Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 9 червня 2016 року працівниками поліції Горохівського ВП ГУНП у Волинській області відносно позивача було складено ряд протоколів про адміністративне правопорушення (за ст.ст. 173, 185 КУпАП та протокол про адміністративне затримання). Зазначає, що працівниками поліції [PERSON] та [PERSON] при скаланні протоколу було перевищено службові повноваження, що спричинило йому нанесення матеріальних (тілесні ушкодження, зіпсування годинника та одягу) та моральних збитків. Позивачем того ж дня було повідомлено про ці дії такого характеру як у чергову частину Горохівського ВП ГУНП у Волинській області за номером «102», так і на гарячу лінію Національної поліції України за номером «0-800-500-202». Крім того, 16.06.2018 року ним також було направлено скаргу у Горохівський ВП ГУНП у Волинській області на бездіяльність поліції щодо проведення службового розслідування відносно вказаних вище осіб, проте на скаргу ні яким чином не було відреаговоно. З огляду на наведене, враховуючи те, що у зв'язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності [PERSON] зазнав тяжких моральних страждань, втратив душевний спокій, отримав погіршення стану здоров'я, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. 01.10.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов від Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому відповідач-1 позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими. Зазначено, що 08 та 09 червня 2016 року в м. Горохів Волинської області відносно [PERSON] працівниками поліції Горохівського ВП ГУНП у Волинській області було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст. 173 та ст.. 185 КУпАП. 10 травня 2018 року відбувся розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в ході якого Горохівський районний суд Волинської області виніс постанову (від 10 травня 2018 року) про закриття провадження у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП. Вказаною постановою не встановлено невинуватість позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, а закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою підставою. Крім того, жодних доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліцій позивачем не надано, відповідно й немає підстав обговорювати та досліджувати причинно-наслідковий зв'язок між незаконним рішенням, діями чи бездіяльність та завданою шкодою. Відтак, позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. У відзиві Державної казначейської служби України від 02.10.2018 року відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди суперечить нормам чинного законодавства, позивачем не наведено жодного доказу вини органів Казначейства щодо спричинення шкоди. Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 10.05.2018 року, на яку посилається позивач, відсутні будь-які висновки про визнання дій працівників поліції протиправними. В свою чергу, зазначено також, що розмір відшкодування шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Зважаючи на викладене, позов [PERSON] є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, відтак, підстави для його задоволення відсутні. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав у ньому заявлених та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 ГУНП у Волинській області проти задоволення позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним в письмовому відзиві на позов, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-2 Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнала, просила відмовити у позові, надала пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України). Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Згідно постанови Горохівського районного суду Волинської області від 10 травня 2018 року у справі № 155/818/16 (номер присвоєно після об'єднання проваджень 3/155/2/18 та 3/155/303/16), [PERSON] 08.06.2016 року о 23:20 год. в середині приміщення гуртожитку [ADDRESS], який розташований в [ADDRESS], образливо чіплявся до вахтера [PERSON], чим порушував громадський порядок та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173 КУпАП. Крім того, 09.06.2016 року о 04:10 год. особа, що притягується до адміністративної відповідальності, вчинила злісну непокору законній вимозі працівника поліції під час виконання ним своїх службових обов'язків, чим вчинив правопорушення, передбачене ст..185 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 15). Відповідно до відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частиною 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, а згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР, зокрема, у випадку незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті- така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно з п.3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений, виникає у випадку його повної реабілітації. Судом встановлено, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно [PERSON] не було, провадження у справі № 155/818/16, згідно постанови Горохівського районного суду Волинської області від 10 травня 2018 року, закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вказана підстава закриття, в свою чергу, не є реабілітуючою. Відповідно до цього, у позивача в даному випадку відсутнє право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1176 ЦК України, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконних дій правоохоронних органів повинно вирішуватись після встановлення такого факту. Крім того, жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліцій та підтверджують спричинену [PERSON] шкоду позивачем не надано, відповідно у суду відсутня можливість встановлення причинно-наслідкового зв'язку між незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів та завданою шкодою. Підсумовуючи наведене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в позові за безпідставністю. Відповідно ст.141 ЦПК України, якщо суд відмовляє в задоволенні позову, стороні звільненій від сплати судових витрат, судові витрати мають бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: dismissed