Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, мотивуючи позов тим, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування та промисловими товарами з використанням праці найманих працівників. 02 березня 2015 року між ним та [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір, за умовами якого працівник зобов'язаний виконувати роботу продавця продовольчих та непродовольчих товарів. З моменту укладення трудового договору [PERSON] працювала в магазині «[INFO]», розташованому за адресою: [ADDRESS]. 24 липня 2016 року було проведено ревізію товарних залишків та каси в магазині «[INFO]», в результаті якої було виявлено недостачу в розмірі 123387,82 грн. [PERSON] визнала суму недостачі в розмірі 46000 гривень, пояснивши, що тривалий час брала для задоволення особистих потреб товари та не вносила за них грошові кошти в касу. В підтвердження своїх пояснень [PERSON] склала боргову розписку від 24 липня 2016 року про зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 46000 грн. до жовтня 2016 року. З приводу залишку недостачі в сумі 77387,82 грн. Михайлівським ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування. 06 вересня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, на підставі якої наказом №15 від 06 вересня 2016 року відповідача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. Перед звільненням [PERSON] відшкодувала позивачу частину боргу в сумі 3000 грн., інша частина боргу залишається невідшкодованою не зважаючи на отримання відповідачем вимоги щодо повернення суми боргу за борговою розпискою. Враховуючи викладене, в зв'язку з заподіянням матеріальної шкоди внаслідок дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, визнанням наявність шкоди, часткового відшкодування, так як відповідач взяла на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів до жовтня місяця 2016 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь залишок боргу в розмірі, три відсотка річних від суми боргу за весь час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 44359,32 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що відповідачем [PERSON] на користь [PERSON] було сплачено частину боргу в сумі 3000 грн., у зв'язку з чим невідшкодованою залишилася частина боргу в розмірі 43000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснила, що мала намір сплатити борг, але через скрутне матеріальне становище не змогла вчасно цього зробити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець та на підставі трудового договору від 02 березня 2015 року використовував найману роботу працівника [PERSON], яка згідно умов укладеного договору виконувала роботу продавця продовольчих та не продовольчих товарів. Наказом № 15 від 06 вересня 2016 року трудові відносини між сторонами припинено на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 24 липня 2016 року, за результатами проведеної перевірки виявлено нестачу в розмірі 77387,82 грн. 24 липня 2016 року відповідачем [PERSON] складено розписку (а.с. 6), згідно якої вона зобов'язується повернути позивачу [PERSON] борг в сумі 46000 грн. до жовтня 2016 року. Таким чином, написана [PERSON] розписка від 24 липня 2016 року, підтверджує факт наявності боргу перед позивачем в сумі 46000 грн. В подальшому [PERSON] сплатила [PERSON] частину боргу в сумі 3000 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 7 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному, або кількох документах, у тому числі в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з вимогам ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання , боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зазначений в розписці від 24 липня 2016 року, виданій відповідачем [PERSON], строк, тобто до жовтня 2016 року, зобов'язання з повернення суми боргу відповідачем не виконано. Доказів виконання зобов'язання по сплаті суми боргу в повному обсязі за розпискою суду не було надано. Враховуючи, що сума грошових зобов'язань в розмірі 43000 грн. не сплачена відповідачем у встановлений строк, вона підлягає стягненню з неї в повному обсязі на користь позивача, з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотка річних від суми боргу за весь час прострочення. Сума індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання, у період з дати виконання грошового зобов'язання 1 жовтня 2016 року до дати подачі позову - 14 листопада 2016 року, складає: 1204 грн. (43000 х 102,8,1% = 44204 - 43000 = 1204). Стосовно позовних вимог про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання слід зазначити, що 3% річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов'язання складає за період з 1 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року = 155,32 грн. (43000 х 3 % / 100 % / 365 днів у році х 44 дні прострочення = 155,32). Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати пов'язані із сплатою ним судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved