Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд в рахунок погашення боргу спадкодавця [PERSON] перед кредитором [PERSON] у розмірі 7175000,00грн. накласти стягнення на користь [PERSON] на передане в натурі спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] наступне спадкове майно пропорційно їх часткам, в межах його вартості: однокімнатну квартиру, загальною площею 29,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; двокімнатну квартиру, загальною площею 45,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; однокімнатну квартиру, загальною площею 35,8кв.м. за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку 0,19га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; вантажний фургон малотоннажний - В RenaultKangoo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], жовтого кольору, рік випуску 2007; вантажний фургон малотоннажний - В CitroenBerlongo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], білого кольору, рік випуску 2004. Обґрунтовуючи заявлені до суду вимоги, позивач посилається на наступне, що 17 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами договору остання отримала від позивача грошові кошти в сумі 2820000,00грн, що було еквівалентом 250000,00 доларів США та зобов'язалася повернути борг у гривні згідно визначеного еквіваленту станом на дату платежу в строк до 01.08.2015 року, проте у визначені розпискою строки борг повернуто не було. [INFO] позичальниця [PERSON] померла, за життя заповіт складено не було, спадкоємцями першої черги за законом майна спадкодавця є донька [PERSON] та чоловік [PERSON], які у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі заяв спадкоємців приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівназаведено спадкову справу. 29 липня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкоємців, в якій просив довести суть вимоги до спадкоємців боржника про виконання зобов'язань спадкодавця за договором позики. Однак, станом на дату звернення до суду з цим позовом сума заборгованості спадкоємцями не погашена, в той же час до складу спадщини входять об'єкти нерухомого та рухомого майна загальна вартість якого, згідно оцінки проведеною позивачем, становить 2929888,00грн., що дає підстави позивачу задовольнити його грошові вимоги за рахунок спадкового майна шляхом передачі його в натурі кредитору. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. (т.1 а.с.215) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 березня 2018 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів та зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П.надати суду належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна [PERSON], яка померла [INFO]. (т.1 а.с.226-227) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 04 квітня 2018 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.1 а.с.244-245) Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, та додаткових письмовихпояснень, які долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.84-86), в яких уточнив, що у зв'язку з коливанням курсу валют, станом на 14.05.2018 року розмір вимог позивача становить 6547500,00грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, подала до суду заяву, в якій зазначила, що обізнана про існування боргу її матері перед позивачем у сумі 250000,00 доларів США, вимогу позивача про погашення заборгованості одним платежем відповідач отримала протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Станом на дату подання даної заяви відповідач не має фінансової можливості погасити заборгованість у розмірі 250000,00 доларів США одним платежем, тому не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення на передане відповідачеві спадкове майно, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. (т.2 а.с.82-83) Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, відзиву на позов, заяв чи клопотань до суду не подав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. (т.2 а.с.1) Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено та вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, що 17 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] в борг суму 2820000,00грн., що на дату укладання договору позики є еквівалентом 250000,00 доларів США, та зобов'язалась повернути [PERSON] до 01.08.2015 року суму боргу в гривні, розмір якої буде еквівалентом 250000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату платежу (т.1 а.с.9), оригінал боргової розписки знаходиться у позивача та був оглянутий судом в судовому засіданні. [INFO] [PERSON] померла. (т.2 а.с.9) За життя [PERSON] заповіт не залишила, спадкоємцями першої черги за законом майна померлого спадкодавця є донька [PERSON] та чоловік [PERSON] 07 квітня 2016 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. заяву про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] (т.2 а.с.2) 12 травня 2016 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. заяву про прийняття спадщини після померлої дружини - [PERSON] (т.2 а.с.40) Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). 29 липня 2016 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. надійшла нотаріально посвідчена вимога (претензія) кредитора [PERSON] до спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], за договором позики від 17.10.2014 року в національній валюті України - гривні, розмір якої є еквівалентним 250000,00 доларів США у відповідності до курсу НБУ. (т.2 а.с.49) Отже, позивач [PERSON] пред'явив вимогу кредитора за місцем відкриття спадщини у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. неодноразово - 29 липня 2016 року та 05.10.2016 року на адреси спадкоємців [PERSON] та [PERSON] направлялися повідомлення про надходження претензії кредитора [PERSON] з долученням даної вимоги (т.2 а.с.52-58), проте докази одержання відповідачами повідомлення нотаріуса та вимоги [PERSON] в матеріалах спадкової справи (копія якої долучена до матеріалів даної цивільної справи) відсутні. Разом з тим, відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві зазначила про одержання нею протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця вимоги позивача про погашення заборгованості спадкодавця одним платежем, проте, доказів на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] вимоги (претензії) кредитора [PERSON] матеріали справи не містять. Також, в матеріалах справи відсутні докази, які би об'єктивно підтверджували обізнаність відповідача [PERSON] про існування такої претензії позивача. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не заважаючи на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину (відповідно до статті 1296 ЦК України) є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки після смерті боржника зобов'язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. З матеріалів спадкової справи вбачається про відсутність інших, крім відповідачів, спадкоємців першої черги, які б у визначені законом строки прийняли спадщину. За правилом частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст.1278 ЦК України). Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), за параметрами спадкодавця [PERSON] у спадковому реєстрі інформація відсутня. (т.2 а.с.12) Отже, після померлої [PERSON] розмір часток у спадщині кожного із відповідачів складає по ? частки. Виходячи із загального змісту документів, які містяться в матеріалах спадкової справи, підтверджується, що за життя [PERSON] на праві власності належало наступне нерухоме майно: однокімнатна квартира, загальною площею 29,7кв.м. за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.17, 21-25); двокімнатна квартира, загальною площею 45,9кв.м. за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.28-31); однокімнатна квартира, загальною площею 35,8кв.м. за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.32-36); земельна ділянка 0,1909га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.38-39); вантажний фургон малотоннажний - В RenaultKangoo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], жовтого кольору, рік випуску 2007 (т.2 а.с.26); вантажний фургон малотоннажний - В CitroenBerlіngo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], білого кольору, рік випуску 2004 (т.2 а.с.27). Згідно Звіту про оцінку майна №171215-001, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - двокімнатної квартири, загальною площею 45,9кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], складає без ПДВ 959350,00грн. (т.1 а.с.32-62) Згідно Звіту про оцінку майна №171215-002, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - однокімнатної квартира, загальною площею 29,7кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], складає без ПДВ 685250,00грн. (т.1 а.с.63-94) Згідно Звіту про оцінку майна №171215-003, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - однокімнатної квартира, загальною площею 35,8кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], складає без ПДВ 957084,00грн. (т.1 а.с.95-128) Згідно Звіту про оцінку майна №171215-004, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - земельної ділянки 0,1909га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], складає без ПДВ 163744,00грн. (т.1 а.с.129-159) Згідно Звіту про оцінку майна №171215-005, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - вантажного фургону малотоннажного - В RenaultKangoo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], жовтого кольору, рік випуску 2007, становить без ПДВ 82230,00грн. (т.1 а.с.160-180) Згідно Звіту про оцінку майна №171215-006, складеного 15.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» - [PERSON], на замовлення відповідача [PERSON], долученого до позовної заяви, ринкова вартість об'єкта оцінки - вантажного фургону малотоннажного - В CitroenBerlіngo, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER], білого кольору, рік випуску 2004, становить без ПДВ 82230,00грн. (т.1 а.с.181-201) Як вже зазначалося вище, сума невиконаних спадкодавцем [PERSON] перед позивачем [PERSON] боргових зобов'язань за договором позики від 17.10.2014 року становить еквівалент 250000,00 доларів США., доказів (в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, ст. 545 ЦК України) щодо виконання [PERSON] боргових зобов'язань перед позивачем на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять. Відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню всі складові грошового зобов'язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року №6-79цс14. Станом на дату ухвалення даного рішення - 30.05.2018 року, згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні становить 2609,8943грн. за 100,00 доларів США. Таким чином, на день ухвалення рішення, сума боргу за розпискою (яка складається з одержаних у позику коштів), становить 6524735,75грн. (250000,00 х 26,098943). Разом з тим, загальна вартість документально підтвердженого майна, що входить до складу спадщини після померлої [PERSON] становить 2929888,00грн. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Таким чином, ст. 1282 ЦК України обмежує суму стягнення заборгованості спадкодавця за кредитом із спадкоємця вартістю одержаного у спадок майна, а не встановлює спосіб звернення кредитора із вимогами до спадкоємця боржника. Обов'язок спадкоємця боржника перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця полягає у поверненні сум за тілом позики та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна. Спадкування, тобто перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов'язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб'єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов'язань попереднього боржника, спадкодавця. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не зберіглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов'язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження № 61-4724св18). Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (ч.2 ст.264 ЦПК України) За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі, який застосовується при наявності зобов'язальних правовідносин. При цьому, в абзаці 2 частини другої статті 1282 ЦК України визначений спеціальний спосіб захисту, що заявляється кредитором спадкодавця до спадкоємців у разі відмови останніх від одноразового платежу, згідно якого - суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач, з посиланням на положення статті 1282 ЦК України, просить суд в рахунок погашення боргу спадкодавця [PERSON] перед кредитором [PERSON] у розмірі 7175000,00грн. накласти стягнення на користь [PERSON] на передане в натурі спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] спадкове майно пропорційно їх часткам, в межах його вартості. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], свідоцтва про право на спадщину щодо успадкованого відповідачами після померлої [PERSON] майно, приватним нотаріусом не видані. Виходячи з наведеного, відсутні підстави вважати, що спадщина від померлої [PERSON] передана відповідачам в натурі. При цьому, суд враховує, що відсутність у спадкоємців свідоцтв про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора, однак виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, обраний позивачем спеціальний спосіб захисту є помилковим та неефективним. Як вже зазначалося вище, застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. З роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, вбачається, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Отже, в даному випадку єдиним належним та ефективним способом захисту є звернення позивача з позовом про стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості прийнятої спадщини, що буде справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора, а також не викличе сумнівів на необхідності додаткових роз'яснень при примусовому виконанні. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Суд вправі не прийняти визнання позову, якщо воно протирічить закону або порушує права і охоронювані інтереси інших осіб. Визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма які маються в справі матеріалами із врахуванням з'ясованих в судовому засіданні обставин справи. Процес у такому випадку не зупиняється, справа розглядається по суті з винесеним рішенням. В судовому рішенні повинна міститься оцінка визнання позову. В розрізі даного спору, суд не приймає заяву відповідача[PERSON]. про визнання позову, яка подана в порядку статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки висловлена відповідача позиція щодо підстав визнання позову зводиться до констатації факту визнання спадкоємців наявності не виконаних на день смерті спадкодавця боргових зобов'язань за договором позики, де кредитором виступає позивач, в розрізі даного спору визнання відповідачем певних фактів є підставою лише для звільнення від доказування, як це передбачено ч.1 ст.82 ЦПК України, а не для ухвалення судом рішення, тому формальне визнання позову суд розцінює як спрямоване на припинення судового спору, закінчення судового процесу шляхом ухвалення судового рішення на користь позивача. Крім того, за визначеним частиною 1 ст.4 ЦПК України правилом, кожна особа наділена право звернення до суду за захистом не будь-яких, а саме порушених, не визнаних або оспорюваних прав. Тому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач [PERSON] в своїй заяві визнала як борги покійної матері перед позивачем, так і свій обов'язок по їх погашенню в межах відповідної частки успадкованого майна. При цьому, з матеріалів спадкової справи вбачається, що всі оригінали правовстановлюючих документів щодо спадкового майна знаходяться у володінні саме відповідача [PERSON] Отже, у відповідача [PERSON] немає жодних складнощів для реалізації свого права на одержання свідоцтв про право на спадщину та подальшого розпоряждення ним з метою погашення боргів спадкодавця перед позивачем, як то передачі цього майна кредиторові в натурі або його реалізації з метою отримання коштів для погашення заборгованості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна про накладення стягнення на майно, яке передано спадкоємцям у натурі, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд відносить понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при звернення до суду розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed