Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір суборенди землі, що був укладений 31 грудня 2012 року між СТОВ «КРИМСЬКИЙ» та ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» щодо земельної ділянки площею 3,8305 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та скасувати його державну реєстрацію. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.12.2011 між позивачем та СТОВ «КРИМСЬКИЙ» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,8305 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року договір оренди від 30 грудня 2011 року був визнаний недійсним та скасовано його державну реєстрацію. 07 серпня 2017 року позивач звернувся до державного реєстратора для проведення реєстрації вказаного рішення, але виявилось, що СТОВ «КРИМСЬКИЙ» після визнання договору оренди від 30.12.2011 недійсним, 17 березня 2016 року зареєструвало вказаний договір оренди від 30 грудня 2011 року у Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 07 серпня 2017 року за №93844004. Крім того, 05 січня 2017 року була проведена реєстрація договору суборенди належної позивачу земельної ділянки, що був укладений 31 грудня 2012 між СТОВ «КРИМСЬКИЙ» на ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ». Реєстрація договору суборенди була проведена після визнання недійсним договору оренди, який став підставою для його укладення. На даний час позивач має намір укласти договір оренди своєї земельної ділянки з іншою особою, але у Державному реєстрі міститься інформація про наявність вказаного договору суборенди земельної ділянки, що є перешкодою для укладення нового договору та його реєстрації, а тому даний договір суборенди порушує права позивача, як власника земельної ділянки щодо розпорядження майном. Відповідачі відмовляються укласти додаткову угоду про припинення договору суборенди у зв'язку з визнанням недійсним договору оренди та подати її державному реєстратору для здійснення відповідних дій, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідачів Зінкевич Д.В. позов не визнав, Просить відмовити в задоволенні. Посилається на те, що позивач обрав не належний спосіб захисту своїх порушених прав, договір оренди земельної ділянки визнано недійним, що в свою чергу тягне недійсність договору суборенди, і відповідачі не заперечують щодо цього. Крім того, відповідачі ніяким чином не перешкоджають йому здійснювати свої права щодо земельної ділянки, в тому числі і заключати договори оренди. Позивачем не надано ніяких доказів, що Державним реєстратором було відмовлено позивачеві у реєстрації будь-яких дій щодо земельної ділянки. Судом встановлено наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,8305 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 22 вересня 2005 року ( а.с. 10). 02 квітня 2014 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області по справі №373/30/14-ц визнано недійсним договір оренди землі від 30 грудня 2011 року, укладений між позивачем та відповідачем СТОВ «Кримський» про передачу в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, та скасовано його державну реєстрацію. Рішення набрало законної сили ( а.с. 11-16). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право оренди земельної ділянки площею, кадастровий номер [NUMBER], було зареєстровано на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.12.2011. Вказану реєстрацію скасовано 07.08.2018 на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 02.04.2014 по справі №373/30/14-ц (а.с. 17). 31.12.2011 року між СТОВ «Кримський» та ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» був укладений договір суборенди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], на підставі договору оренди, укладеного 30.12.2011. Відповідно до п. 7 даного договору, у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди припиняється (а.с. 19). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право суборенди спірної земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], зареєстровано. Також зазначено, що у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди припиняється( а.с 18-19). Представник позивача зазначала, що позивач звертався до держаного реєстратора з приводу проведення реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки, однак йому було відмовлено з посиланням на існуючий запис реєстрації договору суборенди земельної ділянки. Разом з тим, будь-яких доказів цьому надано не було. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, ст. 12 ЦК України, яка регламентує здійснення цивільних прав, визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, при чому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Разом з тим, як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі » договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. У відповідності до п. 7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно норм ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. В свою чергу, відповідно до ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Отже, з наведеного вбачається, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема право передання його в суборенду. Відповідно до п.1,ч. 1, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 вищезазначеного Закону, у разі наявних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно у державній реєстрації прав може бути відмовлено, а відповідно до ч. 2 ст. 24 зазначеного вище Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Згідно ч. 2 ст. 26 вищезазначеного Закону, у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Позивач, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не довів тих обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема факту звернення до державного реєстратора про скасування державної реєстрації права суборенди земельної ділянки чи реєстрації іншого права на неї та відмови в цьому, та не доведено факту порушення свого права як власника земельної ділянки щодо розпорядження майном саме Товариством з обмеженою відповідальністю «ВГРОСВІТ ФАРМ» та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ». Договір суборенди є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). З врахуванням вищезазначеного, оцінивши наявні докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 12,15,16,216,236,761,774,792 ЦК України, 90 ЗК України, Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed