overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що почали виникати непорозуміння та суперечки, спільне життя стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримав, повідомив, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і він вважає подальше сумісне життя є неможливим. Зазначив, що з відповідачем не проживає спільно. Строку на примирення просив не надавати, судовий збір не стягувати. Відповідач в судовому засіданні зазначила про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25 червня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №697, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 25.06.2003 року. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя. Від шлюбу у сторін є донька - [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримав, повідомив, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і він вважає подальше сумісне життя є неможливим, від відшкодування судового збору - відмовився. Зазначив, що з відповідачем не проживає спільно. Строку на примирення просив не надавати. Відповідач в судовому засіданні зазначила про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25 грудня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис №1574, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.12.1999 року. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна не мають, між сторонами є домовленість щодо утримання дитини, та проживання її з матір'ю. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити (а.с.2). Позивач в судовому засіданні наголошував на своїх позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Строку на примирення просив не надавати. Відповідач в судовому засіданні зазначила про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Прізвище після розлучення просила залишити їй «[PERSON]». Строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 08 вересня 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2209 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2012 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті права. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. У шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити (а.с. 3). Позивач в судових засіданнях наголошував на своїх позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Подальший розгляд справи просив здійснювати у його відсутність, дозволивши участь у справі його представника. Відповідач в судовому засіданні була присутня, заявляла клопотання про надання строку на примирення, про подальші судові засідання повідомлялась належним чином, проте, до суду не явилась, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року, сторонам надавався строк на примирення протягом двох місяців, водночас, примирення досягнуто не було. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до такого висновку. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16 листопада 2006 року у Клепинінській сільській раді Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 9 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.01.2017 року (а.с.43), виданим повторно. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06 квітня 2006 року. Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалося, в сім'ї виникали різного роду непорозуміння і сварки, виявилось, що позивач та відповідач є людьми з різними характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим з 2014 року фактично припинено шлюбні стосунки. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримав, строку на примирення просив не надавати, судовий збір за рахунок позивача просив не відшкодовувати. Відповідач в судовому засіданні зазначила про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначила, що претензій до позивача не має. Строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 06 жовтня 2007 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3450, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.10.2007 року. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що привело до втрати відчуттів любові і пошани один до одного. Вважає, що сім'я повністю розпалась, зберегти її не можливо, внаслідок чого просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву, за якою просить шлюб розірвати та розглянути справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 158 та ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд, враховуючи заяви сторін, вважає можливим розглянути справи в їхню відсутність та прийняти рішення по суті позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1994 року, від сумісного життя неповнолітніх дітей не мають. Подружжя шлюбні відносини не підтримує з грудня 2012 року, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, сім'я розпалась внаслідок втрати відчуттів прихильності, любові і пошани, обумовлених відсутністю взаєморозуміння. Суд вважає, що сім'я повністю розпалась, зберегти її не можливо, шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню. Спір про поділ сумісного подружнього майна між сторонами по справі - відсутній. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 104, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що через постійні конфлікти та суперечки життя стало неможливим та нестерпним, кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з цим шлюбні відносини були припинені, з 2013 року сторони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримав, повідомив, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і він вважає, що подальше сумісне життя є неможливим. Зазначив, що з відповідачем не проживає спільно. Строку на примирення просив не надавати. Відповідач в судовому засіданні зазначила про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Строку на примирення просила не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 02 липня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 965, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 02.07.2005 року. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 лютого 1993 року у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №228. У шлюбі неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони не ведуть спільне господарство, протягом останніх чотирьох років не підтримують жодних стосунків, за даний час вони створили нові сім»ї і з метою узаконення нових відносин необхідно розірвати шлюб. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з»явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 16). Відповідно до ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 02 лютого 1993 року у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №228, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №095140, виданим 14 квітня 2011 року відділом ДРАЦС ВМУЮ Вінницької області (а.с.4). У шлюбі неповнолітніх дітей сторони не мають. В судовому засіданні встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони протягом чотирьох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Витрати щодо сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. за проханням позивача залишити за останнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved