Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вказана квартира, де він разом з сім`єю зареєстрований та проживає з 28.08.2008. Відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, не сплачував комунальні послуги, не проводив ремонтні роботи, його речі у квартирі відсутні. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Також між ними немає угод чи домовленостей щодо вселення відповідача у квартиру та проживання в ній. Позивач є єдиним власником вказаного об`єкту нерухомості, однак позбавлений можливості вільно користуватися своїм майном, оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. За клопотанням позивача судом викликано у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлялися судом за місцем його реєстрації, повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 25.05.2021 до суду надійшли пояснення представника третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у яких просить вирішити спір на підставі наявних матеріалів та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, розглядати справу без присутності представника Департаменту. Відповідач не використав право на подання відзиву. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав, просив повністю задовольнити та пояснив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований разом з сім`єю. Також у вказаній квартирі з 2008 року зареєстрований його брат - відповідач [PERSON] , який фактично за цією адресою не проживає та ніколи не проживав, його речей у квартирі не було. Відповідач не приймає участі у витратах на утримання та ремонт квартири. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Вислухавши позицію позивача та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд доходить наступного. Судом встановлено, що державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, Давидовою Т.М., 18.06.2016 було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що зареєстроване у реєстрі за № 4-195. 30.09.2020 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частини квартири, що був посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1847, за умовами якого [PERSON] прийняв у дар 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується витягом № 226287755 від 30.09.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 28.08.2008 підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 14680568 від 14.04.2021 та Витягом № 13568726 від 23.11.2020 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що проживає з позивачем в одному будинку та знайомий з ним близько 20 років. Брата позивача, [PERSON] свідок ніколи не бачив та навіть не знав про його існування. Про його існування свідок дізнався у вересні 2020 року, коли у двері подзвонили, після чого свідок запитав, хто це, і отримав відповідь - сусід. [PERSON] не став відчиняти двері, оскільки не знав його, натомість відповідач виламав двері у тамбур, після чого викликали поліцію. Це був єдиний подібний випадок, раніше ніяких сварок не було. Свідок [PERSON] бував у квартирі позивача, однак ніяких сторонніх речей не бачив. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач та відповідач є її рідними синами. Старшому сину, [PERSON] , побудували квартиру у м. Вишневому, а проживав він з дружиною на [PERSON] . У 2008 році відповідач попросив зареєструватися у квартирі батьків, але він у ній ніколи не проживав та його речей у ній не було. [PERSON] у 2011 році переїхав проживати у цю квартиру до батьків, а вони переїхали на дачу. Коли [PERSON] залишився без своєї квартири, то став претендувати на цю квартиру по [ADDRESS] . Так, у вересні 2020 року він прийшов до квартири та влаштував дебош, а до цього нею ніколи не цікавився. Зараз відповідач проживає на дачі, у зв`язку з чим свідок, [PERSON] , не може туди потрапити. Свідок, [PERSON] , у судовому засіданні показала, що проживає у сусідній квартирі з позивачем та має з ним гарні сусідські стосунки. Їй відомо, що у батьків було двоє синів, але брата позивача, [PERSON] , вона вперше побачила у вересні 2020 року, коли той влаштував скандал, стукав у двері. До цього ніяких сварок не було. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дружиною позивача. Батьки чоловіка дозволили подружжю проживати у квартирі по [ADDRESS] , а брат чоловіка, [PERSON] хоча і був у квартирі зареєстрований, однак ніколи в ній не проживав, його речей у ній не було та бажання жити у квартирі він не виявляв. Власником квартири є лише позивач. Останнім часом відповідач став агресивним, після чого вони припинили з ним спілкування. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, що у тому числі підтверджується показами свідків, судом встановлено, що відповідач у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні, що є підставою для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved