Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2009 року йому на праві власності належали три земельні ділянки на території Дніпровського (колишнього Дніпропетровського) району Дніпропетровської області. Оригінали правовстановлюючих документів він втратив, про що подав об`яву у газету. Однак, як з`ясувалось пізніше, оригінали документів на право власності на його земельні ділянки якимось чином опинись у відповідача [PERSON] . Також, [PERSON] на підставі підроблених довіреностей здійснив відчуження його майна на користь відповідача [PERSON] . Факт підробки довіреностей встановлений матеріалами кримінального провадження №12018100090013327 від 22 листопада 2019 року, а саме: висновком додаткової почеркознавчої експертизи №21577/21578/19-32/31024/31025/19-32. Враховуючи факт підроблення Довіреності, на підставі якої у подальшому були здійснені правочини по продажу нерухомого майна, самі правочини є недійсними. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Паруль Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати недійсною довіреність, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною 12.06.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 388); визнати недійсною довіреність, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною 31.08.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 589); а також визнати недійсними усі подальші дії вчинені на підставі підроблених довіреностей, а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з кадастровим №1221411000:01:053:0327, площею 2,000 га, укладений між [PERSON] (в особі [PERSON] ) та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Яною Вікторівною, 04.10.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 1123) та скасувати реєстрацію вказаного договору; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Баловської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з кадастровим №1221486800:01:053:0131, площею 2,000 га, укладений між [PERSON] (в особі [PERSON] ) та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Яною Вікторівною, 04.10.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 1126) та скасувати реєстрацію вказаного договору; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з кадастровим №1221481500:01:056:0181, площею 16,000 га, укладений між [PERSON] (в особі [PERSON] ) та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Яною Вікторівною 05.10.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 1140) та скасувати реєстрацію вказаного договору; визнати недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем 20.11.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій 3190) та скасувати реєстрацію вказаного договору; Крім того, позивач просив витребувати земельні ділянки за кадастровими номерами 1221411000:01:053:0327 площею 2 га; 1221486800:01:053:0131 площею 2 га; 1221481500:01:056:0181 площею 16 га з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 06 травня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; визнати та зареєструвати право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: 1221411000:01:053:0327; 1221486800:01:053:0131; 1221481500:01:056:0181 за [PERSON] , паспорт серії СН №492195 виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 06 травня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги (т.1 а.с. 1-14, 101-104) підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Матросова Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у зв`язку з їх необґрунтованістю. [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належали три земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області: 1)земельна ділянка з кадастровим №1221481500:01:056:0181, площею 16,000 га, розташована на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, державний акт від 11.12.2009 ЯЖ 821015; 2)земельна ділянка з кадастровим №1221486800:01:053:0131, площею 2,000 га, розташована на території Баловської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, державний акт від 11.12.2009 ЯЖ 821016; 3)земельна ділянка з кадастровим №122141 1000:01:053:0327, площею 2,000 га. розташована на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, державний акт від 11.12.2009 ЯЖ 821017. Вказані обставини підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як пояснив [PERSON] у судовому засіданні, документи на вказані земельні ділянки він втратив (як потім з`ясувалось їх вкрав [PERSON] ). Про втрату правовстановлюючих документів на земельні ділянки [PERSON] повідомив правоохоронні органи, а також подав оголошення до газети, на підтвердження чого позивачем надано повідомлення з Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві від 26.10.2017 року, висновок перевірки, що проведена Голосіївським УП ГУ НП в м. Києві від 26.10.2017 року та копією сторінки з газети «Зоря» від 25.10.2017 року. [PERSON] акцентував увагу суду на той факт, що під час відновлення правоустановчих документів на земельні ділянки з`ясувалися наступні обставини. Так, земельна ділянка за кадастровим номером 1221486800:01:053:0131 площею 2, 0000 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: реєстрований №1126, бланк ННК868247, ННК868248, виданий 04.10.2018, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. на праві приватної власності стала належати [PERSON] . Земельна ділянка за кадастровим номером 1221411000:01:053:0327 площею 2,0000 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: реєстрований №1123, бланк ННК 868245, ННК 868246, виданий 04.10.2018, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. на праві приватної власності стала належати [PERSON] . Земельна ділянка за кадастровим номером 1221481500:01:056:0181 площею 16,0000 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: реєстрований №1140, бланк ННК 868249, ННК 868250, виданий 05.10.2018, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. на праві приватної власності стала належати [PERSON] . За вказаними договорами купівлі-продажу спірних земельних ділянок «продавцем» - виступає [PERSON] , що діяв на підставі довіреностей від імені [PERSON] , а «покупцем»- виступає [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, заволодіння земельних ділянок відбулося на підставі підроблених документів: ?довіреністю від [PERSON] на ім`я громадянина [PERSON] від 12.06.2018, що дає право продавати земельні ділянки, номер реєстру нотаріальних дій №388, номер бланку довіреності ННІ237659; ?довіреністю від [PERSON] на ім`я громадянина [PERSON] від 31.08.2018, що дає право продавати земельні ділянки, номер реєстру нотаріальних дій №589, номер бланку довіреності ННК 532639; Вказані довіреності нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною. [PERSON] зауважив, що з [PERSON] він перебував у дружніх стосунках понад 25 років. 04.12.2018 року ним з`ясовано, що: ?земельна ділянка з кадастровим №1221481500:01:056:0181, площею 16,000 га, відповідно до договору іпотеки, земельних ділянок, серія та номер: 3190 виданий 20.11.2018, видавник: приватний нотаріус Дніпровського МНО Рудкевич Є.В. іпотекодержатель: [PERSON] , перебуває під обтяженням; ?земельна ділянка з кадастровим №1221486800:01:053:0131, площею 2,000 га, відповідно до договору іпотеки, земельних ділянок, серія та номер:3190 виданий 20.11.2018, видавник: приватний нотаріус Дніпровського МНО Рудкевич Є.В. іпотекодержатель: [PERSON] , перебуває під обтяженням; ?земельна ділянка за кадастровим номером: 1221411000:01:053:0327 площею 2,0000 га відповідно до договору іпотеки, земельних ділянок, серія та номер:3190 виданий 20.11.2018, видавник: приватний нотаріус Дніпровського МНО Рудкевич Є.В. іпотекодержатель: [PERSON] , перебуває під обтяженням. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч.1,3, ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносини представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчиняти певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює (ч.3 ст.244 ЦК України). Ч.1 ст. 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1,3-5 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Положеннями ст. 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значено знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилась в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завданій їй збитки. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Згідно ч.ч.2,3 ст.43 Закону України «Про нотаріат» чітко визначено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Законом України «Про нотаріат», зокрема ст. 44 визначено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України «Про нотаріат», які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л. під час нотаріального посвідчення довіреності від [PERSON] на ім`я громадянина [PERSON] від 12.06.2018, що надала право продавати земельні ділянки, номер реєстру нотаріальних дій №388, номер бланку довіреності ННІ 237659; від [PERSON] на ім`я громадянина [PERSON] від 31.08.2018, що надала право продавати земельні ділянки, номер реєстру нотаріальних дій №589, номер бланку довіреності ННК 532639, не виконала вищезазначених вимог ЗУ «Про нотаріат». У зв`язку з чим [PERSON] 20.02.2018 року до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві подано заяву про вчинення злочину, передбачену ч.1 ст. 366, ч.3 ст.362 КК України. По вказаній заяві прийнято рішення щодо внесення відомостей до ЄРДР №62019100000000203 від 25.02.2019 за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України. У провадженні Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №12018100090013327 від 22.11.2019 за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст. 190 КК України Під час вказаного провадження проведена слідча дія: огляд предметів - документів, що були надані нотаріусу для посвідчення довіреності, під час якої встановлено що копія паспорту [PERSON] , що була надана для посвідчення довіреності не відповідає оригіналу паспорту [PERSON] [PERSON] зазначив, що [PERSON] достовірно відомо, що він не уповноважував його здійснювати будь-які правочини з вказаними земельними ділянками. Дані обставини стали підставою його звернення до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з підробленням документів та вчинення шахрайських дій. У провадженні Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №12018100090013327 від 22.11.2019 за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України. На даний час [PERSON] визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Відповідно до висновку експертів від 27.11.2019 №21577/21578/19- 32/31024/31025/19-32 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12018100090013327 від 22.11.2019: «Підписи від імені [PERSON] у графах «Підпис:»: на лицевій стороні довіреності на ім`я громадянина [PERSON] від 12.06.2018, номер реєстру нотаріальних дій №388, номеру бланку довіреності ННІ 237659; на зворотній стороні довіреності на ім`я громадянина [PERSON] від 31.08.2018, номер реєстру нотаріальних дій №589 номер бланку довіреності ННК 532639, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис та рукописний запис « [PERSON] » від імені [PERSON] у графі «Підпис:»: на лицевій стороні довіреності на на ім`я [PERSON] від 12.06.2018, номер реєстру нотаріальних дій №388, номер бланку довіреності ННІ 237659, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Підпис та рукописний запис « [PERSON] » від імені [PERSON] у графі «Підпис:»: на зворотній стороні довіреності на ім`я [PERSON] від 31.08.2018, номер реєстр нотаріальних дій №589, номер бланку довіреності ННК 532639, виконані не [PERSON] , а іншою особою» На даний час вищеперераховані земельні ділянки знаходяться у незаконному володінні [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших (ч.1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України). Відповідно до постанови ВСУ від 17.12.2014 року по справі №6-140ц, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Довіреність не є правочином на підставі якого вибули земельні ділянки з законного володіння [PERSON] . Земельні ділянки вибули з законного володіння [PERSON] на підставі вищезазначених договорів-купівлі продажу. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта Суд не бере до уваги доводи [PERSON] зазначені у відзиві на позов (т.№1, а.с. 116-122) стосовно того, що той факт, що Довіреності підписані не [PERSON] не може свідчити про відсутність його реального волевиявлення на надання Довіреності, оскільки встановлений факт не підписання [PERSON] Довіреностей свідчить про відсутність його волевиявлення на надання згоди на відчуження спірних земельних ділянок. У зв`язку з даним фактом [PERSON] звертався до правоохоронних органів, що також свідчить про відсутність його волевиявлення на надання Довіреностей, на підставі яких у подальшому його позбавили майна. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог з урахуванням уточнень (т.1 а.с. 1-14, 101-104), відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору у розмірі 6156 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved