Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, де зазначив, що він є власником 58/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі в 2004 році без погодження із позивачем як співвласником будинку розробили проект водопостачання до будинку, а також здійснили прокладу відповідних комунікацій на території домоволодіння. За наслідками звернення до відповідачів з проханням надати дозвіл на підключення до мережі з пропозицією компенсувати частину витрат останні безпідставно відмовили у наданні погодження. Позивач також зауважує на неможливості прокладання окремої гілки водопостачання у зв»язку з технічними перешкодами. Вказуючи на дані обставини, позивач, з урахуванням поданих в подальшому уточнень, пояснень в судовому засіданні, просить встановити сервітут на підключення до мережі водопостачання будинку [ADDRESS] шляхом підключення до розподільчого колодязю, що розташований на спільній земельній ділянці будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Інші відповідачі в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідачів [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про визнання позову. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач, а також відповідачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] Вказана обставина підтверджується рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.07.2012 року. Зі змісту повідомлення КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради вбачається, що мешканцями житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] збудований за власні кошти водопровідний ввід від розподільчої водопровідної мережі, що проходить по вул. Короленка. Проект погоджено в 2001 році. Судом встановлено, що до 2012 року позивач був співвласником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 17 від 29.01.1996 року, договору дарування від 17.09.2004 року. Згідно ст. 113 ЦК УРСР (1963 року) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Аналогічне визначення міститься в положеннях ст. 358 ЦК України, відповідно до якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За положеннями ч. 5 ст. 357 ЦК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, а також пояснення учасників, убачається, що позивач ставить вимогу про встановлення сервітуту на нерухоме майно - розподільчий колодязь. Водночас, суд зауважує, що вказану вимогу, яка безпосередньо пред»явлена до власників новоствореного поліпшення будинку, необхідно розглядати у взаємозв»язку з іншими питаннями, а саме: можливістю подальшого використання технічного оснащення та прокладання мереж водопостачання до кінцевих точок. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суду не надано належних доказів на підтвердження технічної можливості прокладення мережі водопостачання до кінцевих точок з врахуванням вимог державних будівельних норм. Учасниками в судовому засіданні клопотання про проведення експертизи не заявлялось. Суд не може прийняти за основу посилання позивача на видану 20.08.2014 року ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДіпроектреконструкція» про технічну можливість підключення споруд водної мережі. Вказаний документ не містить відомостей про всі технічні параметри систем, їх графічне зображення. Як пояснив в судовому засіданні позивач, вказану довідку було видано після виїзду спеціаліста. Крім того, заявляючи позовні вимоги, позивач не вказав, на яких саме умовах є необхідним встановлення сервітуту, в чому конкретно буде полягати «можливість підключення до розподільчого колодязю», не визначив суму грошової компенсації. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» саме в обов»язок позивача покладається доведення вказаних обставин. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed