Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові вказував, що 27.03.2019 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти в розмірі 1000 грн. та зобов`язався їх повернути в строк до 01.06.2020 року. В строк, передбачений розпискою, [PERSON] борг йому не повернув, через що він змушений звернутися до суду з даним позовом. Прохав суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 27.03.2019 року в розмірі 1000 грн., інфляційні в розмірі 16 грн., 3% річних в розмірі 30 грн., а всього 1 046 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, прохає позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що представник позивача у своїй заяві проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27.03.2019 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 1 000,00 грн., строком до 01.06.2020 року, що підтверджується копією вказаної розписки (а.с. 6). Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] в строк, передбачений розпискою і на час розгляду справи в суді борг йому не повернув. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача сума інфляційних нарахувань за прострочення повернення позики становить 16 грн., 3% річних становить 30 грн. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за договором позики в розмірі 46 грн. ґрунтується на положеннях цивільного законодавства України, а тому підлягають до задоволення. Відповідач покладені на нього обов`язки в добровільному порядку не виконав, жодних заперечень щодо позову суду не надав, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved