Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в підтвердження якого посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину він є власником житлового будинку, які знаходиться за адресою [ADDRESS] . 3 09 лютого 2017 року він зареєстрований та постійно проживає у вищезазначеному будинку. Крім нього, у даному будинку зареєстрована та постійно проживає його дружина [PERSON] . А також зареєстрована його племінниця [PERSON] та її малолітні діти, відповідачі по справі. Останні постійно проживають в м.Дрогобич Львівської області разом зі своїм чоловіком [PERSON] в будинку матері відповідачки. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в його будинку, в нього виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: позбавлення права на оформлення державної субсидії на житло у зв`язку із врахуванням доходу за особу (відповідача), яка не проживає в моєму будинку і не бере участь у сплаті комунальних послуг, а також утрюднюють йому здійснення інших, передбачених законодавством України майнових прав. Тому, за фактичних обставин він змушений звертатись до суду про визнання їх такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням його будинку. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу, згідно свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1891 від 26.12.2012 року Першою Дрогобицькою нотаріальною контрою Львівської області, належить житловий будинок [ADDRESS] . 3 09 лютого 2017 року позивач зареєстрований та постійно проживає у вищезазначеному будинку по [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , який виданий Дрогобицьким РВ УМВС України у Львівській області 09.07.1998 р. та будинковою книгою для прописки громадян. Крім позивача, в даному будинку зареєстрована та постійно проживає дружина позивача - [PERSON] , що підтверджується її паспортом громадянки України серія [NUMBER] , який виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 17.12.1997 р. та будинковою книгою для прописки громадян. Крім позивача та його дружини, в будинку також зареєстровані племінниця позивача [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які з 2014 року фактично не проживають у будинку та не сплачують жодних комунальних платежів, що підтверджується актом №1964 від 20.09.2019 р. комісії Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області. В судовому засіданні позивач пояснив суду, що після смерті його мами племінниця виїхала з будинку, бо казала, що діда терпіти не буде. І з осені 2011 року її ноги в домі не було. Просив задоволити позов. Представник позивача [PERSON] підтримав думку свого довірителя. Додав, що згідно ст.405 ЦК України відповідачка вважається такою, що не проживає в будинку. ЇЇ заяви про винаймання житло у Дрогобичі є голослівними. Відповідачка уникає навести дату останнього перебування в будинку, бо не зможе це нічим довести. Те саме стосується інформації про те, де працює її чоловік, коли і за яким графіком. ЇЇ поведінка свідчить про втрату інтересу до будинку. Економія коштів на добирання до роботи не є поважною причиною, щоб покинути житло. Насправді відповідачка проживає в будинку своєї матері, де має частку у праві власності. Відповідачка [PERSON] заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що прописана в будинку з дитинства, і все що в ньому є куплено за її гроші. А позивач доглядав за дідом тільки пів року. Представник відповідачки [PERSON] підтримала думку своєї довірительки, додала, що разом із відповідачкою в будинку також прописані її діти, причому за згодою позивача. [PERSON] мала намір там проживати, оскільки вкладала кошти у хатню обстановку. Покинула довірителька житло з тої причини, що чоловік знайшов роботу у м. Дрогобичі, а діти відвідують гуртки у місті. Приїжджають щотижня в село. Не виїжджали з будинку ніколи. Відповідачка не вказує де саме проживає, оскільки н6е укладала відповідного договору з орендодавцем, а той цього не хоче, щоб не платити податків. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що останній раз бачила відповідачку в кінці 2012 року, коли та була на похороні в дідуся. Не бачила і її дітей ні на канікулах, ні у вихідні дні. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що не бачила відповідачку вже 6-7 років. На вихідні її теж не бачила. А позивач цього літа робив у домі ремонт сам. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що відповідачка є його донькою і переїхала до [PERSON] , щоб чоловікові легше було. А позивач має в селі ще й новий 2-поверховий будинок, де живуть його син з невісткою. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що відповідачка на вихідні приїжджає в село до батьків і на спірне житло. Вся обстановка в будинку куплена за її кошти. Сама свідок вчора була в тому будинку, але дитячих речей жодних там не бачила. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що є сестрою відповідачки. Остання приїжджає в село. А вся побутова техніка в домі куплена за її кошти. Вже 7-8 років сама не була в тій хаті. Допитаний як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що одружився з відповідачкою в 2009 році. Вона давала кошти на утримання та ремонт будинку. Всього вклала вона туди 96 тисяч гривень, бо баба мала намір залишити цей будинок їй. Але не встигла зробити заповіт. Позивач туди заселився, але ключів вони з дружиною не мають. До 2015 року працював у Львові, але з сім`єю туди не переїжджав. Останній раз там ночував не більше 3-ох років тому. Третя особа [PERSON] підтримала позов. Представник третьої особи Зінченко О.М. заперечила проти задоволення позову задля захисту інтересів малолітніх дітей. Заслухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків, суд при вирішенні позову зважає на таке. Ні відповідачка, ні свідки, в тому числі з її сторони, не надали суду жодних доказів про факт її проживання в будинку чи хоча б намір там проживати. Покази свідка [PERSON] носять взаємовиключний характер за своїм змістом, тому суд не може приймати їх до уваги. Натомість як показами позивача та його представника, так і свідками з обох сторін підтверджено факт непроживання відповідачки у будинку, власником якого є позивач згідно витягу з Державного реєстру. Підставність позовних вимог стверджується також і актом обстеження від 20.09.2019 року. При цьому, зазначені у відзиві та додаткових поясненнях обставини вкладення відповідачкою коштів в ремонт та хатню обстановку не впливають предмет доказування у даній справі, оскільки були проведені значно раніше (на момент її проживання в будинку і з розрахунку там залишитись) та відповідно можуть бути лише предметом іншого судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідачі відсутні більш тривалий строк без поважних причин, то їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved