Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Приватного підприємства « Rigel - VTL» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, компенсації втрати частини заробітку у зв»язку з порушенням строків виплати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що з 01.05.2007 року він працював у відповідача на наступних посадах: до 1.05.2008 року менеджером, з 01.05.2008 року по 19.08.2013 року комерційним директором, з 19.08.2013 року по 14.03.2014 року - директором. 14.04.2014 року його було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. За весь час праці йому жодного разу не надавалась щорічна відпустка. У день звільнення роботодавець не провів з ним остаточний розрахунок. Йому було виплачено заробітну плату за останній місяць роботи не у повному обсязі, а із незаконно зменшеної заробітної плати та не виплатив компенсацію за невикористані відпустки. Протягом останніх сіми місяців його заробітна плата становила 6000 грн. У березні він відпрацював 10 робочих днів, за цей період відповідач повинен був нарахувати йому на сплатити заробітну плату за березень 2014 року в сумі 2926 грн. 80 коп., але йому нарахували та виплатили лише 821 грн. 42 коп. Позивач просить стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату за березень 2014 року в сумі 2105 грн. 38 коп. Позивач зазначив, що за період щорічних відпусток ним не використані відпустки у наступній кількості: за період з 01.05.2007 року 30.04.2008 року 24 дні; за період з 01.05.2008 року 30.04.2009 року 24 дні; за період з 01.05.2009 року по 30.04.2010 року 24 дні; за період з 01.05.2010 року по 30.04.2011 року 24 дні; за період з 01.05.2011 року по 30.05.2012 року 24 дні; за період з 01.05.2012 року по 30.04.2013 року 24 дні; за період з 01.05.2013 року по 14.03.2014 року 22 дні, всього ним не використано відпустки 166 календарних днів. Позивач просить стягнути на свою користь компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 33\~668 грн. 12 коп. З вини роботодавця в день звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок, у зв»язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за весь період затримки з 15.03.2014 року по 31.05.2015 року 88\~096 грн. 68 коп. У зв»язку порушенням строків виплати заробітної плати, на підставі Закону України «Про працю» та « Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати», позивач просить стягнути на його користь вказану компенсацію у розмірі 23\~682 грн. 06 коп. [PERSON] також просить відшкодувати йому спричинену невиплатою повного розрахунку моральну шкоду у розмірі 7000 грн., яка полагає у моральних стражданнях через відсутність коштів для існування та порушення звичайного способу життя, що змушувало його докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, т.я. заробітна плата була його єдиним джерелом доходів. Під час судового розгляду позивачем уточнені позовні вимоги ( т. 1 а.с. 193-202), відповідно до яких [PERSON] збільшені позовні вимоги: про стягнення сума середнього заробітку за затримку розрахунку - 119\~413 грн. 44 коп.; про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати 24\~969 грн. 90 коп. Крім того позивач доповнив позовні вимоги та зазначив, що 07.07.2013 року з директором підприємства [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він припинив працювати на підприємстві та 10.08.2013 року помер. Ще наказом № 15 від 27.06.2013 року [PERSON] на нього було покладено обов»язки заключати та підписувати всі договори на за його відсутності, з 2012 року він мав право підписувати банківські документи, тобто фактично за відсутністю директора [PERSON] він мав право виконувати його повноваження. Після нещасного випадку з останнім нікого з керівництва на підприємстві не залишилось, але було необхідно вести роботу та здійснювати господарську діяльність, тому він прийняв на себе виконання обов»язків директора. 16.08.2013 року були проведені збори трудового колективу підприємства, яким було прийняте рішення у зв»язку зі смертю директора покласти обов»язки директора Приватного підприємства « «Rigel - VTL» на комерційного директора, тобто, на нього. Він продовжував виконувати свої професійні обов»язки як комерційний директор, а також з липня 2013 року по березень 2014 року виконував обов»язки директора підприємства. У вказаний період він знаходився у трудових відносинах з ПП «Rigel VTL», виконував обов»язки комерційного директора та отримував заробітну плату у розмірі 6000 грн., крім того виконував обов»язки директора. Але при звільненні йому не була виплачена заробітна плата за суміщення посад, яка складає 46\~828 грн. 80 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У зв»язку з доповненням позовних вимог про стягнення заробітної плати за суміщення посад, [PERSON] також збільшені позовні вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, за весь час затримки розрахунку він просить стягнути на свою користь 119\~413 грн. 44 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПП «Rigel -VTL» під час судового розгляду заперечувала проти задоволення позову посилаючись на наступне. За заявою від 30.04.2007 р. [PERSON] було прийнято менеджером з оплатою згідно штатного розпису з 01.05.2007 р. Відповідно до наказу директора №5 від 01.05.2007 р. за штатним розкладом заробітна плата менеджера складає 1000,00 грн. на місяць. Наказом директора [PERSON] від 30.04.2008 р. №6-к позивача переведено на посаду комерційного директора з оплатою згідно штатного розкладу. Згідно наказу директора [PERSON] №1 від 03.01.2012 р. затверджено штатний розклад, відповідно до якого позивачу, як комерційному директору, була встановлена заробітна плата у розмірі 2500,00 грн. Заробітна плата нараховувалась працівникам щомісячно з урахуванням фактично відпрацьованого часу згідно табелю обліку. З 10.08.2013 р., раптовою смертю [PERSON], засновника та директора ПП «Rigel-VTL», [PERSON], незаконно привласнивши повноваження директора. Відповідно до Статуту приватного підприємства «Rigel-VTL» до виключної компетенції власників (засновників) відноситься вирішення питань, зокрема, встановлення штату та структури виконавчого органу (п.6.3 Статуту), призначення директора підприємства (п. 6.5 Статуту), встановлення терміну та повноважень директора, який зазначається у трудовому договорі (контракті). Тому цей факт ще раз доводить, що призначення на посаду директора ПП«Rigel-VTL», його звільнення, вирішується засновниками підприємства на загальних зборах. Після того, [PERSON] видав неправомірні накази від 01.08.2013 р. №15-з/пл., наказ від 19.08.2013 р. №16, наказ від 19.08.2013 р. №17 , наказ від 19.08.2013 р. №19-з-пл, наказ від 01.11.2013 р. №22, наказ від 31.01.2014 р. №2-з/пл., наказ від 28.02.2014 р. №3-з/пл. , наказ від 01.03.2014 р. №4-з/пл., у тому числі, безпідставно підвищив собі заробітну плату до 6\~000 грн. 14.03.2014 року наказом № 4-к [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до його заяви. Йому було виплачено заробітну плату, відповідно до відпрацьованого робочого часу у березні 2014 року. Позовні вимоги про заробітної плати у сумі 2\~105,38 грн. за березень 2014 р. не є обґрунтованим. В день звільнення у трудовій книжці позивача було зроблено відповідний запис, трудова книжка видана на руки [PERSON]. Представник відповідача не заперечував, що компенсація за невикористані відпустки позивачеві складає 11\~196 грн. 78 коп., але вона в день звільнення дійсно не була виплачена, оскільки внаслідок незаконних наказів позивач незаконно отримав заробітну плату у розмірі 30000 грн. В свою чергу, ПП «Rigel-VTL» звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив: визнати недійсними та скасувати накази № 15-з/пл.. від 01.08.2013 року, №16 від 19.03.2016 року, № 19-з/пл. від 19.08.2013 року, № 22 від 01.11.2013 року, № 2-з/пл. від 31.01.2014 року, № 3-з/пл. від 28.02.2014 року, № 4-з/пл. від 01.03.2014 року; визнати незаконною запис у трудовій книжці [PERSON] від 19.08.2013 року про переведення на посаду директора Приватного підприємства « Rigel - VTL»; стягнути з [PERSON] незаконно отриману заробітну плату у розмірі 30\~000 грн. та сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 300 грн. Представник ПП « Rigel - VTL» просив поновити строк для звернення до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що даний строк пропущений з поважних причин. В судовому засіданні 08.04.2016 року представник ПП «« Rigel - VTL» пояснила суду, що не підтримує зустрічні позовні вимоги в тій частині, що [PERSON] було звільнено 20.03.2016 року за прогули. Визнав, що останній дійсно був звільнений саме наказом від 14.03.2014 року за згодою сторін. Незважаючи на те, що наказ № 5 про призначення [PERSON] на посаду директора ПП «« Rigel - VTL» був виданий 20.03.2014 року, наказ про звільнення [PERSON] був нею підписаний оскільки рішенням власників підприємства від 14.03.2014 року вона вже була обрана його директором. Бухгалтером були зроблені записи в трудовій книжці [PERSON], [PERSON] підписала трудову книжку, оскільки ще не знала про незаконність виданих [PERSON] наказів. Представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнав та пояснив, що видання [PERSON] вище перелічених наказів було обусловлено тим, що підприємство залишилось без керівництва, тому він фактично прийняв на себе обов»язки директора, т.я. необхідно було продовжувати господарчу діяльність підприємства. Просив застосувати строки позовної давності, які ПП «Rigel-VTL» при зверненні до суду пропущені без поважних причин. Суд, вислухавши представників сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги Приватного підприємства « Rigel - VTL» підлягають частковому задоволенні, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що Приватне підприємство «Rigel-VTL» (код ЄДРПОУ 32871570) було засновано у 2004 році і загальними зборами засновників обрано (призначено) на посаду директора [PERSON], який одночасно був і засновником цього підприємства. [PERSON] з 30.04.2007 р. був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Rigel-VTL» на посаду менеджера. Згідно наказу директора підприємства від 30.04.2008 року його переведено на посаду комерційного директора цього ж підприємства ( а.с. 118, т. 1). Згідно наказу виданого директором [PERSON] № 1 від 03.01.2012 року заробітна плата комерційного директора складає 2500 грн. на місяць ( т. 1, а.с. 122-123). У липні 2013 року з директором підприємства [PERSON] стався нещасний випадок, у зв»язку з чим він не мав можливості виконувати свої обов»язки. [PERSON], будучи на посаді комерційного директора, прийняв на себе керівництво підприємством та 01.08.2013 року наказом № 15-з/пл. затвердив штатний розгляд у кількості трьох осіб з місячним фондом 17\~000 грн. ( т. 1 а.с. 63). 10.08.2013 року директор підприємства [PERSON] помер. 19.08.2013 року [PERSON] видав наказ № 16, яким у зв»язку зі смертю директора [PERSON] прийняв на себе обов»язки директора ( т. 1 а.с.65). Наказом № 19-з/пл від 19.08.2013 року затвердив штатний розклад у складі однієї особи з місячним фондом заробітної плати 6\~000 грн. ( т. 2 а.с.81-82). В наступному [PERSON] також були винесені накази: № 22 від 01.11.2013 року про затвердження штатного розкладу у складі двох осіб з місячним фондом 9700 грн (т. 1, а.с. 130-131); № 2-з/пл від 31.01.2014 року про призначення нарахування заробітної плати за січень 2014 року (т. 2, а.с. 85); № 3-з/пл. від 28.02.2014 року про призначення нарахування заробітної плати за лютий 2014 року ( т. 2, а.с.86); № 4-з/пл. від 01.03.2014 року про виплату заробітної плати згідно відпрацьованого робочого часу ( т. 1, а.с.133). Згідно виданих [PERSON] наказів, з 19.08.2013 року йому виплачувалась заробітна плата у розмірі 6\~000 грн. на місяць. Представники сторін під час судового засідання вищевикладені обставини не оспорювали. Допитана у якості свідка [PERSON], пояснила, що працювала у ПП «Rigel-VTL» бухгалтером. Після смерті директора [PERSON] його дружина [PERSON] прийшла на підприємство та попросила не припиняти роботу, але не уповноважувала [PERSON] бути директором, про видання ним наказу про призначення його директором вона скоріше не знала, всі документи [PERSON] зберігав у себе. У [PERSON] було право підпису банківських документів та право на укладання договорів, тому він взяв керування підприємством на себе. Їй відомо, що після смерті пінського В.В. нові власники заперечували проти підвищення заробітної плати, але [PERSON] видав такий наказ, який вона, як бухгалтер виконувала. На підприємстві журнали реєстрації наказів не велись, посадові інструкції відсутні. Записи в трудовій книжці про переведення [PERSON] на посаду директора та його звільнення були зроблені нею, а [PERSON] підписані. Після звільнення [PERSON] за згодою сторін, він відмовився передавати документи по акту, в його присутності перевірялись тільки товаро-матеріальні цінності. Після призначення пінської В.М. директором, останньою підписувались звіти до ДПІ, Пенсійного фонду, які були нею (бухгалтером) складені, але дані звіти не відображали розмір заробітної плати працівників, тому [PERSON] могла не відразу побачити збільшення заробітної плати. Відповідно до Статуту Приватного підприємства «Rigel-VTL» питання про встановлення штату та структури виконавчого органу (п.6.3), призначення директора підприємства (п. 6.5 ), встановлення терміну та повноважень директора, який зазначається у трудовому договорі (контракті) відносяться виключно до компетенції власників (засновників). До повноважень директора приватного підприємства Статутом віднесено (п. 6.5 ), зокрема, розпоряджатися майном підприємства в межах прав, наданих йому власником; здійснювати приймання та звільнення працівників; вирішувати питання оплати праці працівників; в межах своєї компетенції видавати накази ( а.с. т. 2 а.с. 103-116). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON], мати [PERSON] та дочка [PERSON] рішенням№ 1 правонаступників ( спадкоємців) ПП «Rigel-VTL» вирішено призначити на посаду директора підприємства [PERSON], здійсненна перереєстрація змін до статуту у частині зміни субєктного складу власників (засновників) ( т. 1 а.с. 69, 47-62). Рішень стосовно призначення [PERSON] на посаду директора підприємства власниками ПП «Rigel-VTL» не приймалось. Таким чином, вказані накази були видані [PERSON] в порушення Статуту Приватного підприємства «Rigel-VTL», у зв»язку з чим зустрічні позовні вимоги про визнання їх незаконними та скасування підлягають задоволенню. Незважаючи на це, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПП «Rigel-VTL» про стягнення з [PERSON] незаконно отриманої заробітної плати в сумі 30\~000 грн. за недоведеністю, оскільки суду не надано доказів щодо вказаної суми, помісячного розрахунку незаконно отриманої заробітної плати із врахуванням заробітної плати [PERSON], як комерційного директора, яку він повинен був отримувати. Поряд з цим, суд роз»яснює, що це не позбавляє позивача за зустрічним позовом права вдруге звернутись до суду при наявності належних доказів. 14.03.2014 року [PERSON] на своє ім»я подано заяви про звільнення за згодою сторін та про виплату компенсації за невикористані відпустки ( т. 1 а.с. 134-135). З пояснень [PERSON] вбачається, що у зв»язку з тим, що з 14.03.2014 року рішенням власників підприємства її було обрано директором, нею були розглянуті вказані заяви [PERSON], виданий наказ № 4-к про його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України ( за згодою сторін), зроблений запис у трудовій книжці, яка була видана позивачеві на руки. Викладене підтверджується резолюціями пінської на вказаних заявах [PERSON] та наданою суду копією вказаного наказу про звільнення позивача, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні ( т. 1 а.с. 14, 12). Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних праціівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення [PERSON] була виплачена заробітна плата за березень 2014 року, що сторони підтвердили в судовому засіданні, але позивач вважає це частковою виплатою за березень 2014 року. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути на його користь з відповідача недоплачену заробітну плату за березень 2014 року в сумі 2105 грн. 38 коп., посилаючись на те, що вона повинна була бути нарахована виходячи із заробітної плати директора 6\~000 грн. на місяць. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про незаконність виданих [PERSON] наказів, у тому числі про призначення на посаду директора та збільшення розміру заробітної плати, позовні вимоги щодо стягнення недоплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного, суд відмовляє [PERSON] й в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за суміщення посад директора та комерційного директора ПП «Rigel-VTL». Судом встановлено, що за час роботи у ПП «Rigel-VTL» [PERSON] не були використані щорічні відпустки : за період з 01.05.2007 року 30.04.2008 року 24 дні; за період з 01.05.2008 року 30.04.2009 року 20 днів; за період з 01.05.2009 року по 30.04.2010 року 20 днів; за період з 01.05.2010 року по 30.04.2011 року 24 дні; за період з 01.05.2011 року по 30.05.2012 року 24 дні; за період з 01.05.2012 року по 30.04.2013 року 24 дні; за період з 01.05.2013 року по 14.03.2014 року 23 дні, всього 159 днів. Приймаючи до уваги викладене вище, про визнання виданих [PERSON] наказів незаконними, суд вважає не обгрунтованим наведений ним розрахунок компенсації за невикористані відпустки, який було позивачем зроблено виходячи із незаконно збільшеної заробітної плати. При розрахунку компенсації за невикористані відпустки суд виходить із заробітної плати комерційного директора [PERSON] 2500 грн., загальна сума компенсації за невикористані відпустки становить 11\~197 грн. 78 коп., що в судовому засіданні підтвердив й представник відповідача за основним позовом. Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виплати середньої заробітної плати, в порядку ст. 117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку. До такого рішення суд дійшов виходячи з наступного. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що вищенаведена компенсація за невикористані відпустки не була виплачена позивачеві в день його звільнення. Як пояснив представник ПП «Rigel-VTL» та директор даного підприємства [PERSON] невиплата даної компенсації була обусловлена наявністю спору про її розмір. Викладене підтверджується тим, що у позовні заяві [PERSON] вважає, що невикористані ним відпустки за період з 2007 року по 2013 рік становлять 166 днів. ПП «Rigel-VTL» вважає, що невикористані позивачем відпустки за вказаний період становлять 159 днів, що відповідач за основним позовом зазначив у своїх запереченнях. Таким чином, у день звільнення [PERSON] між ним та роботодавцем існував спір про кількість днів невикористаної відпустки, як наслідок, й про розмір даної компенсації. Згідно змісту ч. 1 ст. 117 КЗпП України середня заробітна плата працівникові виплачується власником підприємства за весь час затримки розрахунку, тільки у випадку відсутності спору про розмір виплат. Згідно Закону України «Про працю» ( ст. 34), у разі затримки виплат роботодавець повинен виплатити працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати. Компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати здійснюється у відповідності до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Оскільки, як встановлено судом та наведено вище, компенсація за невикористані відпустки становить 11\~197 грн. 78 коп., сума компенсації за невикористані відпустки без врахування податків становить 9006 грн. 69 коп. Виходячи із заробітної плати позивача 2500 грн., сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати становить 4\~331 грн. 20 коп. Індекс наростаючим коефіцієнт сума Споживчих цін підсумком з місяця, приросту компенсації в якому виникла споживчих грн. заборгованість цін Березень 2014 102,2 102.2 0,00 0 ,00 Квітень 103,3 105,5 0,032 290,82 травень 103,8 109,3 0,036 324,41 Червень 101 110,3 0,009 82,40 Липень 100,4 110,7 0,004 32,66 Серпень 100,8 111,5 0,007 65,09 Вересень 102,9 114,4 0,026 234,25 Жовтень 102,4 116,8 0,021 188,95 Листопад 101,9 118,7 0,016 146,51 Грудень 103 121,7 0,025 227,63 Січень 2015 103,1 124,8 0,025 229,42 Лютий 105,3 130,1 0,042 382,50 Березень 110,8 140,9 0,083 747,67 Квітень 114 154,9 0,099 894,92 Травень 102,2 157,1 0,014 127,92 Червень 100,4 157,5 0,003 22,93 Липень 99 157,5 0,000 0,00 Серпень 99,2 157,5 0,000 0,00 Вересень 102,3 159,8 0,015 131,53 Жовтень 98,7 159,8 0,000 0,00 Листопад 102 161,8 0,013 112,72 Грудень 100,7 162,5 0,004 38,97 Січень 2016 100,9 163,4 0,006 49,88 Лютий 99,6 163,4 0,000 0,00 Березень 0 0,00 Квітень 0 0,00 Всього 4331 грн. 20 коп. Аналізуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково та вважає, що з Приватного підприємства « Rigel - VTL» на користь [PERSON] підлягає стягненню: компенсацію за невикористані відпустки - 11\~196 грн. 78 коп.; компенсацію втрати частини заробітку у зв»язку з порушенням строків виплати - 4\~331 грн. 20 коп., в задоволенні решти позовних вимог - відмовляє. Під час розгляду справи представником ПП « Rigel - VTL» подано заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності при зверненні до суду з зустрічним позовом. Суд вважає, що передбачений законом строк для звернення до суду з зустрічним позовом ПП « Rigel - VTL» пропущено з поважних причин. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, встановлюється в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звільнений з ПП « Rigel - VTL» 14.03.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, з зустрічним позовом ПП « Rigel - VTL» звернулось до суду 25.06.2015 року ( т. 1 а.с. 45). В період з 19.08.2013 року по 14.03.2014 року [PERSON], поклавши на себе обов»язки директора, керував підприємством, видавав накази, складав інші документи пов»язані з господарською діяльність підприємства, звіти, тощо. Як встановлено, будь-які накази на підприємстві не реєструвались, журнали їх обліку не велись. Після звільнення [PERSON] документація підприємства не була передана новому директору [PERSON] за актом прийому-передачі, опис документів не складався. Дані обставини не заперечував в суді і представник позивача [PERSON] Згідно пояснень [PERSON], свідка [PERSON], документація підприємства знаходилась у різних містах, не була систематизована та приведена в порядок. Після звільнення [PERSON] бухгалтера, ним самостійно велась й бухгалтерська документація. Після вступу [PERSON] на посаду, 20.03.2014 року, деякий час остання намагалась організувати передачу документації за актом, але [PERSON] ухилявся від того. Зібрання розрізненої документації, її упорядочення та узагальнення зайняло у [PERSON] декілька місяців, в наслідок чого, тільки у липні 2014 року у неї виникли сумніви щодо законності діяльності [PERSON] після смерті попереднього директора [PERSON], у зв»зку з чим у червні 2014 року вона звернулась до аудитора ( а.с. 119-124), після чого впевнилась у наявності порушень з боку [PERSON] З огляду на наведене, суд вважає, що пропуск строку позовної давності позивачем за зустрічним позовом стався з поважних причин, тому поновлює його для звернення до суду. З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи представника [PERSON] про те, що пінська В.М. була обізнана вже у березні 2014 року про отриману [PERSON] заробітну плату у розмірі 6000 грн. [PERSON] не заперечувала цього факту та пояснила, що дійсно підписала та направила відповідні звіти за березень 2014 року, в яких зазначила заробітну плату [PERSON] 6000 грн. Але, як було наведено вище, на той час вона ще не мала всієї інформації, щоб зробити інші висновки, звіти були нею направлені з метою не порушення строків надання звітності. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги як за позовом [PERSON], тай і за зустрічним позовом задоволені частково, судовий збір за позовом [PERSON] суд стягує з відповідача ПП « Rigel - VTL» на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Судовий збір, сплачений позивачем за зустрічним позовом, підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПП «« Rigel - VTL» в сумі 300 грн. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88,\~212 ЦПК України, ст. ст. 232, 233, 234 КЗпП України, районний суд

Outcome: partial