Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та вселення. Мотивуючи свої вимоги тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] та володіє 2/9 її часткою згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва 25 квітня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2013 року. Незважаючи на вказані судові рішення, відповідачка не визнає його право й створює йому перешкоди в користуванні належним майном, а саме: змінила замки в дверях, не відчиняє двері, не відповідає на телефонні дзвінки, не надає правовстановлюючі документи на квартиру для належного оформлення його частки в праві власності тощо. Вважаючи вказані дії протиправними, просить відновити його право шляхом усунення перешкод в користуванні майном та вселення, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 26 вересня 2014 року (а.с.33), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити уцілому. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 20 червня 2014 року (а.с.34), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. Вказала про те, що відповідачка визнає право власності відповідача у спільній часткові власності на спірну квартиру, й жодним чином не чинила й не чинить перешкод у користуванні його майном та вселенні. Доповнила, що позивач не вчиняв жодних дій та заходів для вселення в квартиру, вважаючи позов надуманим. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що є позивач [PERSON] співвласником квартири [ADDRESS] та володіє 2/9 її часткою згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва 25 квітня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2013 року. Іншим співвласником є [PERSON] (а.с.8-9, 10-11). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В спірній квартирі наразі проживають [PERSON] та брат позивача [PERSON], який відмовився від своєї частки права власності після смерті матері на користь позивача (а.с.10-11). Позивач вважає, що саме [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні майном, проте будь-яких доказів цьому не надав, при цьому визнав, що дій спрямованих на вселення не вчиняв, до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій відповідачкою не звертався тощо. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов»язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні спірною квартирою є недоведеними та безпідставними за своєю правовою природою з підстав відсутності на час розгляду справи спору. Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання позову. Однак, будь-яких доказів вчинення таких дій з боку відповідача суду не надано, більш того, позивачем в судовому засіданні визнаний й підтверджений той факт, що наразі будь-яких дій з боку відповідача, що порушують його право на користування його майном немає, й сам по собі факт існування непорозумінь між співвласниками квартири не може бути доказом чинення позивачу перешкод у користуванні квартирою. Оскільки судом встановлено, що підстав для усунення перешкод у користуванні майном немає, то й підстави для вселення також відсутні. При відсутності встановленого порушеного права, підстав для його захисту немає. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивач, звертаючись до суду, не надав достовірності, повноти доказів, які обґрунтовують його вимоги, із заявою про забезпечення доказів не звертався. Оскільки позивачем не надані належні докази по справі, суд розцінює доказування позивача, як такі, що ґрунтуються на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте всі докази позивачем не обґрунтовані та не доведені, відтак розцінюються як такі, що не містять достатньої та належної інформації про предмет доказування. Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Тобто, законодавець визначив, що підставою для захисту порішеного права є наявність порушеного права, а за відсутності останнього захист здійснюватися не може, оскільки саме право особи не порушено. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 15, ст. 16, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed