Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №109838, виданого 13 липня 2005 року [PERSON] На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач декілька років тому порушила межі суміжних земельних ділянок, збудувавши на його (позивача) території гараж та дві господарські споруди. Крім того, зазначив, що 20 серпня 2013 року відповідачем було фактично знесено самовільну побудову на його (позивача) території, у звязку з чим, він як землекористувач збудував на своїй території паркан з метою недопущення в майбутньому самовільного захвату суміжним землекористувачем належної йому на праві постійного користування території. В свою чергу, відповідач 16 вересня 2013 року звернулася до нього з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні приватною власністю та під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції було призначено повторну комісійну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за висновками якої (висновок експерта №25 від 17 квітня 2015 року) площа та розміри земельної ділянки по вул.Айвазовського, 5 м.Кіровоград, згідно фактичного користування (904,94кв.м) не відповідають площі та розмірам, зазначеним в технічному паспорті від 26.11.1992 року, де площа земельної ділянки зазначена в розмірі 955,8кв.м., в свою чергу, площа фактичного користування (792,81кв.) земельною ділянкою, що знаходиться за адресою вул.Ватутіна, 2б в м.Кіровограді не відповідає площі даної земельної ділянки згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР №109838 (655,98 кв.м), при цьому, експерт при проведенні експертизи взяв за основу державний акт на право власності на землю серія КР №109838 як правовстановлюючий документ і не врахував рішення виконавчого комітету районної ради народних депутатів м.Кіровограда від 08.08.1983 року №400 про зміну конфігурації земельних ділянок по вул.Айвазовського, 5 та по вул.Ватутіна, 2б, на підставі чого зробив висновок про порушення межі між суміжними домоволодіннями саме з його (позивача) боку. Разом з тим, позивач вважає, що при виготовленні земельно-кадастрової документації та видачі відповідачу на її основі державного акта на право власності на землю серії КР №109838 по вул.Ватутіна, 2б в порушення вимог чинного законодавства не було отримано погодження меж між сусідніми домоволодіннями по вул.Ватутіна, 2б та по вул.Айвазовського, 5, що призвело до порушення його законних прав та інтересів, що полягає у протиправному виділенні належної йому на праві постійного користування частини земельної ділянки у власність відповідача. Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, просила відмовити позивачу в їх задоволенні. Крім того, предявлення позивачем позову про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, повязує з небажанням позивачем виконувати рішення суду, яке набрало законної сили та за яким [PERSON] зобовязано усунути їй ([PERSON]В.) перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться по вул.Ватутіна, 2б ум.Кіровограді. Крім того, зазначила на відсутності будь-яких порушень прав та законних інтересів позивача [PERSON] з її ([PERSON]В.) сторони. Заслухавши пояснення позивача, заперечення проти позову відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння по вул.Айвазовського, 5 у м.Кіровограді, відповідач [PERSON] є власником домоволодіння по вул.Ватутіна, 2б у м.Кіровограді, у звязку з чим останні користуються суміжними земельними ділянками, на яких розташовані їхні домоволодіння. Судом також встановлено, що відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 665, 98 кв.м в межах згідно з планом, що розташована в м.Кіровограді по вул.Ватутіна, 2б для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №109838, виданого 13 липня 2005 року на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 09.07.2004 року №1104, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №390. Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Айвазовського, 5 не приватизована, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за зазначеною адресою, - відсутні. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, враховуючи норми ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Як на підстави позовних вимог позивач послався на те, що при виготовленні земельно-кадастрової документації та видачі на її основі державного акта на право власності на землю серії КР №109838 по вул.Ватутіна, 2б м.Кіровоград, не було отримано погодження меж між сусідніми домоволодіннями по вул.Айвазовського, 5 та по вул.Ватутіна, 2б, що призвело до порушення його законних прав, що полягає у протиправному виділу належної йому на праві постійного користування частини земельної ділянки у власність відповідачу. В свою чергу, судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 вересня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково та зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться в м.Кіровограді по вул.Ватутіна, 2б шляхом відновлення площі 31, 28 кв.м межі земельної ділянки по вул.Ватутіна, 2б в м.Кіровограді, який існував до порушення її права, змінивши конфігурацію межі між домоволодіннями по вул.Ватутіна, 2б та вул.Айвазовського, 5 у м.Кіровограді до початкового стану, відновивши паркан по межі, визначеній державним актом на право власності на земельну ділянку від 13 липня 2005 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2015 року зазначене рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 вересня 2014 року змінено. Зобовязано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться в м.Кіровограді по вул.Ватутіна, 2б шляхом відновлення площі 11,55 кв.м межі земельної ділянки по вул.Ватутіна. 2б в м.Кіровограді, який існував до порушення її права, змінивши конфігурацію межі між домоволодіннями по вул.Ватутіна, 2б та вул.Айвазовського в м.Кіровограді до початкового стану, відновивши паркан по межі, визначеній державним актом на право власності на земельну ділянку від 13 липня 2005 року. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Крім того, встановлено, що під час розгляду зазначеної вище справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням [PERSON] по справі була призначена додаткова комплексна комісійна судова земельно-технічна експертиза та за висновком експерта №25 від 17.04.2015 року встановлено, що частина земельної ділянки, яка згідно з державним актом серії КР №109838 належить [PERSON], площею 11, 55 кв.м фактично знаходиться в користуванні [PERSON], власника житлового будинку по вул.Айвазовського, 5 у м.Кіровограді, зображена жовтим кольором на схемі у додатку №3 до даного висновку експерта, тим самим встановлено використання [PERSON] земельної ділянки, що на праві власності належить [PERSON], тобто з боку [PERSON] вбачається порушення прав на належну [PERSON] земельну ділянку, площа якої становить 11, 55 кв.м. Зазначені обставини встановлені рішенням суду апеляційної інстанції від 13 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, та на підставі п.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, у зазначеному висновку експерта також вказано на інших невідповідностях площі та межі земельної ділянки за адресою м.Кіровоград, вул.Ватутіна, 2б згідно фактичного користування, - межам та площі земельної ділянки, яка належить [PERSON] згідно з державним актом серії КР №109838, зокрема, частина земельної ділянки, яка згідно з державним актом не належить [PERSON], але якою вона фактично користується, площею 0, 88 кв.м, зображена блакитним кольором на схемі в додатку №3 до даного висновку експерта; частина земельної ділянки, яка згідно державного акту належить [PERSON] площею 1,98 кв.м, фактично знаходиться в загальному користуванні (вулично-дорожня мережа), зображена синім кольором на схемі у додатку №3 до даного висновку експерта; земельні ділянки, які згідно з державним актом не належать [PERSON], але якими вона фактично користується площею 21,37 кв.м, зображена на схемі зеленим кольором та площею 118, 11 кв.м, зображена на схемі червоним кольором, разом з тим, як встановлено під час судового розгляду і зазначені обставин не спростовані позивачем, що зазначені вище невідповідності площі земельної ділянки по вул.Ватутіна у м.Кіровограді, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON], площі, визначеній у державному акті, не повязані з межею домоволодіння по вул.Айвазовського, 5, належного позивачу та вул.Ватутіна 2б, та у звязку з цим не порушують прав та законних інтересів позивача. Крім того, як пояснила під час судового розгляду справи відповідач [PERSON], земельні ділянки між її домоволодінням по вул.Ватутіна, 2б та домоволодінням позивача по вул.Айвазовського, 5 розділяє межа, яка визначена планом забудови, є наявною в технічному паспорті (план земельної ділянки), наданого позивачем, станом на 26 листопада 1992 року, при цьому паркан (огорожу) між зазначеними будинками було встановлено близько 30-ти років тому назад, який також розділяв земельні ділянки, і саме по встановленому паркану, який фактично розділив суміжні земельні ділянки по вул.Ватутіна та вул.Айвазовського, та фактично визначив межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем по вул.Айвазовського, 5, було визначено та погоджено межі земельної ділянки по вул.Ватутіна 2б; проти чого не заперечував позивач, в свою чергу, приблизно в серпні, 2013 року позивач [PERSON] частково розламав паркан, який стояв майже тридцять років та на його місці частково збудував металевий капітальний паркан. Позивачем зазначені відповідачем обставини не спростовано, в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України належних доказів не надано. Відповідно до ст.120 ЗК України, в редакції, яка діяла на час виникнення у позивача права власності на житловий будинок №5 по вул..Айвазовського у м.Кіровограді ( свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2004 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, номер витягу 5559168 від 24 листопада 2004 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Відповідно до ст.125 ЗК України в зазначеній вище редакції, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст.126 ЗК України). Разом з тим, судом відзначається, що з моменту переходу до позивача в порядку спадкування за заповітом будинку по вул.Айвазовського, 5 у м.Кіровограді, та до прийняття Кіровоградською міською радою рішення №1104 від 09 липня 2004 року про передачу відповідачу у власність суміжної земельної ділянки по вул.Ватутіна, 2б у м.Кіровограді, позивачем не вчинені дії, спрямовані на оформлення переходу права користування земельною ділянкою за адресою м.Кіровоград, вул.Айвазовського, 5 у звязку з переходом права власності на будинок, у звязку з чим позивачем не отримано документ, що посвідчує право використання вищевказаної земельної ділянки із зазначенням її розмірів та меж. Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача,обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Відповідно до статей 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними та допустимими доказами права позивача на користування земельною ділянкою за адресою: м. Кіровоград, вул.Айвазовського, 5, її площі та меж, є свідоцтво про право постійного користування, договір оренди земельної ділянки, свідоцтво про право власності на земельну ділянку, які у позивача відсутні, тим самим, твердження позивача про передачу відповідачу [PERSON] у власність частини земельної ділянки, яка перебуває у його (позивача) користуванні, не підтверджено в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України, належними та допустимими доказами, отже є недоведеним, на підставі чого відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №109838, виданого 13 липня 2005 року [PERSON]В та є підставою для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Питання розподілу судових витрат судом вирішується відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed