Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що з 05.01.2011 року він працював в ПАТ «Азовзагальмаш». 09.12.2014 року його було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. За час роботи на ПАТ «Азовзагальмаш» утворилась заборгованість із заробітної плати за період з липня 2014 року по грудень 2014 року. Також зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» відповідач не виплатив йому належні до виплати суми та навіть не повідомив про розмір цих сум. В зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 10.12.2014 року по день винесення судового рішення. До того ж, в зв'язку з суттєвим порушенням трудового законодавства - його права на заробітну плату, він зазнав моральної шкоди,яку оцінює в розмірі 5000 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які пов'язані з усвідомленням того, що він на протязі 7 місяців перебував під впливом протиправної поведінки відповідача, через неотримання заробітної плати він не зміг забезпечити своїй родині святкування новорічних та різдвяних свят, йому постійно доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В зв'язку з чим остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2014 року по 15.04.2015 року (день винесення судового рішення) в розмірі 10901,93 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов з підстав викладених вище підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Суду також пояснив, що позивач [PERSON] з 05.01.2011 року працював в «Азовзагальмаш» та 09.12.2014 року звільнився з підприємства за власним бажанням. За час роботи на підприємстві у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість із заробітної плати. Тому, на підставі ст. 117 КЗпП України у зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2014 року по день винесення судового рішення (15.04.2015 року) в розмірі 10901,93 грн., виходячи з середньогодинного заробітку, який дорівнює 15,63 грн. та 697,50 год. - тривалість робочого часу за період з 10.12.2014 року по 15.04.2015 року. Крім цього, пояснив, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, пов'язана з вимушеним звільненням, порушенням звичайного укладу його життя, відсутності коштів для існування, пошуку нового місця роботи та відстоювання своїх порушених прав в суді яку позивач оцінює в розмірі 5000 грн. Крім цього пояснив, що дійсно позивачу 04.03.2015 року відповідачем було виплачено суму в розмірі 8240,49 грн., проте вважає, що повного розрахунку з заробітної плати з ним проведено так і не було, оскільки у встановленому законом порядку відповідач не повідомив його про такий розрахунок, а сам він позбавлений можливості встановити вірну суму розрахунку при звільнені т.я. у нього немає всіх розрахункових листків, щодо сум нарахованої зарплати. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» - Бондаренко Н.С. будучи належним чином повідомленою про дату, місце і час розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 04.03.2015 року підприємством з позивачем проведений повний розрахунок в розмірі 8240,49 грн., що підтверджується платіжною відомістю ПАТ «Азовзагальмаш», а тому обов'язок підприємства щодо остаточного та повного розрахунку при звільненні відповідачем виконаний. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившихся позивача та представника відповідача ПАТ «Азовзагальмаш». Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши письмові заперечення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] 05.01.2011 року на підставі наказу № 2 прийнятий за переведенням у автотранспортний цех № 469 ПАТ (на той час ВАТ) «Азовзагальмаш» машиністом екскаватору. 09.12.2014 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 50 від 09.12.2014 року, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці та не заперечується стороною відповідача. Відповідно до відомості виплати звільненим працівникам за 04.03.2015 року наданої ПАТ «Азовзагальмаш» 04.03.2015 року відповідач виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 8240,49 грн. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Так, Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку розмір середньогодинної заробітної плати позивача складає 15,63 грн. (заробітна плата нарахована позивачу за листопад 2014 року в розмірі 384,38 грн. / 24,6 год. відпрацьовані позивачем години за листопад 2014 року). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З даним розрахунком розміру середньогодинної заробітної плати позивача суд погоджується та бере до уваги, оскільки на вимогу суду, з метою забезпечення доказів у справі відповідачем не надано відомостей про середньоденний заробіток, який враховується при проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту його звільнення по день винесення судового рішення в сумі 10901,93 грн. Проте, при розгляді справи було встановлено, що 04.03.2015 року відповідач виплатив позивачу [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 8240,49 грн., а тому вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення підлягає задоволенню частково, а саме за період з часу звільнення позивача з підприємства по час виплати йому заборгованості (04.03.2015 р.), т.б. по час проведення з ним фактичного розрахунку. Таким чином, як зазначено вище середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 10.12.2014 року і по день фактичного розрахунку (04.03.2015 року). Згідно Листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та Листа Міністерства соціальної політики № 10196/0/14-14/13 вiд 09.09.2014 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» тривалість робочого часу за період з 10.12.2014 року по 04.03.2015 року становить 468 год. (10.12.2014 року - 31.12.2014 року - 127 год., січень 2015 року - 159 год., лютий 2015 року - 160 год. та 01.03.2015 - 04.03.2015 року - 22 год.). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 10.12.2014 року по 04.03.2015 року складає - 7314,84 грн. (468 годин х 15,63 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню за період з 10.12.2014 р. по 04.03.2015 р. складає 7314,84 грн., а тому вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню саме в цій частині. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем [PERSON] заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, йому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 грн. на думку суду є явно завищеним. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав [PERSON], істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що сума в розмірі 500 грн. є розумною, достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з вимогами майнового та немайнового характеру був звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 243,60 грн. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди в розмірі 243,60 грн., а всього 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial