Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: виключити запис про його батьківство з книги записів актів громадянського стану за № 440 від 31 березня 2000 року про народження [PERSON], зробленого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві; зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 липня 1994 року він уклав шлюб з [PERSON] [INFO] року відповідачка народила сина, [PERSON], а 31 березня 2000 року зареєструвала сина у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва. Батьком народженої дитини, [PERSON], згідно зі статтею 52 Кодексу про шлюбів та сім'ю, було записано його. Однак, він з цим незгодний, бо має певні сумніви стосовно того, чим є він батьком дитини відповідачки. Народжена дитина зовсім не схожа з ним, а також йому стало відомо, що під час шлюбу відповідачка мала стосунки з іншими чоловіками, мали місце випадки, коли вона не перебувала вдома по кілька тижнів. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 02 липня 1994 року він з відповідачем зареєстрував шлюб. З відповідачем до січня 2013 року він проживав періодично спільно. В той же час, відповідач проживала в період їхнього шлюбу також з іншими чоловіками, коли бажала приходила додому, а коли не бажала, то ні. [INFO] року у неї народився син та батьком дитини відповідач записала саме його, проте дитина на нього не схожа. Крім того, зазначив, що відповідач тричі не з'являлася на відбір зразків для проведення генетичної експертизи. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 17 лютого 2017 року не з'явилася. В судовому засіданні 10 грудня 2015 року відповідач позов не визнала, зазначила, що позивач є батьком дитини [PERSON] та не заперечувала проти призначення у справі експертизи судово-медичної генетичної ідентифікації. В судовому засіданні 16 вересня 2016 року відповідач також заперечувала проти позовних вимог та за клопотанням останньої судом було призначено експертизу судово-медичної генетичної ідентифікації. Представник відповідача в судовому засіданні 17 лютого 2017 року проти позову заперечувала. Пояснила суду, що відповідач стверджує, що народила дитину в шлюбі з позивачем та саме він являється батьком дитини. Зазначила, що якщо б були наявні факти подружніх зрад з боку відповідача, то дані факти були б видні. Щодо неявки відповідача на генетичну експертизу зазначила, що відповідач спочатку не знала про призначення експертизи, а востаннє вона не зрозуміла, чому вона має сплачувати кошти за проведення експертизи, а не позивача або вони порівну. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника відповідно до фактичних обставин справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 1994 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.5). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого було записано - [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 66 від 22 січня 2008 року (а.с.6). Статтею 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року № 2006-VII (в редакції від 09 лютого 2000 року), батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Як встановлено судом, [PERSON] був народжений під час перебування сторін у шлюбі, при цьому батьком дитини було записано саме позивача. Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено, що походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Таким чином, підставою для виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною. Важливе значення в процесі доказування даного факту має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про виключення батьківства можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові), або судово-медичної експертизи, яка б визначила здатність особи до зачаття дитини. Однак, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про спорювання батьківства, за клопотанням позивача, було призначено експертизу судово-медичної генетичної ідентифікації та провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у вказаній справі було відновлено провадження та призначено справу до розгляду, у зв`язку з залишенням без виконання ухвали суду від 10 грудня 2015 року, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилась. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року у вказаній справі, за клопотанням відповідача, було призначено експертизу судово-медичної генетичної ідентифікації та провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про спорювання батьківства було відновлено, у зв`язку з залишенням без виконання ухвали суду від 16 вересня 2016 року, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилась. Згідно ст. 146 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач неодноразово свідомо, розуміючи наслідки вказаних дій, не з'являлася на відбір зразків крові для проведення експертизи судово-медичної генетичної ідентифікації, у зв'язку з чим експертиза проведена не була. Вказані факти не з'явлення відповідача на відбір зразків крові не заперечувалися стороною відповідача в судовому засіданні. При цьому, посилання сторони відповідача на те, що остання не була повідомлена про проведення експертизи та не погоджувалася на оплату витрат по експертизі, то останні не заслуговують на увагу, оскільки в судових засіданнях, на яких вирішувалися питання про призначення експертиз відповідач безпосередньо була присутня, а в судовому засіданні 16 вересня 2016 року саме відповідачем було заявлено клопотання про призначення експертизи у вказаній справі, а вирішення питання про покладення витрат по проведенню експертизи на відповідача здійснювалося судом, з урахуванням того, що клопотання про проведення експертизи було заявлено відповідачем. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. З огляду на вищевикладене, враховуючи неодноразове ухилення від проведення генетичної ідентифікації з боку відповідача, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позивачем вимоги про виключення запису про його батьківство з книги записів актів громадянського стану за № 440 від 31 березня 2000 року про народження [PERSON], зробленого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, та вважати факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною доведеним, у зв`язку із ухиленням відповідача від проведення експертизи. Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки являються породжуючим наслідком виконання рішення суду про виключення запису про батьківство позивача з актового запису про народження дитини, при цьому суд позбавлений права зобов'язати здійснити певні дії або утриматися від них третю особу, в даному випадку - Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про оспорювання батьківства. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Враховуючи викладене та

Outcome: partial