Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ТОВ «Прайм Буд» про стягнення 42500 грн. в порядку застосування реституції за недійсним правочином, мотивуючи свою заяву наступним. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.02.2013 року визнано недійсним укладений між [PERSON] та ТОВ «Прайм Буд» договір зворотної фінансової допомоги від 31.08.2008 року №1п і в порядку застосування реституції стягнув з ТОВ «Прайм Буд» на користь [PERSON] в цілому 222647 грн., а по вказаному договору 42500 грн., згідно з договором про відступлення права вимоги від 01.10.2010 року. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2013 року рішення Придніпровського районного суду від 19.02.2013 року залишено без змін. Ухвалою від 24.07.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2013 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Буд» на користь [PERSON] в порядку реституції 222647 грн., в тому числі 42500 грн. по договору зворотної фінансової допомоги від 31.01.208 року №1п. В зв'язку з цим, він змушений звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Кириченко М.О. позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та посилався на недоведеність сплати коштів позивачем по договору зворотної фінансової допомоги від 31.08.2008 року №1п, недопустимість як доказу зведеного меморіального ордеру від 24.04.2008 року. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення по наступних підставах. Відповідно до ст.61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.» Так, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.02.2013 року визнано недійсним укладений між [PERSON] та ТОВ «Прайм Буд» договір зворотної фінансової допомоги від 31.08.2008 року №1п і в порядку застосування реституції стягнуто з ТОВ «Прайм Буд» на користь [PERSON] в цілому 222647 грн., а по вказаному договору 42500 грн., згідно з договором про відступлення права вимоги від 01.10.2010 року. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2013 року рішення Придніпровського районного суду від 19.02.2013 року залишено без змін. Ухвалою від 24.07.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2013 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Буд» на користь [PERSON] в порядку реституції 222647 грн., в тому числі 42500 грн. по договору зворотної фінансової допомоги від 31.01.208 року №1п. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ підставою для скасування рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси та апеляційного суду Черкаської області, послугувало наступне ,що судами не прийнято до уваги, що відповідно до ст. 215 ЦК України існує розмежування видів недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договори, які ТОВ «Прайм Буд» просило визнати недійсними, є оспорюваним правочинами. Вимоги про застосування наслідків недійсності цих правочинів сторонами правочину або однією з них не заявлялись та не були предметом розгляду. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати з власної ініціативи лише наслідки недійсності нікчемного правочину. Застосовуючи з власної ініціативи наслідки недійсності оскаржуваного правочину суд першої інстанції наведеного не врахував. Суд апеляційної інстанції перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в цій частині на зазначені обставини також уваги не звернув та не дав їм належної правової оцінки. Крім того, стягуючи з ТОВ «Прайм Буд» на користь [PERSON] кошти передані за договором позики № 1 від 31 січня 2008 року у зв'язку із визнанням його недійсним, суди не врахували, що цей договір укладено між [PERSON] та ТОВ «Прайм Буд». [PERSON], його стороною не був, а за договором відступлення від 1 жовтня 2010 року, набув лише право вимоги належне первісному кредитору - [PERSON] Між тим, при визнанні договору недійсним і застосуванні реституції набуте за договором повертається саме стороні договору і іншою його стороною (ст. 216 ЦК України). Відступлення права вимоги за недійсним договором не змінює такого порядку встановленого законодавством. Скасовуючи рішення без ухвалення будь-якого іншого в цій частині колегія суддів виходила з того, що вимога про застосування наслідків недійсного правочину не була заявлена у встановленому порядку, а, відповідно, за правилами ст. ст. 11, 335 ЦПК України не може бути предметом розгляду і по ній не може бути ухвалене рішення. Так, рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.02.2013 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2013 року було встановлено, та не підлягає доказуванню в порядку ст.61 ЦПК України, наступні обставини, що 31.01.2008 року, між [PERSON] та ТОВ «Прайм Буд», було укладено договір №1п, за яким [PERSON] надав зворотню фінансову позику ТОВ «Прайм Буд» в сумі 47500,00 грн., яку ТОВ «Прайм Буд» зобов'язувався повернути до 30.11.2009 року. 01.10.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги за договором від 31.01.2008 року №1п, за яким [PERSON] відступив, а [PERSON] набув право вимоги, належної [PERSON] грошової суми за договором про надання зворотної фінансової допомоги. Про укладення даного договору 01.10.2010 року було повідомлено ТОВ «Прайм Буд». Підлягають стягненню в порядку реституції кошти в сумі 42500 грн. по договору №1п від 31.01.2008 року. Поставність такого стягнення підтверджується договором відступлення права вимоги від 01.10.2010 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], а також квитанціями до прибуткових касових ордерів №103 від 31.07.2008 року на суму 20000 грн., №104 від 02.09.2008 року - 17000 грн., №118 від 26.02.2009 року - 5500 грн., які прослідковуються у зведеному меморіальному ордері ЧФ ВАТ «Піреус Банк МКБ» м. Черкаси. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до п.5,10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.» Крім того, згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд не погоджується із заявою представника відповідача про можливість застосування строків позовної давності і відмовляє у вказаному клопотанні, так як на думку суду, перебіг строку позовної давності починає не з моменту укладення правочину, а з моменту визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із ТОВ «Прайм Буд» підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 425 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved