Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) є власником житлового будинку за адресою: м. Кропивницький, пров. Масляниківський, 2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] від 05.04.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1169. Також позивач зазначив, що у даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, які, в свою чергу, виїхали з займаного помешкання, і, зокрема, [PERSON] у січні 2008 року, [PERSON] у травні 2007 року та при цьому, останні не бажають добровільно знятися з реєстрації за зазначеною адресою, разом з тим будь-якої домовленості між ними не було, чим обєктивно порушуються його (позивача) права, як власника житлового будинку. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 2 по пров. Масляниківський в м. Кропивницький. Ухвалою суду від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без виклику учасників справи, про що позивач та відповідачі повідомлялися судом, при цьому, клопотань від учасників справи про виклик їх в судове засідання до суду не надходило. Крім того, позивач надав до суду заяву, зареєстровану 19 березня 2019 року за вх. № 6919 в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, відповідачі відзив на позов не подавали, як не подавали і будь-яких заяв, клопотань, у зв'язку з чим розгляд справи здійснено за наявними у справі доказами. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-1169 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться у місті Кіровограді по провулку Масленіковському під номером два. Відповідно до довідок квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницького від 25.07.2018 року № 260, № 261, за адресою пров. Масляниківський, 2 в м. Кропивницький Ясинська [PERSON], [INFO], з травня 2007 року не проживає за зазначеною адресою та [PERSON], [INFO], не проживає за даною адресою з січня 2008 року. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 16.07.2018 року місце проживання [PERSON], [INFO], з 23.09.2006 року та [PERSON], [INFO], з 29.08.2007 року зареєстровано за адресою: [INFO]. Окрім того, відповідно до акта про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 09 липня 2018 року, засвідченого головою квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницького [PERSON], складеного за участі [PERSON], [INFO], прож. за адресою: [INFO], [PERSON], [INFO], прож. за адресою: [INFO], якими встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за адресою: пров. Масляниківський, 2 не проживають з травня 2007 року та з січня 2008 року відповідно і по теперішній час, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали їм, - за вказаною адресою також не має. Відповідно до ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст.\~405\~ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які набули право користування житловим приміщенням будинком № 2 по пров. Масляниківському в м. Кропивницький, який належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу [PERSON], не проживають в зазначеному вище будинку, зокрема, відповідач [PERSON] з травня 2007 року, а [PERSON], - з січня 2008 року, тобто понад один рік, та не використовують житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що останні претендували на користування зазначеним будинком, або ж намагалися вселитися в домоволодіння, або ж відсутні в житловому будинку з моменту реєстрації за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, зокрема, ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком № 2 по пров. Масляниківському в м. Кропивницький, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved