Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи його тим, що у серпні 2003 року він, [PERSON], уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за № 414 - свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 066876. Вказує, що від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 028707, яка проживає разом з матірю. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені понад три роки тому. Подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність сімейних стосунків, систематичні конфлікти, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучитися, вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з дружиною є неможливим. Також зазначає, що підстави, які б перешкоджали зверненню до суду з позовом про розірвання шлюбу передбачених ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України, зокрема, таких як вагітність або недосягнення дитиною одного року - відсутні. Позивач також зазначає, що дитина залишається проживати разом з матірю за спільною домовленістю відповідачкою, при цьому він має можливість вільно користуватися правом на особисте виховання дитини та спілкування з дочкою. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між ним та позивачкою, а неповнолітню дочку залишити проживати разом з матірю. В судовому засіданні 28.11.2016 року позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив суд не розглядати вимогу про визначення місця проживання доньки разом з матірю, що є правом позивача відповідно до ст. 31 ЦПК України. Зазначив, що з відповідачкою вони не проживають разом уже з 2013 року, просив задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнала. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 02.08.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 02.08.2003 року був зроблений відповідний актовий запис за № 414, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 066876, виданим 02.08.2003 року. Судом також встановлено, що у позивача з відповідачем є спільна дитина [PERSON], яка народилася 26.01.2006, про що в Книзі реєстрації народжень 01.02.2006 року зроблено відповідний актовий запис № ІІ, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 028707, виданого 01.02.2006 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент шлюб між ними є лише формальним, відносини між ними вже тривалий час носять негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 28 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст якого складено та підписано 28 листопада 2016 року.

Outcome: approved