Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11 жовтня 2013 року є власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі позивача, однак з 2007 р. не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі та не має особистих речей в цьому житловому приміщенні. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечив проти постановлення заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином шляхом розміщення 21.03.2018 р. та 13.04.2018 р. на сайті Дніпровського районного суду м. Києва повідомлення про виклик в судове засідання, про причини неявки суд не повідомила та не подала у визначений законом строк відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, який просив справу розглянути без його участі, та відповідача, яка, будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позову заяву не подала, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно довідки №31 виданої Житлово-будівельним кооперативом «Зварювальник-1» 03.07.2013 р., [PERSON], як членом ЖБК «Зварювальник-1», 28.04.1993р. було сплачено пайовий внесок за трикімнатну квартиру у розмірі 18 283,00 крб. (а.с.11). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2017 р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2006 р. шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано, про що 12.01.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 6-7). Як вбачається зі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАН № 433767, виданих 11.10.2013 р. реєстраційною службою Головного управління юстиції м. Києві, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 12,13). Зі змісту відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.11.2017 р. вбачається, що відповідно до Реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS], зареєстровано чотири особи (а.с. 8). Згідно актів від 27.11.2017 р. 26.12.2017 р., складених мешканцями будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] після розлучення з [PERSON] не проживає в його квартирі №139, особистих речей не має та не здійснює оплату за комунальні послуги (а.с. 9,10). Відповідно ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача [PERSON] понад десять років, не несе жодних витрати по утриманню житла позивача, не здійснює оплату наданих комунальних послуг. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про намір вселення відповідача до квартири позивача, чи вчинення останнім їй перешкод у користуванні житловим приміщенням. За таких обставин, враховуючи, що права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав як власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved