Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Любашівського районного суду із зазначеним позовом, в якому в обґрунтування своїх вимог вказує, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, [ADDRESS] , який він придбав 15 січня 2020 року. В його будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач втратила право на проживання в його будинку, тому просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, позов просив задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позов до суду не надала, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Третя особа - Любашівська селищна рада Любашівського району Одеської області надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, заперечень по справі не має. Оскільки від відповідача відзив та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договіром купівлі-продажу від 15 січня 2020 року, витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-10). Із довідки Любашівської селищної ради вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку /а.с.16/. Стаття 41 Конституції України, ст.319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку( квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постановах від 15.08.2018 року у справі № 595/1271/16-ц, від 25.04.2019 року по справі № 761/13293/16-ц, які в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за вказаною адресою із 2015 року не проживає, що підтверджується актом обстеження депутата Любашівської селищної ради Любашівського району (а.с.6). Будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному йому будинку перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, який належить позивачу. Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного ,

Outcome: approved