Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути із відповідача в його користь 340763грн. 18 коп. що еквівалентно 16000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.10.2015р., отриманих від реалізації земельних ділянок та житлового будинку, розташованих в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, а також сплаченого судового збору. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 12.08.2012р. ним видано [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], якою він уповноважив останнього продати належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Устилуг по вул. О.Хохол № 12 Волинської області і належні йому на праві власності земельні ділянки, надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якої 03.09.2012р. [PERSON] продав [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 0,1000га., розташовану на території м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Разом із земельною ділянкою на користь [PERSON] відчужено й житловий будинок по вул. О.Хохол, 12 в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області. Вказує, що сума коштів отриманих від продажу земельної ділянки та будинку становить 16000 доларів США, про що йому повідомив покупець. Зазначає, що [PERSON] не дотримався обовязку щодо передачі йому коштів, отриманих внаслідок реалізації належного йому нерухомого майна. В запереченні на позовну заяву відповідач [PERSON] вказав, що позивач [PERSON] є його тестем батьком його дружини [PERSON], якій [PERSON] неодноразово висловлював бажання подарувати будинок та земельну ділянку в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області чи заповісти їй вказане майно за заповітом, а [PERSON] мала намір після набуття права власності на вказане майно здійснити його продаж, оскільки не мала наміру проживати в м. Устилуг, проти чого [PERSON] не заперечував. В звязку з цим за пропозицією [PERSON] між ними досягнута домовленість про здійснення продажу цього майна від імені [PERSON], кошти від якого повинна була отримати його донька [PERSON]. Це було зроблено з метою економії коштів, щоб не нести витрат, повязаних з попереднім оформленням відчуження цього майна [PERSON] в користь [PERSON] і оформленням її права власності на вказане майно. З цією метою позивач [PERSON] та його донька [PERSON] попросили відповідача здійснити продаж земельної ділянки та будинку від імені позивача і вчинити необхідні для цього дії, оскільки він перебував на пенсії і мав більше вільного часу ніж його дружина [PERSON], на що він погодився. З цією метою, 12.08.2012р. [PERSON] оформив на нього нотаріальну довіреність, якою уповноважив продати належний [PERSON] на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. О.Хохол, 12 у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області та надані для обслуговування вказаного будинку, господарських будівель, споруд та ведення підсобного господарства земельні ділянки на умовах та за ціну на його розсуд. На підставі зазначеної довіреності 03.09.2012р. ним укладено із [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га., в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, яка належала на праві власності [PERSON], за 18606грн., що відповідає вартості цієї земельної ділянки, визначеної висновком про її експертну грошову оцінку. Дати укладення договору купівлі-продажу будинку та ціни продажу він не памятає, оскільки отримані у нотаріуса примірники договорів купівлі-продажу він передав [PERSON], однак стверджує, що оплата за нього була здійснена також у національній валюті. Стверджує, що після отримання від покупця коштів за будинок і земельну ділянку він мав намір передати їх [PERSON], однак той не захотів їх приймати, попросивши віддати їх своїй доньці [PERSON], оскільки за досягнутою між ними домовленістю ці кошти повинна була отримати вона, що він на прохання позивача й зробив. Вважає, що умов договору з [PERSON] він не порушував, просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що не памятає коли ним була надана [PERSON] довіреність на продаж належних йому будинку та земельної ділянки і коли таке майно було продано. З покупцем вказаного майна він на рахунок питань, повязаних із його купівлею-продажем не спілкувався, коштів від продажу цього майна [PERSON] йому не передав. Претензій до [PERSON] щодо повернення коштів в позасудовому порядку він не мав. Додатково пояснив, що бажає повернути кошти від продажу його майна і поділити їх між донькою та сином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні в частині обставин справи доводам позовної заяви, вважає, що [PERSON] не виконав свого обовязку передати [PERSON] 16000 доларів США, отриманих в результаті виконання договору доручення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у запереченні. Крім цього, повідомив, що продаж будинку і земельної ділянки відбувались в один день, кошти за вказане майно він отримав від покупця перед тим як піти до нотаріуса, передача коштів відбулась в салоні його автомобіля неподалік Устилузької міської ради. Разом із ним при цьому був його знайомий [PERSON] На час підписання договорів купівлі-продажу кошти вже були передані йому покупцем. Після продажу будинку та земельної ділянки у вечері того ж дня вони з [PERSON] прибули в м. Сокаль, де взявши його дружину [PERSON], яка є дочкою позивача, поїхали в с. Добрячин Сокальського району, де в присутності [PERSON] та [PERSON] він повідомив позивача про продаж будинку і земельної ділянки та запропонував йому взяти отримані від покупця кошти. Однак [PERSON] відмовився приймати кошти, попросивши віддати їх доньці [PERSON], оскільки вони домовились, що ці кошти вона повинна забрати собі, що він і зробив. Вважає, що [PERSON] звернувся в суд із цим позовом під впливом сина, який незадоволений тим що йому не дісталось коштів від продажу будинку, а тому протягом майже трьох років [PERSON] не висловлював йому будь-яких претензій на рахунок продажу цього майна, а в суд звернувся майже через три роки після його продажу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, надав пояснення аналогічні в частині обставин справи доводам, що викладені запереченні проти позову. Вважає, що [PERSON] не порушував зобовязань, маючи намір передати кошти позивачу і вчинивши дії на його реалізацію діяв добросовісно, а позивач не забажавши брати кошти, отримані від продажу майна, і попросивши відповідача віддати їх доньці позивача [PERSON], реалізував своє право власності на них, і як власник розпорядився ними, вирішивши їхню подальшу долю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в 2012р. вона побачила оголошення про продаж вказаного будинку на його вікні та подзвонила за вказаним у ньому номером та їй повідомили, що будинок продається, потім вони зустрілись з відповідачем [PERSON] Продаж був здійснений за цінами, визначеними шляхом професійної оцінки, в загальній сумі біля 47000грн.. Кошти [PERSON] нею були передані в м. Устилуг біля приміщення міської ради в автомобілі у гривнях, під час чого вона знаходилась на задньому пасажирському сидінні, [PERSON] на сидінні водія, а також з продавцем був присутній ще якийсь чоловік, який сидів на передньому пасажирському сидінні і бачив як [PERSON] перераховував кошти. Спочатку відбулася передача нею коштів [PERSON], а потім вони поїхали у нотаріальну контору де підписали договори. На час підписання договорів розрахунки між ними були проведені. З [PERSON] вона не знайома, не бачила його і ніколи не спілкувалась. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що приблизно в кінці серпня 2012р. від зустрівся з [PERSON], який запропонував йому поїхати в м. Устилуг, де він мав продати будинок. На дану пропозицію він погодився. В м. Устилуг вони зустрілись з жінка, яка передала [PERSON] кошти за будинок. Кошти покупець передала в салоні автомобіля, [PERSON] при ньому перераховував кошти. Сума переданих коштів йому не відома, однак він бачив, що це були гривні. Після повернення в м. Сокаль вони взяли дружину [PERSON] - [PERSON] та поїхали до її батька в с. Добрячин, де [PERSON] повідомив батька своєї дружини про те, що відбувся продаж будинку та хотів передати кошти виручені від продажу. Однак, [PERSON] попросив віддати ці кошти його доньці [PERSON], тобто дружині відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її батько [PERSON] запропонував їй продати належні йому будинок та земельні ділянки в м. Устилуг та забрати кошти від їх продажу собі, щоб не витрачати кошти на попереднє нотаріальне оформлення відчуження їх ним в її користь для подальшого їх продажу нею від свого імені. Так як вона не мала часу та можливості зайнятись їх продажем, то цим зайнявся її чоловік [PERSON] Повернувшись в м. Сокаль із м. Устилуг після продажу будинку та земельної ділянки, [PERSON] разом із своїм знайомим [PERSON] забрали її, і вони разом поїхали в с. Добрячин до її батька. Там [PERSON] повідомив її батька про продаж будинку та землі і запропонував прийняти кошти, виручені від їх продажу. Однак батько не захотів їх приймати, попросивши щоб [PERSON] віддав їх їй, оскільки кошти за продаж цього майна мали бути для неї, що він і зробив. Кошти від продажу були у гривні, а не в іноземній валюті. Частина коштів була витрачена на будівництво споруд у господарстві в с. Добрячин, де живе її батько, разом з іншими їхніми з [PERSON] коштами, а частина витрачена на лікування її батька. Довгий час будинок у м. Устилуг не міг продатись оскільки були відсутні покупці. ЇЇ батьком неодноразово оформлялись довіреності на її чоловіка [PERSON] на продаж будинку і землі в м. Устилуг, однак лише за останньою довіреністю він зміг їх продати. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно приписів ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. З копії довіреності від 15.08.2012р., що посвідчена приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Устилуг по вул. О.Хохол, № 12 та надані для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки на умовах та за ціну до його розсуду. Для цього [PERSON] надано [PERSON] право виконувати від його імені дії, повязані з цією довіреністю, зокрема укладати від його імені договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі, проводити розрахунки за вказаним договором та ін.. З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2012р., посвідченого державним нотаріусом Устилузької державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається до [PERSON] як продавець, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15.08.2012р. діяв [PERSON], передав, а [PERSON], як покупець, прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000га., розташовану на території м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області (п.1.1), призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (п.1.2). Продаж вчинено за 18606,00грн. і ця сума повністю сплачена покупцем готівкою та отримана продавцем до підписання цього договору, а на час підписання цього договору сторони не мала одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (п.1.4). Аналогічною була вартість земельної ділянки, встановлена згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки (п.1.5). Волевиявлення сторін було вільним, усвідомленим і відповідало їх внутрішній волі, а умови договору для сторін були зрозумілими і відповідали реальній домовленості сторін. Договір не приховував іншого правочину і був спрямований на реальне настання обумовлених ними наслідків (п.1.10). В свою чергу, в ході розгляду справи позивачем не надано суду копій договору купівлі продажу житлового будинку як і іншої земельної ділянки, як і не ставилось питань щодо витребування копій таких. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Незважаючи на розяснення стороні позивача їх прав, позивачем не ставилось питань щодо витребування інших доказів у справі. Натомість з листа Устилузької державної нотаріальної контори №205/01-16 від 16.11.2015р., зокрема встановлено, що 03.09.2012р. в приміщенні нотаріальної контори були укладені та посвідчені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок між сторонами [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON]. Продаж будинку, що в м. Устилуг по вул. Хохол Олени, 12 за домовленістю сторін вчинено за 19479грн. Згідно умов договору, на момент підписання та його нотаріального посвідчення, факт проведення повного розрахунку за відчуження житлового будинку відбувся. Серед іншого з листа встановлено, що 03.09.2012р. був укладений та посвідчений договір купівлі-продажу іншої земельної ділянки площею 0,1085га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в м. Устилуг. Продаж вчинено за 9626грн. Згідно умов договору, на момент підписання та його нотаріального посвідчення, факт проведення повного розрахунку за відчуження земельної ділянки відбувся. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що такі узгоджуються між собою за змістом і у логічному взаємозвязку, є належними в аспекті інформативності та допустимими. Тоді як на спростування таких фактичних даних позивачем не надано будь-яких доказів, отриманих із передбачених ст. 57 ЦПК України процесуальних джерел. В звязку з цим суд вважає доводи позивача [PERSON] про те, що продаж будинку та земельної ділянки у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області за кошти в іноземній валюті на загальну суму 16000 доларів США не доведеними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Стосовно доводів позивача про те, що відповідач не виконав свого обовязку щодо передачі йому коштів, отриманих за продаж будинку і земельної ділянки, суд враховує наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1006 ЦК України повірений зобовязаний негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення. Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що [PERSON] після продажу будинку та земельної ділянки у цей же день прибув до [PERSON] і запропонував йому взяти кошти, виручені від продажу його майна, однак [PERSON] не бажав їх приймати і попросив передати ці кошти своїй доньці [PERSON], що ним було зроблено на прохання [PERSON], факт чого підтверджено у судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON]. З встановлених обставин справи суд дійшов до переконання, що відповідач [PERSON], прибувши після продажу будинку та земельних ділянок у цей же день до позивача [PERSON] і запропонувавши йому забрати кошти, отримані від продажу майна, діяв добросовісно і з метою передачі [PERSON] коштів, отриманих на виконання доручення, вчинив всі необхідні для цього дії. Натомість [PERSON], відмовляючись прийняти такі кошти і попросивши віддати їх своїй доньці [PERSON], реалізував повноваження їх власника щодо розпорядження ними, вирішивши їх подальшу долю. За змістом ст. 317 ЦК України зміст права власності передбачає право розпоряджання власником своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, позивач [PERSON] відмовившись приймати від [PERSON] отримані від продажу будинку та земельних ділянок кошти, вільно і на власний розсуд розпорядився ними, реалізувавши право на розпорядження своїм майном. Тоді як відповідач [PERSON] такими коштами не розпоряджався, а лише вчинив дію із передачі їх доньці позивача, на його ж прохання. Відповідно, у задоволенні вимоги щодо стягнення коштів отриманих від реалізації нерухомого майна суд відмовляє повністю. В свою чергу, із врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України не підлягає до задоволення вимога, щодо стягнення із відповідача понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed