Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач мотивує свій позов тим, що він та відповідач 04 липня 2008 року зареєстрували шлюб у Замличівській сільській раді Локачинського району Волинської області. На даний час сторони проживають окремо один від одного, відповідач не допускає позивача до будинку, в якому він зареєстрований. Вищевказаний будинок належить матері відповідача та знаходиться у м.Горохів Горохівського району Волинської області по вул.Берестецькій, 28. 10 листопада 2014 року сторони узгодили перелік майна, яке було ними набуто за час спільного проживання за вищевказаною адресою, загальна вартість якого 45320 грн., про що було складено акт переліку спільного сумісного майна, набутого подружжям. Однак відповідач з вищевказаного переліку майна добровільно віддала позивачу лише спінінги - вудочки вартістю 1500 грн., а решту майна віддати відмовилася. У звязку з цим позивач просить провести поділ майна подружжя шляхом виділення йому майна, вартість якого становить половину загальної вартості - 22660 грн., а саме: склоблоки (32 штуки); бетонні блоки (400 штук); сітка з арматури (X 123 секції 1.5x1.5); металопрокат в асортименті; дріт (бухта х4); зварювальний апарат; кабель 30 м. мідний; кабель 4-х жильний із свинцевою обмоткою (50 м); бетонозмішувач; перфоратор; електрорубанок несправний; електролобзик; болгарку; бойлер 80 л.; будівельні (господарські) інструменти (викрутки, молотки, ключі, шпателі, терки, правила, сверла, диски, електроди та ін.); цвяхи, шурупи; бензопилу; балки (10 штук х 6м); крокви (10 штук х 4м); металочерепицю, 3 листи; пінопласт (2 упаковки); шифер хвильовий, а також витребувати із незаконного володіння відповідача особисте майно позивача вартістю 5170 грн., а саме: надувний човен; зерно (2 тонни); плуг; борони малі (3 штуки); косу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмове заперечення на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що шлюбні відносини між нею та позивачем припинились у 2014 році. За час їх спільного проживання позивачем не було придбано жодного майна, так як він ніде не працював. Власниками будинку, в якому вони проживали, є її батько та мати, які за час свого спільного проживання набули майно, зазначене у позові, а також утримували будинок та сімю позивача. Крім того, в запереченні зазначено, що перелік майна та його вартість, що відображені в акті переліку спільного сумісного майна від 10 листопада 2014 року, не відповідає дійсності, так як не враховано зносу майна, не зазначено марку, модель, країну виробництва, дату випуску та інших відомостей, не зазначено, яке саме зерно хоче позивач отримати та не вказано, що автомобіль знищено. Вже після складання вищевказаного акту позивач приїжджав та забрав без відома відповідача частину майна, чинив насильство в сімї. Відповідач зазначила, що в неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина, яка має вади здоровя, частина майна, яке зазначене в акті, належить дитині. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнав, підтримав подане відповідачем письмове заперечення та суду пояснив, що позивач за час проживання з відповідачем не приймав участі в облаштуванні спільного побуту, грошей не заробляв, а майно, яке вказане у позовній заяві, належить батькам відповідача. Крім того, представник відповідача ствердив, що акту переліку спільного сумісного майна, набутого подружжям, відповідач не підписувала, однак заявити відповідне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи представник відповідача відмовився. У 2011 році позивач переніс важку хірургічну операцію, після проведення якої довгий час був позбавлений можливості працювати, жодних доходів не мав та на потреби сімї не вкладав, а тому представник відповідача просив у задоволені позову відмовити. Позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що з 04 липня 2008 року він перебував з відповідачем у шлюбі, який у 2017 році було розірвано. До 2015 року позивач проживав з дружиною та її дочкою, а також з батьками дружини в будинку, що знаходиться у м.Горохів Горохівського району Волинської області по вул.Берестецькій, 28. За час спільного проживання він брав участь у веденні домашнього господарства, отримував орендну плату за надання в оренду земельної ділянки у вигляді 1 тони зерна в рік, яке використовував на потреби домашнього господарства. Крім того, позивач ствердив, що він їздив на заробітки в [PERSON], де офіційно був працевлаштований, а весь свій заробіток віддавав на потреби сімї. Протягом часу, коли позивач перебував в Україні, він працював неофіційно та отримував певний дохід, при чому доходи відповідача, яка працювала продавцем хліба і заробляла біля 500 грн. у місяць, були невеликими у порівнянні з його доходами. Позивач пояснив, що 10 листопада 2014 року він разом з відповідачем та у присутності представника позивача склав акт переліку спільного сумісного майна, нажитого подружжям під час перебування в шлюбі, однак свою частину цього майна він забрати не може, оскільки до будинку його не допускають. З огляду на вищевикладене позивач просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 089530, виданого 09 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] 04 липня 2008 року зареєстрував шлюб у Замличівській сільській раді Локачинського району Волинської області з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Левчук (а.с.7). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 13 січня 2017 року, яке не змінено та не скасовано, набрало законної сили 01 лютого 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.52). Копією аркушів будинкової книги, довідкою Горохівської міської ради Волинської області № 3177 від 11 листопада 2014 року стверджується, що позивач зареєстрований в [INFO], крім нього, за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та проживає [PERSON], [INFO], дочка відповідача (а.с.45-46), яка перебуває під наглядом лікувального закладу (а.с.48). Відповідно до\~ст.63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як слідує із роз'яснень п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч.3\~ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно акту переліку спільного-сумісного майна, набутого подружжям [PERSON] та [PERSON], складеного 10 листопада 2014 року (а.с.8-9), позивач та відповідач в присутності правозахисника [PERSON] перелічили спільне сумісне майно, набуте у шлюбі, яке знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Берестецька, 28, та добровільно узгодили, що позивачу слід виділити будівельні матеріали, господарські інструменти згідно перелікута автомобіль на польській реєстрації, а відповідачу - меблі, побутову техніку, колекцію книг та інше майно. Актом обстеження комісії Горохівської міської ради Волинської області від 24 лютого 2017 року стверджується, що в домогосподарстві, належному [PERSON], жительці м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Берестецька, 28, проведено обстеження на предмет наявності майна, що зазначене в акті від 10 листопада 2014 року як спільне сумісне майно позивача та відповідача. Згідно з цим актом частина майна, яке позивач просить виділити йому, а саме: сітка з арматури Х12, зварювальний апарат, перфоратор, бензопила та майно, яке, на думку позивача, належить йому: зерно, плуг, борони (малі), відсутня. У відповідності до п.п.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбанічи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.\~59,\~60 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених\~ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Твердження відповідача про те, що позивач не отримував доходів, а тому його долі у спільному сумісному майні подружжя немає, повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Так, довідкою Горохівського районного центру зайнятості від 11 січня 2013 року стверджується, що за період з 05 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року [PERSON] отримав 1015,46 грн. соціальної допомоги (а.с.125). Згідно декларації про розмір отриманого доходу (понесені витрати) у році податковому 2013, 2014 [PERSON], виданої податковою інспекцією у Мінську-Мазовецькому [PERSON] позивач отримав дохід, а саме 13556.80 злотих у 2013 році та 16268,16 злотих у 2014 році (а.с.112-124). Крім цього, при визначенні переліку майна, яке підлягає поділу, та його вартості суд бере до уваги акт переліку спільного сумісного майна, який сторони добровільно склали 10 листопада 2014 року та попередньо узгодили, яке спільне майно, набуте подружжям, підлягає поділу та вартість цього майна. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача та її представника про те, що відповідач не підписувала вищевказаного акту, оскільки ці доводи не підкріплені належними та допустимими доказами. Враховуючи той факт, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дочка, суд відходить від принципу рівності часток позивача та відповідача у майні, яке підлягає поділу. Оскільки актом, складеним комісією Горохівської міської ради Волинської області 24 лютого 2017 року, визначено перелік майна, наявного в домоволодінні відповідача, суд приходить до висновку, що вищевказаний позов слід задовольнити частково та провести поділ спільного майна подружжя, виділивши позивачу майно, яке зазначене у позовній заяві, за винятком окремих видів майна, яке у відповідача відсутнє, так як для цього є законні підстави. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.1 Протоколу 1\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно\~до ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. \~У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що, застосовуючи положення\~статті 387 ЦК України,суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині витребування з незаконного володіння особистого майна позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до акту обстеження комісії Горохівської міської ради Волинської області від 24 лютого 2017 року частина майна, яку належить витребувати, відсутня. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним по справі судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial