Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів - [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було укладеного Кредитний договір №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, а також в забезпечення умов зобов'язань за кредитним договором Договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1723. В подальшому, при укладанні 28.10.2016 року декілька договорів відступлення права вимоги, [PERSON], від Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» набула права вимоги до позивача за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, та Договором іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, чим були порушені права [PERSON], що і було підставою для звернення позивача до суду. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову та вважав його необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню. Просив суд до уваги викладені заперечення , які були раніше додані до матеріалів справи . Представник ТОВ «СВ ФІНАНС» у судове засідання не з»явився, але надав письмові заперечення на позов, а тому суд враховуючи думку сторін визнав можливим розглядати справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 11.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/147353/3101/74, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 395 000,00 (триста дев'яносто п'ять тисяч) доларів США 00 центів, а останній зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та [PERSON], як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1723. Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий цегляний будинок А, загальною площею 546,9 кв. м., з яких житлова площа складає 148,1 кв. м., та слідуючи господарські будівлі і споруди: басейн бетонний бас., зливна яма цегляна з/я, колодязь бетонний к. огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна № 1-6, що знаходяться в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [ADDRESS], а також земельна ділянка площею 1986 кв. м., надана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 1221486200-05-010-0039. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісний кредитор, відступило Публічному акціонерному товариству «ВЕКТОР БАНК», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК», як первісний кредитор, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісний кредитор, відступило [PERSON], як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісним кредитором, та фізичною особою [PERSON], як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., та зареєстрований в реєстрі за №1661, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. Умовами Договору відступлення права вимоги за Кредитним договором передбачено, що грошова вимога до [PERSON], як боржника, за кредитом та процентами становить 413 555,98 (чотириста тринадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) доларів США 98 центів, та за пенею 234 993,68 (двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто три) долара США 68 центів, відступається фізичній особі [PERSON], як новому кредитору, в обмін на грошові кошти у сумі 3 173 000,00 (три мільйони сто сімдесят три тисячі) 00 копійок, сплачені Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісному кредитору. Відповідно до пунктів 2.2. та 4.1.6. Договору відступлення права вимоги, в дату відступлення права вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов'язків сторони - кредитора за кредитним договором; Новий кредитор усвідомлює, що первісний кредитор не несе відповідальності перед новим кредитором, якщо останнім не будуть одержані всі суми заборгованості, процентів, комісій, штрафів і пені, згідно з Додатком №1 до цього Договору або одержані суми виявляться меншими від вартості прав вимоги, зазначеної в пункті 3.1. Договору. Таким чином, детальний аналіз змісту Договору відступлення права вимоги за кредитним договором, свідчить, зміст договору містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Частиною 1 ст. 1079 ЦК України передбачено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг вважається фінансовою послугою. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Натомість, фізична особа [PERSON] не є та не може бути фінансовою установою, а тому, відповідно, не може надавати фінансові послуги, в тому числі факторингові послуги, шляхом укладення договору факторингу. Таким чином, Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором, який фактично містить всі ознаки та елементи договору факторингу, суперечить положенням Цивільного кодексу України. Дана правова позиція визначена в Постанові Верховного суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 910/6714/15-г за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехпром» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Згідно умов Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» відступило фізичній особі [PERSON] права вимоги за кредитним договором, кредитодавцем за яким виступило Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються послуги із надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Таким чином, кредитодавцем, тобто особою, яка може надавати кредит, може бути виключно спеціальний суб'єкт - банк або інша фінансова установа, правове регулювання діяльності яких здійснюється спеціальними нормативно-правовими актами (Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про банки та банківську діяльність» тощо). Однак, фізична особа [PERSON] не є спеціальним суб'єктом в розумінні вищевказаних нормативно - правових актів та не може виступати у правовідносинах як кредитодавець. Дана правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 908/5508/14 за позовом командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» до ПАТ «Київський маргариновий завод», приватного підприємства «Молокозавод-Олком», приватного акціонерного товариства «Мелітопольський олійноекстракційний завод» про стягнення суми. За умовами Договору відступлення прав вимоги, фізична особа [PERSON] придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором, валютою якого є долар США. В той же час, відповідно до частини 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Сам термін (поняття) «валютні операції» розкривається в частині 2 статті 1 Декрету, де вказано, що ними є: - операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; - операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; - операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Таким чином, в Декреті прямо вказано, що валютними є, в тому числі, операції, пов'язані з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності. В той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», на відміну від Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК», не мало та не має генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютної операції. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В той же час, с огляду на сукупність порушень чинного законодавства України при укладанні договорів відступлення прав вимоги, свідчить про його недійсність, що є підставою для задоволення позову, а тому суд не може прийняти до уваги доводи, які викладені в запереченнях представника відповідача [PERSON] - [PERSON], та запереченнях ТОВ «СВ ФІНАНС» . Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору сплаченого позивачем при подачі позову по 320 гривень з кожного.

Outcome: approved