Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працював в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на постійній роботі в якості гірника очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2. Наказом № 155-к від 13.09.2017 року його було звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи вважає незаконним та безпідставним в звязку з тим, що відповідачем було порушено порядок накладання дисциплінарного стягнення. Наказ № 155-к від 13.09.2017 року про звільнення з роботи йому було надано відповідачем 14.09.2017 року, що є порушенням вимог ст. 47 КЗпП України. Підставами звільнення в наказі №с155-к від 13.09.2017 року зазначено прогули без поважних причин, які він нібито вчинив 26.08.2017 року та 28.08.2017 року, що не відповідає дійсним обставинам. 26.08.2017 року і 28.08.2017 року позивач був відсутній на роботі з поважних причин, а саме знаходився в якості свідка у Вутледарському ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, що підтверджується довідками № 4558 від 22.09.2017 року та № 4632 від 26.09.2017 року. Той факт, що він був відсутнім на роботі з поважних причин в період з 07.09.2017 по 13.09.2017 року підтверджується листком непрацездатності від 07.09.2017 року серії АГТ № 489777. Відповідач та третя особа порушили вимоги Колективного договору в частині умов, викладених в п. 6 розділу 2 «Трудові відносини» і прийняли рішення про звільнення з роботи без його участі та за відсутності його письмової заяви. Позивач перебував на лікарняному в період з 07.09.2017 року по 13.09.2017 року, йому належало стати до роботи 14.09.2017 року. Відповідач звільнив позивача 13.09.2017 року в період тимчасової непрацездатності, що заборонено діючим законодавством. Позивач вважає, що відповідач зобовязаний поновити його на попередній роботі, та, згідно ст. 235 КЗпП України, виплатити заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.09.2017 року. Позивач просив суд: поновити його на роботі в якості гірника очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2 Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1»; стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.09.2017 року і до дня поновлення на роботі; стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь кошти, сплачені за юридичну допомогу та виготовлення позовної заяви, в сумі 500,00 гривень. Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд не стягувати з відповідача на його користь кошти, сплачені за юридичну допомогу та виготовлення позовної заяви, в сумі 500,00 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та їх обґрунтування, просив суд поновити його на роботі в якості гірника очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2 Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1», стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.09.2017 року і до дня поновлення на роботі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 17.11.2017 року позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що 28.08.2017р. в.о. гірничого майстра дільниці № 2 [PERSON] доповідною запискою було повідомлено про відсутність на роботі 26 та 28 серпня 2017 року гірничого робітника очисного забою [PERSON] 31.08.2017 року [PERSON] надав письмові пояснення з приводу невиходу на роботу 26 та 28 серпня 2017 року, в яких визнав відсутність на роботі, виправдувальних документів не надав. 11.09.2017 року, відповідно до ст. 43 КЗпП України до профспілкового комітету ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» було подано подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Комісія у складі працівників підприємства - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відвідала позивача за його місцем мешкання, якому повідомили про необхідність зявитися 12.09.2017 року до профспілкового комітету підприємства з питання його звільнення за прогули 26 та 28 серпня 2017 року, повідомити про причини відсутності на роботі з 07.09.2017 року. [PERSON] відмовився прибути на підприємство 12.09.2017 року, причини відсутності на роботі з 07.09.2017 року повідомляти відмовився, виправдувальних документів не надав. 12.09.2017 року профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення [PERSON] за прогули 26 та 28 серпня 2017 року. 13.09.2017 року видано наказ № 155-к про звільнення [PERSON], цього ж дня йому надіслано письмове повідомлення про необхідність з'явитися на підприємство за документами. 14.09.2017 року [PERSON] отримав трудову книжку та фактично ознайомився з наказом про звільнення. 11.09.2017 року позивач свідомо не повідомив комісію підприємства про перебування його на листку непрацездатності, а листок непрацездатності на підприємство надав 21.09.2017 року, через 8 днів після звільнення. В довідках Вугледарського ВП зазначено, що [PERSON] перебував у відділені поліції в якості свідка 26.08.2017 року з 07.15 годин по 08.20 годин, а 28.08.2017 року - з 07.20 годин по 08.00 годин, при тому, що повинен був працювати у першу зміну - з 08.00 годин до 14.00 годин. Після відвідування поліції позивач повинен був прибути на роботу. Представник відповідача вважає, що у адміністрації підприємства були законні підстави для звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України, процедура звільнення була проведена у повній відповідності з законодавством. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні 11.12.2017 року представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував проти поновлення його на роботі в якості гірника очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2 Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1» та стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.09.2017 року. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 12.09.2017 року було проведено засідання профспілкового комітету ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», на якому вирішувалося питання про звільнення [PERSON] Про час та місце розгляду питання про звільнення [PERSON] не був повідомлений. Йому була вручена повістка біля його будинку, проте таке вручення відбулося напередодні засідання комісії, а саме 11.09.2017 року. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Даний факт сторонами по справі не оспорюється. 28.08.2017 року в.о. гірничого майстра дільниці № 2 ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» [PERSON] була подана доповідна, в якій повідомлено про відсутність на роботі 26.08.2017 року та 28.08.2017 року гірничого робітника очисного забою [PERSON] (а.с.28 оборот). [PERSON] надано письмове пояснення від 31.08.2017 року, відповідно до якого він не був на роботі 26.08.2017 року та 28.08.2017 року, виправдувальних документів не має (а.с.28). До профспілкового комітету ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» 11.09.2017 року адміністрацією ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» було подано подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.30 оборот). Комісія у складі працівників підприємства - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відвідала позивача 11.09.2017 року за його місцем мешкання, якому було повідомлено про необхідність зявитися 12.09.2017 року до профспілкового комітету підприємства з питання його звільнення за прогули 26.08.2017 року та 28.08.2017 року. Також [PERSON] запропоновано повідомити про причини його відсутності на роботі з 07.09.2017 року та надати виправдувальні документи. [PERSON] відмовився зявитися у профспілковий комітет 12.09.2017 року та в інший час, причини відсутності на роботі з 07.09.2017 року повідомляти відмовився, виправдувальних документів не надав, що підтверджується відповідним актом відвідування від 11.09.2017 року (а.с.29). Профспілковим комітетом ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» 12.09.2017 року було надано згоду на звільнення [PERSON] за прогули 26.08.2017 року та 28.08.2017 року, за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу № 9/1 від 12.09.2017 року (а.с.30). Наказом відповідача № 155-к від 13.09.2017 року позивача [PERSON] було звільнено з роботи за вчинені прогули без поважних причин 26.08.2017 року та 28.08.2017 року, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в наказі зазначено: витяг з протоколу ППВП № 9/1 від 12.09.2017 року, подання адміністрації № 1562 від 11.09.2017 року, доповідна начальника дільниці № 2, пояснювальна [PERSON], витяг з протоколу засідання профспілкових зборів ДВВ № 2 від 06.09.2017 року (а.с.8, 34). Відповідно до довідок ДОП Вугледарського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] № 4558 від 22.09.2017 року та № 4632 від 26.09.2017 року [PERSON] знаходився в Вугледарському ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області: 26.08.2017 року в період з 07.15 годин до 08.20 годин, 28.08.2017 року в період з 07.20 годин до 08.00 годин, у якості свідка (а.с.4-5). Згідно копії журналу обліку вихідних та внутрішніх документів Вугледарського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] було видано довідки за № 4558 від 22.09.2017 року та № 4632 від 26.09.2017 року (а.с.49, 55). Крім того, судом встановлено, що з 07.09.2017 року по 13.09.2017 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГТ № 489777 від 07.09.2017 року, виданим КЗ Вугледарський центр первинної медико-санітарної допомоги. Відповідно до листка непрацездатності [PERSON] необхідно було стати до роботи 14.09.2017 року. Даний листок непрацездатності [PERSON] здав на підприємство 21.09.2017 року, про що на ньому є відповідний запис (а.с.32). Факт звільнення [PERSON] у період його тимчасової непрацездатності учасниками судового процесу не оспорюється. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач [PERSON] вчинив прогули 26.08.2017 року та 28.08.2017 року. Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів у розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження дотримання відповідачем законодавства про працю при звільненні [PERSON] за вчинення прогулів 26.08.2017 року та 28.08.2017 року. Разом з тим, судом встановлено, що позивач [PERSON] був звільнений наказом відповідача № 155-к від 13.09.2017 року під час тимчасової непрацездатності, що не допускається, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України. На підставі викладеного суд визнає незаконним звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Оскільки позивача було незаконно звільнено як гірника очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2 Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське №1», він підлягає поновленню на роботі як гірник очисного забою 4 розряду дільниці з видобування вугілля № 2 Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське №1». Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, судом встановлено, що позивача було звільнено 13.09.2017 року. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2017 року і до дня ухвалення рішення суду. Відповідно до [PERSON] України від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» період вимушеного прогулу складає 62 робочих дні. Відповідно до довідки відповідача № 2110 від 11.12.2017 року середньоденна зарплата позивача [PERSON] складає 337,47 грн. (а.с.60). Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 20923,14 грн. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення позивача на роботі слід допустити до негайного виконання. Відповідно до Закону України Про судовий збір за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вказаних положень Закону України Про судовий збір та ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved