Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» у якому просить поновити йому строк звернення із позовом щодо оскарження наказу відповідача про звільнення його з роботи; визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з припинення TOB «Домобудівник» №16/07/16-1 від 27 липня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]М.» та поновити позивача на роботі; стягнути з TOB «Домобудівник» на користь позивача середній заробіток за не проведення розрахунків при звільненні, а також за час вимушеного прогулу з 27.07.2016 року по 25.09.2017 року в розмірі 62895,20 грн., з яких: 35275,60 грн. за роботу в ТзОВ «Домобудівник» та 27619,60 грн. за роботу у профспілковій організації ТзОВ «Домобудівник»; не виплачену заробітну плату з 01.10.2015 р. по 27.07.2016 року в сумі 44894 грн. 16 коп., із яких 25179,48 за роботу у ТзОВ «Домобудівник» та 19714,68 грн. за роботу у профспілковій організації ТзОВ «Домобудівник», а також компенсацію та індексацію у зв»язку із порушенням строків її виплати; стягнути з TOB «Домобудівник» компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період його роботи в сумі 10394,88 грн. Загальна сума коштів, яку позивач просить стягнути із відповідача складає 118\~184,24 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказав на те, що з 1978 року він працював в TOB «Домобудівник» на посаді інженера, у тому числі з 02.07.1990 року на посаді інженера по організації праці. 20 лютого 2017 року після одержання ним копії наказу про звільнення, йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади ще в липні 2016 року (на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України) за прогул без поважних причин. Зазначив, що він перебував на робочому місці у день звільнення, що підтверджено табелями обліку робочого часу. Також вказав, що з 2000 року в TOB «Домобудівник» створена та функціонує профспілкова організація, головою та членом якої він є. Однак, всупереч вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідач не звертався до профспілкової організації про надання згоди на його звільнення, а також не звертався в порядку ст..252 КЗпП України до вищестоящого виборного органу про звільнення [PERSON]. Вважає, що адміністрація TзOB «Домобудівник» звільнила його незаконно, з порушенням порядку, встановленого статтями 147, 149 КЗпП України, не виплативши йому належних розрахункових коштів, у тому числі за дні невикористаної щорічної відпустки. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2018 року закрито провадження у даній цивільній справі в частині вимог позивача щодо поновлення його на роботі та визнання незаконним наказу про звільнення, у зв»язку із його смертю, з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2018 року із врахуванням вимог ст..1227 ЦК України, ч.1 ст.55 ЦПК України, залучено [PERSON] та [PERSON] у якості правонаступників позивача [PERSON]. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив, подавши суду письмові заперечення, згідно яких зазначив, що причиною звільнення [PERSON] стало відсутність його на роботі 19.07.2016 р. із 09 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. без поважних причин, про що складено відповідний акт №13/7-1 про відсутність працівника на робочому місці. З метою доведення до відому керівництва та вжиття відповідних заходів реагування була складена доповідна записка №13-7/1 від 20.07.2016 року про відсутність [PERSON] на роботі протягом цілого робочого дня. 20.07.2016 р. товариством надіслано [PERSON] лист за №16/7/1 з вимогою зявитись 26.07.2016 р. в TOB «Домобудівник» за адресою Тернопіль, вул. М. Кривоноса, 2-б для надання пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі, в тому числі 18, 19 та 20 липня 2016 р.. [PERSON] належним чином не відреагував, в TOB «Домобудівник» не зявився, будь-яких пояснень з даного приводу не надав. Оскільки акт відсутності [PERSON] на роботі був складений лише за фактом його відсутності 20 липня 2016 р. з 9 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв., за прогули, вчинені [PERSON] в інші дні, стягнення не накладались. У відповідності до п.4 ст.40 КЗпП України [PERSON] було звільнено згідно наказу №16/07/16-1 від 27.07.2016 р. На виконання вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, [PERSON] було направлено лист №16/8-5 від 05.08.2016 р., в якому йому запропоновано зявитись в TOB «Домобудівник» для одержання трудової книжки та проведення повного розрахунку, який залишився без реагування. Враховуючи те, що [PERSON] на роботі не зявлявся, покладені на нього посадові обовязки не виконував, у TOB «Домобудівник» були відсутні підстави для нарахування та виплати йому заробітної плати. Також зазначили, що [PERSON] рекомендованими листами від 21.03.2016 p. та від 29.03.2016 року надсилались повідомлення про його обовязок вийти на роботу та про створення нового робочого місця за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Кривоноса, 2-б, які він отримав, що підтверджено його особистим підписом, чого він не заперечував у судовому засіданні на повідомленнях про вручення поштового відправлення. Оскільки, [PERSON], на прохання товариства, не зявлявся на роботі, тому на думку відповідача відсутня вина у невиплаті йому належних при звільненні сум. Крім того, вважають незаконними та необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також компенсації на невикористану відпустку. Щодо твердження [PERSON] про те, що його було звільнено без попередньої згоди профспілкової організації, вказують на те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, профспілкова організація TOB «Домобудівник» знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 13, проте, за вказаною адресою вона відсутня. У задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] з 1978 року працював в ТзОВ «Домобудівник», з 02.07.1990 року на посаді інженера по організації праці зазначеного товариства. Як вбачається з наказу голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» від 27.07.2016 року за № 16/07/16-1 «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]М.», [PERSON] звільнено із займаної посади - інженера по організації праці з 27 липня 2016 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. У зазначеному наказі відсутній підпис [PERSON] про його ознайомлення. [PERSON] ознайомився із спірним наказом 20 лютого 2017 року, що підтверджено ним у наданих суду поясненнях. Спірний наказ містить дві підстави звільнення [PERSON], а саме: акт від 20 липня 2016 року про відсутність на робочому місці та доповідна записка від 20 липня 2016 року. Як вбачається із наданого відповідачем копії акту №13/7-1 про відсутність працівника на робочому місці від 20 липня 2016 року, заступник директора ТзОВ «Домобудівник» та головний інженер, виконавчий директор склали даний акт про те, що інженер ТзОВ «Домобудівник» [PERSON] був відсутній на роботі 19 липня 2016 року без поважних причин з 09 год. 00 хв до 17 год.30 хв. впродовж всього робочого дня. Як вбачається із доповідної записки заступника директора ТзОВ «Домобудівник» від 20 липня 2016 року, адресованої голові комісії з припинення ТзОВ «Домобудівник», 20 липня 2016 року, інженер [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин в період з 9:00 до 17:30, тому просить за грубе порушення трудової дисципліни застосувати до нього дисциплінарне стягнення. Як вбачається із складених відповідачем листів, адресованих [PERSON], від 21 березня 2016 року та від 29 березня 2016 року, у них зазначено, що у зв»язку із зміною місцезнаходження ТОВ «Домобудівник» та незаконною передачею [PERSON] в квітні 2015 року в оренду приміщень по вул..Лозовецька, 13 Товариству з обмеженою відповідальністю «Роял-контракт» робочі місця всіх працівників бухгалтерії, відділу кадрів та інших фахівців, робоче місце яких знаходилося за адресою: м.Тернопіль, вул..Лозовецька, 13 буде розташоване за адресою: м.Тернопіль, вул..Кривоноса, 2б, 3 поверх, а тому зобов»язують прибути на своє нове робоче місце не пізніше наступного дня з моменту отримання цього листа. Зазначені листи було відправлено [PERSON] рекомендованими листами, які як вбачається із поштових відправлень та визнано у судовому засіданні ним було отримано 25.03.2016 року. Відповідно до листа ТзОВ «Домобудівник» від 05.08.2016 року №16/8-5, адресованого [PERSON], адміністрація ТзОВ «Домобудівник» у зв»язку із звільненням за прогул без поважних причин, просить з»явитись [PERSON] для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку. Доказів, які підтверджували направлення та вручення зазначеного листа відповідачем суду не надано. [PERSON] був членом та головою профспілкової організації ТзОВ «Домобулдівник», що підтверджено наданим суду списком членів профспілкової організації ТОВ «Домобудівник». Зокрема, як вбачається із витягу з протоколу №4 профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник» від 17 липня 2003 року, головою профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник» обрано [PERSON] Як вбачається із витягу із протоколу №4 засідання профспілкового комітету профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник» від 04 жовтня 2017 року на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду у даній справі, профспілковий комітет профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник», згоди на звільнення [PERSON] не надає. Відповідно до постанови президії Тернопільського обласного комітету професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України від 26 жовтня 2017 року №П-09-01, враховуючи сумлінне ставлення [PERSON] до виконання своїх професійних посадових обов»язків, обов»язків голови профспілкової організації і як члена президії обкому профспілки, згоди на звільнення його з роботи не надає. Як вбачається із наданих суду відповідачем табелів обліку робочого часу ТзОВ «Домобудівник» за березень, квітень, липень 2016 року, складених виконавчим директором ТзОВ «Домобудівник» [PERSON], [PERSON] за вказаний період проставлена відмітку про неявку на роботу. Відповідно до акту перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування «19-01-40/16 товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», місце провадження господарської діяльності Лозовецька,13 м.Тернопіль, юридична адреса: м.Тернопіль, вул..М.Кривоноса,2-Б, проведеною перевіркою виявлено, що всупереч ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» станом на момент перевірки, тобто з 04.04.2017 року по 10.04.2017 року, адміністрацією ТзОВ «Домобудівник» не забезпечено облік виконуваної працівниками роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Зокрема, у товаристві відсутні табелі обліку робочого часу і відомості про заробітну плату, у тому числі [PERSON], за весь час роботи у товаристві. Крім цього, заробітна плата працівникам товариства упродовж січня-березня 2017 року виплачувалась нерегулярно, по мірі поступлення коштів, без виплати авансу та не у повному обсязі. Загальна сума не виплаченої заробітної плати за січень-лютий 2017 року становить 254\~747,09 грн. Як вбачається із наданих [PERSON] табелів обліку робочого часу ТзОВ «Домобудівник» за листопад-грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року, оригінали яких було оглянуто у судовому засіданні, складених та підписаних, в силу виконання своїх обов»язків начальником відділу кадрів ТзОВ «Домобудівник» [PERSON] за вказаний період у зазначених табелях обліку робочого часу наявна відмітка про присутність на робочому місці [PERSON] Зазначені обставини підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] Зідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. \~ \~ \~ \~Статтею 43\~Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. \~ \~ \~ \~Отже, Конституція України, норми якої, відповідно до ст. 8 цього Основного закону, є нормами прямої дії, визначає, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. \~ \~ \~ \~В силу вимог п.3 ч.1 ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов»язаний: визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; у разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні не має обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). \~ \~ \~ \~На підставі п. 10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. \~Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ч.3 ст.252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об»єднання професійних спілок). Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд проаналізувавши матеріали справи та докази надані суду, а також пояснення сторін, вважає, що відповідач розірвав трудовий договір із [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України, без додержання вимог ст..43 КЗпП України, п.10 ст.247 КЗпП України, ч.1, 4 ст.149 КЗпП України, при цьому не дотримав прав та гарантій наданих працівникові Кодексом законів про працю України. Зокрема, [PERSON] адміністрацією ТзОВ «Домобудівник» не було доведено належним чином про зміну його робочого місця, як наслідок складання адміністрацією актів про відсутність позивача на робочому місці. При цьому, суд вважає, що обов»язок такого доведення належним чином покладається лише на роботодавця, а саме по собі відправлення відповідачем на адресу [PERSON] рекомендованих листів про зміну робочого місця, не може слугувати підставою для його звільнення. Також, від [PERSON] не було зажадано письмових пояснень з приводу його відсутності на робочому місці 19 липня 2016 року, як цього вимагає ч.1 ст.149 КЗпП України, в подальшому не ознайомлено із наказом про її звільнення. Крім цього, суд вважає за необхідне відмітити, що відповідачем грубо порушені гарантії надані працівникові при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачені ч.1 ст.43 КЗпП України, а саме розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України проведено без згоди профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник», членом якої був [PERSON] Крім цього, зазначає, що таке звільнення проведено відповідачем і без дотримання ч.3 ст.252 КЗпП України, тобто без попередньої згоди вищого органу професійної спілки - Тернопільського обласного комітету професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України. Також, суд відкидає, як доказ підставного звільнення [PERSON], надані ТзОВ «Домобудівник» табелі обліку робочого часу за липень, березень та квітень 2016 року, складених виконавчим директором зазначеного товариства, оскільки їх не було надано під час проведення Управлінням Держпраці у Тернопільській області перевірки законодавства про працю у квітні 2017 року, про що відображено у акті перевірки №19-01-40/161. Судом встановлено, що [PERSON] отримав копію спірного наказу про своє звільнення 20 лютого 2017 року, що підтверджено наданими ним у судовому засіданні усними та письмовими поясненнями, проте, до суду із позовною заявою звернувся 10 травня 2017 року. Відповідно до роз»яснень, викладених у п.4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, встановлені статтями 228, 233\~КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.\~233\~КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] пропустив строки звернення до суду із позовом щодо визнання незаконним спірного наказу про його звільнення, відтак як наслідок, пов»язаного із цим стягнення на його користь середньомісячного заробітку. При цьому, суд зазначає, що поважних обставин, які б слугували підставою для поновлення такого строку суду не навів та доказів щодо цього не представив. Згідно із вимогами ст..1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті (ст..1218 ЦК). Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов»язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов»язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об»єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов»язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст..608 цього Кодексу. Відповідно ст..1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані ним одержані за життя, передаються членам його сім»ї, а в разі відсутності входять до складу спадщини. Таким чином, суд вважає, що виходячи із змісту ст..1227 ЦК України, члени сім»ї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання коштів, які спадкодавцю відповідач повинен сплатити, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із [PERSON], а також заборгованість по заробітній платі та виплату компенсації за невикористану відпустку, які останній мав отримати при звільненні з роботи. Зазначену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах під час розгляду справи №2а-3490/10/1870. В силу вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи,організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із вимогами ч.1,2 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноваженим ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як слідує із заяви [PERSON], адресованої директору ТзОВ «Домобудівник» від 14.02.2017 року, заявник просив надати йому довідку про розмір розрахункових сум, які належать йому при звільненні, письмово повідомити коли та куди звернутись за одержанням розрахункових сум, надати довідку про середньомісячний заробіток, копію наказу про звільнення. Зазначену заяву [PERSON] було надіслано рекомендованим листом на адресу ТзОВ «Домобудівник» 14.02.2017 року, що підтверджено касовим чеком ТД УДППЗ «Укрпошта». Проте, відповідач не виконав свого обов»язку щодо повідомлення належним чином [PERSON] про можливість одержання ним розрахункових сум, а також не провів виплату усіх сум, що йому належать, у день його звільнення, чим порушив вимоги ст..116 КЗпП України. [PERSON] не було виплачено у день звільнення компенсацію за невикористану відпустку, а також заробітну плату за відпрацьований період з 01.10.2015 року по 27.07.2016 року. Так, [PERSON] не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, яка складає за 56 днів такої відпустки 7681 грн. 64 коп. за період його роботи з 07.05.2014 року по 27.07.2016 року. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] не було виплачено заробітну плату за період його роботи у товаристві з 01.10.2015 року по 27.07.2016 року, яка складає 25\~179,48 грн., із розрахунку 121,64 грн. х 207 = 25179,48, де 121,64 середньоденний заробіток позивача; 207 кількість робочих днів за вказаний період у які працював [PERSON]. При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що у вказаний час [PERSON] не працював через простій у ТзОВ «Домобудівник», оскільки доказів щодо доведення відповідачем до відома позивача наказу про простій суду не надано. Крім цього, у судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що простій не застосовувався до категорії працівників до яких відносився [PERSON]. Також, в підтвердження роботи [PERSON] за спірний період, суд бере до уваги надані позивачем, як підтвердження виходу [PERSON]. на роботу у вказаний період, табелі обліку робочого часу, які складені в силу своїх обов»язків та завізовані працівником відділу кадрів зазначеного товариства [PERSON] та її поясненнями з цього приводу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~року №\~100 (далі Порядок). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що звільнення [PERSON] відбулось 27.07.2016 року, середня заробітна плата [PERSON] повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Як вбачається із довідки наданої ТзОВ «Домобудівник» від 04 вересня 2017 року № 04/0917-2с, останні два місяці, що передували звільненню [PERSON] у яких їй було нараховано та виплачено заробітну плату є серпень 2015 року - 3100 грн. та вересень 2015 року 2009 грн. Таким чином, одноденний середній заробіток [PERSON] буде складати: 5109 : 42 = 121,64 грн., де 42\~кількість робочих днів у серпні-вересні 2015 року, 5109 - заробітна плата отримана [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих дні.\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Для визначення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно помножити середньоденну заробітну плату на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, яке розраховане згідно приписів абз.2 і 3 п.8 Порядку (з 27.07.2016 р. по 05.07.2018 року день ухвалення судового рішення), становить 485 днів. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Отже, помноживши середньоденну заробітну плату позивача 121,64 грн. на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді 485 дні отримаємо середній заробіток, за час затримки працівникові належних сум при звільненні в розмірі 58995,40 грн., який на думку суду підлягає стягненню на користь позивачів, як правонаступників [PERSON]. Згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв,язку з порушенням строків її виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-Ш та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженими постановою КМУ від 20 грудня 1997 року №1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності і господарювання здійснюється компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була у цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток. \~ \~ \~ \~У відповідності до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати та компенсацію працівникам втрати її частини у звязку з затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться на підставі ст.33\~Закону України\~«Про оплату\~праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року в період між переглядами Верховного Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється згідно із Законом від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових коштів населення» і підтвердженими положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затверджений постановою Кабінету міністрів України № 663 від 07 травня 1998 року підприємством, установою, організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін, котрий перевищив 105% - величину порогу індексації. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищезазначеного, а також тієї обставини, що [PERSON] не було виплачено заробітну плату за відпрацьований період роботи, тобто за період її роботи з 01.10.2015 року по 27.07.2016 року, у тому числі у день його звільнення, а також у подальшому, роботодавцем не вжито належних заходів щодо проведення таких виплат, тому суд вважає, що вимоги щодо проведення індексації та компенсації втрати заробітної плати також підлягають до задоволення. Відтак, суд вважає, що слід зобов»язати відповідача провести [PERSON] індексацію сум невиплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини її доходів у зв»язку із порушенням строку їх виплати в силу наведених норм зазначених законодавчих актів. Також суд вважає, що вимоги щодо стягнення сум невиплаченої заробітної плати [PERSON] на суму 19714,68 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 27619,60 грн. та компенсації невикористаної відпустки на суму 2713,24 грн., яку позивач отримував за роботу у профспілковій організації ТзОВ «Домобудівник» не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не заявлялись такі вимоги безпосередньо до зазначеної профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник», яка є окремою юридичною особою, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а пред»явлено їх безпосередньо до адміністрації ТзОВ «Домобудівник». Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст..141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави 2819 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial