Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення частки в спільному майні подружжя. Позов мотивує тим, що 13.03.1997 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. За час спільного проживання в 2002 році на ім'я дружини було придбано квартиру по [ADDRESS]. В подальшому, отримавши дозвіл, квартира була реконструйована та розширена. Вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута в шлюбі. А тому, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 13 березня 1997 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 242 (а.с. 4). Шлюб між сторонами не розірвано. Судом встановлено, що 11.10.2002 року [PERSON] було придбано трьох кімнатну квартиру по [ADDRESS]. Дана обставина стверджується укладеним між [PERSON], [PERSON], які діють від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2946 (а.с. 5). З копії свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 26.02.2009 № 148-2 (а.с.7), витягу ВО БТІ від 30.10.2002 року за реєстровим № 7297 (а.с.6), виписки з інвентаризаційних матеріалів (а.с.9), технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] вбачається, що трикімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки трикімнатна квартира [ADDRESS], придбана за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. За взаємною згодою позивача та відповідача частки у спільній сумісній власності є рівними по 1/2 частині. Проаналізувавши зібрані досліджені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити, що позивачу на праві власності належить ? частина квартири.

Outcome: approved