Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Носачевичівської сільської ради Рожищенського району, третя особа: відділ Держземагенства в Рожищенському районі про скасування рішень Носачевичівської сільської ради, визнання недійсним державних актів на право приватної власності на землю, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що в 1995 році за рішенням Носачевичівської сільської ради йому була надана земельна ділянка площею 0.12 га для ведення сільськогосподарського виробництва та був виданий цього ж року Державний акт на земельні ділянки загальною площею 0.85 га. Відповідач [PERSON] незаконно користується частиною належної йому на праві приватної власності земельної ділянки та спорудив огорожу. Про протиправні дії [PERSON] позивачу стало відомо після спорудження ним огорожі у 2013 році. В процесі розгляду позовної заяви позивачу також стало відомо, що іншу частину за рішенням Носачевичівської сільської ради було надано [PERSON], після смерті якого у володіння нею вступив відповідач [PERSON]. Отже, на даний час власниками його земельної ділянки відповідно до Державних актів є відповідачі [PERSON] та [PERSON] Земельні ділянки їм були видані на підставі відповідних рішень Носачевичівської сільської ради. Просить скасувати рішення про надання відповідачам земельних ділянок та самі державні акти. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві і просять задовольнити їх. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, суду пояснив, що вважає рішення Носачевичівської сільської ради про надання йому земельної ділянки чинним, в позові просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON]проти позовних вимог заперечив, суду пояснив, що земельна ділянка [PERSON] не межує із земельною ділянкою [PERSON], а суміжним землекористувачем є [PERSON], який успадкував земельну ділянку після смерті його батька [PERSON]. Також, вважає, що позивачем не надано доказів, які б вказували де конкретно знаходяться надані йому земельні ділянки, рахує, що [PERSON] не порушував прав позивача [PERSON] на володіння земельною ділянкою і не міг нанести в зв'язку з цим моральну шкоду. Відповідач [PERSON] позов визнав, суду пояснив, що дійсно його батькові [PERSON] була надана земельна ділянка для обслуговування житлового будинку в с.Носачевичі Рожищенського району з порушенням чинного законодавства, оскільки позивач [PERSON] у установленому законом порядку не передав належну йому частину земельної ділянки у власність Носачевичівської сільської ради, а тому послідуюча передача її без вилучення є незаконною. Вважає, що діями сільської ради при передачі його батькові земельної ділянки були порушені норми земельного законодавства. Представник відповідача - Носачевичівська сільська рада Рожищенського району в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій просять справу слухати без їх участі. Представник третьої особи Книш В.С. суду пояснив, що позивачу надана земельна ділянка у приватну власність на підставі рішення відповідача Носачевичівської сільської ради, яка видала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON]. Відповідач також затвердив акт погодження меж із суміжними землекористувачами. Земельна ділянка надана у 1995 році, з акту погодження меж убачається, що земельна ділянка [PERSON] в 1995 році не надавалась. [PERSON] земельна ділянка надавалась в 1997 році, а [PERSON] в 2006 році. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково із наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Визнання недійсним державного акта на право власності на землю як правовстановлюючого документа без оспорення рішення, що надало право на отримання цього акта та визнання дій щодо цього факту незаконними не передбачено законом. Відповідно до пункту 7 розділу 10 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни зберігають право на земельні ділянки одержані ними до 1 січня 2002 року власність у розмірах, що були встановлені чинним законодавством. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником чотирьох земельних ділянок загальною площею 0,85 га в с.Носачевичі Рожищенського району, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 28.12.1995 року серія 111 - ВЛ №029759 (а.с.105). Після прийняття рішення позивач за власний рахунок замовив технічну документацію по видачі державного акта на право власності на землю ( а.с.102-105 ), в тому ж році позивачу Носачевичівська сільська рада видала Державний акт на право приватної власності на землю, земельна ділянка позивачу надана на землях загального користування і, як вбачається з державного акту, суміжних землекористувачів при надані цієї земельної ділянки немає. Як встановлено у судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виник спір щодо незаконного користування відповідачами земельною ділянкою [PERSON] Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Державним інспектором управління Земінспекції, державні акти на право власності на земельну ділянку [PERSON] Та [PERSON] видані з порушенням вимог ст.118 ЗК України, оскільки був порушений порядок припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] Його згода на відчуження землі була відсутня, в державному акті відсутні відмітки про вилучення з його власності земельної ділянки №2, також відсутня його згода на передачу спірної земельної ділянки у власність територіальної громади. Перевірка проводилась на вимогу [PERSON] та [PERSON], про що свідчать їх підписи під актом перевірки.(а.с.139). Зазначений акт відповідачами не оскаржувався, був виданий компетентним органом в галузі управління земельних відносин, переданий суду відповідачем [PERSON], тому сумнівів у його достовірності у суду не виникає. Відповідно до абзацу 3 п 7 Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7, з послідуючими змінами та доповненнями захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється у відповідності із вимогами ч 3 ст.152 ЗК шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених законом, способів захисту. Власник земельної ділянки, права якого порушені вправі вимагати відшкодування моральної шкоди. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи Книш В.С., державний акт позивачу виданий у відповідності із чинним на той час земельним законодавством. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка позначена на зазначеному Державному акті за №2, відповідно до схеми розташування земельної ділянки ( а.с.8), спірна земельна ділянка є прямокутної форми, довжиною 90,7-92,1 м, шириною 12,5-13,9 м. Зазначена земельна ділянка обмежується вулицею села, з правої сторони - землями загального користування (дорогою), з лівої сторони обмежується меліоративною канавою. Отже, позивачу земельна ділянка надана у власність у відповідності із чинним законодавством, а тому вона належить йому на праві власності, і таке його право зберігається за ним відповідно до закону. Як убачається з Державних актів на право приватної власності на землю, виданих відповідачу [PERSON] (а.с.12 ), [PERSON] ( а.с.136) земельні ділянки їм були передані у власність у 1997,2002 та 2006 роках, тобто пізніше ніж позивачу. Державні акти були видані на підставі рішень Носачевичівської сільської ради [PERSON] 28.02.1997 року за №3 та 17.10.2002 року за №3/15, а [PERSON] за рішенням ради від 11.09.2006 року за №67. З акту розташування земельних ділянок відповідача [PERSON] убачається, що межею його земельної ділянки від літер А до літери ГА є землі загального користування ( дорога), тому суд приходить до висновку, що частина земельної ділянки позивача [PERSON] незаконно передана відповідачу [PERSON]. З акту розташування земельної ділянки відповідача [PERSON] убачається, що вона обмежується з лівої сторони земельною ділянкою відповідача [PERSON] (а.с.12), а з правої сторони обмежується землями загального користування. , тому суд приходить до висновку, що частина земельної ділянки відповідача [PERSON].(а.с.136) розташована на земельній ділянці позивача [PERSON]. Аналізуючи вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки право [PERSON] на володіння земельною ділянкою порушене через видання органом місцевого самоврядування рішень про передачу його земельної ділянки у власність іншим особам та видачею їм державних актів, тому суд знаходить зазначені рішення протиправними і такими, що підлягають визнанню недійсними. Скасуванню підлягають, також, незаконно видані державні акти на право власності [PERSON] та [PERSON]. Виходячи із того, що Державний акт [PERSON] на право приватної власності на землю підлягає скасуванню, сторони повинні бути приведенні в попередній стан, тому немає підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Також, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в задоволенні моральної шкоди, не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні не знайдено доказів того, що йому дійсно була спричинена моральна шкода та в чому вона полягала, тому немає підстав для покладення на [PERSON] обов'язку про відшкодування шкоди. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України розмір судових витрат між сторонами підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду було заявлено шість вимог немайнового характеру та сплачено судовий збір в розмірі 729 гривень, а останній повинен був сплатити за шість вимог немайнового характеру судовий збір в розмірі 1461,60 гривень, а тому з позивача [PERSON] додатково слід стягнути в дохід держави 732,60 гривні. Оскільки позивачу задоволено чотири позовні вимоги немайнового характеру, а в задоволенні двох вимог відмовлено, то з відповідачів [PERSON], [PERSON], Носачевичівської сільської ради Рожищенського району в користь позивача [PERSON] слід стягнути по 324,80 грн. судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.116,123, 126, 152 ЗК Українист, 391, 393 ЦК України,

Outcome: partial