Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право на проживання та користування квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона 07.08.2009 одружилась з [PERSON] та відразу після укладення шлюбу переїхала жити до свого чоловіка в квартиру [ADDRESS], яка належить місцевій раді та перебуває на балансі Житлово-експлуатаційної дільниці № 902 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування Солом'янського району м. Києва». [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON], яку подружжя зареєструвало в квартирі [ADDRESS]. Крім [PERSON] та [PERSON] в вищевказаній квартирі були зареєстровані родичі чоловіка позивача, а саме мати [PERSON], сестра [PERSON] та чоловік сестри [PERSON], однак вони в вищевказаній квартирі фактично не проживали та не брали участі у її утриманні. В свою чергу, позивач та її чоловік постійно проживали в даній квартирі, утримували її в належному стані, справно сплачували комунальні послуги. А відповідачі сприймали позивача як члена сім'ї та фактично визнавали її право на проживання в квартирі. 30.08.2015 помер чоловік позивача [PERSON], після чого, відповідачі почали провокувати конфлікти з позивачем та неодноразово повідомляли, що вона не має прав на проживання в квартирі і має її залишити. Також, позивач зазначила, що під час однієї з таких розмов відповідач [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження і вона змушена була викликати правоохоронні органи та швидку медичну допомогу. Враховуючи вищенаведене, позивач розцінює дії відповідачів як такі, що порушують її право та право неповнолітньої доньки на проживання в [ADDRESS], а тому звертається до суду за захистом своїх прав. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічнм позовом, у якому вони просять усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом вселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру. Ухвалою суду від 25.01.2018 зустрічна позовна заява в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення - залишена без розгляду з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суд продовжив розгляд справи по суті. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що вони - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та постійно проживали в спірній квартирі. Враховуючи, що площа даної квартири є занадто малою для проживання великої кількості людей, ними після одруження 07.08.2009 позивача з [PERSON], було прийнято спільне рішення про надання квартири в тимчасове користування позивачу [PERSON], при цьому ніхто з позивачів ні усної ні письмової згоди на постійне користування квартирою позивачеві не надавав, її проживання було обумовлене як тимчасове, з умовою що вона не буде чинити відповідачам перешкод у користуванні спірною квартирою та при першій вимозі добровільно її звільнить. Однак, після смерті [PERSON] позивач не дозволяє користуватися відповідачам квартирою за місцем їх реєстрації і унеможливлює спроби вільного доступу до помешкання. Також, останнім часом в даній квартирі проживає не тільки позивач з донькою, а й інші, не відомі відповідачам особи. Таким чином, позивач [PERSON] на даний час продовжує користуватись спірним житлом та незаконно унеможливлює користування ним позивачам, а тому просять зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити відповідачів, до помешкання, в якому вони зареєстровані. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Вимоги відповідачів за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В судове засідання відповідачі не з'явились, інтереси відповідачів [PERSON] та [PERSON] представляє представник [PERSON], який проти первісного позову заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову, та стверджував, що будь-яких перешкод позивачу у користуванні спірним житловим приміщенням з боку відповідачів не чинилось, тому права позивача відповідачами не порушуються. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був сповіщений судом про час та місце судового засідання, про що свідчить відмітка на повідомлені про вручення поштового відправлення, а тому суд, заслухавши думку учасників справи, ухвалив розглядати справу у його відсутності. Представники третіх осіб звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності, при цьому представник Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації просив при ухваленні рішення, врахувати інтереси малолітньої [PERSON].,, Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Статті 12, 13 ЦК України у частинах 1, 2 передбачають, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до частини п'ятої статті 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду регулюється главою 2 розділу ІІІ ЖК Української РСР. Частиною першою статті 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Разом з цим, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2009 року фактично проживає [ADDRESS], де до смерті проживав її чоловік [PERSON]. З [INFO] в даній квартирі також проживає її неповнолітня донька [PERSON]. Як видно з матеріалів справи квартира [ADDRESS] не відносить до приватного житлового фонду. Згідно довідки форми №3 від 25.09.2015 №1668, виданої ЖЕД № 902 структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», у квартирі за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими чотири особи: донька позивача [PERSON] з 19.10.2010, та відповідачі [PERSON] з 20.03.1969, [PERSON] з 04.10.1988 та [PERSON] з 04.02.1994. (а.с. 18, 41) Позивач є дружиною померлого сина відповідача [PERSON] та матір'ю неповнолітньої [PERSON], що вбачається із матеріалів справи та не оспорюється відповідачами. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, причиною її звернення до суду, фактично було те, що під час звернення до відповідних органів для здійснення її реєстрації у спірній квартирі їй було відмовлено та повідомлено, що для реєстрації їй також потрібна згода відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В цей же час, позивач зазначила, що фактично причиною відмови в реєстрації була не відсутність згоди зареєстрованих в спірній квартирі осіб, а те, що будинок, в якому і знаходиться дана квартира, визнаний аварійним, а згідно норм чинного законодавства, реєстрація осіб в приміщеннях, які визнані аварійними не здійснюється. Також, позивач не зазначила та не надала суду доказів на підтвердження того, що вона зверталася до позивачів з приводу надання їй дозволу на реєстрацію в спірній квартирі. Посилання позивача на те, що збоку відповідачів відносно неї вчиняються дії щодо здійснення перешкод у користуванні вищевказаною квартирою, в тому числі і шляхом нанесення тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження доказами. Аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача та підстави для їх задоволення, зводяться до того, що позивач позбавлена можливості зареєструватися у вищевказаній квартирі, а не права користування нею. Оскільки, жодних позовних вимог пов`язаних з порушенням права позивача на реєстрацію в спірній квартирі позивачем заявлено не було, а порушення інших прав позивача збоку відповідачів, зокрема і її права та права її неповнолітньої дитини на користування спірною квартирою, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Щодо зустрічного позову відповідачів [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], про що свідчить згадана вище Довідка форми № 3. Представник відповідачів зазначив, і це не заперечувала позивач, що на даний час в спірній квартирі проживає лише позивач та її неповнолітня донька, а відповідачі фактично проживають за іншими адресами. Також, представник відповідачів зазначив, що останніми робилися спроби вселитися в квартиру по місцю своєї реєстрації, однак позивач, яка там фактично проживає, проти цього заперечувала, а тому відповідачі вимушені були звернутися за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Зазначена обставина підтверджується письмовими доказами, а саме: повідомленнями Солом'янського РУ ГУМВС України у м. Києві від 01.12.2015 та 14.03.2016, з яких вбачається, що у зв'язку з неправомірними діями позивача, які полягали у перешкоді відповідачам в доступі до квартири, в якій вони зареєстровані, ними подано відповідні заяви, в результаті розгляду яких було встановлено, що спірні питання виникли з цивільно - правових відносин і підлягають вирішенню в судовому порядку (а.с. 90,92). Таким чином, з урахуванням зазначених вище письмових доказів та пояснень представників сторін, суд вважає встановленим факт перешкоджання позивачем відповідачам у здійсненні належного їм права користування квартирою. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи даний спір, суд виходить з принципу диспозитивності цивільного судочинства, та констатує, що позивачем, доводи відповідачів спростовані не були. За таких обставин, зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення підлягає задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню понесенні судові витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved