Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи зазначивши: Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області, в якому просив з підстав, передбачаних ст.ст.71,72 ЖК України визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що є власником житлової квартири [ADDRESS]. У 2006 році з його згоди у вищевказаній кваритирі в якості мешканця було зареєстровано відповідача [PERSON] З 2012 р. відповідач за місцем реєстрації не проживає, знятись з реєстраційного обліку у добровільному порядку не бажає, особистих речей, або якогось іншого майна, яке б йому належало у квартирі немає. В зв'язку з реєстрацією відповідача в заначеній квартирі позивач обмежений в праві володіння та розпорядження своїм майном в повному обсязі. Позивач до зали судових засідань не зявився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої заявлені ним позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, та висловився про відсутність у нього заперечень, щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення на адресу його реєстрації судових повісток про виклик, а також через оголошення у пресі (газета «Слобідський край» від 27 червня 2015р. № 76). (а.с. 21-22, 23). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Суд відповідно до вимог ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутність\~\~сторін\~\~за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. Позивач є власником житлової квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 24.11.2004 р., посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2504. На підставі цього договору квартира зареєстрована Чугуївським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві власності за позивачем (а.с. 5). У спірній квартирі разом з позивачем зареєстровані: мати позивача [PERSON] а також її співмешканець відповідач по справі [PERSON], що підтверджується довідкою № 546 від 14.05.2015 р., виданою КЖРЕП м. Чугуєва. (а.с. 6). З 2012 р. відповідач за місцем реєстрації не проживає, знятись з реєстраційного обліку у добровільному порядку не бажає, особистих речей, або якогось іншого майна, яке б йому належало у квартирі немає. Факт відсутності відповідача з 01.06.2012 р. в якості мешканця житлової квартири [ADDRESS] підтверджується довідкою № 462, складеною на підставі показань сусідів. (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача в квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права користування житловим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що спір виник з приводу права користування квартирою № 203 в буд. 122 по вул. Харківській, в м. Чугуїв Харківської області, яка перебуває у приватній власності позивача. Відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК України строк (шість місяців), на протязі якого за ним зберігається житлове приміщення. Причин поважності відсутності понад шість місяців відповідача за місцем його реєстрації суду не надано. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно. Враховуючи викладене,

Outcome: partial