Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд визнати за ним право власності на 5/12 ідеальної частки земельної ділянки, площа якої становить 0, 3033 га. та провести реальний розподіл даної земельної ділянки та виділити належні йому 5/12 частки по межі суміжної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, зберігши існуючу конфігурацію вказаних земельних ділянок. В обгрунтоування своїх виомг [PERSON] покликається на те, що відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 р. визнано за ним - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/3 ідеальній частині на земельну ділянку площею 0,3436 га. на території с. Сокільники Пустомитівського району, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка належала його батькові [PERSON]. В ході судових спорів вони з відповідачкою погодились з тим, що площа спірної земельної ділянки, яка підлягає поділу становить 0,3033 га. Позивач вказує, що спірна земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,2528 га., яка згідно Державного акту ІІ-ЛВ № 061313 від 6 березня 1996 р належить йому на право приватної власності, тому вважає, що було б доцільно виділити належну йому 1/3 частину земельної ділянки безпосередньо від їхньої спільної межі. Однак, [PERSON] не погоджується з його пропозицією, а пропонує варіант поділу, який не влаштовує його. Позивач вказує, що 26.08.2010 року померла третій співвласник спірної земельної ділянки, а його та відповідачки [PERSON] мати, [PERSON], яка залишила заповіт на користь [PERSON] У відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України, він як непрацездатна особа за віком має право на обовязкову частку у спадщині, а саме його частка складає 1/12 від ідеальної 1/3 частки. В установленому законом порядку він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак через наявність спору щодо розподілу земельної ділянки їхня мати не встигла зареєструвати своє право власності на належну їй частину спірної земельної ділянки. В загальному ідеальна частка городу, яка має належати йому в порядку спадкування після смерті батька та після смерті матері становить 5/12. Однак, на даний час він і відповідач не дійшли згоди щодо схематичного поділу земельної ділянки, враховуючи і обовязкову частку, яка має належати йому в порядку спадкування після смерті матері. В судому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить суд провести реальний розподіл спірної земельної ділянки відповідно до варіанту № 4 висновку судової земельно-технічної експертизи від 23.06.2017 року, оскільки при такому поділу ділянка буде мати рівну форму та по всіх довжині буде прилягати до належної йому земельної ділянки. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] щодо розподілу земельної ділянки не заперечила та в ході судового розгляду справи настоювала на поділі відповідно до варіанту №5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 23.06.2017 року, покликаючись на те, що в майбутньому спірна земельна ділянка цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, буде переводитись під будівництво житлового будинку і варіант 5 є найбільш прийнятний для цього. Визнала те, що розмір спірної земельної ділянки 0,3033 га. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази сторін, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог позивача виходячи з наступного : Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встанолено, що після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,3436 га. розташована на території с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області призначена для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 р. визнано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування право власності по 1/3 ідеальній частині на земельну ділянку площею 0,3436 га. яка належала [PERSON]. В ході судового розгляду справи на підставі проведених замірів спірної земельної ділянки шляхом топографічної зйомки та координуванням з привязкою до державної системи координат, сторони дійшли згоди, щодо площі земельної ділянки у розмірі 0,3033 га., про що виготовлено акт встановлення і узгодження меж земельних ділянок та план встановлення меж (а.с. 89,90). Судом встановлено, що 26.08.2010 року померла позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] мати, [PERSON], яка за життя склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу 06.06.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1103 на свою доньку, відповідачку у справі [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] як і сторони, не зареєстрували своє право власності на частки у спірній земельній ділянці, через наявність спору реального розподілу такої. Відповідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Частиною 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що спадкодавець [PERSON] після смерті чоловіка та по день смерті проживала разом з відповідачкою [PERSON] за адресою : с. Сокільники, вул. Січових Стрільців, 262 Пустомитівський район Львівська область, доглядала за нею, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що станом час смерті матері [PERSON], яка померла 26.08.2010 року позивач [PERSON] досяг пенсійного віку (69 років), а тому, як непрацездатний син спадкодавця у відповідності до ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадковому майні матері [PERSON] Однак, як вищевстановлено судом, сторони не можуть в нотаріальному порядку прийняти спадщину після смерті матері, через наявність спору щодо розподілу спірної земельної ділянки розпочатого за життя [PERSON] Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В силу положень ст. 15.16 ЦК України, майнові права сторін, як спадкоємців майна [PERSON] та [PERSON] підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності на спірне спадкове майно. Таким чином, враховуючи успадковану сторонами частину спірної земельної ділянки після смерті батька [PERSON], що становить по 1/3 частині та обовязкову частку позивача [PERSON] яка належить йому в порядку спадкування після смерті матері, що становить 1/12 (від ідеальної частки 1/3), позивачу [PERSON] належить 5/12 частки спірної земельної ділянки та відповідачці [PERSON] враховуючи обовязкову частку [PERSON] належить 7/12 частин. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З метою визначення можливих варіантів поділу спірної земельної ділянки площею 0,3033 га. розташованої на території с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області між сторонами по 5/12 та 7/12 ідеальних часток, експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову земельно-технічну експертизу за результатом якої складено висновок № 5460 від 23.06.2017 року, яким запропоновано шість варіантів поділу спірної земельної ділянки. Надаючи правову оцінку висновку експерта судом враховано інтереси сторін в межах запропонованих ними варіантів поділу, а саме : варіант № 4 [PERSON] та варіант № 5 [PERSON] Однак, при дослідженні запропонованого стороною відповідача варіанту поділу №5 в частині доступу позивачем до передбаченої таким варіантом поділу його частини земельної ділянки, стороною відповідача не представлено доказів, щодо зміни цільового призначення спірної частини земельної ділянки яка пропонується передати [PERSON] як на підставу обґрунтування доцільності поділу за запропонованим варіантом поділу, представник відповідача [PERSON] змінила позицію щодо варіантів поділу та вказала, що сторона відповідача не настоює ні на якому варіанті, так як їм не підходить жодний з варіантів. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів та підтвердження та обгрутування своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги інтереси кожної із сторін та диспозитивність процесу, суд приходить до висновку, що прийнятним і справедливим варіантом поділу спірної земельної ділянки площею 0,3033 га. розташованої на території с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області є запропонований позивачем варіант № 4 поділу. Такого висновку суд прийшов враховуючи те, що при даному варіанті поділу частки сторін матимуть правильну форму, що дозволить їх використання за цільовим призначенням. Обидві ділянки матимуть по два повноцінні заїзди із доріг загального користування, будуть обєднані однією спільною межею та повністю по всій довжині прилягати до земельної ділянки яка перебуває у власності позивача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України між сторонами підлягають поділу понесені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved