Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття їх з реєстрації в зазначеній квартирі. Позовна заява мотивована тим, що після смерті своєї матері [PERSON] позивач успадкував вище зазначену квартиру, на той час він був розлучений і вирішив тимчасово виїхати за кордон на заробітки. До нього звернулася колишня колега по роботі [PERSON] з проханням тимчасово прописати її в успадкованій квартирі в зв`язку з тим, що їй запропонували роботу в м.Рівне і їй необхідна була Рівненська прописка, він погодився і в 2001 році прописав тимчасово [PERSON] в своїй квартирі і дозволив їй там проживати в одній кімнаті, в другій кімнаті були його речі, при умові, що вона буде доглядати за його житлом коли він буде на заробітках за кордоном. Проте, що він прописав в квартирі [PERSON] тимчасово свідчить будинкова книга в якій навпроти прізвища [PERSON] в графі «Мета приїзду та на який час» відсутня відмітка пост»-постійно, а навпроти його прізвища та прізвища його покійної матері така відмітка є. На протязі кількох років він часто їздив на заробітки по Україні і шукав можливість виїзду на заробітки за кордон. В листопаді 2003 року виїхав в Чехію, де працевлаштувався, створив сім`ю, народилося четверо дітей, звідки не повертався на Україну протягом 15 років, чим скористалася [PERSON] , яка без його згоди зареєструвала в його квартирі свого сина [PERSON] , батьківство якого він заперечує. Коли через 15 років він приїхав в Україну то [PERSON] , яка захопила квартиру з своєю сім`єю, яка є тільки власністю [PERSON] , його до квартири не допустила і він змушений був звертатися за допомогою в поліцію, де йому порекомендували звернутися в суд. До того як він прописав і дозволив [PERSON] проживати у своїй квартирі, [PERSON] проживала разом з своїми батьками в смт.Зарічне Рівненської області у трикімнатній квартирі. Просить суд усунути йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, шляхом визнання [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право на користування вище зазначеною квартирою, шляхом зняття їх з реєстрації в квартирі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд задоволити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях і пояснили суду, що відповідач [PERSON] познайомилася навесні 1998 року з позивачем [PERSON] в смт.Зарічне, де відповідач працювала товарознавцем в ЦВ поштового зв`язку, а позивач працював водієм на пошті в м.Сарни. Після смерті матері позивача, яку вони поховали разом, коли позивач вже був розлучений, запропонував їй переїхати до нього в м Рівне і жити однією сім`єю, на що вона погодилася і прописав її в спірній квартирі, в якій вона проживає по даний час. Разом вони переоформили спадщину після смерті матері позивача. На Україні у нього була заробітна плата мала і в листопаді 2003 року позивач поїхав на заробітки в Чехію, в той час відповідач була на сьомому місяці вагітності. [INFO] у неї народився син [PERSON] , біологічним батьком якого є позивач по справі [PERSON] і якого вона зареєструвала в квартирі позивача. Не одружилися бо не було ні часу, ні коштів. Позивач обіцяв, що попрацює кілька місяців, повернеться і вони одружаться, але більше десяти років він не повертався на Україну, і відповідачу не було відомо місце проживання позивача, тому відповідач не мала змоги подати позов про встановлення батьківства і стягнення аліментів. Лише після того як позивач приїхав в Україну, відповідач звернулася до Рівненського міського суду з позовом про встановлення батьківства і стягнення аліментів, проте справа не розглянута тому-що позивач не з`являється до експертної установи для проведення судово-генетичної експертизи. Просять суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] познайомилася з [PERSON] коли він був ще одружений, після чого [PERSON] переїхав в Рівне де доглядав за матір`ю. [PERSON] потрібна була прописка в м. Рівне і [PERSON] за її проханням тимчасово прописав її в своїй квартирі, і тимчасово дозволив проживати. Потім [PERSON] і її сім`я якось прописалися в квартирі [PERSON] постійно і тепер [PERSON] не може користуватися своєю квартирою. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали суду, що позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] знають на протязі тривалого часу. Жили вони разом в квартирі [ADDRESS] як чоловік і жінка. У них народився син [PERSON] . [PERSON] живе в квартирі постійно. [PERSON] виїхав за кордон на заробітки і вони його більше не бачили. Про обставини прописки їм нічого не відомо. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49286426 від 24.09.2017 року та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99552379 від 06.10.2017 року, мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Єдиним власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Степанюк Н.О. 26 жовтня 2002 року і зареєстроване у реєстрі 3-857. Позивач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] 20.03.2001 року, що підтверджується копією паспорта громадянини України позивача, довідкою Управління забезпечення надання адміністративних послуг регіонального ЦНАП у м.Рівному від 15.02.2018 року та адресною карткою. Відповідно до довідок Управління забезпечення надання адміністративних послуг регіонального ЦНАП у м. Рівному від 17.02.2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані по теперішній час: відповідач [PERSON] з 29.08.2001 року, її малолітній син [PERSON] [INFO] з 27.01.2004 року, її дочка з дітьми [PERSON] з 25.01.2011 року, [PERSON] з 18.12.2017 року, [PERSON] з 20.08.2019 року. З оглянутого в судовому засіданні «Розділу 4 Прописка» будинкової книги квартири [ADDRESS] вбачається, що навпроти прізвища [PERSON] в графі «Мета приїзду та на який час» відсутня відмітка «пост»-постійно, а навпроти прізвища позивача [PERSON] та прізвища його покійної матері така відмітка є. За висновком Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 12 січня 2018 року в період з 27.12.2017 року по 12.01.2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] неодноразово зверталися з заявами до поліції, позивач [PERSON] з приводу того, що не може потрапити в належну йому квартиру від якої відповідач [PERSON] не дає йому ключі, а відповідач [PERSON] з приводу того, що позивач [PERSON] намагається потрапити в квартиру. Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 28.01.2018 року до ЄДР було внесено відомості щодо незаконного проникнення у квартиру [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду від 28 грудня 2017 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, розгляд якої на даний час не закінчено. [PERSON] заперечує, що він є біологічним батьком неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] [INFO] , те що як показали свідки, що позивач і відповідач жили разом як чоловік і жінка не є категоричним підтвердженням того, що позивач є біологічним батьком сина відповідача [PERSON] , тому на час розгляду даної справи не має підстав вважати позивача біологічним батьком неповнолітнього сина відповідача [PERSON] [INFO] , також відсутні підстави вважати відповідача [PERSON] і її сина [PERSON] членами сім`ї позивача. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ /майно/ яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать законну. За приписами ч. 1,ч.2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник квартири має право використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушення свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/13030/18 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, /виселення/. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування належною йому на праві власності квартирою, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не є членами сім`ї позивача і не має належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] є біологічним батьком сина відповідача [PERSON] - [PERSON] , і крім того права неповнолітньої дитини є похідними від прав батьків /або одного з них. З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] , підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи, що рішення суду про визнання відповідача та її неповнолітнього сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку, що вимога про зняття відповідача та її неповнолітнього сина з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягає і вирішується в позасудовому порядку на підставі рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved