Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів - Залозецької селищної ради, Комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств», третя особа - Відділ Держземагентства у Зборівському районі з вимогами визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства на території Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, згідно координат кутів зовнішніх меж землекористування та площі земельних ділянок передбачених технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою : смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області. Також просить зобов'язати відділ Держземагентства у Зборівському районі зареєструвати вказані земельні ділянки з присвоєнням їм кадастрових номерів та внесенням відомостей про них до Державного земельного кадастру. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що відповідачі заперечують право власності позивача на вказані земельні ділянки. Так, Залозецька селищна рада необґрунтовано відмовляється погодити перелік обмежень у використанні земельних ділянок та кадастрові плани земельних ділянок, які є складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). А також відповідачі - Залозецька селищна рада та Комунальне підприємство «Залозецький комбінат комунальних підприємств», як суміжні землекористувачі, відмовляються погодити зовнішні межі земельних ділянок. Відповідно, відділ Держземагентства у Зборівському районі відмовляється зареєструвати вказані земельні ділянки. Представники відповідачів - Залозецької селищної ради та Комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» позову не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що позивач змінив цільове призначення земельної ділянки, де веде незаконне будівництво, змінив загальну конфігурацію ділянки. Відповідачі не погоджуються з кадастровими планами, де не зазначено комунікацій місцевого значення. Крім цього вказали, що поряд з земельною ділянкою позивача встановлена межові границі гідрологічної пам'ятки місцевого значення «Залозецьке джерело», що на думку відповідачів, унеможливлює погодження меж та обмежень у використанні земельних ділянок. Відповідачі право власності позивача на земельні ділянки заперечують. Представник відділу Держземагентства у Зборівському районі пояснив, що відмовив у реєстрації земельних ділянок позивача та внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, так як між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, в результаті чого позивач не може надати необхідні документи, які відповідачі відмовляються погодити. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне: відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідачі - Залозецька с/с та Залозецький КПП не визнають права власності позивача на землю, отже між сторонами наявний спір про право власності на землю. Згідно державного акту ТР №978, виданого Залозецькою селищною радою 05 квітня 1996 року, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для обслуговування будівництва та ведення присадибного господарства на території смт. Залізці Зборівського р-ну Тернопільської обл., площею 0,24 га. Відповідно до ст.22 Земельного Кодексу України 1990 р. (в редакції, що діяла станом на 05.04.1996р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Тобто право власності позивача на земельну ділянку підтверджується правовстановлюючим документом, який отриманий у встановленому законом порядку і в даний час є чинним. Ч.1 ст.321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, позивач 11.07.2013 р. уклав з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Виготовлена технічна документація Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» була подана на погодження в Залозецьку селищну раду у грудні 2013 року, однак повернута без погодження. Відділом Держземагентства у Зборівському районі у державній реєстрації земельної ділянки позивачем відмовлено у зв'язку з тим, що зовнішні межі земельних ділянок не погоджені з суміжними землекористувачами - Залозецькою селищною радою та Залозецьким КПП. Відповідачі відмовляються погодити межі земельних ділянок. Заперечення відповідачів суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодним доказом, а згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зокрема, заперечення щодо незаконного будівництва, що проводить позивач не має відношення до даної для справи. Заперечення щодо відмінності у конфігурації земельної ділянки у державному акті та у технічічній документації пояснюються показаннями свідка [PERSON] - розробника документації, згідно яких такі відхилення допускаються відповідно до нормативних документів. Згідно п.4.4. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Рішення від 05.04.1996 р. про передачу у власність земельної ділянки площею 0,24 га [PERSON] приймав відповідач - Залозецька с/р, яка також видала позивачу Державний акт на землю ТР №978. Державний акт на землю, виданий позивачу, у судовому порядку не оспорювався, клопотань про проведення експертиз не заявлялося. Суд приймає до уваги технічну документацію із землеустрою, проведену ліцензованою організацією, як належний і допустимий доказ у справі, оскільки відповідно до ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. В ході виготовлення технічної документації із землеустрою, спеціалістом було відновлено межі земельної ділянки позивача площею 0,24 га, згідно державного акту ТР №978, зокрема виділено земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства. Розміри земельних ділянок відповідають нормам, встановленим ч.1 ст.121 ЗК України. Водночас, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та її реєстрація у Державному земельному кадастрі, згідно закону, є необхідною умовою для реалізації права власності на землю, зокрема, права розпоряджатися майном (ст. ст. 79№, 120, 132, 133 ЗК України; ч.2 ст.377 ЦК України). Тобто порушується право власності позивача на земельну ділянку. В силу ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Таким чином, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Обмеження у використанні земельних ділянок погоджено з відповідними організаціями - відділом містобудування та архітектури Зборівської РДА, відділом Держземагентства у Зборівському р-ні, проте не погоджені головою Залозецької с/р. Однак при видачі позивачу державного акту ТР №978 у 1996 році будь - яких обмежень у використанні ділянки встановлено не було. Оскільки, судом встановлено право власності позивача на земельні ділянки, тому непогодження Залозецькою с/р та Залозецьким КПП меж земельних ділянок, а так само не погодження обмежень у використанні ділянок, не може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав позивача з боку відділ Держземагентства у Зборівському районі. Враховуючи вказане вище позов слід задовольнити.

Outcome: approved