Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов мотивує тим, що 22 жовтня 2014 року о 23 год. в м. Луцьку на перехресті пр. Соборності - вул. Чорновола сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Пежо-Експерт», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки «Ауді А6», номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Вказує на те, що даний факт дорожньо-транспортної пригоди та вина [PERSON] підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 25.11.2014 року. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із тим, що [PERSON] 22.10.2014 року о 23.00 год. керуючи автомобілем«Пежо-Експерт», номерний знак [NUMBER], на перехресті пр. Соборності - вул. Чорновола в м. Луцьку, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу та здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді А6», номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі по пр. Соборності, чим порушив пункт 16.11. Правил дорожнього руху. Суд наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що згідно звіту № 1751/14 про визначення вартості матеріального збитку від 24.10.2014 року, складеного оцінювачем [PERSON], складає 83 628,65 (вісімдесят три тисячі шістсот двадцять вісім гривень шістдесят п'ять копійок) грн. Вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом № АІ/6932759 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Також вказує, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу уже відшкодувала кошти в сумі 48 659,38 (сорок вісім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять гривень тридцять вісім копійок) грн. в межах максимального ліміту страхування. Однак, фактично на ремонт автомобіля позивачем було затрачено 85 178,00 грн., що підтверджено актом виконаних робіт № ПП-0000029 від 17.12.2014 року та товарним чеком № 0043 від 17.12.2014 року. Таким чином, сума матеріальної шкоди, що підлягає стягненню становить 36 518,62 грн. (85 178,00 - 48 659,38). Крім того, позивач вказує, що відповідно до п. 36,6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно вище вказаного полісу № АІ/6932759 сума франшизи становить 1 000,00 грн., які підлягають стягнення з відповідача. Таким чином загальна сума, яка підлягає стягненню, становить 37 518,62 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В ході розгляду справи позивачем подано клопотання про доручення документів до матеріалів справи, а саме: Договору № 3-15-ц про надання правової допомоги від 26.01.2015 року, копії свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, акту № 1-3/15-ц виконаних робіт (наданих послуг) від 16.04.2015 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 16.04.2015 року. На підставі доданих документів просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 700,00 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача подавши заперечення на позовну заяву (а.с. 34-35) в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю заявлених вимог. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази спеціаліста [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року о 23 год. в м. Луцьку на перехресті пр. Соборності - вул. Чорновола сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Пежо-Експерт», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки «Ауді А6», номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Даний факт дорожньо-транспортної пригоди та вина [PERSON] підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 25.11.2014 року (а.с. 17). Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із тим, що [PERSON] 22.10.2014 року о 23.00 год. керуючи автомобілем«Пежо-Експерт», номерний знак [NUMBER], на перехресті пр. Соборності - вул. Чорновола в м. Луцьку, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу та здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді А6», номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі по пр. Соборності, чим порушив пункт 16.11. Правил дорожнього руху. Суд наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мало місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Приймаючи до уваги, що постановою Луцького міськрайонного суду від 14.11.2014 року встановлена вина [PERSON] в даній дорожньо-транспортній пригоді, постанова не скасована, відповідно встановлені судом обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам п. 16.11. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Стаття 1187 ч. 2 ЦК України регламентує - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди. завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законних підставах використовує транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. правил дорожнього руху України). Отже, судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] на правовій підставі керував автомобілем марки «Пежо-Експерт», номерний знак [NUMBER], а тому саме він зобов'язаний нести витрати по завданій шкоді [PERSON] Судом також встановлено, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що згідно звіту № 1751/14 про визначення вартості матеріального збитку від 24.10.2014 року, складеного оцінювачем [PERSON], складає 83 628,65 (вісімдесят три тисячі шістсот двадцять вісім гривень шістдесят п'ять копійок) грн. (а.с. 5-13). Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом № АІ/6932759 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 15). ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу уже відшкодувала кошти в сумі 48 659,38 (сорок вісім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять гривень тридцять вісім копійок) грн. в межах максимального ліміту страхування (а.с.18-19). Таким чином, залишок суми в розмірі 34 969,27 (83 628,65 - 48 659,38) грн., яка не покрита лімітом страхування, підлягає стягненню з [PERSON] Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом, судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 16.04.2015 року за надання правової допомоги позивачем сплачені кошти в сумі 4 700,00 грн. (а.с. 46), тому вимога позивача про відшкодування вказаних коштів підставна, проте підлягає до часткового задоволення. З врахуванням матеріалів справи, доказів про затрати праці адвоката на надання правової допомоги, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 1 000 грн. витрат на надання правової допомоги. Отже, підлягають до стягнення з відповідача 349,70 грн. судового збору та 1 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Outcome: partial