Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заставнівського районного суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь заборгованості за грошовою позикою в сумі 8401, 00 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми - 376,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3025, 00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.10.2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив та отримав в борг 5000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, складеною та підписаною відповідачем. Згідно зазначеної розписки, позичені кошти [PERSON] зобов'язався повернути до 30 березня 2013 року, але до теперішнього часу борг не повернув. Представник позивача - [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, обґрунтував вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він у позивача гроші не позичав. При цьому пояснив, що 03.10.2012 року він, в присутності секретаря сільської ради, який завірив його підпис, добровільно написав розписку про те, що він ніби то позичив у позивача гроші в сумі 5000 гривень, які зобов'язався віддати до 30.03.2013 року, у зв'язку з тим, що в жовтні 2012 року сталася ДТП за його участю та участю позивача, який керував гужовим транспортом. В результаті згаданої ДТП постраждав кінь, на лікування якого він мав відшкодувати позивачу 5000 гривень. Гроші він не повернув, оскільки не має фінансової можливості. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 03.10.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав грошову позику в сумі 5000 гривень. Згідно розписки наданої позивачем, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, відповідач зобов'язався повернути позивачу позичені кошти до 30.03.2013 року (а.с. 6). Обставини щодо факту написання відповідачем [PERSON] розписки визнані сторонами, підтверджені самим відповідачем в судовому засіданні та згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався на те, що не позичав гроші у позивача, проте, між ними існували інші правовідносини щодо відшкодування коштів на лікування коня. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Як вбачається із змісту розписки від 03.10.2012 року, відповідач зобов'язався повернути позивачу до 30.03.2013 року грошові кошти, що свідчить про виникнення між сторонами позикових відносин. Окрім того, за змістом ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON] умови договору не виконував, а саме не сплатив до 30.03.2013 року позичені кошти та в добровільному порядку заборгованість не погашає. Зважаючи на те, що позивачем на підтвердження укладення договору позики надано суду письмову розписку від 03.10.2012 року, яка не оспорена відповідачем [PERSON] на підставі ст. 1051 ЦК України та є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, то суд вважає, що позовну вимогу про стягнення основного боргу слід задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З листа верховного суду України №62-97р від 03.04.97 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», вбачається формула розрахунку індексу інфляції: (Сума боргу * (індекс інфляції/100) - сума боргу. З довідки державної служби статистики видно, що індекс інфляції (споживчих цін) становив: 04.2013 р. - 100,1; 05.2013 р. - 100,2; 06.2013 р. - 100,2; 07.2013 р. - 100,7; 08.2013 р. - 99,4; 09.2013 р. - 99,4; 10.2013 р. - 99,8; 11.2013 р. - 100; 12.2013 р. - 100,5; 01.2014 р. - 100,2; 02.2014 р. - 100,8; 03.2014 р. - 103,0; 04.2014 р. - 106,4; 05.2014 р. - 110,5; 06.2014 р. - 111,6; 07.2014 р. - 112,0; 08.2014 р. - 112,9; 09.2014 р. - 116,2; 10.2014 р. - 119,0; 11.2014 р. - 121,2; 12.2014 р. - 124,9; 01.2015 р. - 103,1; 02.2015 р. - 105,3; 03.2015 р. - 110,8; 04.2015 р. - 114,0; 05.2015 р. - 102,2; 06.2015 р. - 100,4; 07.2015 р. - 99,0; 08.2015 р. - 99,2. Загальний індекс інфляції за період прострочення складає 1,605 (добуток місячних індексів інфляції) . З урахуванням вказаних показників втрати від інфляції, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 04.01.2013 року - дата початку прострочення виконання зобов'язання) по 31.08.2015 року (здійснення розрахунку) розраховуються по формулі - сума боргу * (індекс інфляції/100) - сума боргу та складають 3025,00 грн., тобто 5000*(160,5/100) -5000=8025-5000=3025. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних, від простроченої суми заборгованості за період з 30.03.2013 року по 06.10.2015 року розраховуються за формулою (сума боргу*3%)/ 365 (кількість днів у році) * кількість прострочених днів)та складають 376, 00 грн., тобто (5000*3%)/365*919= 376. Вказана сума вбачається також із розрахунку (а.с. 6) У зв'язку з наведеним, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконує свої грошові зобов'язання за договором позики, суд вважає, що з нього необхідно стягнути заборгованість в розмірі 8401, 00 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми - 376,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3025, 00 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що видно з довідки (а.с. 4) і відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від оплати судового збору, то з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved