Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що як особа, що постраждала від злочину, вчиненого [PERSON] (ч. 1 ст. 125 КК України), має право на відшкодування йому моральної шкоди, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 31.07.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву від 30.06.2020 року, у якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив суду, що він, маючи проблеми зі здоров`ям, будучи пенсіонером та інвалідом 2 групи, отримав від дій відповідача сильне емоційне потрясіння, фізичну біль від отриманих тілесних ушкоджень, порушення звичайного укладу життя, нервове та душевне хвилювання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав пояснюючи, що тілесних ушкоджень позивачу він не спричиняв, злочин не скоював, ніяких неправомірних дій по відношенню до позивача не робив. В задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2020 року у справі № 310/8838/18 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності); кримінальне провадження № 1201708030005256 від 28.12.2017 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, було закрито; цивільний позов потерпілої [PERSON] було залишено без розгляду (а.с. 8-9). Разом з тим, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (ст. 49 КК України) є звільненням від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому не звільняє особу від обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2020 року у справі № 310/8838/18, 28.12.2017 року приблизно о 09 годинні 30 хвилин, знаходячись на території подвір`я Осипенківської сільської ради, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] в ході раптово виниклої сварки з [PERSON] , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи в руках дерев`яну палицю наніс нею два удари по правій та лівій верхній кінцівці [PERSON] , чим спричинив потерпілому відповідно до висновку судово-медичної експертизи 470; 745 від 29 грудня 2017 року, синці на правій верхній кінцівці та на лівій верхній кінцівці. Вищевказані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У даному випадку моральна шкода, завдана [PERSON] , полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у зв`язку з фізичним болем (п.п. 2, 3 ст. 23 ЦК України). У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості та положень ст. 1193 ЦК України, суд вважає за необхідне та можливе відшкодувати [PERSON] заявлену моральну шкоду у розмірі 2000 грн., що є нижче ніж один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а саме: заподіянням йому легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я та у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який є злочином невеликої тяжкості). Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову, а саме: про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2000 грн. моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved