Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 1 469 048, 00 грн, а також 10 510, 00 грн судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 11.03.2019 у присутності свідків між сторонами укладено договір позики грошових коштів у вищевказаній сумі строком до 31.12.2019. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 11.03.2019. Однак відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань суму позики не повернув, тому позивач звернувся з позовом до суду. 31.03.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі. 25.11.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 26.01.2021 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова вирішено провести судовий розгляд справи в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. 28.01.2021 до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи оригіналів нотаріально посвідчених заяв свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, клопотання про долучення документів підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Протокольною ухвалою суду клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи задоволено. Відповідач належним чином повідомлявся про хід судової справи шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи повідомлень від відповідача до суду не надходило. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд протокольною ухвалою ухвалив про заочних розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 11.03.2019 [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 469 048, 00 грн строком до 31.12.2019, на підтвердження чого відповідачем [PERSON] була видана письмова розписка. З боргової розписки від 11.03.2019 вбачається, що в момент укладення договору позики були присутні свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заяв свідків [PERSON] від 26.01.2021, підпис якого на заяві посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О. О., зареєстровано в реєстрі за № 354, та [PERSON] від 26.01.2021, підпис якого на заяві посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О. О., зареєстровано в реєстрі за № 352, останні підтвердили факт укладення 11.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] договору позики та передання грошових коштів на умовах, викладених в борговій розписці. 15.01.2020 [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення вищевказаного боргу. Станом на момент розгляду справи судом вищевказана сума грошових коштів за борговою розпискою від 11.03.2019 відповідачем позивачу не повернута, доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Діюче законодавство України не містить у собі обов`язкових умов, щодо змісту розписки, обов`язкових її реквізитів. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджена судом розписка від 11.03.2019 містить суму позики (1 469 048, 00 грн), умову отримання грошових коштів саме у борг, дату отримання грошових коштів, яка відповідає даті складання розписки (11.03.2019), а також строк позики (31.12.2019). Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики із зобов`язанням позичальника (відповідача по справі) повернути суму позики до 31.12.2019. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, встановлений у розписці, відповідач суму позики позивачу не повернув. Таким чином, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved