Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовною заявою до Калінінської районної у м. Донецьку ради, про визнання права власності. В позовній заяві він зазначив, що ним, за власні кошти було здійснено будівництво індивідуального гаражу по [ADDRESS], в якому він планував зберігати свій приватний автомобіль. Сума витрат на будівництво складає 20099,20 грн., що підтверджується чеками та накладними на будівельні матеріали. Позивач зазначив, що оскільки він є інвалідом 3 групи (загальне захворювання), йому важко ходити пішки на великі відстані. Позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], що знаходиться недалеко від [ADDRESS]. Отже будівництво гаражу було здійснено ним у зв'язку з неможливістю зберігати автомобіль на території подвір'я його будинку та неможливістю зберігати його в будь-якому іншому місці, що знаходиться на значній відстані від місця його проживання. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 14.04.2014 року, площа індивідуального гаражу складає 259,8 кв.м. Позивачем було укладено договір користування земельною ділянкою з Донецькою міською радою №5/7470 від 21.05.2014 року, на якій він збудував гараж. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно, право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №868 від 17.10.2013 року у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, позивач зазначив, що він не має можливості зареєструвати право власності на зазначений гараж у загальному порядку, у зв'язку з тим, що договір користування не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. З цих підстав, позивач посилаючись на вимоги ЦК України, просив суд, визнати за ним право власності на будівлю гаражу (літ. А-1) площею 259,8 кв.м. по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не прибув, але звернувся до суду з письмовою заявою в якій зазначив, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд розглянути справу без його участі, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Представник відповідача - Калінінської районної у місті Донецьку ради - Педь В. В., яка діє на підставі довіреності в судове засідання не прибула, але звернулась до суду з письмовою заявою в якій просила в суд розглядати справу у її відсутність, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника відповідача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 та 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Калінінської районної у м. Донецьку ради, про визнання права власності, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні і підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON], за власні кошти було здійснено будівництво індивідуального гаражу по [ADDRESS], в якому він планував зберігати свій приватний автомобіль. Сума витрат на будівництво складає 20099,20 грн., що підтверджено чеками та накладними на будівельні матеріали. Також, судом встановлено, що оскільки позивач є інвалідом 3 групи (загальне захворювання), йому важко ходити пішки на великі відстані. Крім того, позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], що знаходиться недалеко від [ADDRESS]. Отже будівництво гаражу було здійснено ним у зв'язку з неможливістю зберігати автомобіль на території подвір'я його будинку та неможливістю зберігати його в будь-якому іншому місці, що знаходиться на значній відстані від місця його проживання. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 14.04.2014 року, площа індивідуального гаражу складає 259,8 кв.м. Крім того, судом встановлено, що позивачем було укладено договір користування земельною ділянкою з Донецькою міською радою №5/7470 від 21.05.2014 року, на якій він збудував гараж. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно, право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), право господарського відання, право оперативного управління, право постійного користування та право оренди земельної ділянки, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, іпотека, довірче управління майном, інші речові права відповідно до закону, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №868 від 17.10.2013 року у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не має можливості зареєструвати право власності на зазначений гараж у загальному порядку, у зв'язку з тим, що договір користування не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позов [PERSON] до Калінінської районної у м. Донецьку ради, про визнання права власності, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved