Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності, посилаючись на те, що відповідачі не є членами його сім'ї , не проживають у його квартирі без поважних на те причин з серпня та листопада 2010 року і ніколи не проживали. Зазначив, що на прохання свого племінника зареєстрував його дружину [PERSON] та доньку [PERSON] в належній йому квартирі. На даний час має намір продати квартиру, однак в добровільному порядку питання зняття з реєстрації з ними вирішити не може. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат Когут О.В. позовні вимоги підтримали і просять позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення у квартирі [ADDRESS]. Відповідачі, з 2010 року, з часу реєстрації, не проживають у спірній квартирі та ніколи там не проживали. В добровільному порядку питання зняття з реєстрації позивач з відповідачами вирішити не може. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Судові повістки, направлені відповідачам повернулися з відміткою на конверті про відсутність адресатів за місцем проживання. Вказана обставина потягла застосування ч. 3 ст.76 ЦПК України, якою передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. В порядку вказаної норми процесуального права судові повістки про виклик відповідачів в судове засідання на 17.01.2017 року вручена виконавчому органу місцевого самоврядування (Борщівській міській раді). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, вважає, що вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Борщівською міською радою Тернопільської області від 23.04.1996 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за позивачем в Борщівському районному бюро технічної інвентаризацї 05 травня 1996 року, про що вчинено запис в реєстровій книзі №8 за реєстровим №1211. За даними довідки Борщівської міської ради від 29 листопада 2016 №7305 та згідно даних будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS], відповідачі значаться зареєстрованими у вищевказаній квартирі, зокрема, [PERSON] - з 30 серпня 2010 року, [PERSON] - з 10 листопада 2010 року. Наведене також підтверджується актом обстеження житлових умов від 29 листопада 2016 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак не проживають в квартирі [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає на одній житловій площадці з позивачем. Вказав, що ніколи не бачив відповідачів в спірній квартирі, в якій взагалі ніхто не проживав, а тільки три останніх роки проживає Представник позивача [PERSON] з чоловіком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в одному під'їзді з позивачем з 2004 року. Вказала, що [PERSON] з чоловіком проживають у спірній квартирі кілька останніх років, а до тих пір там ніхто не проживав, зокрема й відповідачі. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не подали. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість передбачені ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Також суд вважає, що позивач довів факт порушення його права власності з боку відповідачів, які зареєстровані, однак не проживають у квартирі позивача. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні по місцю постійного проживання понад шість місяців без поважних причин, тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], що належить позивачу [PERSON] На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.391 ЦК України та

Outcome: approved