Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування позову зазначив, що 14 грудня 2013 року між [PERSON] в якості позикодавця, з одного боку, та [PERSON] в якості позичальника, з іншого боку, укладений договір позики, оформлений розпискою від 14.12.2013 року, яка посвідчує передання йому грошової суми та встановлює умови повернення суми позики. Позивач зазначає, що відповідно до умов даної угоди, [PERSON] отримав у власність від [PERSON] суму коштів у позику в розмірі 40000,00 гривень, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 14.12.2014 року, але з обов'язком виплати позики частинами у розмірі не менше 980,00 грн. до 14-го числа кожного місяця. Проте, станом на 17.03.2014 року жодної частини повернення позики відповідачем не здійснено. Також позивачем зазначено, що з метою погашення боргу за договором позики, оформленої розпискою від 14.12.2013 року, він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути хоча б якусь частину суми позики, на що постійно отримував відмови, які пояснювалися «тимчасовою неможливістю через скрутне матеріальне становище». Але при кожній їхній зустрічі позичальник обіцяв усе відшкодувати у найкоротший термін та з додатковою компенсацією за затримку виплати. Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що відповідачем жодного разу не було сплачено позику в строк встановлений розпискою від 14.12.2013 року тому заборгованість [PERSON] перед ним складає 40000,00 грн. Також позивач вказує, що у зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому він повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції а також три проценти річних з простроченої суми боргу. Так, три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов'язання складають 203,36 грн. Сума заборгованості за час прострочення виконання зобов'язання з урахуванням індексу інфляції становить 40240,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] повинен повернути йому суму основного боргу у розмірі 40000,00 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 203,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 240,00 грн., а разом 40443,36 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 40443,36 грн. та судові витрати в розмірі 404,43 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному об'ємі. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача частково в сумі 10000,00 грн., та зазначила, що фактично отримано в позику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вивчивши матеріали справи встановив, що 14 грудня 2013 року між [PERSON] в якості позикодавця, з одного боку, та [PERSON] в якості позичальника, з іншого боку, був укладений договір позики, оформлений розпискою від 14.12.2013 року, яка посвідчує передання [PERSON] грошової суми та встановлює умови повернення суми позики. Відповідно до умов даної угоди, [PERSON] отримав у власність від [PERSON] суму коштів у позику в розмірі 40000,00 гривень, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 14.12.2014 року, але з обов'язком виплати позики частинами у розмірі не менше 980,00 грн. до 14-го числа кожного місяця. Станом на 17.03.2014 року жодної частини повернення позики відповідачем не здійснено. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодуванні збитків та сплата неустойки (пені). [PERSON] ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно гне повернув суму позики. Він зобов'язаний сплати грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно наданого суду розрахунку, три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов'язання складають 203,36 грн. Сума заборгованості за час прострочення виконання зобов'язання з урахуванням індексу інфляції становить 40240,00 грн. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вважає за можливе постановити судове рішення.

Outcome: approved