Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи в позові, що 26 березня 2015 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір позики у формі розписки, за яким остання отримала кошти в сумі 30 тисяч гривень, з терміном повернення до 30 червня 2015 року, про те остання не виконала належним чином зобов'язання, у зв'язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу 30000 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 420 гривень. Представник позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Відповідач у судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 26 березня 2015 року [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 30000 гривень, з терміном повернення до 30 червня 2015 року, що підтверджено розпискою (а.с.10). В строк до 30 червня 2015 року відповідач суму позики не повернула. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи, стверджується, що відповідач [PERSON] дійсно отримала у позивача грошові кошти в сумі 30 тисяч гривень та на даний час борг не повернула. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що з урахуванням меж заявлених вимог становить відповідно 453 гривні 70 копійок та 420 гривень, які підлягають стягненню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved