Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом із вимогою стягнути з [PERSON] борг в сумі 682122,24, який складається з 628282,6 грн. - основної суми заборгованості, 26382,09 грн. інфляційних витрат за весь час прострочення та 27457,55 грн. - 3% річних від прострочених сум та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно акту про надання та приймання - передачу від 01.01.2019 він передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 31.01.2019, згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 він передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.04.2019, згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 він передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.07.2019, згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 він передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 7000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.09.2019. Таким чином відповідач позичив у позивача кошти на загальну суму 22000 доларів США, які не повернув. Згідно курсу НБУ курс американського долара США станом на день звернення до суду 02.12.2020 становив 28,5583 грн. за один долар США, таким чином, загальна сума боргу в національній валюті складає 628282,6 грн. На неодноразові звернення позивача, відповідач пообіцяв, що кошти поверне, однак зобов`язання не виконав, коштів так і не повернув. Ухвалою суду від 24.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачу [PERSON] направлялась копія ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як дана справа відноситься до малозначних, оскільки позовні вимоги позивача складають 682122,24 грн., тобто ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, ніхто із учасників по справі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно з п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування матеріальної (майнової) шкоди. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позивач, як позикодавець, вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст.625 ЦК України. Крім того як позикодавець позивач має право отримати проценти від суми позики, згідно ст.1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 31.01.2019 (а.с.11), згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.04.2019 (а.с.12), згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.07.2019 (а.с.13), згідно акту про надання та приймання-передачу від 01.01.2019 позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв суму в розмірі 7000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 30.09.2019 (а.с.14) Згідно наданих позивачем розрахунків, з урахуванням встановленого курсу американського долара США на стан звернення до суду, загальна сума боргу становить 682122,24 грн., яка складає 628282,6 грн. - основної суми заборгованості, 26382,09 грн. інфляційних витрат за весь час прострочення та 27457,55 грн. - 3% річних від прострочених сум (а.с.19-30). Неодноразово позивач [PERSON] звертався до відповідача з претензією про сплату боргу (а.с15-18), однак вимогу було проігноровано, зобов`язання не виконано, борг не повернуто. Отже, встановлено, що фактично що між сторонами виникли зобов`язання з виконання договору позики і відповідач, який не виконав свої зобов`язання повинен повернути позивачу борг за договором позики. Відповідач [PERSON] в порушення вимог договору й наведених норм ЦК України не виконав взятих на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення платежів в рахунок виконання власних грошових зобов`язань за вказаним правочином, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог, які не були спростовані відповідачем в судовому засіданні, позов підлягає повному задоволенню, на користь позивача з відповідача, слід стягнути борг в сумі 682122,24 грн., який складається з 628282,6 грн. - основної суми заборгованості, 26382,09 грн. інфляційних витрат за весь час прострочення та 27457,55 грн. - 3% річних від прострочених сум. Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 6821,20 грн.(а.с.7). На підставі ст.ст. 1, 3, 11, 15, 16, 509, 525 - 526, 530, 536, 539, 625, 1046 - 1049 ЦК України,

Outcome: approved