Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] . В позові зазначив, що з 12.04.2008 року він перебував у шлюбі із [PERSON] , який 29.10.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка залишилася проживати разом з відповідачкою. Після розлучення позивач добровільно надавав [PERSON] матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] і приймав участь у її вихованні. Позивач переїхав проживати на іншу адресу та його донька висловила бажання проживати з позивачем за вказаною адресою. Колишня дружина [PERSON] дала на це згоду і донька на теперішній час проживає з позивачем. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями він не зловживаю, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до доньки, тому доньці буде краще проживати з ним. 13.09.2019 року [PERSON] подала зустрічний позов в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . 24.06.2020 року зустрічна позовна заява була прийнята та об`єднана з первісним позовом. 05.03.2021 року зустрічна позовна заява [PERSON] була залишена без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки відповідачка визнала позов у повному обсязі, свої позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Борисенков В.С. у судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву, про визнання позову у повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. Представник 3-ї особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надіслав до суду висновок щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 12.04.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 29.10.2018 року був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, справа 334/3203/18. (а.с.8, 41 ) Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] (а.с.7, 42). Позивач [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 3-4) Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9, 44-48 ) 10.07.2019 року [PERSON] вдруге вийшла заміж, у зв`язку з чим її прізвище змінилося на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.07.2019 року. (а.с.43) Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/1418 від 21.10.2020 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 49) У висновку зазначено, що починаючи з травня 2019 року малолітня [PERSON] , [INFO] почала проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] за його адресою мешкання, а саме: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] , [INFO] у присутності спеціаліста відділу служби написала пояснення, що бажає проживати з батьком, 15.10.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дівчинка підтвердила свої слова написані раніше в поясненні. Відділом служби 24.06.2020 року обстежено місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та згідно з актом обстеження умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої [PERSON] створені належним чином, з урахуванням особистих потреб дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст..160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. На підставі ст..89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначене та інтереси малолітньої дитини, приймаючи до уваги вік дитини та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час [PERSON] , [INFO] проживає з батьком, та бажає залишитися проживати саме з ним, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved