Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові вказував, що 21.12.2018 року [PERSON] отримав від нього в якості завдатку за виготовлення кухонних меблів грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. та зобов`язався виконати замовлення в строк до 31.01.2019 року. Борг за вказаною розпискою не погашений. 26.02.2019 року відповідач додатково отримав від нього грошові кошти в сумі 52 000,00 грн. та зобов`язався їх повернути в строк до 01.05.2019 року. В строк, передбачений розписками, [PERSON] борг йому не повернув, через що він змушений звернутися до суду з даним позовом. Прохав суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 102 000,00 грн. Також прохав стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, [PERSON] надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, прохають позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 21.12.2018 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] аванс в розмірі 50 000,00 грн. на виробництво кухні, відповідач зобов`язався виконати замовлення в строк до 31.01.2019 року, що підтверджується копією вказаної розписки (а.с.2). 26.02.2019 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 52 000,00 грн., строком до 01.05.2019 року, що підтверджується копією вказаної розписки (а.с.3). Відповідач [PERSON] в строк, передбачений розписками, і на час розгляду справи в суді борг позивачу не повернув. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач покладені на нього обов`язки в добровільному порядку не виконав, жодних заперечень щодо позову суду не надав, не надав суду належних доказів виконання ним грошового зобов`язання щодо повернення коштів, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. [PERSON] прохає суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1992,40 грн. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1224 грн. та 768,40 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до ЗУ «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру, [PERSON] мав сплатити судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, що становить 1 020,00 грн. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в більшому розмірі (1224 грн.), ніж передбачено для сплати відповідно до ціни позову ЗУ «Про судовий збір». Якщо [PERSON] вважає, що ним надмірно сплачено судовий збір, він має право звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі на підставі ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 020,00 грн. за задоволені позовні вимоги щодо стягнення боргу в розмірі 102 000 грн.

Outcome: approved