Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на земельну ділянку площею 3,91 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради, масив № 30, ділянка № 6, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить померлому 24.03.2009 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 3,91 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №30, ділянка № 6, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 077075, виданого 29.06.2005 року Ізмаїльською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.05.521.00645. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 170935 від 25.03.2009 року, виданого Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 24.03.2009 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,91 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради, масив № 30, ділянка № 6, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - батько [PERSON] та мати [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження спадкодавця [PERSON] серії І-ЖД № 489917 від 16.12.1974 року, виданим Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Згідно довідки Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за №444 від 15.04.2015 року на день смерті спадкодавця [PERSON], за адресою його проживання ніхто зареєстрований не був. Як встановлено судом, [PERSON], інший спадкоємець мати спадкодавця, спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживала та в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подала. На спадщину у вигляді земельної ділянки площею 3,91 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради масив № 30 ділянка № 6, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не претендує, та не заперечує проти визнання права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 2662/01-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що йому необхідно було протягом шести місяців зі дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що згідно довідки Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за № 445 від 15.04.2015 року [PERSON] з 01.11.2008 року та по теперішній час проживає, але без реєстрації, в буд. № 27 по вул. Першотравнева в смт Суворове, за адресою, за якою був зареєстрований спадкодавець [PERSON] Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2011 року встановлено факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], тобто позивач вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Однак, незважаючи на викладене, відповіддю №248/01-16 від 30.11.2015р. нотаріус повторно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих саме підстав. Враховуючи викладене, з огляду на наявність судового рішення про встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved