Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] - його онуку, такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка без поважних причин більше року не проживає у вказаному будинку, її речей в квартирі немає, знову оселитись у квартирі відповідачка ніколи не намагалась, вона постійно проживає в Германії. Позивач в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та пояснив, що відповідачці належить ? частина вказаної квартири. Більше 10 років тому його донька з неповнолітньою онукою [PERSON], відповідачкою у справі, виїхала до Германії, де проживають до тепер. Відповідачка залишається зареєстрованою у вказаній квартирі, але не приймає участі у утриманні квартири, йому та його дружині, які є пенсіонерами, складно сплачувати комунальні послуги за відповідачку. Вони спілкуються з донькою та онукою тільки по телефону, до України ті не призжджають. Відповідачка до судового засідання не з»явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем реєстрації. Третя особа [PERSON] під час судового розгляду підтримала позовні вимоги, підтвердила вищенаведене та просила позов задовольнити. Представники третьої особи, Червонозаводського районного відділу ГУ ДМСУ в Харківський області, до суду не з»явився з невідомих причин. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з»явившихся осіб. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Під час судового розгляду судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.09.2001 року, належить на праві спільної сумісної власності: позивачу [PERSON], його сину [PERSON], доньці [PERSON], онукі [PERSON]. Квартира є трьох кімнатною квартирою, загальною площею 63,6 кв. метрів ( а.с.10). В квартирі зареєстровані: з 1990 року - позивач, з 2003 року - його дружина [PERSON], з 1997 року - онука позивача [PERSON], [INFO], [PERSON] - снято є реєстрації у 2013 році, що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою 22.07.2016 року ( а.с.4). Позивач посилається на те, що з 2004 року відповідачка постійно проживає в Германії, куди виїхала разом з матір»ю. Ніхто не перешкоджає відповідачеві в проживанні в квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили показання [PERSON] При зверненні до суду позивач посилається на вимоги ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням у разі відсутності цієї особи понад встановлених строків, відбувається у судовому порядку. Але, суд не може погодитись з позовними вимогами. Як було зазначено вище, відповідачка є співвласницею [ADDRESS]. Таким чином, вона зареєстрована у вказаній квартирі не у якості члена сім»ї власника житла, а як власник частки даного житла. Як власник житла вона на свій розсуд вирішує питання про проживання у належній їй квартирі, реєстрації в ній, тощо. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Позивач стверджує, що відповідачка постійно проживає в Германії з 2004 року та не має наміру повертатись в Україну. Але, як вбачається з копії паспорту відповідачки, 06.06.2013 року [PERSON] отримана паспорт громадянина України. В своїх показаннях, [PERSON] підтвердила, що відповідачка до тепер є громадянкою України. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для визнання власника квартири [PERSON] такою, що втратила право користування належною їй квартирою [ADDRESS]. При цьому, суд роз»яснює позивачеві, що він має право вимагати від відповідача відшкодування понесених ним витрат на утримання їх спільної квартири. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed