Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Лубенського міського голови та Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа Лубенська міська рада Полтавської області про поновлення на роботі, скасування розпорядження Лубенського міського голови, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В позові вказав, що 16 квітня 2010 року розпорядженням Лубенського міського голови за №132р. його було призначено на посаду директора Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області та укладено відповідний контракт №3 строком до 16.04.2020. 21.09.2017 розпорядженням Лубенського міського голови №315 його було звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 25.09.2017, з формулюванням «За систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків п.3 ст.40 КЗпПУ та припинено дію контракту. Однак рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.3018 частково зміненим постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2018 та залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.04.2019 його було поновлено на посаді директора та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Разом з тим, 31.10.2018 розпорядженням Лубенського міського голови №364 його знову було звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 02.11.2018 з формулюванням «За систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків п.3 ст.40 КЗпПУ та припинено з 02.11.2018 дію контракту №3 від 16.04.2010. 27.05.2019 рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30.09.2019 було визнано протиправними та скасовано розпорядження про оголошення двох доган та розпорядження міського голови від 31.10.2018 №364-р про його звільнення, поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання даного рішення 25.11.2019 було зроблено відповідний запис в його трудовій книжці та він перебував на території КП «Лубни-водоканал», але його фактично не було допущено до виконання своїх посадових обов`язків у зв`язку з відсутністю в штатному розписі посади, на яку його було поновлено. Крім того, попереднього керівника підприємства не було звільнено з посади, на яку його формально було поновлено розпорядженням міського голови. Цього ж дня о 8 год. 30 хв. йому було доведено до відома, що 25 листопада 2019 року розпорядженням Лубенського міського голови від 11.10.2019 №314р. його звільнено з посади директора Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області з 11.10.2019 відповідно до п.1 ст.40 КЗпПУ та достроково припинено дію контракту №3 від 16.04.2010. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося з грубим порушенням законодавства про працю. Так, роботодавець перед звільненням за п.1 ст.40 КЗпПУ не попередив його про звільнення за два місяці, не запропонував усіх вакантних посад та не отримав письмової відмови від переведення на іншу посаду. Крім того було порушено вимоги щодо оформлення трудових книжок, оскільки було внесено неправдиву інформацію під №13 та зазначено, що його звільнено 11.10.2019 до того ж без зазначення підстав звільнення. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р. від 11.10.2019 «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області, поновити його на посаді зобов`язавши Лубенського міського голову видати розпорядження про поновлення [PERSON] на посаді директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області з 12.10.2019, стягнути з КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 по 26.12.2019 в сумі 42\~384 грн. та по день винесення рішення суду, а з Лубенського міського голови 50\~000 грн. моральної шкоди, яку обґрунтовує тим, що у зв`язку з незаконними діями останнього були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання. Судові витрати покласти на відповідачів. В ході розгляду справи позивач звернувся до суду з заявою, якою фактично збільшено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку. Так, відповідно до наданого розрахунку, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.10.2019 по 09.06.2020 року включно становить 130 352 грн. 73 коп. В судовому засіданні позивач і його представник адвокат Мамедов Р.І. вищевказані уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохають їх задовольнити. Представник відповідача Лубенського міського голови Євтушевський М.О. у задоволенні позову прохає відмовити, вважаючи вимоги позивача безпідставними. Так, рішенням Лубенської міської ради від 11.09.2019 було затверджено статут КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області відповідно до п. 4.2 якого оперативне управління підприємством здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з неї розпорядженням міського голови. Розпорядженням міського голови №154 від 13.05.2019 із штатного розпису підприємства було виведено посаду директора та введено посаду начальника. Рішення Лубенської міської ради від 11.04.2019 «Про затвердження Статуту комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області в новій редакції» було оприлюднено на офіційному вебсайті Лубенської міської ради, воно є чинним і ніким не скасовано. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, міським головою було видано розпорядження №313р. від 11.10.2019 «Про поновлення на посаді [PERSON] », але у зв`язку з тим, що на комунальному підприємстві відбулися вищевказані зміни в організації виробництва і праці та на посаду начальника КП «Лубни-водоканал» було призначено іншу особу, яка пройшла відкритий конкурсний відбір, міський голова цього ж дня видав розпорядження №314р. «Про звільнення [PERSON] ». При цьому вручити позивачу вказані розпорядження комісія, яка складалася з працівників виконавчого комітету, не змогла як на території підприємства так і за місцем проживання останнього, у зв`язку з його відсутністю, про що було складено відповідні акти 11.10.2019. В подальшому вказані розпорядження були направлені позивачу поштою, які повернулися без вручення. Таким чином доводи позивача про те, що звільнення відбулося заднім числом не відповідають дійсності. Щодо стягнення моральної шкоди, то такі вимоги взагалі вважає необґрунтованими, крім того за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Представники відповідача КП «Лубни-водоканал» в судове засідання не з`явилися, прохали розглядати справу за їх відсутності. Представник третьої особи прохає в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що після внесення змін до статуту підприємства позивач не міг бути залишеним на роботі, так як посади, на яку його було поновлено вже не існувало. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача і третьої особи, що з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради №132р від 16.04.2010 року «Про призначення [PERSON] директором КП «Лубни-водоканал» позивача було призначено директором КП «Лубни-водоканал» згідно поданої заяви з 16.04.2010 року (а.с.17). Цього ж дня ним був виданий наказ №1 відповідно до якого на підставі вищевказаного розпорядження міського голови він приступив до виконання обов`язків директора КП «Лубни-водоканал» з правом першого підпису за контрактом з посадовим окладом згідно із штатним розписом (а.с.18). 21.09.2017 розпорядженням Лубенського міського голови №315 його було звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 25.09.2017 та припинено дію контракту. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.3018 року розпорядженням Лубенського міського голови №315 визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на посаді директора. Рішення суду в цій частині залишено без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2018 року та постановою Верховного Суду від 04.04.2019 (а.с.48-67). 31.10.2018 розпорядженням Лубенського міського голови №364 позивача знову було звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 02.11.2018 та припинено з 02.11.2018 дію контракту №3 від 16.04.2010. Рішення про звільнення позивачем було оскаржено до суду. Під час розгляду вказаного позову в суді рішенням Лубенської міської ради від 11.04.2019 було затверджено статут КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області. Відповідно до п. 4.2 статуту в новій редакції оперативне управління підприємством здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з неї розпорядженням міського голови (а.с.30-35). Розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №154 від 13.05.2019 «Про приведення у відповідність посади керівника КП «Лубни-водоканал» із штатного розпису підприємства було виведено посаду директора та введено посаду начальника (а.с.19). 27.05.2019 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30.09.2019 року, було визнано протиправними та скасовано розпорядження міського голови від 31.10.2018 №364-р про звільнення позивача, його поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.68-80). На виконання рішення Лубенського міськрайонного суду від 27.05.2019 року, яке набрало законної сили 30.09.2019 року, розпорядженням міського голови Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №313р від 11.10.2019 «Про поновлення на посаді» було скасовано розпорядження міського голови від 31.10.2018 №364р «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал» та поновлено позивача на посаді з 02.11.2018 (а.с.20). Цього ж дня розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р від 11.10.2019 «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено з посади директора комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області з 11 жовтня 2019 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП та достроково припинено дію контракту №3 від 16.04.2010 (а.с.21). Відповідний запис про звільнення був зроблений в трудовій книжці позивача під номером [ADDRESS] , що підтверджується його копією (а.с.10-11). З наданих суду матеріалів та пояснень відповідача вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади відповідно до п.1 ст.40 КзПУ у зв`язку з тим, що на Комунальному підприємстві «Лубни-водоканал» відбулися зміни в організації виробництва і праці. Так, на час поновлення позивача на посаді в Комунальному підприємстві «Лубни-водоканал» була відсутня посада директора, натомість введено посаду начальника, на яку було призначено іншу особу. З такою позицією відповідача погодитися не можна. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.40\~КЗпП України,\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З наданих суду матеріалів вбачається, що на КП «Лубни-водоканал» змін в організації виробництва і праці, у розумінні пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, фактично не відбулося, оскільки мало місце введення у новій структурі і штатному розписі посади, аналогічній за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій, з якої звільнено позивача (аналогічна позиція викладена в постанові ВАСУ від 18 жовтня 2016 р. №\~К/800/15700/16). Вказані обставини в судовому засіданні не заперечували представники відповідача та третьої особи. Крім того, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є попередження не пізніше ніж за два місяці і обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. Однак, матеріалами справи підтверджено, що жодної вакантної посади на підприємстві при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України йому не пропонувалось, при цьому згідно з відомостями КП «Лубни-водоканал», викладеними в листі від 28.12.2019 року № 01-04/1263 станом на 11.10.2019 року на підприємстві були вакантні посади. Також в порушення норм законодавства позивач не попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р. від 11.10.2019 «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області є незаконним, відтак позов в частині вимог про його скасування підлягає задоволенню. Разом із тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову про поновлення позивача на посаді. Так, за\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно із частинами першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбаченими законодавчими актами. Умовами строкового трудового договору (контракту) сторони, окрім строку його дії, узгоджують обсяги пропонованої роботи, порядок припинення та продовження контракту, а також підстави для його дострокового розірвання. Таким чином між сторонами було укладено строковий трудовий договір у формі контракту № 3 від 16.04.2010 року, відповідно до п.26 якого строк його дії закінчився 16.04.2020 року. Тобто на час ухвалення рішення у справі такий строк закінчився. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини, а продовження його дії може мати місце лише у випадку наявності волевиявлення обох сторін. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на попередній посаді поза межами строку дії контракту. В свою чергу слід констатувати, що в даному випадку в період часу з 11.10.2019 року по 16.04.2020 року у позивача мав місце вимушений прогул, відтак за ч.2 ст.235 КЗпП позивачу за цей період слід виплатити середній заробіток. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~з наступними змінами, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути визначений, виходячи з заробітної плати позивача за два місяця перед звільненням. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує розрахунки здійснені КП «Лубни-водоканал», за якими середній заробіток позивача за останні 2 робочі місяці становить 799 грн 71 коп. на день (т.2 а.с.92-93) Період вимушеного прогулу з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі становить 129 робочих днів. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме 103 162 грн. 59 коп.\~\~Цю суму на користь позивача слід стягнути з КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області. Для повного відновлення прав позивача слід внестии змін в запис щодо підстав звільнення, однак така вимога суду не пред`являлася. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то такі вимоги не підтверджені жодним доказом, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. При цьому, оскільки вимог позивача задоволені до Лубенського міського голови, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Лубенської міської ради Полтавської області.

Outcome: partial