Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що проживала з відповідачем однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з 2000 р. по 2004 р., та [INFO] народила доньку [PERSON]. відповідач є батьком дитини, однак відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис був проведений в Книзі реєстрації народжень за її вказівкою. відповідач до червня 2017 року надавав матеріальну допомогу на утирмання їх спільної доньки, однак згодом припинив виплати, що поставило її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та не може забезпечити дитині належний рівень життя. Факт батьківства відповідача можуть підтвердити свідки, тому просить визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини його заробітку. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позову; відповідач [PERSON] позов визнав, підтвердив факт свого батьківства щодо доньки та факт проживання однією сім'єю з донькою та позивачкою з 2000 р. по 2004 р. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Як встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження), тому застосуванню підлягають норми КпШС України. Згідно ч.2 ст. 55 КпШС України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно довідки Довгинцівського відділу реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 20.12.2008 р., матір'ю [PERSON], [INFO], записана [PERSON], відомості про батька записані за вказівкою матері (а.с.8 - копія довідки). Згідно ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом МЮ України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв'язку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову щодо свого батьківства, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Крім того, згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ст. 183 СК України, визначено розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов'язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з'ясування обставин справи, розумності та справедливості, враховуючи визнання відповідачем позову згідно поданої ним до суду заяви, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, на утримання доньки [PERSON] до її повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 03 жовтня 2017 р. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 640,00 грн., сплачений нею при подачі позову за вимогу про встановлення батьківства (а.с.1), тому оскільки позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved