Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON], в якому просив стягнути з з відповідача на його користь розмір вартості майна, яке було передано за договором відповідального зберігання (насіння соняшника), 152 250 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що року між\~ним та\~відповідачем 22.03.2017\~року \~було укладено\~договір відповідального\~зберігання майна. За вказаним\~договором,\~Поклажодавець передає,\~а Зберігач\~приймає на\~відповідальне зберігання\~з 22.03.2017\~року по\~30.09.2017\~року насіння\~соняшника у\~зерновому складі,\~який знаходиться\~за адресою\~в с.Жовтневе\~Решетилівського району\~Полтавської області\~по вул.\~Свердлова,\~8а. Цього ж дня було складено [PERSON] прийому-передачі майна до вищевказаного Договору від 22.03.2017 року, відповідно до якого Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно: насіння соняшника кількістю 17310 кг вартістю 152\~250\~грн.. Відповідно до\~розділу 2\~Договору зберігач\~був зобовязаний,\~зокрема:\~вживати всіх\~необхідних заходів\~для забезпечення\~схоронності майна\~протягом строку\~зберігання;\~зберігати майно\~з дотриманням\~усіх необхідних\~умов,\~які забезпечують\~збереження майна;\~нести відповідальність\~за втрату\~(нестачу)\~або пошкодження\~майна Поклажедавця,\~переданого на\~зберігання Зберігачеві,\~його кількість\~у відповідності\~із цим\~Договором та\~чинним в\~Україні законодавством\~з моменту\~його повернення\~Поклажедавцеві;\~повернути майно\~Поклажодавцеві за\~першою вимогою;\~використовувати передане\~на зберігання\~майно в\~господарській діяльності\~у відповідності\~до призначення\~майна тільки\~в інтересах\~та за\~погодженням з\~Поклажодавнем.\~Зберігач не\~має права\~передавати майно\~на зберігання третім особам. Але до\~закінчення передбаченого\~Договором строку\~майно ФОП\~[PERSON]\~не зберіг,\~без будь-яких\~домовленостей реалізував\~вказане насіння\~соняшника,\~привласнивши собі\~отримані кошти\~від вказаної\~реалізації,\~чим порушив умови договору відповідального зберігання від 22.03.2017 року. 27.11.2017 року на адресу відповідача було направлено Претензію про повернення майна. Даний лист відповідач отримав 09.12.2017 року, але ні майна, ні вартості не збереженого майна не повернув, на дзвінки не відповідає. Тому позивач був змушений звернутись до суду. Ухвалою від 08 червня 2018 року у справі було відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 10.09.2018 року ФОП [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним договір відповідального зберігання майна, укладений 22.03.2017 року між позивачем та відповідачем. В обґрунтування\~зустрічного позову\~зазначав,\~що заявлені\~позовні вимоги\~[PERSON]\~є неправомірними\~та безпідставними\~Договір відповідального\~зберігання є\~фіктивним правочином,\~оскільки в\~дійсності його\~вчинено сторонами\~без наміру\~створення правових\~наслідків,\~які обумовлювалися\~цим правочином.\~Між сторонами\~не існувало\~будь-яких\~правовідносин,\~повязаних з\~даним правочином. Фіктивним є й [PERSON] прийому-передачі майна до вищевказаного Договору від 22.03.2017\~року,\~оскільки в\~дійсності насіння\~соняшнику не\~передавалося одною\~стороною другій\~на відповідальне\~зберігання.\~Будь-які\~докази передання\~[PERSON]\~передбаченого договором\~майна на\~зберігання [PERSON]\~-\~відсутні. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням та підставою для визнання його недійсним. Ухвалою від 10 вересня 2018 року зустрічний позов був прийнятий судом та у звязку із переходом розгляду справи за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] скористався своїм правом та 24.09.2018 року направив відзив на зустрічну позовну заяву, де вказував, що ФОП [PERSON] зловживає процесуальними правами, оскільки ним подано завідомо безпідставний зустрічний позов, без надання жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається, а тому зустрічні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. 09.10.2018 року ФОП [PERSON] направив до суду відповідь на відзив. Зазначав, що договір та акт не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Акт складається\~на основі\~ТТН,\~але не\~є діянням\~перевезення й\~передачі товару. Первинні документи це документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Відсутність належних первинних документів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій. Товарно-транспортна накладна [PERSON] суду не надана, що свідчить про нездійснення самої господарської операції та фіктивність договору. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити за безпідставністю. ФОП [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. У задоволенні первісного позову просили відмовити. ФОП [PERSON] зазначав, що кошти надавались на здійснення спільної підприємницької діяльності. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі не подання учасником справи без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Судом встановлено, що 22.03.2017 року між [PERSON] та\~Фізичною особою\~-\~підприємцем [PERSON] було\~укладено договір\~відповідального зберігання\~майна. (а.с.8). Згідно розділу 1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору насіння соняшника, на далі майно, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід'ємною частиною цього Договору. Місце зберігання майна: зерновий склад, знаходиться за адресою: Полтавська обл., Решетилівський р-н, с.Жовтневе, вул.Свердлова 8а. Приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання - передачі, які є невід'ємною частиною цього Договору. Перелік майна, яке передасться на відповідальне зберігання згідно з цим договором, його кількість, вартість визначаються Сторонами у актах приймання-передачі. Відповідно до розділу 2 договору, зберігач зобовязаний: живати всіх\~необхідних заходів\~для забезпечення\~схоронності майна\~протягом строку зберігання. Зберігати майно\~з дотриманням\~усіх необхідних\~умов,\~які забезпечують\~збереження майна\~Поклажодавця. Нести відповідальність\~за втрату\~(нестачу)\~або пошкодження\~майна Поклажодавця,\~переданого на\~зберігання Зберігачеві,\~його кількість\~у відповідності\~із цим\~Договором та\~чинним в\~Україні законодавством\~з моменту\~одержання майна\~від Поклажодавця\~та до\~моменту його\~повернення Поклажодавцеві. Повернути майно\~Поклажодавцеві за\~першою вимогою\~останнього. Якщо при\~прийманні Зберігачем\~майна виявляться\~недоліки,\~Зберігач зобов'язаний\~повідомити Поклажодавця\~про такі\~порушення.\~Якщо Зберігач\~своєчасно не\~повідомить про\~це Поклажодавцеві,\~він несе\~відповідальність за\~збитки,\~спричинені Поклажодавцеві\~через таке\~неповідомлення. Використовувати передане\~на зберігання\~майно в\~господарській діяльності\~у відповідності\~до призначення\~майна тільки\~в інтересах\~та за\~погодженням з поклажодавцем. Зберігач не має право передавати майно на зберігання третім особам. Згідно розділу 7 договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та закінчується 30 вересня 2017 року. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. 22 березня 2017 року сторонами підписаний акт № 01 приймання-передачі майна до договору відповідального зберігання майна (а.с.9). Згідно вказаного акту [PERSON], передає, а Зберігач - Фізична особа\~-\~підприємець [PERSON], приймає на відповідальне зберігання майно: насіння соняшника кількістю 17310 кг. вартістю 152 250 грн. 27.11.2017 року [PERSON] поштою направив ФОП [PERSON] претензію, згідно якої просив повернути розмір вартості майна, яке було передано за договором відповідального зберігання, в розмірі 152\~250 грн. Свою вимогу мотивував тим, що до закінчення передбаченого договором строку ФОП [PERSON], як зберігач порушив умови договору та без будь-яких домовленостей теємно реалізував насіння соняшника та присвоїв отримані кошти ( а.с.7). Вказана претензія отримана ФОП [PERSON] 09.12.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та опис вкладеного (а.с.10). Згідно cт. 936\~ЦК України\~за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно\~ст.942 ЦК України\~зберігай зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Відповідно до положень cт. 945\~ЦК України\~зберігай зобов'язаний негайно повідомити поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання речі і отримати його відповідь. У разі небезпеки втрати, нестачі або пошкодження речі зберігач зобов'язаний змінити спосіб, місце та інші умови її зберігання, не чекаючи відповіді поклажодавця. Якщо річ пошкоджена або виникли реальна загроза її пошкодження чи інші обставини, що не дають змоги забезпечити її схоронність, а вжиття заходів з боку поклажодавця очікувати неможливо, зберігач має право продати річ або її частину. Відповідно до положень cт.949\~ЦК України\~зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Відповідно до положень\~ст.950 ЦК України\~за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Згідно cт. 951\~ЦК України\~збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Згідно зі cт. ст.\~525,\~526 ЦК України, зобовязанням повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязанням не допускається крім випадків, передбачених законом. Як випливає зі змісту ч. 1 та ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.\~Статтею 629 ЦК України\~закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Разом з тим ФОП [PERSON] просить суд визнати договір відповідального зберігання недійсним, оскільки він фіктивно створений. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива\~\~діям усіх сторін правочину. Само по собі невиконання правочину не робить його фіктивним, а тому позивач, який звертається з вимогою має довести відсутність у обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним. Згідно правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, від 24 лютого 2016р. по справі № 6-50цс16 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ФОП [PERSON] наголошував, що укладений між сторонами договір відповідального зберігання був укладений без фактичної передачі майна, а кошти були надані на ведення спільного бізнесу.. Проте, в оскаржуваному договорі сторони визначили всі його істотні умови. Відповідно до п. 1.1 договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору насіння соняшника, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно розділу 2 договору Зберігач зобовязався забезпечити схоронність майна, повернути майна за першою вимогою. Розділом 7 визначений строк зберігання майна. Сторони своїми підписами підтвердили, що, зокрема, що вказаний правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків. На підтвердження цього сторонами було укладено і підписано акт № 01 приймання-передачі майна до договору відповідального зберігання майна. Посилання ФОП [PERSON] на покази свідка [PERSON] щодо фіктивності укладеного в письмовій формі договору відповідального зберігання не ґрунтуються на положеннях ст.937 ЦК України, згідно з якими, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що речі насправді не були одержані зберігачем від поклажожавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.\~ст. 77-81 ЦПК України\~, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання від 22.03.2017 року, а тому з ФОП [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] вартість майна 152\~250 грн. Разом з тим, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що в учасників правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки правочину не відповідають фактичним обставинам справи, встановлених судом, в зв'язку з чим відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору відповідального зберігання від 22.03.2017 року фіктивним. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються з 1522, 50 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved