Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач являється власником 1/2 частки будинку [ADDRESS], в якому постійно проживає та зареєстрований за даною адресою. Разом із позивачем в даному будинку зареєстровані та проживають син позивача - [PERSON], його дружина - [PERSON] та їхня малолітня донька Ірина. Відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька - відповідачка [PERSON] з 21.01.2012 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак в дійсності не проживають з моменту реєстрації. Відповідачка [PERSON] являється співмешканкою старшого сина позивача від першого шлюбу [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою проживання його матері: [ADDRESS]. При цьому, відповідачі з моменту реєстрації в даному будинку не проживають, а відтак комунальні платежі не сплачують, не несуть інші витрати по утриманню будинку, особистих речей в їхній квартирі не має. У зв'язку із реєстрацією відповідачів у будинку позивача, останній змушений також нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. Таким чином, своїми діями відповідачі заважають позивачу належним чином володіти, користуватись та розпоряджатись об'єктом своєї власності, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.06.2000 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Миронюк Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1169 позивач являється власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки квартального комітету «Царина» м. Вінниці від 18.07.2014 року №514 за адресою [ADDRESS] проживають та зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO], - син, [PERSON], [INFO], - невістка. Окрім того, за вищезазначеною адресою згідно будинкової книги зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Однак, згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 03.09.2014, складеного сусідами та затвердженого головою квартального комітету «Царина», встановлено, що з моменту реєстрації відповідачі в будинок не вселялись і ніколи не проживали, лише формально були зареєстровані, майна, яке б належало відповідачам в будинку позивача не має (а.с.15). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачів понад 6 місяців, тоді як останні залишаються бути зареєстрованими за даною адресою. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідачів у будинку [ADDRESS] порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК України та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved