Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.06.2019 року Виконкомом Адамівської сільської ради Погребищенського районну Вінницької області за актовим записом № 1. Позов мотивовано тим, що спільних дітей з відповідачкою не мають. На сьогоднішній день він не проживає із відповідачкою. Із-за своєї поведінки вона для нього стала чужою людиною. Він намагається створити сім`ю з іншою людиною. Примирення між ними неможливе. Спільного господарства із відповідачкою не ведуть, спільний побут відсутній. В період коли вони спільно проживали в них повноцінно стосунки не склались, тобто багато часу він проводив самостійно. Відповідачка не повідомляла про своє перебування, свої плани, приймала рішення, в тому числі і фінансові, самостійно, не ставила його до відома. Він так і чітко не знав, де вона працює, яку заробітну плату отримує. Коштів на сім`ю не давала, на купівлю продуктів він витрачав власні кошти і фактично в них як такої повноцінної сім`ї не сформувалось. Спільних інтересів в них немає, він помилився, що взагалі з нею одружився. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, просить шлюб із відповідачем розірвати та стягнути на його користь із відповідачки одну другу частину судового збору. Ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та постановлено розмістити на веб-порталі судової влади України оголошення про повідомлення відповідача [PERSON] , [INFO] , про призначення розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який відбудеться 28.10.2021 року о 15 год. 30 хв. 28.10.2021 року через канцелярію суду від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу. Клопотання мотивоване тим, що у позовній заяві зазначено, що позивач здійснив витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., але договір та ордер про надання правової допомоги у матеріалах справи відсутні. При цьому зауважує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вважає, що такі витрати в сумі 5000 грн. 00 коп. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягу послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Також просить суд урахувати ту обставину, що між сторонами не було спору щодо поділу майна. Позивач жодного разу не звертався до неї з пропозицією здійснити поділ майна. На сьогоднішній день вона не має роботи, оскільки за рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.11.2014 року є опікуном особи з інвалідністю першої групи «Б». Крім того, звертає увагу суду на те, що вона позов визнає до початку розгляду справи. З огляду на викладене вище вважає, що покладення судових витрат на неї є неправильним і несправедливим, оскільки на утриманні має дитину з інвалідністю. До клопотання відповідачка додала фіскальний чек від 28.10.2021 року, яким підтверджується направлення копії згаданого клопотання позивачу (а.с. 18-28). Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що визнання відповідачкою позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони 21.06.2019 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Адамівської сільської ради Погребищенського районну Вінницької області за актовим записом № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову. В позовній заяві позивач вказав, що попередній розмір судових витрат складає сплата судового збору та витрати на правничу допомогу. Можливий орієнтовний розмір витрат на майбутнє може складати витрати на апеляційне оскарження у розмірі судового збору та правничої допомоги, орієнтовно 5000 грн. 00 коп. Однак, в подальшому позивачем не надано суду доказів для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин судом не вирішується питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на надання правничої допомоги. Водночас, [PERSON] просить стягнути із відповідачки на його користь одну другу частину суми судового збору. Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із цим, за змістом п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.11.2014 року у справі №346/4248/14-ц [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом першої групи, визнано недієздатним та призначено відповідачку його опікуном (а.с.19). Таким чином, відповідачка є законним представником недієздатної особи з інвалідністю в контексті приписів п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а відтак звільнена від сплати судового збору. За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як витікає із роз`яснень, наданих у п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначене правило стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача однієї другої частини сплаченого ним судового збору. Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на ту обставину, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved