Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, який мотивував тим, що в період з травня 1999 року позивач проживав однією сім`єю як чоловік та дружина з [PERSON] , яка померла [INFO] , до часу її смерті. Проживали вони в квартирі належній [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До моменту смерті, протягом тривалого часу [PERSON] знаходилася у безпорадному стані, оскільки хворіла на рак сигмовидної кишки та інші супутні захворювання, позивач доглядав за нею, відвідував в лікарні, купував їй ліки та оплачував проведення лікування. Більшу частину доходу, їхнього спільного з [PERSON] бюджету, отримував позивач, оскільки з 01.10.2010 року працює електромеханіком з ліфтів 5 розряду в ПП «Юр`ївліфт» та з 01.01.2015 року перебуває на обліку у Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ і отримує пенсію за віком, крім того, позивач отримує дохід від надання в оренду власної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що всі отримані доходи вкладав у спільний із [PERSON] бюджет. Крім того, позивач зазначає, що проводив поховання [PERSON] за власні кошти та від органів ПФУ отримав допомогу на поховання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги та не надав документів, що підтверджують родинні стосунки з померлою [PERSON] . А тому позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] протягом 15 років до відкриття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , у період з 01 січня 2004 року по 16 листопада 2019 року та змінити черговість спадкування після померлої [INFO] [PERSON] , надавши [PERSON] , спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування після померлої [INFO] [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 08 грудня 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, який мотивував тим, що твердження позивача, що догляд за [PERSON] здійснювався виключно ним, є недостовірним та перебільшеним, адже значний внесок у догляд за бабусею та матеріальне забезпечення було здійснено відповідачем, оскільки він був постійно поруч, підтримував її, надавав фінансову допомогу, купував ліки, тощо. Вважає, що позовач не надав переконливих доказів, що саме він матеріально забезпечував [PERSON] , оскільки з 01.01.2015 року він і сам є пенсіонером. А тому просив суд у задоволенні позову відмовити. 05 січня 2021 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій зазначає, що твердження відповідача про те, що він безпосередньо брав участь у догляді за [PERSON] , зокрема надавав кошти на ліки, продукти харчування та інші речі побутового вжитку не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом, окрім того, відповідач [PERSON] є боржником перед багатьма банківськими установами. Також зазначає, що у квартирі позивач та [PERSON] проживали удвох та позивач забезпечував померлу усім необхідним, у тому числі ліками для лікування та профілактики хвороб та брав на себе усі витрати пов`язані з побутом, до її смерті. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Одночасно задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповідді на відзив на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила клопотання про розгляд справи без участі її представника, при розгляд справи покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі та свідками, і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу окремо, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2019 року (а. с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] (а.с. 34-35). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якої було заведено спадкову справу №25/2020, однак нотаріусом було постановлено відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки [PERSON] не надав документів, що підтверджують родинні стосунки з померлою [PERSON] та не єспадкоємцем першої черги, що підтверджується постановою 1202/02-31 від 12.06.2020 року. Із вказаної постанови вбачається, що із заявами про прийняття спадщини під №504 та 505 від 15 травня 2020 року в порядку п. 1 ст. 1266 ЦПК України, звернулись: онук померлої [PERSON] , мати якого, а дочка [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , та онук померлої [PERSON] , батько якого, а син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Звертаючись до суду із позовною вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства із [PERSON] по час відкриття спадщини, [PERSON] посилається на те, що встановлення такого факту необхідно йому для отримання спадщини. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім`ї №283 від 28.01.2020 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] станом на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 26). Як вбачається з акту про фактично проживаючих осіб від 22 січня 2019 року, складеного КП БМР ЖЕК №7, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані 3 особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак фактично проживаючих із числа зареєстрованих 1 особа - [PERSON] . Відсутні із числа зареєстрованих осіб з квітня 2010 року по теперішній час: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 115) Згідно акту №15 від 23 січня 2020 року, складеного КП БМР ЖЕК №7, за адресою: [ADDRESS] , з травня 1999 року до дня смерті [PERSON] , а саме до [INFO] , фактично проживав без реєстрації [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 23.10.2017 року №5941 [PERSON] хворіла на рак сигмовидної кишки, ст. ІІ-А, Т30М0, кл.гр.ІІ., у зв`язку з чим їй встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується актом огляду медико-соціальної експертної комісії АВ №0770349 (а.с. 21-22). Крім того, [PERSON] мала ряд супутніх супутніх захворювань, зокрема, гепатоз, цукровий діабет ІІ типу, діабетична полінейропатія рук та ніг, діабетична катаракта обох очей, IXC, хронічний холецистопанкреатит, що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с. 39-45). Також судом було встановлено, що позивач [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] та витрачав кошти на її лікування, що підтверджується наданими позивачем копіями призначень лікарів та фіскальних чеків на придбання ліків (а.с. 106-114). В судовому засіданні було встановлено, що організацією поховання [PERSON] займався позивач по справі [PERSON] , що підтверджується копією рахунку замовлення №2087 від 19 листопада 2019 року, копією накладної від 19.11.2019 року, копією рахунку-замовлення №2177 від 19.11.2019 року, копією квитанції до прибуткового касового ордеру №39 від 25.12.2019 року, копією рахунку-фактури №МТ-0000006 від 25.12.2019 року, копією акту №М-0000006 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.12.2019 року, копією товарного чеку від 19.11.2019 року (а.с. 27-29). Судом оглянуто долучені до матеріалів справи копії фотографій, з яких встановлено, що [PERSON] та померла [PERSON] відвідували спільні заходи, сімейні свята, разом проводили дозвілля. В судовому засіданні позивач стверджував, що він з [PERSON] мали спільний бюджет, який складався в більшій мірі з його доходу. На виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області надало довідку про розмір пенсії за період з 01.01.2015 року по [INFO] на померлу [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачається, що розмір пенсії за зазначений період склав 112 522,13 грн. При цьому, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.2010 року працює електромеханіком з ліфтів 5 розряду в ПП «Юр`ївліфт» та з січня 2015 року знаходиться на обліку у відділі з питань виплати пенсій №3 управління з питань виплати пенсій Головного управління ПФУ у Київській області і отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ у Київській області №1000-0404-8/9305 від 20.02.2020 року та довідкою ПП «Юр`ївліфт» №21 від 10 лютого 2020 року, з яких вбачається, що дохід позивача за аналогічний період значно більший, ніж дохід [PERSON] . З огляду на наведене, системний аналіз наявних доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, так як між ними на той час склалися усталені відносини, притаманні подружжю - факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, піклувалися один про одного, купівля майна для спільного користування участі у витратах на утримання майна, тощо. Факту спільного проживання однією сім`єю не спростовано і показаннями свідків. Так, допитані в судовому засіданні, свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] а саме: свідки підтвердили факт спільного проживання разом, ведення спільного господарства, планування спільного життя, наявність спільного побуту, спільних друзів, спільний відпочинок, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України. До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав та обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відтак, оскільки, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передбачено Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, вимога позивача про встановлення факту проживання його з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року підлягає задоволенню та слід встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з [PERSON] з 01 січня 2004 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ). Даної правової позиції, зокрема дотримувався і Верховний суд у постанові від 24.01.2020 року в справі № 546/912/16-ц. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог стосовно визначення черги спадкування, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), які суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначав, що [PERSON] була у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду та допомоги, а він піклувався про неї та матеріально забезпечував. Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Так, як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, померла [PERSON] , тяжко хворіла, в неї встановлено діагноз - рак сигмовидної кишки, ст. ІІ-А, Т30М0, кл.гр.ІІ., та ряд супутніх супутніх захворювань, зокрема, гепатоз, цукровий діабет ІІ типу, діабетична полінейропатія рук та ніг, діабетична катаракта обох очей, IXC, хронічний холецистопанкреатит. Крім цього, згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії №15 від 21.11.2018 року [PERSON] потребувала постійного стороннього догляду як особа, яка нездатна до самообслуговування (а.с. 19) Тобто, внаслідок зазначеної вище хвороби, [PERSON] перебувала у безпорадному стані, тобто важко хворіла та не могла повноцінно самостійно, власними силами, фізично забезпечувати (підтримувати) умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії №102/180 від 28.11.2018 року, стан здоров`я [PERSON] дозволяє постійно надавати соціальні послуги гр. [PERSON] , яка нездатна до обслуговування та потребує сторонньої допомоги (а.с. 23). Доводи позивача про те, що лише він протягом тривалого часу опікувався над [PERSON] та надавав їй допомогу, підтверджується також поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні. Натомість, твердження відповідача [PERSON] у відзиві про те, що він безпосередньо приймав участь у догляді за нею, матеріально її забезпечував, належними та допустимими доказами не підтверджені. Суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, в судовому засіданні встановлено наявність юридичних фактів зазначених ч.2 ст. 1259 ЦК України у їх сукупності, а тому його вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем при звернені до суду судові витрати у сумі 1 681,60 гривень, понесення яких документально підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням. На підставі викладеного, ст.ст. 1259, 1258,1261, 1264 ЦК України,

Outcome: approved