Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами про визнання незаконним та протиправним його звільнення, поновлення на посаді головного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» та стягнення з відповідача на її користь заробітної платні за час вимушеного прогулу з часу її звільнення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він працював в АТ «Ощадбанк» з 2011 року, на посаді провідного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», а з 2015 року на посаді головного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк». 19 квітня 2019 року на підставі наказу № 996 «Про скорочення штату та чисельності працівників» позивача повідомлено про скорочення штату, а 24 червня 2019 року на підставі наказу № 404-К за п. 1 ст. 40 КЗпП України його звільнено. [PERSON] вважає такі накази незаконними та такими, що порушують його трудові та громадянські права через те, що наказом про скорочення штату прийнято не компетентним органом, уповноваженим власником на прийняття відповідних рішень, а не уповноваженою на відповідні дії керівником філії. Поряд із цим, позивачу не було запропоновано відповідачем всі наявні вакансії на тому ж самому підприємстві, а також не враховано його переваг на залишення на роботі, зокрема те, що він є особою, яка має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, те, що він має більш тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві з іншими працівниками, та те, що він є особою з інвалідністю. Вислухавши позивача, який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, представника відповідача, який проти задоволення позову заперечував, просив відмовити, дослідивши та оцінивши докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч. 2 цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Положеннями ст. 42 КЗпП України, визначається, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, з визначенням переліку осіб, яким надається перевага при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Відповідно до положень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому суд зазначає, що доказів про скорочення посади позивача з порушенням прав позивача, матеріали справи не містять. Як вбачається з положень ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках зміни з організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Судом встановлено, що позивач працював у філії Донецького обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є відповідач з 2011 року на посаді провідного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування, а з 2015 року на посаді головного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування, що підтверджується копією її трудової книжки від 24 червня 2019 року (а.с. 5-8). Згідно з наказом відповідача від 18 квітня 2019 року за № 996 «Про скорочення штату та чисельності працівників» з 25 червня 2019 року введено скорочення штатної чисельності філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 9-10). 19 квітня 2019 року [PERSON] попереджено про скорочення його посадим (а.с. 11). Наказом начальника філії - Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 404-К від 24 червня 2019 року, звільнено [PERSON] з посади головного інженера сектору безпеки дорожнього руху відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування з 24 червня 2019 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку із скороченням штату) (а.с. 23). Тобто, наявності порушень трудового законодавства, допущених відповідачем, при звільненні позивача судом не встановлено. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, а тому його слід залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed