Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] про визнання права на житло надане в гуртожитку та права на подальше постійне користування ним до отримання іншого приміщення. Посилався на те, що з вересня 1987 року по листопад 1990 року перебував у трудових відносинах з Управлінням механізації ВАТ «Чернівцібуд», яким у березні 1988 року був забезпечений житлом у гуртожитку за адресою [ADDRESS]. 29.10.1990 року позивач звільнився за власним бажанням, однак вже 07.05.1991 року повторно влаштувався на роботу на підприємство, де пропрацював до 26.08.1993 року та був звільнений у відповідності до п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з хворобою та визнання інвалідом ІІ групи. На момент його звільнення він користувався кімнатою №50 на четвертому поверсі гуртожитку. На даний час з вини відповідача [PERSON] та керівництва «Чернівцібуд», які ігноруючи житлові права працівників відчужили гуртожиток, позивач користується житловою кімнатою літ.7, площею 15,10 кв.м. Одночасно він разом із іншими наймачами користується кухнею та туалетом. На даний час власником зазначеного приміщення гуртожитку є [PERSON] Вважає, що за ним як особою, яка була звільнена з роботи у зв'язку з хворобою та встановленням інвалідності, зберігається право подальшого постійного користування займаною житловою кімнатою літ.7, площею 15,10 кв.м., а також місцями загального користування: туалетною кімнатою літ.3, площею 1,60 кв.м.; ванною кімнатою літ.4, площею 2,80 кв.м. і кухнею літ.5, площею 8,90 кв.м. Просив визнати за ним право на житлову площу в бувшому гуртожитку тресту «Чернівцібуд», що за адресою [ADDRESS] в кімнаті літ.7 площею 15,10 кв.м. та право спільного користування місцями загального користування, а саме: туалетною кімнатою літ.3, площею 1,60 кв.м.; ванною кімнатою літ.4, площею 2,80 кв.м. і кухнею літ.5, площею 8,90 кв.м. та розташованими в них сантехнічними приладами за призначенням. Також просив визнати за ним право реєстрації його місця проживання в бувшому гуртожитку тресту «Чернівцібуд» в будинку за адресою [ADDRESS] в кімнаті літ.7, площею 15,10 кв.м. до отримання житла в іншому місці. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Просили позов Задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] зробили кімнату з вестибюлю, де він і проживає. Вона не заперечує проти реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою. Позов підтримала. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що також проживає у гуртожитку, що по [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] в 1999 році переселили з гуртожитку, що по [ADDRESS] в гуртожиток по [ADDRESS]. Ордери на руки їм не видавали. Позивача було приписано за вказаною адресою тимчасово. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що працювала в тресті «Чернівцібуд» та проживає в гуртожитку по [ADDRESS] В 1999 році до їхнього гуртожитку переселили чоловіків з гуртожитку по [ADDRESS] Ордери на руки їм не давали. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] підприємством було поселено в гуртожиток, що по [ADDRESS] В подальшому, після отримання останнім інвалідності його перевели до гуртожитку по [ADDRESS] Свідок [PERSON] суду показала, що позивач працював на тресті «Чернівцібуд» та був забезпечений житлом по [ADDRESS]. Потім його переселили в гуртожиток по [ADDRESS] Свідок [PERSON] суду показав, що спільно з [PERSON] проживав у гуртожитку по [ADDRESS]. Потім усіх переселили до гуртожитку по [ADDRESS]. Він на даний час проживає по [ADDRESS] Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, третіх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов [PERSON] - необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Управлінням механізації «Чернівцібуд», починаючи з 23.09.1987 року до 29.10.1990 року. В подальшому, 07.05.1991 року позивач повторно працевлаштувався на підприємстві та був звільнений 26.08.1993 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України по інвалідності (а.с.16,18). З дослідженої у судовому засіданні копії паспорту позивача, виданого 15.08.1997 року, судом встановлено, що [PERSON] до 03.02.1999 року був прописаний по [ADDRESS]. 10.02.1999 року місце проживання позивача тимчасово було зареєстровано по [ADDRESS] до 31.12.2003 року(а.с.12). 24.05.2002 року між ТОВ «Будіндустрія-2001» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній купив приміщення гуртожитку, літ.А, цегла, загальною площею 2121,8 кв.м., що по [ADDRESS] (а.с.40). На час розгляду справи [PERSON] залишається власником об'єкту нерухомого майна, що по [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2016 року (а.с.122-127). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою гл. 4 розд. III ЖК Української РСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою №208 від 03.06.1986 року, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Так, згідно зі ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (Статті 128, 129 Кодексу). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Як вбачається з п.10 Положення, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд повинен встановити чи є гуртожитком будинок, приміщення в якому займає особа, зокрема: чи зареєстрований він як гуртожиток у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; чи побудований будинок як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку; чи видавався, відповідно до статті 129 ЖК Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року N 208, ордер на зайняття особою жилої площі в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; як оплачується проживання тощо. Згідно ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 ст.60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, всупереч зазначеним вимогам Закону, суду не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що адміністрацією підприємства «Чернівцібуд» приймалось рішення про надання [PERSON] жилої площі в гуртожитку, на підставі якого в подальшому було видано ордер про вселення. Окрім того, суд зауважує, що позивач сам стверджує, що йому надавався ордер на вселення до гуртожитку, що по [ADDRESS]. Будь-яких правових підстав, на підставі яких [PERSON] було вселено до гуртожитку, що по [ADDRESS] позивач не зазначив. Натомість у матеріалах цивільної справи наявний договір оренди №16 від 03.01.2003 року, укладений між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], у відповідності до умов якого позивачу було надано в оренду ліжко-місце в гуртожитку по [ADDRESS] для проживання на період дії Договору. Плата за оренду одного ліжко-місця становить 68 гривень на місяць (а.с.42). Договір укладався на місячний термін, якщо по закінченні місяця сторони не мають претензій одна до одної та не виявляють бажання припинити дію Договору, договір вважається пролонгованим на наступний місяць. Судом також встановлено, що 26.12.2003 року орендодавець звернувся до [PERSON] з вимогою про звільнення приміщення №4, площею 16,6 кв.м., що по [ADDRESS], оскільки строк дії договору оренди продовжуватися не буде (а.с.43). Таким чином, у [PERSON] відсутні передбачені чинним законодавством підстави користування житловим приміщенням у будинку по [ADDRESS]. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами по справі не довів обґрунтованості заявлених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права на житло надане в гуртожитку та права на подальше постійне користування ним до отримання іншого приміщення - необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed