Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він на підставі договору дарування від 10.11.2015 є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є попереднім власником квартири та зареєстрований у вищевказаній квартирі. Згідно п. 1.4. договору дарування відповідач повинен був знятися з реєстрації у вказаній квартирі до 10 грудня 2015 року, але до теперішнього часу не знявся з реєстрації. Відповідач з грудня 2015 року не мешкає за місцем реєстрації, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просив цивільну справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 26). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 27), заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзивів не подано. Радушненської селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направила, заступник селищного голови надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечували. (а.с. 28). Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 10.11.2015 року належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6,7). Відповідач є попереднім власником спірної квартири та відповідно до п. 1.4. зобов`язаний знятися з реєстрації в зазначеній квартирі до 10.12.2015 року (а.с. 5). З довідки Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 04.06.2020 року (а.с. 8) видно, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] - відповідачі по справі, але за вказаною адресою не проживає. З акту-підтвердження складеного депутатом Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області Макагон Ю.М. та мешканцями [ADDRESS] , завіреного селищним горловою Бондаренком О.В., вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але з грудня 2015 року не проживає (а.с. 9). Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач був зареєстрований в спірній квартирі ще на момент укладення договору дарування і до теперішнього часу залишається зареєстрованими у квартирі позивача, але не проживає в ній з грудня 2015 року, місце його проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації відповідач не з`являється, добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в його квартирі не існує, позивач вимушений сам сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на матеріальний стан позивача та не дозволяє йому розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує його законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді квартири [ADDRESS] є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком (квартирою). Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст. 18 цього Кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України в разі відсутності особи понад установлені строки в місці постійного проживання, така особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Беручи до уваги, що відповідач не проживає з грудня 2015 року в квартирі [ADDRESS] , не користується нею, не утримує її в належному стані, не сплачує комунальну плату, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відносно позовних вимог позивача в частині зняття з реєстраційного обліку [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , то суд вважає їх безпідставними та зайво заявленими, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає автоматичному виконанню та зняттю відповідача з реєстрації. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. (а.с.4).

Outcome: partial