Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на підставі Договору купівлі продажу від 16 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: м. Луганськ, площа Красна[ADDRESS]. В звязку з проведенням антитерористичної операції та відсутності контролю органів державної влади України на території м. Луганська він був вимушений тимчасово покинути місце проживання, під час переїзду були вилучені правовстановлюючі документи на вказану квартиру, а саме: технічний паспорт, договір купівлі продажу квартири. 05 жовтня 2017 року він зателефонував до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з питанням, чи здійснює нотаріальну діяльність нотаріус [PERSON], а також щодо місця знаходження його нотаріального архіву з метою звернення до неї з заявою про отримання дубліката вищевказаного договору купівлі продажу квартири. В телефонному режимі йому було повідомлено, що нотаріус [PERSON] не здійснює свою приватну нотаріальну діяльність по Луганському міському нотаріальному округу. Згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів, нотаріус [PERSON] є діючим нотаріусом Київського міського нотаріального округу. 23 жовтня 2017 року він звернувся до Луганського обласного державного нотаріального архіву з запитом щодо надання інформації про отримання дубліката договору купівлі продажу зазначеної квартири, на який отримав відповідь, що нотаріус [PERSON] архівні справи до Луганського державного нотаріального архіву не передавав, тому дублікат зазначеного договору купівлі-продажу видати неможливо. На його звернення до нотаріуса [PERSON] щодо отримання дубліката вищевказаного договору, останній повідомив, що в звязку з проведенням антитерористичної операції на території міста Луганська архівні справи до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передавалися, тому дублікат зазначеного договору видати неможливо. Тому просить суд визнати право власності за ним на квартиру, що розташована за адресою: м. Луганськ, площа Красная, 1/167. В судове засідання позивач та його представник не зявились, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача (а.с.103). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ст.. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. Представник третьої особа ПАТ «Креді [PERSON]» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: Луганска область, м. Луганськ, площа Красная[ADDRESS]. Загальна площа 50,5 кв.м., житлова площа 35,6 кв.м. (а.с.119-121). Даний факт також підтверджується копією договору купівлі продажу вказаної квартири (а.с.93). Вищезгаданий документ позивачем було втрачено, в звязку з чим позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо видачі йому дубліката договору купівлі продажу, на що отримав відповідь, про те, що з грудня 2001 року по червень 2014 року ним здійснювалась нотаріальна діяльність по Луганському міському нотаріальному округу. З 16.02.20-15 року Наказом Головного управління юстиції у м. Києві № 97/6 зареєстровано його приватну діяльність по Київському міському нотаріальному округу. Ним, як приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу документи до Державного нотаріального архіву Луганської області передані не були, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська. Таким чином він не має видати будь-які дублікати документів, посвідчених ним, як приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу (а.с.5). Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно частин шостої та сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов'язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно пункту 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 р. № 870/5, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. На звернення позивача до Луганського обласного державного нотаріального архіву щодо видачі дубліката договору купівлі продажу, позивачу було повідомлено, що архівні справи нотаріуса [PERSON] до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передавалися, тому видати позивачу дублікат зазначеного договору купівлі продажу неможливо. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач втратив правовстановлюючі документи та позбавлений можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved