Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Посилаючись на те, що 22.09.2012 р. та 21.02.2013 р. відповідач позичила в нього грошові кошти у розмірі 40 000,00 дол. США, які зобов'язалася повернути кошти у будь -який час на його вимогу, що підтверджується розпискамивід 22.09.2012 р. та 21.02.2013 р. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує, в усній формі відмовилася сплатити заборгованість. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 40 000,00 дол. США, з яких: 10 000,00 дол. США - сума боргу за розпискою від 22.09.2012 р. та 30 00,00 дол. США - сума боргу за розпискою ВІД 21.02.2013 р. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили посилаючись на ті, обставини, що відповідач позичала у позивача кошти в сумі 20 000,00 доларів США, а також повернула позивачу кошти в розмірі 10 000,00 доларів, тому підстав для стягнення 40 000,00 доларів США відсутні. Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із розписки, складеної 22.09.2012 р., [PERSON], позичила в [PERSON], кошти в сумі 10 000,00 доларів США, також із розписки, складеної 21.02.2013 р., [PERSON], позичила в [PERSON], кошти в сумі 30 000,00 доларів США, і зобов'язалась повернути вказану суму по першій вимозі. Статтями 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу позику у розмірі 40 000,00 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у договорі. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Посилання відповідача на ті обставини, що нею повернуто позивачу 10 000,00 доларів США, не може судом братися до уваги, оскільки статтею 545 ЦК України, передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не подав належних та достовірних доказів про повернення позивачу 10 000,00 доларів США. тому суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу в силу ст. 1046 ЦК України, таку ж суму грошових коштів, в якій ним було позичено, а саме в грошовому еквіваленті зобов'язання в іноземній валюті - 40 000,00 доларів США. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення позики, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 40 000,00 дол. США. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви в суд. На підставі наведеного,

Outcome: approved