Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до Гнилицької сільської ради, правонаступником якої є Новосільська сільська рада Підволочиського району Тернопільської області, загальних зборів уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області, реєстраційної служби Збаразького районного управліня юстиції Тернопільської області про визнання права власності на нежитлову будівлю, а саме приміщення авто гаражів, загальною площею 617.80 м.кв. з під - навісом, площею 63.80 м.кв., розташованих за адресою: село Гнилиці вул. Садова № 26 Підволочиського району Тернопільської області. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що 06 вересня 2015 року загальні збори уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області вирішили відчужити шляхом продажу майно приміщення «Автогаражів», яке було розподілене під майновий фонд пайовиків, які знаходиться за адресою: с. Гнилиці вул. Садова, 26 Підволочиського району. Такі повноваження загальних зборів уповноважених пайовиків випливають із ч. 2 п. 2.4 Рекомендації щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20.05.2008 року, згідно яких управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через збори співвласників. Відповідно до даного рішення, 07 вересня 2015 року між ним і Головою уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаних майнових паїв (приміщення «автогаражів»), який не підлягав нотаріальному посвідченню. В цей же день, 07.09.2015 року, згідно акту прийому передачі нерухомого майна йому було передані дані автогаражі. Рішенням Гнилицької сільської ради від 29 вересня 2015 року за № 24а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», було встановлено факт належності майна та визнано право власності на нежитлове приміщення автогаражів в с. Гнилиці Підволочиського району за ним, [PERSON] Ним, відповідно до встановленої процедури (Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127 (нова редакція)) оформлення права власності було виготовлено технічний паспорт на нерухоме майно, складений 28 вересня 2015 року, який разом із необхідним пакетом документів було подано на державну реєстрацію до державного реєстратора прав на нерухоме майно Підволочиського управління юстиції. Рішенням від 13.01.2016 року державний реєстратор призупинив розгляд заяви позивача про реєстрацію нерухомого майна, а рішенням від 21.01.2016 року взагалі відмовив у державній реєстрації щодо заявленого нерухомого майна, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на обєкт. Так як у колишнього власника нерухомого майна немає правовстановлюючого документу (свідоцтва на право власності на автогаражі) та виготовити нові правовстановлюючі документи (відповідно до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62) немає юридичної можливості (у звязку з втратою чинності згаданого Порядку на підставі наказу Мінагрополітики від 11.04.2013 року № 253 «Про визнання таким, що втратили чинність, деяких наказів»), тому, у позасудовому порядку він не може захистити своє право власності і змушений звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області (правонаступник Гнилицької сільської ради) в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просить справу вирішувати у його відсутності, з позовом згідний. Голова загальних зборів уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільскьої області [PERSON], який був присутній в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі: представник Реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 01 вересня 2015 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до голови загальних зборів пайовиків [PERSON] (довідка № 124 від 15 квітня 2015 року видана Новосільською сільською радою, яка підтверджує, що [PERSON] дійсно є головою комісії по розпаюванню майна), в якій просив організувати збори пайовиків для вирішення питання по продажу автогаражів. 06 вересня 2015 року згідно протоколу загальних зборів уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району про продаж майна «Автогаражів», загальні збори в кількості 160 (сто шістдесят) чоловік вирішили продати майно «Автогаражів» [PERSON], яке розподілене під майновий фонд пайовиків за 150\~000,00 (сто пятдесят тисяч гривень). 07 вересня 2015 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу приміщення автогаражів за адресою с. Гнилиці вул. Садова, 26 Підволочиського району Тернопільської області та складено акт прийому передачі нежитлового приміщення автогаражів. 08 вересня 2015 року [PERSON] передав кошти за купівлю автогаражів в сумі 150000 (сто пятдесят тисяч) грн. [PERSON] Факт належності проданого загальними зборами уповноважених пайовиків с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області майна ( приміщення авто гаражів) пайовикам підтверджується актом розрахунку уточненого пайового фонду СГ ТОВ «Берегиня» станом на 01 квітня 2001 року та відомістю визначення вартості основних засобів СГ ТОВ «Берегиня» Підволочиського району Тернопільської області, з якого видно, що автогаражі та піднавіс, які були введені в експлуатацію в 1987 році знаходилися на балансі СГ ТОВ «Берегиня». 09 вересня 2015 року Підволочиське районне бюро технічної інвентаризації Тернопільської області видало довідку № 83, про те, що [PERSON] є власником нежитлових будівель, а саме приміщеня автогаражів, загальною площею 617, 80 кв.м., з піднавісом площею 63, 80 кв.м., що знаходиться за адресою с. Гнилиці вул. Садова, 26 Підволочиський район, однак дане право власності не зареєстроване. 28 вересня 2015 року бюро технічної інвентаризації видало технічний паспорт на «Автогаражі» с. Гнилиці вул. Садова, 26, власником якого є [PERSON]. Відповідно до рішення Гнилицької сільської ради № 24а від 29 вересня 2015 року виконком сільської ради вирішив встановити факт належності та визнати право власності на нежитлове приміщення автогаражів за адресою с. Гнилиці вул. Садова, 26 Підволочиського району Тернопільської області за [PERSON], та рішенням від 29 вересня 2015 року за № 24 присвоїти нежилому приміщенні окрему поштову адресу село Гнилиці вул. Садова, 26. Однак, державний реєстратор рішенням від 13.01.2016 року призупинив розгляд заяви позивача про реєстрацію нерухомого майна, а рішенням від 21.01.2016 року взагалі відмовив у державній реєстрації щодо заявленого нерухомого майна, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на обєкт «Автогаражів», що розташований за адресою Тернопільська область Підволочиський район с. Гнилиці вул. Садова, 26. З огляду на вказане, позивач який став власником даного майна, згідно договору купівлі продажу, не може оформити право власності на майно, що свідчить про порушення його прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як випливає із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦКУ право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Та відповідно до ч. 4 даної статті «права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved