Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме просить зняти арешт, з всього нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] накладений постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва №1166/1 від 13 жовтня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04.05.2000 постановою районного відділу державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції м. Києві, номер 208а/14 було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] . Маючи намір подарувати своє майно позивач дізнався, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] перебуває під арештом. Звернувшись до відповідача позивачу було повідомлено, що виконавче провадження знищено, також було повідомлено, що правових підстав для зняття арешту у відділу немає. Позивач стверджує, що у позасудовому порядку позбавлений можливості зняти арешт з майна. Ухвалою суду від 12.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з листа Одинадцятої київської нотаріальної контори від 26.06.2019 арешт на майно позивача накладено постановою Мінського районного управління юстиції м. Києва №208а/14 від 04.05.2000 (а.с. 5). Постановою Мінського районного управління юстиції м. Києва №208а/14 від 04.05.2000 накладено арешт на майно боржника [PERSON] (реєстраційний номер обтяження: [NUMBER] ) (а.с. 6). Відповідно до листа Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.04.2020 перевіркою відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що станом на 13.04.2020 виконавчі провадження щодо [PERSON] у відділі відсутні. Крім того, з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що майно боржника перебуває під обтяженням, зокрема, підставами обтяження є: -Постанова, б/н, 04.05.2000, районний відділ ДВС Мінського районного управління юстиції, вх. 439; -Лист, 211/98, 25.01.1999, Київський міський суд; -Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, бн, 09.12.2004, районний відділ виконавчої служби Оболонського району м. Києва, архівний запис; -Постанова, АА993537 , 01.09.2005, ВДВС Шевченківського ЛМУЮ, Карпин В.З . Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано належних доказів того, що постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва №1166/1 від 13 жовтня 2008 року було накладено арешт на належне йому майно, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: dismissed