Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON], треті особи [PERSON]; Головне Управління ДМС України в Харківській області у Фрунзенському районі; Фрунзенська районна державна адміністрація міста Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, у якій просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у м. Харкові, та зобов'язати Головне управління ДМС України у Харківській області у Фрунзенському районі зняти відповідачів з реєстрації за вищевказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.11.2006 року позивач зареєстрований у спірній квартирі, у якій також зареєстрована та проживає третя особа - [PERSON] (мати позивача), а також зареєстровані відповідачі: [PERSON] (тітка позивача) та [PERSON] (двоюрідний брат позивача), які не проживають у вказаній квартирі більше двох років. Позивач наголосив, що відповідач [PERSON] 01.09.2011 року виїхала на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] та забрала усі свої речі, а приблизно через шість місяців до неї переїхав її син - [PERSON]. Позивач стверджує, що з цього часу відповідачі не виконують свої зобов'язання щодо дотримання технічного стану квартири, де вони зареєстровані, не сплачують комунальні послуги, що призводить до матеріальних витрат позивача. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Перший відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі договорів про надання правової допомоги, у судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що основним місцем проживання відповідачів є квартира [ADDRESS], де [PERSON] та [PERSON] мешкають у кімнаті меншої площі, а [PERSON] та [PERSON] - у кімнаті більшої площі. Разом з тим, відповідач наголосила, що багато часу відповідачам доводиться проводити з матір'ю відповідачки [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], оскільки через стан свого здоров'я вона потребує стороннього догляду. Втім, відповідач стверджувала, що вона разом із сином проживає у спірній квартирі, по мірі можливості вона сплачує комунальні послуги за квартиру, отримує за адресою реєстрації та фактичного проживання поштову кореспонденцію, а також відповідачі перебувають на обліку у медичній установі за місцем їх реєстрації. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила суд задовольнити позов. Представники третіх осіб: Головного Управління ДМС України в Харківській області у Фрунзенському районі; Фрунзенської районної державної адміністрації міста Харкова у судове засіданні не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, першого відповідача, представника відповідачів, третьої особи допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно з довідкою дільниці № 52 КП «Жилкомсервіс» від 01 липня 2014 року за № 2429, яка видана [PERSON], [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: [PERSON], [INFO] (власник), дата прописки - 28.10.1981 року; [PERSON], [INFO] (син), дата прописки - 23.03.1996 року; [PERSON], [INFO] (племінник), дата прописки - 29.11.2006 року; [PERSON], [INFO] (сестра), дата прописки - 12.07.2006 року (а.с. 5). Відповідно до листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 10143 від 22 вересня 2014 року, квартира [ADDRESS] станом на 19 вересня 2014 року не приватизована (а.с. 45). В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду лист Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09 вересня 2014 року за № 59/12981 у відповідь на звернення [PERSON], згідно з яким позивачеві надані матеріали, зокрема, щодо звернень до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відповідачів та відносно відповідачів. Позивач наголосив, що у даній довідці міститься інформація щодо адреси проживання [PERSON], а саме: [ADDRESS] (а.с. 29). Крім того, позивачем на підтвердження того, що відповідачі проживають за іншою адресою, надано суду копію листа КП «Жилкомсервіс» за № 0-10/8913.03-03 від 06.10.2010 року, та копію супровідного листа Верховного Суду України № 6 - 20499 св 09 від 27.04.2011 року, які були надіслані на адресу [PERSON]: [ADDRESS] (а.с. 31, 44). Суд критично оцінює вищевказані докази, оскільки зазначені листи були датовані 06.10.2010 року та 27.04.2011 року, а у позовній заяві позивач вказав, що відповідач [PERSON] виїхала з [ADDRESS] 11 вересня 2011 року, тобто пізніше, ніж були їй були надіслані вищевказані листи на адресу: [ADDRESS]. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідачем не заперечувалися обставини систематичного перебування за адресою [ADDRESS], де проживає її мати -[PERSON], яка через стан свого здоров'я потребує стороннього догляду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю відповідачки [PERSON] (а.с. 74). Згідно з довідкою дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» від 12.09.2014 року за № 3501, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає [ADDRESS] (а.с. 76). Згідно з медичною довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» від 13.09.2014 року, [PERSON], [INFO], яка проживає [ADDRESS], за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду (а.с. 73). Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON], [INFO], є також матір'ю третьої особи - [PERSON] та рідною бабусею позивача - [PERSON]. Втім догляд за [PERSON] здійснюють відповідачі - [PERSON] та [PERSON]. Крім того, слід зазначити, що на виконання ухвали суду про витребування доказів, до суду надійшов лист КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 18.09.2014 року за № 552, з якого вбачається, що згідно книги запису викликів лікарів додому (Форма № 031/о) до дитини [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2011 року по 16.09.2014 року викликів не зареєстровано. Історія розвитку дитини (Форма № 112/о) та медична карта амбулаторного хворого (Форма № 025/о) [PERSON] [INFO], були видані йому на руки 04.11.2013 року згідно заяви для військкомату. В лікувально-профілактичний заклад медичні документи не повернули (а.с. 46). Також, до суду надійшов лист КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» від 22.09.2014 року за № 488, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за медичною допомогою до поліклініки не зверталась та викликів лікаря за даною адресою не було (а.с. 47). Разом з тим, відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень надала суду копії витягів з медичних карток та медичної документації [PERSON] та [PERSON], які свідчать про їх звернення у медичні установи за місцем їх реєстрації у тому числі за 2011, 2013, 2014 роки, а також у судовому засіданні судом оглянуті їх оригінали. У вказаній медичній документації зазначена адреса першого та другого відповідачів: [ADDRESS] (а.с. 55-65). Крім того, відповідачка наголосила, що за вказаною адресою ані вона, ані її син дійсно не викликали лікаря у вказаний період, оскільки у цьому не було потреби. Так, відповідач зазначила, що її син є майстром спорту України зі стрибків на батуті, на підтвердження чого надала суду відповідне посвідчення № [NUMBER] від 15.07.2013 року (а.с. 54), та наголосила, що він має добрий стан здоров'я, та звертається до поліклініки за місцем проживання лише з метою проходження медичної комісії для надання медичних довідок в учбовий заклад або для спортивних змагань. Також, відповідач вказала, що вона не працює, у зв'язку із чим не має потреби в отриманні лікарняних листів у поліклініці за місцем реєстрації, та у разі необхідності вона самостійно звертається до поліклініки за місцем проживання за отриманням медичної допомоги. На підтвердження того, що позивач та третя особа [PERSON] не чинять перешкод відповідачам у користуванні квартирою [ADDRESS] у м. Харкові, позивачем надана копія рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2033/2-2403/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод та відшкодування моральної шкоди, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 48-50). Вказаним рішенням суду також встановлено, що між сторонами на протязі тривалого часу, а саме: з 2007 року склалися неприязні відносини. [PERSON], [PERSON], [PERSON] неодноразово зверталися з письмовими заявами до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, якими просили прийняти заходи щодо кожного у зв'язку з постійними сварками. Разом з тим, суд дійшов до висновку, що [PERSON] не було доведено наявності підстав для усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, зокрема із тих підстав, що [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не чинить перешкоди в користуванні квартирою, у неї є ключі від квартири, та вона може вільно потрапити до квартири. Посилання, що в березні 2012 року вона не змогла потрапити до квартири не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що у неї та її сина (другого відповідача) дійсно є ключі від спірної квартири, та наголосила, що не зважаючи на неприязні стосунки між відповідачами та позивачем і третьою особою [PERSON], відповідачі постійно мешкають у спірній квартирі, у якій знаходяться їх речі. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснив суду, що він з дитинства товаришує з позивачем та дуже добре знає його сім'ю. Свідок стверджував, що у квартирі [ADDRESS] на даний час проживають позивач [PERSON] та його мати [PERSON], відповідачі не проживають у вказаній квартирі вже близько трьох років. Свідок вказав, що він допомагає позивачеві робити ремонт у вказаній квартирі, тому відвідує цю квартиру декілька разів на тиждень, а іноді затримується до пізньої ночі, проте протягом 3 років жодного разу не бачив там відповідачів. Крім того, свідок пояснив, що мати позивача - [PERSON] спить у кімнаті більшої площі, а [PERSON], за його словами, спить там, де він забажає. При цьому свідок наголосив, що у кімнаті більшої площі знаходиться два дивани, а у кімнаті меншої площі - лише одне ліжко, що на його думку унеможливлює проживання у ній двох відповідачів. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснив суду, що він товаришує із позивачем близько 5-6 років та кожного тижня не менше 1 разу буває у квартирі де мешкає позивач, оскільки допомагає йому робити ремонт у квартирі. Свідок стверджував, що у цій квартирі проживає позивач [PERSON] із своєю матір'ю, та вказав, що жодного разу він не бачив відповідачку [PERSON] та її сина. Свідок у судовому засіданні розповів про місце розташування меблів та оргтехніки, яка знаходиться у першій кімнаті, вказавши, що у ній міститься два дивани, шафа, телевізор, ноутбук та принтер. Свідок наголосив, що між першою та другою кімнатою, які є прохідними, є двері, та зазначив, що в другу кімнату він не заходив, бачив її через відкриті двері, описати інтер'єр другої кімнати свідок не зміг. Також, свідок не зміг пояснити де знаходиться ліжко позивача [PERSON]. Суд критично оцінює показання свідків в частині їх ствердження, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, оскільки жоден з допитаних свідків не відвідує цю квартиру щодня, а також не ночує у цій квартирі, та приймає до уваги те, що судом встановлено, що відповідачі багато часу проводять у матері відповідачки за адресою: [ADDRESS], здійснюючи за нею догляд. Разом з тим, слід зазначити, що відповідачка підтвердила, що у кімнаті, де вона мешкає із сином у спірній квартирі, дійсно на даний час міститься одне ліжко, оскільки за її твердженням, позивач [PERSON] із своєю матір'ю [PERSON] викинули крісло-ліжко, яке знаходилося у кімнаті відповідачів. Також, суд приймає до уваги показання обох свідків, що у кімнаті більшого розміру знаходиться два дивани, тобто наявні два спальних місця для позивача та третьої особи [PERSON], також у цій кімнаті міститься принтер, який використовується позивачем, що він не заперечував у судовому засіданні. Твердження про те, що позивач спить у другій кімнаті суд вважає суперечливим, оскільки сам позивач вказував на те, що він не чинить перешкод відповідачам у користуванні спірною квартирою. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що у ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed