Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Андрієво-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення (будівля пилорами з підсобними приміщеннями) загальною площею 135,0 м.2, яке розташоване за адресою: с. Скосарівка Миколаївського району Одеської області, за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він, [PERSON] , з 2005 року, тобто більше 10 років, добросовісно, постійно (безперервно) володіє та відкрито використовує у власних потребах нерухоме майно нежитлове приміщення (будівля пилорами з підсобними приміщеннями) загальною площею 135,0 м.2, яке розташоване за адресою: с. Скосарівка Миколаївського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення належить: [PERSON] частка 6/100, [PERSON] частка 20/100, [PERSON] частка 29/100, [PERSON] частка 45/100. Зазначені власники нежитлового приміщення (будівля пилорами з підсобними приміщеннями) з 2005 року ним не користуються та не розпоряджаються. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] ніхто не прийняв. Інші власники нежитлового приміщення, [PERSON] та [PERSON] відмовляються укладати угоду на відчуження вказаного нерухомого майна. За будівлею він доглядає та постійно здійснює ремонтні роботи. Представник позивача, адвокат Доров А.О. у судовому засіданні позов підтримав. Просив суд визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення (будівля пилорами з підсобними приміщеннями) загальною площею 135,0 м.2, яке розташоване за адресою: с. Скосарівка Миколаївського району Одеської області. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи, Андрієво-Іванівської\~сільської ради\~Миколаївського району\~Одеської області,\~в судове\~засідання не\~з`явився.\~На адресу\~суду від\~сільського голови\~надійшла заява,\~згідно якої,\~просив справу\~розглянути у\~відсутність представника\~третьої особи.\~Позовні вимоги\~визнав у\~повному обсязі.\~ Вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , 1990 року народження, дійсно використовує об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля пилорами з підсобними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Скосарівського старостинського округу А-Іванівської сільської ради за № 570 від 13 травня 2020 року (а.с. 6). Згідно довідки Скосарівського старостинського округу А-Іванівської сільської ради за № 571 від 13 травня 2020 року [PERSON] 1990 року народження, зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки Скосарівського старостинського округу А-Іванівської сільської ради за № 903 від 08 вересня 2020 року [PERSON] з 2005 року постійно користується земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та вчасно сплачує орендну плату за користування відповідною ділянкою (а.с. 39). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 вересня 2005 року власниками будівлі пилорами з підсобними приміщеннями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] - частка 6/100, [PERSON] частка 20/100, [PERSON] частка 29/100, [PERSON] частка 45/100. Зазначені обставини також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2005 р. за № 8367615 (а.с.13, 14). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 10 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Миколаївському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 53), [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 08 липня 2002 року виконавчим комітетом Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (актовий запис 25), [PERSON] [INFO] померла (а.с. 8). З наданої суду, на виконання ухвали, копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] прийняла його дочка [PERSON] (відповідач по справі). Спадщина на яку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом складається з : -земельна ділянка площею 4,97 гектара, що розташована на території Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] (за межами населеного пункту), Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №059093, який був виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області 14 лютого 2003 року на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області від 25 лютого 2002 року №50/А-2002; -земельна ділянка площею 0,72 гектара, що розташована на території Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ( за межами населеного пункту), Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД №940699, який був виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області 22 травня 2008 року на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області від 08 травня 2007 року №235/А-2007. Відповідно до\~статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша\~статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження\~№ 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. У судовому засіданні було встановлено, що позивач знав про власників нежитлової будівлі з моменту його користування ним, суд дійшов висновку, що вказане майно не може бути об`єктом набувальної давності. Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі\~статті 344 ЦК України. Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Під час розгляду справи позивач і його представник не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє майном не за волею власника і не знав, хто є власником. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення (будівля пилорами з підсобними приміщеннями) за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України, як і не є цими підставами, здійснення ремонтних робіт та утримання нерухомого майна в належному стані. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, \~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~відповідача.\~

Outcome: dismissed