Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в листопаді 2006 р. [PERSON] та [PERSON] , користуючись дружніми відносинами з позивачем та третьою особою [PERSON] , звернулись до них з проханням позичити кошти в сумі, еквівалентній 50000 дол. США. Досягнувши згоди, сторони домовились, що [PERSON] та [PERSON] отримують кредит під заставу своєї квартири та передають отримані кошти [PERSON] та [PERSON] , а вони надають розписки про отримання коштів та зобов`язання їх повернення, крім того, вони щомісячно повертають [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі, необхідній для погашення заборгованості за кредитом перед банком ПАТ КБ «Банк «Фінанси та кредит». На виконання домовленостей, позивачем 10.11.2006 р. отримав кредит у розмірі 50000 дол. США та укладено іпотечний договір, отримані кредитні кошти передано [PERSON] та [PERSON] , що стверджено відповідною розпискою. Зазначені кошти вони використали для приватизації та будівництва будинку [PERSON] 28.05.2017 р. та 04.07.2017 р. позивачем направлялись боржникам вимоги про повернення боргу, однак вони залишились не виконаними. Позивач, користуючись положеннями ст. 543 ЦК України щодо солідарного обов`язку боржників, звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стянення 50000 доларів США, що становить 1311000 грн., 3% річних за період з 31.12.2010 р. по 25.06.2018 р. в розмірі 294265 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 28.02.2019 р. позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 1680657,53 грн та 12116,58 грн. судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, у з урахуванням уточнених позовних вимог у відповідності до курсу Долара США просив стягнути з відповідача 1580657,53 грн. боргу та 12116,58 грн. судових витрат. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Обґрунтовуючи свої доводи тим, що будинок вона придбала у 21.02.2006 р. При цьому ствердила факт підписання нею розписки, яка є підставою вказаного позову. Заперечує розмір боргу, оскільки частина коштів погашалась. Зазначила, що домовленості з приводу отримання кредитів вів [PERSON] з [PERSON] , він погашав кредит. Однак відбувся конфлікт і судовими рішеннями з неї вже стягнуто 100000 доларів. Підтверджує, що було 2 розписки і вони стосувались одного кредиту, який брав [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов і зазначила, що в 2006 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до неї з позивачем з проханням позичити кошти для закінчення приватизації земельної ділянки. Вони взяли кредит на її сина - позивача, а вона була поручителем. Вона особисто давала кошти відповідачу, а вона з [PERSON] обіцяли повернути кошти. Через вказаний борг у неї арештовані всі рахунки, арештована квартира. Жодних коштів ні [PERSON] , ні [PERSON] не повертали, кредит сплачував сам [PERSON] . Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що відповідно до наданої розписки від 14.06.2010 р., [PERSON] та [PERSON] зазначають, що для них [PERSON] в банку «Фінанси та кредит» був взятий кредит в розмірі 50000 доларів США під залог квартири [PERSON] . На даний час зобов`язання дані ними - [PERSON] та [PERSON] не виконані і борг не повернутий. Зобов`язуються виплачувати та погашати кредит згідно умов іпотечного договору, зв`язаного з предметом іпотеки. Повний розрахунок в сумі на день погашення кредиту (з усіма штрафними санкціями) зобов`язуються провести до 30.12.2010 р. (а.с.8, 94). Однак, відповідно до наданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, [PERSON] помер [INFO] . Обставини щодо оформлення кредиту [PERSON] з банком «Фінанси та Кредит» на суму 50000 доларів та іпотечного договору між [PERSON] з банком «Фінанси та Кредит» стверджується матеріалами справи (а.с.12, 57-58). Факт підписання розписки відповідачем визнано, тому доведенню не підлягає. Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. За загальним правилом, визначеним у статті 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами частини першої статті 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Як зазначає позивач, і не спростовує відповідач, до даного часу відповідачем свої зобов`язання не виконані, борг не повернуто, у зв`язку з чим він підлягає стягненню. Згідно статей 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд прийшов до висновку про те, що відповідач порушив зобов`язання, в зазначений строк суму позики не повернув, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми позики, та 3% відсотків річних, є підставними та обґрунтованими. Дані вимоги ґрунтуються на положеннях закону, яким урегульовано спірні правовідносини, та умовах зобов`язання. Відповідно до розрахунку, представленого суду з боку позивача, заборгованість відповідача за договором позики від 14.06.2010 р. складає 50000 доларів США, що еквівалентно 1250000,00 грн., 3% річних, нарахованих на основу суму боргу в розмірі 330657 грн. 53 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Із наданого представником позивача договору про надання правової допомоги, укладеного 09.06.2017 р. між Адвокатським об`єднанням «Європейський центр права» в особі партнера [PERSON] та [PERSON], вбачається, що адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання з представляти та захищати охоронювані законом інтереси клієнта, а той зобов`язується оплатити послуги представника в розмірі, порядку та строки, передбачені цим договором. Разом з цим, до матеріалів справи не додано ні акту виконаних робіт, ні квитанції на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягненню з відповідача підлягають документально підтверджені понесені позивачем судові витрати - а саме в розмірі сумі 3306 грн. 58 коп. Враховуючи, що позивачем не в повній мірі сплачено судовий збір у справі, недоплаченою є сума в розмірі 5503 грн. 42 коп., тому вона, враховуючи задоволенню позову, підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial