Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] Обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS], на підставі мирової угоди, укладеної 11.12.2008 року між позивачем [PERSON], [PERSON] та [PERSON], затвердженої Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.12.2008 року. 22.05.2014 року, право власності позивача [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано в КП «ОМБТІта РОН». Відповідачу [PERSON] належало на праві спільної часткової власності також 1/6 частина домоволодіння [ADDRESS] на підставі мирової угоди, укладеної 11.12.2008 року між позивачем [PERSON], [PERSON] та [PERSON], затвердженої Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.12.2008 року. 28.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS], що в цілому складається з літ. А - житловий будинок, житловою площею 40,4 кв.м., загальною площею 76,1 кв.м., літ.Д - гараж, літня кухня №1, огорожа -2, І -мостіння, ІІ- цистерна. Позивач [PERSON] вказує про те, що домоволодіння [ADDRESS] належало йому там відповідачу [PERSON] на підставі спільної часткової власності, а тому він має переважне право на купівлю 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON] Відповідач [PERSON] зобов'язана була письмово повідомити позивача [PERSON] про намір продажу належної її частки домоволодіння. Жодного письмового чи усного повідомлення про продаж позивач [PERSON] не отримував, у зв'язку з чим відповідно до ст.215 ЦК України вважає про те, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.12.2008 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON], [PERSON], [PERSON], за якою: визнано право приватної власності за [PERSON] на 1/6 ідеальну частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] яка складається з житлової кімнати визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м., житлової кімнати, визначеної цифрами 2-1 площею 8,7 кв.м. житлового будинку під літ.А, кухні, яка визначена цифрами 2-3 площею 8,1 кв.м., коридору, визначеного цифрами 2-5 площею 3,5 кв.м., санвузла, визначеного цифрами 2-4 площею 3,9 кв.м. та гаражу - літньої кухні, визначеного під літ.Д, площею 27 кв.м., цистерни, визначеної римською цифрою два, Ѕ частка огорожі визначеної під №1-2, Ѕ частка мостіння, визначеного римською цифрою один, розташованих на земельній ділянці розміром 499 кв.м. Визнано право приватної власності за [PERSON] на 1/6 ідеальну частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] яка складається з житлової кімнати визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м., житлової кімнати, визначеної цифрами 2-1 площею 8,7 кв.м. житлового будинку під літ.А, кухні, яка визначена цифрами 2-3 площею 8,1 кв.м., коридору, визначеного цифрами 2-5 площею 3,5 кв.м., санвузла, визначеного цифрами 2-4 площею 3,9 кв.м. та гаражу - літньої кухні, визначеного під літ.Д, площею 27 кв.м., цистерни, визначеної римською цифрою два, Ѕ частка огорожі визначеної під №1-2, Ѕ частка мостіння, визначеного римською цифрою один, розташованих на земельній ділянці розміром 499 кв.м. Визнано право приватної власності за [PERSON] на 1/6 ідеальну частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] яка складається з житлової кімнати визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м., житлової кімнати, визначеної цифрами 2-1 площею 8,7 кв.м. житлового будинку під літ.А, кухні, яка визначена цифрами 2-3 площею 8,1 кв.м., коридору, визначеного цифрами 2-5 площею 3,5 кв.м., санвузла, визначеного цифрами 2-4 площею 3,9 кв.м. та гаражу - літньої кухні, визначеного під літ.Д, площею 27 кв.м., цистерни, визначеної римською цифрою два, Ѕ частка огорожі визначеної під №1-2, Ѕ частка мостіння, визначеного римською цифрою один, розташованих на земельній ділянці розміром 499 кв.м. (а.с.10,11); Відповідно до договору довічного утримання від 10.11.2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., реєстровий №38, [PERSON] є власником Ѕ частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Відповідно до договору дарування від 01.11.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О., реєстровий №1661, [PERSON] є власником 1/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Таким чином, судом встановлено про те, що власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON] -1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 2/3 частин (1/2+1/6). 28.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS], що в цілому складається з літ. А - житловий будинок, житловою площею 40,4 кв.м., загальною площею 76,1 кв.м., літ.Д - гараж, літня кухня №1, огорожа -2, І -мостіння, ІІ- цистерна (а.с.12); Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України). Відповідно до п.7 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судом встановлено, про те, що позивач [PERSON] не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Також, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. При таких обставинах, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed