Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Межівського районного суду з позовом до Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, треті особи: відділ Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області, Державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельнуділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 21 липня 2000 року в місті Павлограді, Дніпропетровської області померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №266718. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №027733, їй належала земельна ділянка. Його брат [PERSON] після смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадковим майном так як продовжував проживати у будинку матері, тим самим прийнявши спадщину. 06 січня 2009 року брат позивача [PERSON] помер. В свою чергу, після смерті брата позивач у шестимісячний термін написав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини свого брата, тобто прийняв її. Позивач звернувся до Межівського районного відділу земельних ресурсів для отримання правовстановлюючого документа, де йому видали копію Державного акту на землю серії І-ДП №027733 на імя [PERSON] та повідомили, що ця земельна ділянка переоформлена на [PERSON] на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №2-332/08 від 01 серпня 2008 року. Не погодившись із зазначеним рішенням, заявив зустрічний позов, а потім, після тривалого розгляду в різних судах, оскаржив до апеляційного суду, рішенням якого від 24 липня 2014 року було ухвалено: «У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовити. Позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визнати недійсним заповіт [PERSON], складений 22 травня 2000 року під реєстровим №278а, посвідчений Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області. Визнати недійсним дублікат заповіту [PERSON], складений 22 травня 2000 року під реєстровим №278а, виданий Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 24 грудня 2010 року. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №912777 від 27 жовтня 2008 року, виданий Межівським районним відділом земельних ресурсів на імя [PERSON] (реєстраційний №010812400443)». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2014 року по справі 6-33291ск14 у відкритті касаційного провадження було відмовлено. Позивач зазначив, що йому було відмовлено у задоволені позовних вимог в частині визнання права власності на земельну ділянку, що належала його матері з тих підстав, щовін не звертався до нотаріальної контори із заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину. Після цього він звернувся до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 05 вересня 2014 року нотаріус [PERSON] виніс постанову, згідно якої йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва з приводу відсутності оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, що належала його матері [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №027733, виданого на підставі рішення 24 сесії XXIII скликання Словянською сільською радою №192 від 18 листопада 2001 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує. Третя особа в.о. начальника відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, оскільки згідні з подальшим рішенням суду. Третя особа Державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] також проти задоволення позову заперечує. Суд, вислухавши сторони , третю особу та його представника, прийнявши до уваги заяву третьої особи - в.о. начальника відділу Держземагенства у Межівському районі [PERSON] про розгляд справи у їхню відсутність, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на наступне. В судовому засіданні були встановлені наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЯК №116506, виданого Словянським сільським ЗАГС Межівського району Дніпропетровської області 16 лютого 1966 року, [PERSON] є сином [PERSON]Т (а.с.9). Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №027733, виданого на підставі рішення 24 сесії XXIII скликання Словянської сільської Ради народних депутатів №192 від 18 листопада 2001 року, підтверджується, що [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,730 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Словянської сільської ради, Межівського району, Дніпропетровської області (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №266718, виданого відділом РАЦС Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 20 січня 2009 року, [PERSON] померла 21 липня 2000 року в м. Павлограді Дніпропетровської області (а.с.10). Копією Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №912777, виданого на підставі рішення Межівського районного суду №2-332/08 від 01 серпня 2008 року, зазначеній вище земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 1222688800-01-002-0821, надано у власність [PERSON]В (а.с.14). Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №255798, виданого Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 08 січня 2009 року, [PERSON] помер 06 січня 2009 року в с. Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області (а.с.15). Заявою [PERSON] від 22 січня 2009 року до Межівської державної нотаріальної контори, Дніпропетровської області підтверджується прийняття ним спадщини після померлого брата [PERSON]В (а.с.16). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року по справі №0432/2710/2012 ухвалено: «У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовити. Позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визнати недійсним заповіт [PERSON], складений 22 травня 2000 року під реєстровим №278а, посвідчений Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області. Визнати недійсним дублікат заповіту [PERSON], складений 22 травня 2000 року під реєстровим №278а, виданий Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 24 грудня 2010 року. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №912777 від 27 жовтня 2008 року, виданий Межівським районним відділом земельних ресурсів на імя [PERSON] (реєстраційний №010812400443)». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2014 року по справі 6-33291ск14 у відкритті касаційного провадження було відмовлено (а.с.18-24). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно за законом, слід зазначити наступне. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 вересня 2014 року, винесеною державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON], виконуючої обовязки Межівської державної нотаріальної контори, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається із земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,730 гектарів, яка знаходиться на території Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що належала матері померлого [PERSON] [PERSON], який після її смерті вступив у спадщину фактично, але не оформив своїх спадкових прав юридично, до визначення судом встановлення права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ч.1 ст.316 - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст.317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст.328 - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ч.4 ст.334 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Ст.1262 у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Ч.5 ст.1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ч.1, ч.3 ст.1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ч.1 ст.1297 спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], як спадкоємець померлого[PERSON], належним чином у встановлений законом строк прийняв спадщину, звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто виконав всі приписи чинного законодавства, встановлені до нього, як до спадкоємця майна. Проте через те, що спадкодавець [PERSON] не зареєстрував своє право власності відповідно до вимог чинного законодавства, в нього право власності не виникло. Оскільки право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За таких обставин суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно за законом, а саме: на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,730 гектарів, яка знаходиться на території Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що належала матері померлого [PERSON] [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №027733, виданого на підставі рішення 24 сесії XXIII скликання Словянської сільської Ради народних депутатів №192 від 18 листопада 2001 року. Представника третьої особи [PERSON] [PERSON] звернув увагу суду на необхідність надання судом правової оцінки розписці,яка знаходиться у справі за позовом [PERSON] до Словянської сільської ради про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно і яка була оглянута у судовому засіданні, відповідно до якої померлий [PERSON] надав [PERSON] розписку» в тому що його мати [PERSON] отримала від останнього грошові кошти на лікування і він зобовязується не претендувати на майно матері і не заперечує, щоб спадкоємцем цього майна, а саме земельної ділянки розміром 5,75о га був [PERSON]В.». У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи вищенаведені норми цивільного Кодексу України та встановлені судом фактичні обставини справи відповідно до котрих слідує, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 року визнано недійсним заповіт [PERSON] складений нею 22.05.2000році, яким вона заповідала належну їй земельну ділянку [PERSON]. Третя особа [PERSON] у відповідності до ст. 1261 1265 ЦК України не підпадає під категорію осіб, які мають право на спадкування за законом, а розписка надана [PERSON] [PERSON] не є документом, яким би посвідчувалося право останнього на спадкове майно [PERSON], оскільки ст. 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту. Посилання представника третьої особи - [PERSON] на необхідність у відповідності до ст. 1224 ЦК України усунути [PERSON] від права на спадкування у звязку з тим, що останній не підтримував родинних стосунків з померлими : матірю [PERSON] та братом [PERSON], не допомагав матеріально, коли останні цього потребували, не здійснював їхнє поховання. У звязку з чим у судовому засіданні були допитані і свідки [PERSON]Г, [PERSON] , однак суд вважає, що звертаючи увагу суду на дані обставини, представник третьої особи не врахував,що це не є предметом розгляду справи і виходять за рамки заявлених позовних вимог та протирічить нормам ст. 1224 ЦК України, котрою передбачено вичерпний перелік підстав усунення від права на спадщину. З огляду на наведене суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved