Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що 15 травня 1986 року Созонівською сільською радою було посвідчено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до зміни нумерації). Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 14. Будинок за зазначеною вище адресою, станом на 23.11.2012 р. - належав [PERSON]. В 1946 році [PERSON] (дід позивача) уклав шлюб з [PERSON] ([PERSON]) (баба позивача) в Туркменістані, але точних відомостей немає. Від їхнього шлюбу, [INFO] року народилась мати позивача - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Созонівської сільської ради народних депутатів Кіровоградського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 28. [INFO] року [PERSON] помер. [INFO] року померла баба позивача - [PERSON], яка разом з дідом позивача [PERSON] від дати придбання та до дня смерті проживали за адресою спірного будинку. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не складала, тим більше після смерті [PERSON] спадщину не оформила, отже вважається такою, що спадщину не прийняла. Мати позивача - [PERSON] також після смерті [PERSON] спадщину належним чином не оформила, а тому право власності на спірний будинок залишилось за дідом - [PERSON]. В період з 01.07.2007 року по теперішній час позивач та члени його родини постійно проживають в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки це їх єдине житло. Позивач стверджує, що добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується зазначеним домоволодінням та господарсько-побутовими спорудами, доглядає за городом і садом. Крім того, належним чином утримує, постійно робить поточні та капітальні ремонти домоволодіння, сплачує комунальні платежі за електроенергію, привозний газ, а також тверде паливо та несе інші виграти для забезпечення нормального існування та схоронності будинку. Враховуючи зазначене [PERSON] вирішив звернутися з відповідним позовом до суду, адже вважає, що володіє та користується житловим будинком відкрито, безперешкодно, не порушуючи прав інших осіб, та має право набути право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. Від позивача [PERSON] надійшла заява, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує поти їх задоволення. Від Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області надійшли заяви за підписом сільського голови [PERSON] про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позовної заяви [PERSON] не заперечують. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч.4 ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до копії довідки про належність нерухомого майна № 91152, яка видана начальником ОКП «Кіровоградське ООБТІ» [PERSON] 23.11.2012 р., право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за: [PERSON] - ціле (приватна), договір купівлі-продажу від 15.05.1986 р. №14/Созонівська сільська рада (а.с.12). Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 15.05.1986 р. (а.с.9), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.10-11). 04 грудня 1990 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те що буде належати йому на день смерті і те на що він матиме право заповів [PERSON] (а.с.13). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.14). Однак, відповідно до інформації наданої Кіровоградською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, з 1993 року до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не подавались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48640941 від 03.08.2017 р., за параметрами [PERSON], дата смерті [INFO] р., інформація у Спадковому реєстрі відсутня. За життя з [PERSON], в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], проживала його дружина [PERSON], яка померла [INFO] р. (а.с.15). Відповідно до копії довідки № 209, яка видана виконавчим комітетом Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 13.02.2013 р., померла [PERSON], [INFO], з 1986 року і до дня смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] Померла виписана з даного будинку в зв'язку зі смертю. На протязі 6-ти місяців та на день смерті [PERSON] в даному будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Заповіт від імені [PERSON] Созонівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області не посвідчувався (а.с.20). З інформації наданої Кіровоградською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої [INFO] року до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини не подавалось, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48640974 від 03.08.2017, за параметрами [PERSON], дата смерті [INFO] р., інформація у Спадковому реєстрі відсутня. З копії довідки № 576, яка видана виконавчим комітетом Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 07.05.2013 р., слідує, що [PERSON] до дня смерті [INFO] року була зареєстрована та проживала в. [ADDRESS]. ЇЇ дочка [PERSON], [INFO], здійснила обряд поховання. Після смерті [PERSON], [PERSON] доглядала за будинком, здійснювала поточний ремонт, обробляла земельну ділянку, використовувала предмети домашнього вжитку для власних потреб. Починаючи з 24 грудня 2002 року [PERSON] використовувала будинок для сезонного проживання, як дачу, а з 01 липня 2007 року будинок використовується, як житло для постійного проживання її сина [PERSON] та самої [PERSON]. Вказані особи проживають у будинку до теперішнього часу (а.с.21). Також, позивачем на підтвердження проведення ним ремонту та здійснення значних вкладень у будинок надано фото (а.с.22-26). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Частини 1, 4 ст. 344 ЦК України передбачають, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктами 9, 11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, які підтверджують, що [PERSON] з 01 липня 2007 року відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном, постійно доглядає за будинком, сплачує всі необхідні платежі по утриманню будинку, виконує інші роботи по догляду за будинком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved