Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування позову вказавши наступне. 23.09.2016 року між сторонами було укладено усний договір позики на суму 14000 гривень, на підтвердження зазначеного договору відповідач надала позивачу розписку про отримання вказаної суми грошових коштів та зобов`язалася повернути грошові кошти позивачу у строк не пізніше 01.01.2019 року. Рішенням суду від 08.04.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості за договором позики у розмірі 14 000 гривень, 3% річних за користування коштами у розмірі 965 гривень, інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 4778,49 гривень, пеню у сумі 9719,06 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 гривень. На теперішній час відповідач не повернула позивачу суму коштів за договором позики, рішення суду не виконано, у зв`язку з чим просить суд стягнути у судовому порядку з відповідача 205 гривень 3 відсотки річних за неповернення боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 2\~429,87 гривень пеню за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 583,36 гривень інфляційні витрати за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 153 гривень 3 відсотки річних за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, 1\~799,91 гривень пеню за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, 350,12 гривень інфляційні витрати за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, що разом становить 6\~289,66 гривень. Ухвалою суду від 18.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання позивач не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не наддала, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 року по справі № 335/559/19 з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень, 3% річних за користування коштами у розмірі 965 (дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень, інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 4778 (чотири тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 49 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок (а.с. 7-8). Виконавчий лист по справі № 335/559/19 виданий 15.05.2019 року (а.с.9) знаходиться на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується постановою державного виконавця від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59144892 про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним рішенням суду (а.с. 10). Позивачем, у зв`язку із невиконанням рішення суду нараховано: 205 гривень 3 відсотки річних за неповернення боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 2\~429,87 гривень пеню за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 583,36 гривень інфляційні витрати за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 року по 08.07.2019 року, 153 гривень 3 відсотки річних за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, 1\~799,91 гривень пеню за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, 350,12 гривень інфляційні витрати за невиконання рішення суду від 08.04.2019 року за період з 08.04.2019 року по 08.07.2019 року, що разом становить 6\~289,66 гривень. На підтвердження нарахованих пені, відсотків та інфляційних втрат позивачем було надано розрахунок пені, індексу інфляції, а також розрахунок 3 % річних, які приведені у зведених таблицях, в яких позивачем зазначені період, за який нараховуються суми, кількість днів в місяці, за який нараховується пеня, індекс інфляції у відсотках, кількість днів прострочення та збитки від інфляції. Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростований, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення коштів за договором та стягнутих судом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази про наявність підстав для стягнення нарахованих сум у зв`язку із невиконанням умов договору позики та рішення суду, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості. Відповідно до частини першої\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої\~статті 1049 ЦК України\~не припиняє обов`язку позичальника сплати суми, передбаченої\~статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Встановивши, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобов`язальних, що дає позивачу право вимагати відшкодування матеріальних витрат у вигляді стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 16.01.219 року зазначено, що частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Три відсотки річних від простроченої суми боргу по договору позики підлягають стягненню, оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов`язання, відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Правовий аналіз положень ст.ст.\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за\~\~час прострочення. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом заявлена позивачем до стягнення сума коштів, відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості за договором позики та виконанню судового рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved