Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2012 року [PERSON] був укладений попередній договір з [PERSON] про купівлю земельної ділянки розміром 0,04 га. Фактично сторони домовились і дописали договір від 10 липня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] з доповненням і уточненням від 22 липня 2012 року про надання послуг, передачу у власність земельної ділянки [PERSON] (або його дочці), через отримання рішення Бузовської сільради про передачу земельної ділянки, з подальшим виготовленням на основі рішення державного акту на земельну ділянку. На основі зазначеного, в подальшому вважати, що був вчинений договір про виконання зобов'язань. Сторонами передбачалось виконання зобов'язального договору шляхом передачі Державного акту на земельну ділянку площею 0,04 га [PERSON] виготовленого на основі рішення Бузовської сільської ради. Документом який засвідчував би виконання договірних зобов'язань повинен був бути акт прийому-передачі вищезазначеного Державного акту, підписаний сторонами. Згідно попереднього договору і доповнень до нього [PERSON] отримала в позивача аванс в розмірі 36000 гривень. 6 вересня 2012 року виключно з вини відповідача не виготовлено необхідних документів для вчинення основного договору у нотаріуса . Відповідно до п. 7.1. зобов'язання зазначені у попередньому договорі припиняються В п.5.4 Попереднього договору зазначено, що в разі невиконання Продавцем обов'язків для укладання Основного договору, то продавець зобов'язується: повернути аванс отриманий у покупця, оплатити покупцю штраф у вигляді 200 % (відсотків) від суми авансу, згідно ст. тст.550-551, 624 ЦК України. Відповідач зобов'язання згідно договору не виконав і кошти не повернула. Сума боргу по розписці рівна 36000 гривень, 3% становлять: 1080 гривень . Загальна сума боргу по авансовому платежу - аванс рівна 37080 гривень Частиною 2 п. 5.4. договору передбачено оплата неустойки в розмірі подвійної суми авансу, що дорівнює: 36000 гривень х 2 = 72000 гривень. Загальна сума боргу складає: 37080 + 72000 = 109080 гривень. 27 грудня 2012 року в Києво - Святошинському РУ ГУ МВС України в Київській області відкрита справа про кримінальне правопорушення вчиненого групою осіб до [PERSON] при придбанні земельної ділянки по [ADDRESS], згідно з заяви про злочин [PERSON], і внесена в реєстр ЄРДР №12012100200001251. Невиконання умов договору [PERSON], що не здійснилась купівля земельної ділянки, не бажання відповідачки добровільно повернути кошти, негативно позначилась на сталому способі життя родини позивача, призвело до непродуктивних витрат особистого часу - багаторазове звернення до правоохоронних органів, Відповідач займається реєлторською діяльністю. До того ж відповідач жодного документу не виготовила і не ажає виготовити - свідомо не оформляє спадщину. Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 109080 гривень, 3000 гривень за послуги юриста і судовий збір. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від отримання судової повістки відмовилась. За позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як встановлено в судовому засіданні 10 липня 2012 року [PERSON] був укладений попередній договір з [PERSON] про купівлю земельної ділянки розміром 0,04 га. На виконання попереднього договору [PERSON] отримала від [PERSON] аванс розмірі 36 000 грн., що підтверджується письмовими розписками. Відповідно п.5.4 Попереднього договору зазначено, що в разі невиконання Продавцем обов'язків для укладання Основного договору, то відповідач зобов'язаний повернути аванс отриманий у позивача. Однак відповідач своїх обов'язків за попереднім договором не виконала, а отже має повернути позивачу суму авансу в розмірі 36 000 грн. В той же час, підстав для стягнення з відповідача штрафу у вигляді 200 (відсотків) від суми авансу відсутні. Відповідно до ч. 1ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Відсутні також підстави для стягнення з відповідача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки 3% річних сплачуються за прострочення виконання грошового зобов'язання, якого відповідач за попереднім договором не брала. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 3000 грн. за послуги юриста, виходячи з наступного. Так, у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»- розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% мінімальної заробітної плати за одну годину роботи у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною. Тобто в силу ст.ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Так в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, а також відсутні докази щодо сплати позивачем адвокату або спеціалісту у галузі права коштів. Судовий збір в розмірі 1141,25 суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 610, 614, 625, 635 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial