Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що має у власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який успадкував від матері. В будинку зареєстровані його брат, [PERSON] та його неповнолітні діти, [PERSON] та [PERSON] . На момент набуття позивачем права власності на спірний будинок відповідачі вже були в ньому зареєстровані, але виїхали до Російської Федерації та фактично не проживають у належному позивачеві будинку з 2013 року і по теперішній час, у будинку відсутні їх особисті речі. Оскільки реєстрація відповідачів, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, просить суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в інтересах неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , в якій просить розглянути справу без їх участі, позов визнає в повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, служба у справах дітей Середино-Будської міської ради, свого представника в судове засідання не направила, проте надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON] , є власником житлового будинку за [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМС №067412, виданого приватним нотаріусом Середино-Будського районного нотаріального округу Сумської області Краснощок Ю.О. від 15.03.2021, зареєстрованого в реєстрі за №392, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248377779 від 16.03.2021 /а.с.8, 9/. Факт належності позивачу на праві приватної власності спірного будинку також підтверджується копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 09.02.2021 /а.с.15-17/. З довідки Середино-Будської міської ради від 20.04.2021 №71 вбачається, що відповідачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/. Також факт реєстрації відповідачів у спірному будинку підтверджується копією будинкової книги на спірний будинок /а.с.10-15/. Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , складеного 12.04.2021 та підписаного сусідами, дільничним інспектором та депутатом по виборчому округу, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте з 24.07.2013 фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] /а.с.19/. Допитані в судовому засіданні, яке відбулось 01.06.2021, свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, що вони вже досить тривалий час проживають по сусідству із родиною [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Власником житлового будинку за вказаною адресою після смерті матері став [PERSON] . Зареєстровані у зазначеному будинку [PERSON] разом із дітьми, [PERSON] та [PERSON] , за місцем реєстрації не проживають, ще з 2013 року виїхали до Російської Федерації, де і мешкають на даний час. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У даній справі спір виник між позивачем як власником будинку та його братом і племінниками, які зареєстровані в його будинку, але не проживають там близько восьми років. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла бо законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі проживали та зареєстровані у будинку за адресою [ADDRESS] як члени сім`ї власника житлового будинку їх матері [PERSON] . Після смерті матері, яка померла [INFO] , позивач успадкував будинок за адресою [ADDRESS] та з 16.03.2021 є його одноосібним власником. У будинку залишились зареєстрованими його брат та племінники, які фактично з 24.07.2013 зареєстровані та проживають в іншій державі. Факт реєстрації та проживання в іншій державі підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання, копіями паспортів та копією виписки з будинкової книги, відповідно до яких [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.22-32/. Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію права Управління Федеральної служби державної реєстрації, кадастра і картографії по Москві, видане 24.07.2013, вказане нерухоме майно (квартира за адресою: [ADDRESS] ) належить [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності /а.с.34, 35/. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таким чином судом встановлено, що право користування будинком за адресою [ADDRESS] відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було похідним від прав колишнього власника будинка [PERSON] , членом сім`ї якої вони були. Статтею 156 Житлового кодексу України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.64 Житлового кодексу України\~до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також\~ст.405 ЦК України\~- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.\~ Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 15 серпня 2018 року у справі №595/1271/16-ц. Суд встановив, що відповідачі вселилися у спірний будинок як члени сім`ї колишнього власника будинку. Після зміни власника будинку відповідачі самостійного права на житло за адресою [ADDRESS] з підстав, передбачених законом (найм, оренда тощо) не набули, їх право користування вказаним будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім`ї якого вони були. Доказів того, що після набуття права власності на цей будинок позивачем, сторони ведуть спільне господарство, проживають однією сім`єю, суду не надано. Натомість позивач надав документальне підтвердження реєстрації та проживання відповідачів в іншій країні. Тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. З огляду на вищенаведене, позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У даному випадку рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, буде підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Outcome: approved