Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 27 травня 2019 року надав відповідачу за усним договором позики у власність 1400 гривень. При фактичному одержанні вказаної сіми позичальником був наданий умовний договір від 27.05.2019 до повного повернення нею зазначеної суми на срок до 27.06.2019. Починаючи з 27.06.2019 він постійно в усній формі вимагав повернення боргу, однак відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання та до теперішнього часу відповідач борг не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за усним договором позики у розмірі 1400,00 гривень. 27 жовтня 2020 року ухвалою судді провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за безпідставністю, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження існування грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем в розмірі 1400,00 гривень та обов`язку їх повернення відповідачем позивачу грошових коштів, позивач посилається на свідка, проте, суд вважає такі посилання позивача, щодо спірних правовідносин, безпідставними, виходячи з наступного. Згідно частин 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким,що вчиненийу письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою (Верховний Суд України, постанова від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14). Згідно положень частин 1 та 2 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п.5 п.п.1 розділу ХХ Податкового кодексу України, розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, станом на час виникнення спірних правовідносин про які зазначає позивач, становив 17 гривень, отже, враховуючи положення ч.1 ст.1047 ЦК України, якщо сума позики перевищує 170 гривень, письмова форма договору позики є обов`язковою. Позивач зазначає на наявність у відповідача перед ним зобов`язань на суму 1400 гривень, що є більшим за розмір у 170 гривень, а отже наявність письмової форми договору, в даному випадку, є обов`язковою. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 р. по справі №6-1967цс15, на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. З зазначених норм матеріального права вбачається, що саме розписка позичальника або інший письмовий документ має підтвердтити як передання позикодавцем, в даному випадку позивачем по справі, позичальнику - відповідачу по справі, так і отримання, грошових коштів та їх розмір, дату та наявність зобов`язання щодо їх повернення, а також інших обов`язків. Проте, стороною позивача не надано суду будь-яких документів, з яких можливо було встановити зазначене, а судом наявності будь-яких документів, які б підтверджували посилання позивача, не встановлено. Враховуючи зазначене вище, є безпідставним і посилання позивача на наявність свідка, який міг підтвердити факт як факт передачі позивачем так і факт отриманні відповідачем грошових коштів про які зазначає позивач та обов`язок і умови їх повернення позивачу. Крім того, слід зазначити, що судом враховуючи клопотання сторони позивача та в судове засідання викликався свідок [PERSON] , проте в судове засідання свідок не з`явився. Від позивача надійшла заява про те, що він відмовляється від клопотання про виклик та допит свідка. Отже, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики, оскільки позивач не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору позики з відповідачем, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу відсутні. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed