Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Димитровського міського суду від 01.10.2012 з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2018 з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Загальний розмір утримуваних з позивача аліментів за рішеннями суду становить 50% від його заробітку. Після відрахування розміру стягнутих аліментів (відповідачеві на утримання дитини він сплачує щомісяця 1000,00 гривень) на кожного члена його сімї залишається дохід у розмірі 1564,06 гривень. В той самий час, відповідач [PERSON] працює, має постійних дохід. Позивач просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу). Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та про підтримання позовних вимог, а також не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбачений цивільним процесуальним законодавством спосіб, відзиву або заяв у справі суду не надала. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с.6-7). За рішенням Димитровського міського суду від 01.10.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.2). За наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2018 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як виходить зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» так само розяснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом норм закону зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в бік погіршення, зокрема, в разі зменшення доходу, залишення у його розпорядженні меншої суми грошових коштів тощо, або зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршення стану здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Крім того, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є розмір його доходу та величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється поява в сім'ї платника аліментів осіб, яким він за законом зобов'язаний надавати утримання і які фактично знаходяться на його утриманні. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач як на підставу зменшення аліментів посилається на ту обставину, що у нього із заробітної плати стягуються аліменти в загальному розмірі 1/2 частини його заробітку, і залишкова заробітна плата, яку він отримує після всіх відрахувань, є занадто малою і не задовольняє всі його життєві потреби. За відомостями трудової книжки [PERSON] не працює з 2001 року (а.с.13), за витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2018 він є фізичною особою-підприємцем (а.с.40-41). Розмір власних доходів позивачем суду належними і допустимими доказами не підтверджений, як саме й не підтверджена наявність постійного прибутку у відповідача, на який [PERSON] посилається у позові. В той самий час судом встановлено, що з часу стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] 01.10.2012 у позивача народилася ще одна дитина дочка [PERSON], на утримання якої він також з 01.02.2018 сплачує аліменти в розмірі ј частини свого доходу. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем доведено, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання старшої дитини змінився його сімейний стан та, відповідно, і його матеріальний стан внаслідок появи ще одного утриманця змінився також, що згідно зі ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення суду від 01.10.2012), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. 08.07.2017 набрав чинності Закон України №2037-VIII від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» . Вказаним законом частину 2 ст.182 СК України викладено в такій редакції, і наразі з неї вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов'язок батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01.10.2012, та стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини буде порушувати права дитини, яка недоотримуватиме кошти для належного розвитку, а також буде порушено принцип справедливості, оскільки увесь тягар утримання дитини за таких обставин буде покладено на її матір. На підставі викладеного,

Outcome: partial