Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Сілецької сільської ради Кам'янка -Бузького району Львівської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він разом з сім'єю проживає у будинку [ADDRESS] з 1989 року, проте жодних правовстановлюючих документів на будинок немає, оскільки договір купівлі-продажу на будинок втрачений. На сьогоднішній день він проживає у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним майном, доглядає за будинком, утримує його. Він виготовив технічний паспорт на будинок та звернувся до сільської ради про визнання за ним права власності на будинок, оскільки понад десять років він безперервно користується даним будинком, однак останні відмовили йому та рекомендували звернутись до суду. Ухвалою суду від 04.04.2018 провадження в справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Позивач у судове засідання не з'явився, проте суду надіслав заяву в яких просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглядати справу за відсутності представника, проти позову не заперечує. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок за [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], що також стверджується довідкою №486, виданою Сілецькою сільською радою(а.с.14) Відповідно до довідки №5730 від 03.11.2017, виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу, посвідчений виконкомом Сілецької сільської ради 04.04.1989, зареєстрований в реєстрі за №2, записано в реєстрову книгу за №1 27.11.1989. (а.с.11) Згідно з довідкою від 13.11.2017 №507, виданої Сілецькою сільською радою, про те що відповідно до записів реєстру для реєстрації нотаріальних дій у Сілецькій сільські раді Кам'янка-Бузького району Львівської області за 1989 рік засвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS] гр. [PERSON],1933 р.н., жителькою селища Добротвір, 04.04.1989 року за реєстровим номером №02. Оригінал даного договору -дарування у виконавчому комітеті сільської ради відсутній.(а.с.12) Також, як стверджується довідкою Сілецької сільської ради № 492 від 30.10.2017, за даними по господарських книг в с. Сілець власником колгоспного двору по [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ч. ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частина 2 цієї статті визначає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна ;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом з тим, беручи до уваги положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Враховуючи те, що позивач проживав в будинку за адресою: [ADDRESS] та був зареєстрований за вказаною адресою з 1989 року по даний час, добросовісно, відкрито та безперервно володів житловим будинком і відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved