Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним кредитний договір №0207/08/12-Аnewv, укладений 26.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі заступника начальника Управління індивідуального бізнесу Харківської філії Акціонерного комерційного банку «Форум» Коренькова Д.С. та ним - [PERSON], а також визнати недійсним договір застави №0207/08/12 Аnewv (Z), укладений 26.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі заступника начальника Управління індивідуального бізнесу Харківської філії Акціонерного комерційного банку «Форум» Коренькова Д.С. та ним - [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за №1905. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що засобом платежу у кредитному договорі визначено виключно іноземну валюту - долар США, зобов'язання, що виникло у позивача перед банком, не є зовнішньоекономічним договором (контрактом), а відповідач на момент укладення кредитного договору не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій; умови кредитного договору є несправедливими, оскільки їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - споживача банківських послуг. Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні підтримали надані до суду письмові заперечення, просили відмовити у задоволенні позову через його безпідставність і недоведеність обставин, які викладені у позовній заяві, належними доказами, зазначивши, зокрема, що у банка наявна генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, копія якої надана суду; позивач, як позичальник, мав право і можливість обрати будь-які умови кредитування в будь-якій валюті та у будь-якій кредитній установі, обравши банк відповідача та уклавши добровільно на власний розсуд і за власним вибором договори з відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 26.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі заступника начальника Управління індивідуального бізнесу Харківської філії Акціонерного комерційного банку «Форум» Коренькова Д.С. та [PERSON] був укладений кредитний договір №0207/08/12-Аnewv, прдметом якого є надання кредиту у сумі 39 130 дол. США для придбання автомобіля строком до 25.06.2015р. на умовах оплати 13% річних за користування кредитним коштами. З метою забезпечення належного виконання зобов»зань за вказаним кредитним договором, 26.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі заступника начальника Управління індивідуального бізнесу Харківської філії Акціонерного комерційного банку «Форум» Коренькова Д.С. та [PERSON] був укладений договір застави №0207/08/12 Аnewv (Z), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за №1905. Договірні відносини, що виникли між сторонами у спорі, регулюються Цивільним кодексом України. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю та з урахуванням термінології ЦК України є зобов'язанням, тобто правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Чинний ЦК України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Валюта зобов'язання - це валюта, в якій виражається зобов'язання. Валюта виконання зобов'язання - це валюта платежу. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Нормативним актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліценції на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з банківською ліцензією, виданою Акціонерному комерційному банку «Форум» Національним банком України 03 грудня 2001 року за № 62 та дозволом від 10 червня 2005 року за № 62-3 з додатком №62-3 (перелік операцій, які має право здійснювати банк), Акціонерний комерційний банк «Форум» (правонаступником усіх прав та обов'язків якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» ) мав право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Отже, доводи позивача на незаконність надання відповідачем йому кредиту в іноземній валюті із зобов'язанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті, є необґрунтованими. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається зі змісту укладеного сторонами кредитного договору, всі вищенаведені умови договором передбачені. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір містить баланс інтересів як позичальника, так і банка, чітко визначає умови його виконання. Позивач за власним волевиявленням отримав кредитні кошти на тих умовах, які визначені в Кредитному договорі. Суд вважає, що у позивача був широкий вибір як програм кредитування - у національній чи іноземній валюті, з різними відсотковими ставками, так і вибір банківської установи. Проте, позивач обрав кредитування саме в банківській установі відповідача й у доларах США. На момент укладання спірного кредитного договору позивач ніяким чином не висловив бажання отримати від банку кредит в національній валюті, його у повній мірі влаштовували всі вищезазначені умови кредитного договору, ніяких зауважень, претензій чи доповнень до укладеного ним кредитного договору заявлено не було. Відтак, правових підстав для визнання недійсним кредитного договору суд не убачає. Відповідно до положень ст.ст. 546-548, 674 ЦК України застава є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Правочин вчиняється у письмовій формі. Застава має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави. За відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору, договір застави, укладений сторонами у письмовій формі, який містить усі істотні умови, відображає волевиявлення сторін щодо його предмету, строку дії та умов, також визнаний недійсним з підстав, не передбачених законом, бути не може. Отже, з наведених вище обставин суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed