Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2018 року з нього стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що на даний час суттєво змінились обставини, які безпосередньо вплинули на його матеріальний стан, оскільки він сплачує аліменти в розмірі ј частини всіх доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, а також 5 000, 00 грн. щомісячно на утримання [PERSON] . Крім того, несе витрати на сплату комунальних платежів, одяг, їжу. На день пред`явлення позову він є офіційно безробітним, стоїть на обліку у місцевому центрі зайнятості. Сплата аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку ставлять його в скрутне матеріальне становище, тому погоджується сплачувати аліменти в розмірі по 1 000, 00 грн. на кожну дитину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2018 року у справі № 161/17964/17 вирішено стягувати з [PERSON] (місце проживання [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) в користь [PERSON] (місце проживання [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів. За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав. У даній справі позивач посилається на своє скрутне матеріальне становище, наявність на утриманні ще однієї дитини та непрацездатної дружини, з якою проживає дитина, а також те, що він на даний час не працевлаштований. Разом з тим, позивачем не доведено про наявність медичних протипоказань щодо працевлаштування, а посилання на його скрутне матеріальне становище, наявність інших утриманців та інше, не звільняє його від обов`язку утримувати дітей в розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку, та має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дітей за рішенням суду в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірів по 1000, 00 грн. на кожну дитину, щомісячно. Тобто фактично позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів. Проте, відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Така ж позиція викладена у висновках Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 та від 11березня 2020 року у справі №759/10277/18 в яких зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. В даній справі позивач є платником, а не одержувачем аліментів. З врахуванням наведених обставин, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed