. протягом 583 календарних днів слід зазначити, що в силу ч. 1 ст. 21 КЗпП України, право на працю включає в себе право працівника на оплату праці та отримання належних умов праці і передбачених законом гарантій і компенсацій, яке в повній мірі кореспондується з виконанням з боку працівника його обовязку працювати, тобто виконувати передбачену трудовим договором роботу покладену на нього трудову функцію. Таким чином, право позивача на працю є нічим іншим ніж його правом на отримання належної плати за виконання ним дорученої йому роботи, а сама по собі безпосередня праця позивача, тобто його робота, в такому випадку є його обовязком. У випадку порушення роботодавцем умов трудового договору, що полягають у незаконному звільненні такого працівника з роботи, не може вважатися належним способом захисту порушеного права покладення на роботодавця обовязку скористатися належним йому правом на отримання від працівника дорученої йому умовам трудового договору та не виконаної в даному випадку протягом 583 календарних днів роботи, оскільки статтею 235 КЗпП України в такому випадку передбачений інший, належний спосіб захисту порушеного права стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, право на отримання якого відповідає в даному випадку визначенню права на працю, тобто права на отримання належного рівня оплати за виконану роботу, яка не була фактично виконаною по вині роботодавця. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. При цьому, починаючи з 04.11.2015 р. позивач жодної години не виконував трудових функцій на КП ТК «Калинівський ринок» і, як зазначено вище, жодна із сторін не ставила вимогу про продовження строку дії трудового контракту після 04.11.2015 р. Трудовий контракт між сторонами також не переукладався, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Відповідно до п. 10 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міського голови віднесено призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Відтак, правовідносини між сторонами законно визнані припиненими оспорюваним розпорядженням від 25.11.2015 р. починаючи з 04.11.2015 р. дати закінчення визначеного в контракті строку його дії. При цьому не має значення чи був позивач на робочому місця 04.11.2015 р. чи ні. Просили врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 26.12.2012 р. по справі № 6-156цс12 та в подальшому підтримана в постанові Верховного суду України від 02.04.2014 р. по справі № 6-19цс14, згідно з якими не має правового значення чи перебував працівник на робочому місці в день припинення строку дії трудового контракту або в день прийняття розпорядження про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а звільнення за відсутності працівника на таких підставах навіть при його тимчасовій непрацездатності вважатиметься правомірним. Представник третьої особи [PERSON] також зауважив, що мова йде про комунальне підприємство. Завершення контракту не позбавляє права укласти новий контракт, з урахуванням статуту МТК Калинівський ринок. Поновлення на роботі на умовах безстроковості порушує наведенні вище норми. Якщо має місце ухилення від виконання судового рішення, то це є предметом розгляду по іншій справі в порядку виконання. Розпорядження є похідним від трудового контракту, який є джерелом прав та обовязків. Представник третьої особи [PERSON] підтримав таку позицію і доповнив, що поновлення [PERSON], без зазначення строку дії таких трудових відносин, порушуватиме статут МТК. Із заявою про поновлення строку дії контракту або укладення нового трудового контракту [PERSON] не звертався. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 05.11.2012 р. між [PERSON] міською радою, в особі виконувача обовязки міського голови, секретаря Чернівецької міської ради [PERSON], з одного боку та громадянином [PERSON] з іншого боку, укладено трудовий контракт № 1333, яким [PERSON] призначено на посаду генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок» (а.с. 20-25). Відповідно до умов п. 7.1. вказаного Контракту, унесення змін та доповнень до контракту в період його дії здійснюється шляхом укладення між Сторонами додаткових договорів у формі змін і доповнень до контракту, які стають його невідємною частиною. Згідно п. 7.2. контракт діє з 05 листопада 2012 р. по 04 листопада 2015 р. 01.12.2013 р. між [PERSON] міською радою, в особі виконувача обовязки міського голови, секретаря Чернівецької міської ради [PERSON], з одного боку та громадянином [PERSON] з іншого боку, переукладено раніше укладений трудовий контракт за № 1422, яким [PERSON] призначено на посаду генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок» (а.с. 26-31). У відповідності до умов п. 1.2. цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між Керівником та Органом управління. Кодекс законів про працю України, інші нормативно-правові акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом. Згідно п. 7.2. контракт діє з 01 грудня 2013 р. по 04 листопада 2015 р. 31.03.2014 р. секретарем Чернівецької міської ради [PERSON] видано розпорядження № 211-К «Про звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» та розірвання з ним трудового договору», на підставі якого [PERSON] був звільнений з 01.04.2014 р. (а.с. 32). Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.11.2015 р. та додатковим рішенням від 25.11.2015 р. визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» з 01 квітня 2014 р. та поновлено [PERSON] на посаді генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок. Рішення суду допущено до негайного виконання (а.с. 7-18). 25.11.2015 р., на виконання рішень суду, розпорядженням [PERSON] міського голови [PERSON] № 1188-к «Про поновлення на роботі [PERSON]Д.», позивача поновлено на посаді генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» з 02 квітня 2014 р. та внесено відповідний запис в трудову книжку (а.с. 19, 33-36). 25.11.2015 р. [PERSON] міським головою [PERSON] видано розпорядження №1189-к «Про звільнення [PERSON] генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», яким визнано припиненим трудовий контракт (строковий трудовий договір) від 01.12.2013 р. № 1422 (розпорядження міського голови від 03.12.2013 р. № 873-к), звільнивши [PERSON] з обійманої посади генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» з 04 листопада 2015 року в звязку із закінченням строку дії трудового контракту (п.2 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 6). Згідно ст. 21 ч. 3 КЗпП України, «Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України». Аналогічні норми закріплені частинами 3, 4 ст. 65 ГК України, згідно яких для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства, з яким укладається договір (контракт), в якому визначаються, зокрема, строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Згідно ст. 23 ч. 2 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст. 36 ч.2 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення визначеного в трудовому контракті строку (пункт 2 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Судом також встановлено, що після закінчення строку дії трудового контракту № 1422 від 01.12.2013 р., строк дії якого сплив 04.11.2015 р., між [PERSON] міською радою і [PERSON] трудовий контракт не переукладався, зміни та доповнення не вносилися. Крім того, після поновлення на роботі починаючи з 01.04.20014 р., [PERSON] до виконання обовязків генерального директора не приступив і фактично їх не виконував, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Згідно ст. 19 Конституції України, «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Відповідно до п. 10 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень міського голови віднесено призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає дії [PERSON] міського голови [PERSON], з приводу визнання припиненим трудового контракту і звільнення [PERSON] генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», оформленого розпорядженням №1189-к, такими що вчиненні в межах та у спосіб передбачений законом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] міського голови [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] підприємство «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок», про визнання незаконним та скасування розпорядження [PERSON] міського голови [PERSON] №1189-к від 25.11.2015 р. «Про звільнення [PERSON] генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» та поновлення [PERSON] (ідентифікаційний код №2684413574, прож. в [INFO]) на посаді генерального директора комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (ідентифікаційний код № 22849693, м. Чернівці, вул. Калинівська, буд. 13-а), необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed