Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позички. Позов обґрунтовував тим, що 26.10.2013 року уклав з відповідачкою договір позички, згідно якого передав матеріальні цінності та грошові кошти у сумі 2500 грн., з умовою їх повернення протягом двох календарних днів після 30.11.2013 року. 30.11.2013 року відповідачка повернула позикодавцю матеріальні цінності та грошові кошти в сумі 178,14 грн. Залишився борг в розмірі 2321,86 грн. Також позивачем, [PERSON] було проведено розрахунок неустойки в розмірі 5950,00 грн. Позивач, [PERSON], просив суд стягнути з відповідача, [PERSON], борг в розмірі 2321,86 грн., неустойку в розмірі 5950,00 грн., вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, в минулих судових засіданнях вона і її представники проти позову заперечували. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, оцінивши надані докази ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як зазначено в договорі позички від 26 жовтня 2013 року [PERSON] прийняла, а [PERSON] передав у безоплатне користування стілець, стіл, зонт МТС, телефон Nokia 113, промо форму МТС та грошові кошти на суму 2500 грн. [PERSON] зобов'язувалася повернути матеріальні цінності протягом двох календарних днів після 30.11.2013 року. До договору було укладено акт прийому - передачі від 26.10.2013 року (а.с. 3-4). В судовому засіданні позивач пояснив, що фактично грошові кошти у сумі 2500 грн. відповідачці він не передавав, а передав товар на зазначену суму. Це підтвердила також відповідач в минулих судових засіданнях. Частина 1 статті 827 ЦК України передбачає, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. В свою чергу відповідно до положень ч.1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України покладає обов'язок на позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні відповідач повернула стіл, стілець, зонт і телефон. Оскільки позивач не довів суду , що передав 2500 грн., то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, щодо повернення 2321 грн. 86 коп.. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.2. договору позички від 12 грудня 2013 року передбачено такий спосіб виконання зобов'язання як неустойка у розмірі 50 грн. 00 коп. за кожен день прострочення повернення позички. Частина 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.2017 ЦК України). Таким чином, у зв'язку з тим, що пункт 6.2. договору позички від 12 грудня 2013 року суперечить вимогам статті 549 ЦК України, та за своїм змістом є нікчемним, відповідно вимоги про стягнення 5950,00 грн. неустойки задоволенню не підлягають. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed