Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що 17.07.2018 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого він передав у позику грошові кошти в сумі 10400,00 грн., які остання зобовязувалась повернути в строк до 16.10.2018 року. Крім того, 27.07.2018 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого він передав у позику грошові кошти в сумі 2600,00 грн., які остання зобовязувалась повернути в строк до 24.08.2018 року. Умовами вищевказаних договорів передбачено, що у разі неповернення коштів в обумовлений строк, позичальник зобовязується сплачувати штрафні санкції в розмірі 1000,00 грн. за кожен місяць. В підтвердження взятих зобовязань відповідач склала розписку. Однак, не зважаючи на чітко визначені строки повернення суми позики, відповідач своїх зобовязань не виконала. З огляду на наведене, позивач, з врухванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 17.07.2018 року в сумі 18000,00 грн., з яких: 12400,00 грн. сума позики, 5600,00 грн. штрафні санкції, за договором позики від 27.07.2018 року в розмірі 9933,00 грн., з яких: 2600,000 грн. сума позики, 7333,00 грн. штрафні санкції. Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч. 2\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Станом на 04.04.2019 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, збільшені позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 10400,00 грн., які остання зобовязувалась повернути в строк до 16.10.2018 року (а.с. 3). Крім того, 27.07.2018 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 2600,00 грн., які остання зобовязувалась повернути в строк до 24.08.2018 року (а.с. 4). Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. На виконання умов договору позики від 17.07.2018 року, 17.07.2018 року [PERSON] передав [PERSON] 10400,00 грн. В підтвердження прийнятих зобовязань та отримання від нього грошових коштів [PERSON] власноручно було складено розписку (а.с 3). Крім того, на виконання умов договору позики від 27.07.2018 року, 27.07.2018 року [PERSON] передав [PERSON] 2600,00 грн. В підтвердження прийнятих зобовязань та отримання від нього грошових коштів [PERSON] власноручно було складено розписку (а.с. 4). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов'язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов'язань саме перед ним. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики. Як встановлено ст.ст. 526, 530\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін). \~ \~ \~ \~Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Як встановлено судом, зобовязання за\~договорами позики\~відповідач не\~виконала, суму боргу за договором позики від 17.07.2018 року в розмірі 10400,00 грн. та за договором позики від 27.07.2018 року в розмірі 2600,00 грн. не повернула, тобто умови договору не виконала. В заяві від 02.04.2019 року позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики від 17.07.2018 року в сумі 18000,00 грн., з яких: 12400,00 грн. сума позики, 5600,00 грн. штрафні санкції, однак, сума позики, яка передавалась за даним договором складає 10400,00 грн., а тому, вимоги позивача в частині стягнення суми боргу за договором позики від 17.07.2018 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 10200,00 грн. та за договором позики від 27.07.2018 року в розмірі 2600,00 грн. підлягають задоволенню повністю. Разом з тим, умовами вищевказаних договорів позики передбачено, що у разі неповернення коштів в обумовлений строк, позичальник зобовязується сплачувати штрафні санкції в розмірі 1000,00 грн. за кожен місяць (а.с. 3, 4). Згідно з ч. 3 ст.\~551\~ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені)\~може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Частина 3 ст.\~551\~ЦК України з урахуванням положень ст.\~3\~ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст.\~10\~ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити розмір неустойки за власною ініціативою. Наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст.\~551\~ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~214\~ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості. Суд приходить до висновку про можливість застосування положення ч. 3 ст.\~551\~ЦК України з огляду на ті обставини, що розмір неустойки за договором позики від 27.07.2018 року значно більший від розміру боргового зобов'язання: прострочене грошове зобов'язання за даним договором позики становить\~2600,00 грн., а штраф складає 7333,00 грн. На підставі викладеного, суд зменшує розмір неустойки до 2600,00 грн., тобто до суми основного боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Таким чином з [PERSON] слід стягнути 5600,00 грн. штрафних санкцій за договором позики від 17.07.2018 року та 2600,00 грн. штрафних санкцій за договором позики від 27.07.2018 року. Згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~Оскільки, позивач на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому сума судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial