Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він та відповідачка є власниками вбудованої частки приміщення аптеки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 71,7 кв.м. Приміщення складається із тамбуру, торгового залу площею 19,2 кв.м., складів- 3,0 кв.м., 5,5 кв.м., 14,0 кв.м., 2,4 кв.м., кабінету 6,1 кв.м., вбиральні, коридору 6,6 кв.м., кімнати для відпочинку, коридору. Він є власником Ѕ частини на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого виконкомом Родинської міської ради 08.11.2011 року, яке зареєстровано в БТІ м. Красноармійська 10.11.2011 року, реєстраційний номер 35089486. Відповідачка є власником 1,2 частини на підставі договору купівлі-продажу частки вбудованого приміщення аптеки, нотаріально посвідченого 05.12.2011 року, реєстр № 4431. Відповідачка зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 05.12.2011 року, здійснює діяльність пов`язану з роздрібною торгівлею лікарських засобів. 28.12.2011 року нею отримана ліцензія на цей вид підприємницької діяльності. Свою діяльність відповідачка здійснює саме в приміщенні, яке належить ним на праві сумісної власності. В даному приміщенні розміщена аптека « Recipe» № 1, яке належить саме відповідачці. Враховуючи , що відповідачка самостійно використовує належне їм на праві спільної сумісної власності приміщення, поділити в натурі приміщення не можливо, перешкоджає використовувати його спільно, 22.10.2019 року та 02.11.2019 року на адресу відповідачки він направив пропозицію прийняти в тимчасове орендне користування належну йому Ѕ частину нежитлового приміщення загальною площею 71,7 кв.м., в тому числі основною площею 58,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] терміном 11 місяців зі сплатою щомісячно орендної плати 5000 грн. Обидва листи, які направлені на адресу відповідачки , було повернуто у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Вважає, що своїми діями відповідачка порушує його право власності. У зв`язку з тим, що відповідачка не бажає підписувати договір оренди, його права підлягають захистові шляхом стягнення спричинених збитків у вигляді упущеної вигоди, розмір якої із розрахунку орендної плати становить у сумі 5000 грн. на місяць. Визначаючи розмір орендної плати, він виходив із середньої орендної плати нежитлових приміщень в м. Родинське м. Покровська Донецької області. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь збитки(упущену вигоду) у розмірі 15000 та понесені судові витрати. Відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне приміщення є спільною сумісною власністю з позивачем, а не спільною частковою власністю як вказано у позові, оскільки частки приміщення в натурі не визначені і не виділені. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Якщо такої домовленості між співвласниками не досягнуто, то порядок користування спільною власністю встановлюється судом. Позивач не ставив питання про встановлення порядку користування спільним приміщенням в досудовому врегулюванні спору та не ставить таке питання у позові. Зі змісту позовної заяви вбачається, що письмовий договір оренди між ним та позивачем не укладався, частина приміщення аптеки в порядку, встановленому ч. 1 ст. 793 ЦК України, йому не передавалась. Позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують договірні відносини між ним та відповідачем, на підставі яких позивач вимагає стягнути збитки, та не обґрунтовано сама сума збитків, а саме ціна оренди приміщення за місяць. Сума грошових коштів, яку просить стягнути позивач, нічим не обґрунтована. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] позивач по справі [PERSON] є власником Ѕ частини апетки вбуюованого приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 9, 10). Власником іншої Ѕ частини вбудованого приміщення аптеки за адерсою: [ADDRESS] , є [PERSON] ( а.с. 11-12). Як встановлено в судовому засіданні , відповідачка по справі [PERSON] має статус фізичної особи-підприємця, здійснює підприємницьку діяльність- роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами у спірному приміщенні. ( а.с. 18). Іншим співвласником , позивачем по справі, спірне приміщення не використовується . Судом встановлено, що 22.10.2019 року на адресу відповідачки позивачем направлено лист з пропозицією укласти договір оренди ( а.с. 20-21). Доказів про отримання відповідачем даних листів матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів щодо звернення позивав до відповідача з вимогами про визначення порядку користування приміщенням. Відповідно до частин першої, другої та третьої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача». Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, сума збитків ( упущеної вигоди), яку просив стягнути позивач, обгрунтовується лише умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу, а також позивачем не доведено, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування майнової шкоди ( збитків). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed