Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просив скасувати запис в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження - 9512520, зареєстрований 11.02.2010 за № 9512520 реєстратором - Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2009 у межах розгляду цивільної справи № 2-141/2010 р. за позовом [PERSON] до нього ( [PERSON] ) про стягнення боргу, було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на його майно, рахунки та депозити. За наслідками розгляду зазначеної справи 10.03.2010 ухвалено рішення, яке виконано, а отже не має підстав для подальшого застосування застосованого заходу забезпечення позову. Однак, звернутися до суду у межах зазначеної справи щодо скасування забезпечення позову він не може, оскільки справа вже знищена. Також зазначив, що [INFO] помер [PERSON] і його спадкоємцем за законом є його син [PERSON] , якого він й зазначив в якості відповідача у цій справі. Також зазначив, що ним у цій справі понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., які він просив вважати фактично ним понесеними. Ухвалою від 15.01.2021 зазначений вище позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом із постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі. Копія зазначеної ухвали з відповідними додатками отримана: представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 21.01.2021, що підтверджується підписом останнього у розписці, долученій до матеріалів справи. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Козляковським Г.Т., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 1/2020 від 01.07.2020, що підтверджено ордером серія КР № 148901, подано відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 11.02.2021 за вх. № 775/21, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Зазначений відзив на позовну заяву отримано позивачем, що підтверджено останнім у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач, який не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідача, підтримав вимоги наведені у позовній заяві. Окремо зазначив, що ним у даній справі понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., які він просив вважати фактично ним понесеними та інші витрати ним у справі не понесені. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Козляковський Г.Т., який не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідача, повідомив про визнання відповідачем позову, при цьому, зазначив, що погоджується з позицією позивача, щодо понесення ним (позивачем) судових витрат у даній справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідач на підставі наявних у суду матеріалів справи з урахуванням позиції відповідача, висловленої його представником щодо визнання позову. Заслухавши у підготовчому судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що про визнання відповідачем позову заявлено його представником, судом відзначається, що письмова заява відповідача про повідомлення про припинення представництва або обмеження повноважень представника, зокрема, щодо визнання позову, до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, суд, з метою з`ясування чи не суперечить таке визнання закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі доказів, наданих учасниками справи, встановив таке. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.03.2010, ухваленого за наслідками розгляду цивільної справи № 2-141 2010 р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Стягнено з [PERSON] , на користь [PERSON] борг у сумі 35912,70 грн. та витрати по справі у сумі 479,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.08.2010 зазначене рішення залишено без змін. Згідно з даними довідки від 29.07.2020 за вих. № 04-11/33/2020, довідки від 30.07.2020 за вих. № 04-11/34/2020 та інформації від 15.10.2020 за вих. № 04-11/63/2020 2-141/2020 Долинського районного суду Кіровоградської області цивільна справа № 2-141, яка до перереєстрації 01.01.2010 мала № 2-1088/2009, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу знищена у зв`язку із закінченням строків її зберігання та в архіві суду наразі знаходиться (зберігається) лише остаточне рішення ухвалене за результатами розгляду зазначеної справи, а саме рішення від 10.03.2010 та ухвала суду апеляційної інстанції від 25.08.2010. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (номер інформаційної довідки 216813352 від 17.07.2020) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: тип обтяження - арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження - 9512520; зареєстровано - 11.02.2010 18:02:36 за № 9512520 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Габдрахманова, 3, (0522) 33-30-52, 33-22-71, 33-02-53, 33-15-53; підстава обтяження - ухвала, 2-1088, 30.12.2009, Долинським районним судом Кіровоградської області; об`єкт обтяження - невизначене майно, Все майно: власник [PERSON] , Дата народження: [INFO] , Код: [NUMBER] , [ADDRESS] ; обтяжувач та заявник - Відділ державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції, Код: 34753676, 28500, Кіровоградська обл., Долинський р., м. Долинська, вул. Тесленка, 59, тел. (05234) 5-29-67. Поряд з цим, відповідно до листа Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23.07.2020 за вих. № 10182 постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 13.01.2020 було накладено арешт на майно боржника на підставі ухвали Долинського районного суду № 2-1088 від 30.12.2009, у резолютивній частині якої було зазначено: «накласти арешт на майно, рахунки та депозити [PERSON] , проживаючого [ADDRESS] ». Примусове виконання зазначеної ухвали закінчено 25.03.2010 у зв`язку з виконанням рішення. Більш детальну інформацію надати не представляється можливим у зв`язку із закінченням строків зберігання виконавчого провадження. Крім того, відповідно до довідки Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.07.2020 за вих. № 10274 на виконанні зазначеного органу виконавчої служби не перебувають виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення Долинського районного суду № 2-141 від 10.03.2010 та Долинського районного суду № 2-485 від 29.06.2010. Окрім того, згідно з витягом зі спецрозділу виконавчого провадження від 03.09.2020 виконавче провадження за № 16800718 заведене на підставі виконавчого документа ухвали від 30.12.2009 № 2-1088 завершено 25.03.2010. Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , та спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , що підтверджується заявою про прийняття спадщини останнього від 17.05.2018, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61458357 від 28.08.2020, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Вищевказані обставини справи сторони не заперечували, що підтверджено позивачем та представником відповідача у судовому засіданні. Таким чином судом встановлено, що в межах розгляду цивільної справи № 2-141 (№ 2-1088/2009) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу ухвалою від 30.12.2009 було застосовано захід забезпечення позову в інтересах [PERSON] , правонаступником якого наразі є [PERSON] у порядку спадкування, шляхом накладення арешту на майно [PERSON] . Примусове виконання зазначеної ухвали закінчено 25.03.2010, однак, а ні після ухвалення остаточного рішення по справі від 10.03.2010, залишеного у силі ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.08.2010, а ні після завершення виконавчого провадження заходи забезпечення позову скасовані не були. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставини даної справи свідчать про те, що позивач [PERSON] позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном у зв`язку з накладенням на останнє арешту, як заходу забезпечення позову. Поряд з цим, застосувати до відносин, що склалися положення ст. 158 ЦПК України, якими передбачено порядок скасування заходів забезпечення позову на даний час не можливо у зв`язку із знищенням матеріалів судової справи, у межах розгляду якої такий захід було застосовано, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що захистити права та законні інтереси позивача в іншому порядку, ніж судовому, зокрема, шляхом розгляду позову про скасування запису в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, - не можливо. За таких\~обставин,\~вимога позивача\~про скасування\~запису в\~Єдиному реєстрі\~заборони відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна визнається\~судом обґрунтованою,\~вона не\~суперечить закону\~та не\~порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та є такою, що в повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичних осіб, тому така вимога підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує значення справи для сторін, а тому, враховуючи у даному випадку, значення справи для позивача, з урахуванням відмови останнього від пред`явлення вимоги про стягнення витрат, понесених по сплаті судового збору, а також беручи до уваги положень ст. 142 ЦПК України, якими, зокрема передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі чого, враховуючи, що позов, визнаний відповідачем, задоволено, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 840,80 грн., слід частково (50%) повернути позивачу з державного бюджету у розмірі 420,40 грн., а іншу частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн. вважати фактично понесеними позивачем.

Outcome: approved