Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 09 січня 1998 року згідно рішення № 21 виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області йому на сім'ю з однієї особи, був виданий ордер № 336 на кімнату [ADDRESS]. Позивач, починаючи з 1996 року по теперішній час в даній квартирі зареєстрований та проживає. З липня 2004 року на даній житловій площі була зареєстрована його донька [PERSON], яка вийшла заміж та з січня 2010 року стала проживати зі своїм чоловіком у [ADDRESS]. В даний час на житловій площі проживає тільки він. З січня 2010 року відповідач житлом не користується, не цікавиться ним, припинила виконувати обов'язки члена сім'ї, пов язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Доходи позивача не великі, він є інвалідом 1-ої групи, потребує значних витрат зі свого лікування, при цьому для недопущення утворення боргів, він вимушений сплачувати всі комунальні та інші послуги і за відповідача, яка не проживає на даній житловій площі з 2010 року. Вважає, що оскільки відповідач добровільно вибула на проживання до іншого житлового приміщення та з січня 2010 року не користується вищевказаною житловою площею, не сплачує комунальні послуги, тому вона втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, де просила зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у володінні та користуванні кімнатою [ADDRESS] та вселити її у вказане житло. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у житлове приміщення вона вселилася законно як член сім'ї наймача, за згодою позивача, який є її батьком, зареєструвала своє місце проживання, вела з ним спільне господарство. Реалізовуючи своє право на приватизацію житла вона разом з позивачем подала пакет документів до органу приватизації з метою набуття права власності на житлове приміщення, що підтверджує її інтерес до житла. 28.11.2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], на той час мешкала в кімнаті сама, оскільки позивач [PERSON] проживав у співмешканки, яка стала заперечувати проти її ([PERSON]Д.) проживання у кімнаті. Після того як відповідачка вийшла заміж вона тимчасово перед пологами у травні 2010 року виїхала з кімнати та стала мешкати у батьків чоловіка, які допомагали їй доглядати малолітню дитину. Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради № 422 від 2013 року надано дозвіл на приватизацію кімнати [ADDRESS] та [PERSON], але після того, як вона намагалася повернутися на постійне місце проживання, позивач та його співмешканка [PERSON] чинили їй перешкоди в користуванні кімнатою, вселили туди сторонніх людей, яким здавали кімнату у найм. На її звернення до УЖКГ Кременчуцької міської ради з проханням видати їй свідоцтво про право власності на кімнату вона отримала відмову у зв'язку з тим, що свідоцтво повинен отримувати уповноважений власник, яким є [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснення не надавав, в подальшому в судові засідання не з'являвся, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, позицію з приводу зустрічного позову [PERSON] до нього не висловив. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Представники третіх осіб ТОВ «Добробит», Крюківського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області, КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа відділ обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на даний час ліквідована. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 09.01.1998 року №21 [PERSON] надана кімната [ADDRESS] на склад сім»ї 1 особа, видано ордер №336 на вселення у вказану кімнату та 19.06.1996 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою. З 26.07.2004 року по 26.05.2014 року за вказаною адресою як член сім'ї наймача була зареєстрована як проживаюча [PERSON] Згідно довідки, виданої ТОВ «Добробит» за вих.. №1497 від 27.05.2014 року, [PERSON] зареєстрований у гуртожитку в м.Кременчуці за адресою [ADDRESS] і займає житлову площу 16.60 кв.м., [PERSON] була знята з реєстрації 27.05.2014 року за судовим рішенням. Позивачем даний позов подано до суду 26.11.2013 року. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з січня 2010 року, що також підтверджується актом про не проживання від 05.11.2013 року, та по теперішній час. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №223 від 19.03.2010 року будинку [ADDRESS] надано статус гуртожитку. Ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим необхідно розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Як встановлено судом, житлові приміщення у будинку [ADDRESS], який має статус гуртожитку, визначено як такі, що підлягають приватизації. Виходячи зі змісту ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Наведений в ст. 71 ЖК УРСР перелік випадків збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї не є вичерпним. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно ст..107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Тобто, відповідно до ст..107 ЖК наймач або член сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Згідно пояснень, викладених у позові позивачем [PERSON], дочка не проживає у спірній квартирі, оскільки вийшла заміж і вибула за іншою адресою до свого чоловіка, тому не проживає у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. Отже, позивач викладає обставини як відповідно до ст. 71 ЖКУкраїнської PCP, так і до ст.107 ЖК Української PCP, які є взаємовиключними. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Судом позивачеві [PERSON] роз'яснювалися вказані норми закону, пропонувалося уточнити позовні вимоги та роз'яснювалися наслідки не вчинення таких дій, але останній позовних вимог не уточнив. Суду не надано доказів, які б свідчили про обрання [PERSON] іншого постійного місця проживання у зв'язку з створенням сім'ї. Сама відповідачка обґрунтовувала свою тимчасову відсутність за місцем проживання тим, що [PERSON] здавав кімнату для проживання іншим людям з метою отримання коштів на лікування, а їй самій необхідна була допомога батьків чоловіка під час вагітності та після народження малолітнього сина, [PERSON], [INFO], тому вона з чоловіком та малолітньою дитиною тимчасово мешкала у батьків чоловіка. Після усунення вказаних перешкод вона мала намір повернутися на постійне місце проживання. На підтвердження вказаних обставин відповідачкою надано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], свідоцтво про народження сина серії [NUMBER]. Вказаних доводів відповідачки позивачем не спростовано. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2012 року [PERSON], як наймачем, подано заяву до органу приватизації про оформлення передачі в приватну власність к.[ADDRESS] на двох осіб, уповноваженим власником визначено [PERSON], заява підписана [PERSON] та [PERSON] особисто. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 422 від 09 серпня 2013 року, яке не оскаржувалося позивачем, надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на приватизацію кімнати [ADDRESS]. Як на час подачі заяви, так і на час прийняття рішення від 09.08.2013 року [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою. Отже, позивач [PERSON] як на час подачі заяви про оформлення передачі у приватну власність житла так і на час прийняття виконкомом рішення, яким сторонам надано дозвіл на приватизацію, визнавав право користування спірним жилим приміщенням за [PERSON] Тобто, станом на день подачі [PERSON] позову строк збереження житлового приміщення за [PERSON] пропущеним не був. Суд зазначає, що саме позивачу належить право обирати предмет та підставу позову. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки суду не надано доказів як того, що [PERSON] обрала інше постійне місце проживання у зв'язку з створенням сім'ї, так і того, що вона втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю у жилому приміщення понад шість місяців без поважних причин. В позовних вимогах [PERSON] просить усунути їй перешкоди у користуванні кімнатою посилаючись як на ст.. 65 ЖК, якою регулюється користування жилими приміщеннями в будинках громадського і державного житлового фонду, так і на ст..369 ЦК, якою регулюється здійснення права спільної сумісної власності. Судом пропонувалося відповідачці уточнити підставу позову. Суд вважає, що відповідачкою [PERSON] не доведено того, що позивач [PERSON] чинить їй перешкоди у володінні та користуванні кімнатою, позовних вимог до [PERSON] вона не пред'являла, клопотань про допуск її до участі в справі чи допит в якості свідка не заявляла. Судом неодноразово роз'яснювався відповідачці та її представнику обов'язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та наслідки невчинення таких дій. При цьому суд не може взяти до уваги показання свідків, дані ними в судовому засіданні, в якому було ухвалене скасоване рішення, як на цьому наполягала відповідачка [PERSON], оскільки вказані свідки в даному судовому засіданні не допитувалися і суду не надано будь-яких доказів неможливості їх участі в новому судовому засіданні. Клопотань про їх допит судом [PERSON] не заявляла, хоча судом їй роз'яснено таке право. Помилковими є і твердження [PERSON] щодо того, що вона на даний час є співвласником спірного житла. [PERSON] не заперечується, що право власності на кімнату у встановленому законом порядку за нею не зареєстровано. Згідно з ч.1,3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація права на приватизовані житлові приміщення проводиться на підставі свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв'язку з тим, що вона не є власником спірного житла та у зв'язку з недоведеністю наявності перешкод у його користуванні.

Outcome: dismissed