Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 29 вересня 2007 року зареєстрував шлюб з відповідачем, однак подружні відносини між ними не склалися і у 2018 році шлюб між ними було розірвано. Поряд з тим зазначив, що за період спільного подружнього життя сторонами було придбано у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 14 вересня 2013 року, а також у цей день куплено придбано земельну ділянку площею 0, 25 га за тією ж адресою, що також підтверджується відповідним договором купівлі продажу. При купівлі будинку, вони заплатили продавцю 15102 грн. На даний час вартість земельної ділянки він оцінює в 50000 грн., таким чином попередня вартість будинку та земельної ділянки складає 65102 грн., а тому належна йому частина у грошовому виразі становить 32551 грн. Крім того ними було придбане рухоме майно, а саме автомобіль марки ВАЗ-2105, який залишився у відповідача і на його розподілі він не наполягає, оскільки вони оформили на нього право власності. Також ними було придбано мотоблок вартістю 28000 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., диван 1000 грн., бетономішалку 4000 грн., телевізор 2000 грн., мікрохвильову піч 3000 грн., планшет 3000 грн., фотоапарат 1500 грн., набір каструль вартістю 2000 грн., набір посуду вартістю 1500 грн., два пледи по 500 грн. кожен на суму 1000 грн., дві ковдри, кожна по 1000 грн. на суму 2000 грн., теновий брезент 4000 грн., а всього майна на суму 55000 грн., у якому йому належить Ѕ частина на суму 27500 грн. Жодних домовленостей між ним та відповідачем не було, шлюбних договорів вони не укладали, тому йому, як одному з подружжя, належить Ѕ частина спільного майна. А тому, просив провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, та визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , на Ѕ частину присадибної земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , які зареєстровані за відповідачем, та стягнути з відповідача в його користь 27500 грн. грошової компенсації на належну йому Ѕ часину рухомого майна, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. У визначений в ухвалі суду строк, представник відповідача адвокат Войнарський А.Й. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача є необгрунтованими та вказані у позовній заяві обстави не відповідають дійсності. Так, позивач у позовній заяві вказує проте, що оскільки шлюб між ним та відповідачем розірвано, бажає провести розподіл спільного майна подружжя, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0, 25 га., яка знаходиться за тією ж адресою. З такими твердженням позивача відповідач не погоджується. У позовній заяві та додатках до неї, позивач не долучає докази, що дане нерухоме майно купувалося за спільні кошти подружжя, а саме чи володіло подружжя такими коштами. Станом на 14.06.2013 року у подружжя не було таких коштів, щоб вони могли самостійно придбавати вказану нерухомість. В той час вони проживали в с.Крюківщина Києво Святошинського району Київської області. Позивач працював, але одержував мінімальну зарплату, відповідач також отримувала доходи мінливого характеру. Коштів їм вистарчало лише для проживання. Натомість, дід відповідача [PERSON] разом із бабою [PERSON] займалися розведенням сільського господарства та свійських тварин в селі Кудринці Борщівського району Тернопільської області. [PERSON] , яка проживає в тому ж селі по-сусідству, вирішила продати своє нерухоме майно разом із земельною ділянкою. Дізнавшись про це, дід і баба відповідача вирішили продати частину свого господарства та подарувати відповідачу [PERSON] кошти на придбання житлового будинку [ADDRESS] разом із земельною ділянкою, щоб вона проживала неподалік від них та могла їм допомагати. Таким чином, спірне нерухоме майно, яке придбала відповідач було придбане не за спільні кошти подружжя, а за кошти подаровані [PERSON] її дідом [PERSON] та бабою [PERSON] Станом на сьогоднішній день [PERSON] помер, але дані обставити походження коштів на придбання вказаної нерухомості можуть підтвердити баба відповідача, її мати та сам продавець по договору купівлі - продажу від 14.06.2013 року [PERSON] . Крім того, позивач просить визнати за собою право на 1/2 частину майна, а саме на мотоблок, мультиварку, диван, бетономішалку, телевізор, мікрохвильову піч, планшет, фотоапарат, набір каструль, набір посуду, два пледи, дві ковдри, тентовий брезент разом на 55 тис. грн., та стягнути на його користь половину вартості, що становить 27500 грн. Проте позивач вказуючи на дані предмети домашнього вжитку, жодним чином не доводить, що дане майно було придбано спільно разом із відповідачем, коли саме. Вище перелічене майно не присутнє у власності відповідача та їй не відомо про придбавання такого майна. Крім того, до позовної заяви долучена довідка від 06.1 1.2018 року №1232 видана виконкомом Мельнице - Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області про те, що позивач з 2016 року не проживає в с. Кудринці Борщівського району, а тому його твердження про існування переліченого майна домашнього вжитку у відповідача не може братися судом до уваги, а вимога про стягнення на його користь суми коштів 27500,00 грн. в якості грошової компенсації за належну Ѕ частину даного майна не підлягає до задоволення. 28 березня 2019 року представник позивача адвокат Середюк О.В. подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що викладені у відзиві підстави є надуманими, не відповідають фактичним обставинам справи і зроблено це з метою уникнути розподілу спільно нажитого майна. Мати відповідача [PERSON] постійного місця роботи не мала і живе на періодичні заробітки, тому ніколи ніякої допомоги не надавала, а тим більше на придбання будинку. [PERSON] вказує нате, що дід [PERSON] із бабою [PERSON] займалися розведенням сільського господарства та свійських тварин і виручені від їх реалізації кошти передали для придбання спірного житлового будинку та присадибної земельної ділянки, які розміщені за адресою [ADDRESS] , що позбавлено будь-якого логічного змісту. [PERSON] з бабою люди похилого віку, годували птицю та мілку худобу, яку використовували для власних потреб, а не для реалізації. Сторони по справі молоді і здорові люди, мали постійні місця роботи. На одну зарплату проживали, а іншу заощаджували. Крім основного місця роботи [PERSON] постійно підробляв в після робочий час і виручені кошти також заощаджував. Також частину коштів надали батьки позивача. Викладене в цій частині підтверджується довідкою про заробітну плату виданою ТОВ «Агромад» м.Київ, копія якої додається. Не відповідає дійсності і твердження відповідача, що перерахованих предметів домашнього вжитку та мотоблока «ФОРТЕ» у сторін не було, тому що вказані в заяві товари домашнього вжитку - це звичайні електроприбори, які є в кожній оселі. Паспорта на які залишилися у відповідача. Мотоблок «ФОРТЕ» було придбано позивачем за 21000 гривень, що підтверджується товарним чеком, копія якого додається до відповіді. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухваши пояснення сторін, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Частина 3 статті 368\~Цивільного кодексу\~України трактує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2007 року виконкомом Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29 вересня 2007 року у виконкомі Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 03. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Сторони шлюб розірвали у 2018 році, і даний факт ними не оспорюється. \~ \~ \~ \~Також встановлено, що за період шлюбу, а саме 14 червня 2013 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого [PERSON] передала у власність за плату [PERSON] , належний їй на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору, продаж об`єкта нерухомості за домовленістю вчинено за 15102 грн. Оціночна вартість даного об`єкта нерухомості станом на 31.05.2013 року згідно висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] становить 15102 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, 14 червня 2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала у власність за плату 10375 грн. [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0, 2500 га в межах згідно з планом, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. \~ \~ \~ \~Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених в статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі (частина 1 статті 71 СК України), а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частини 4, 5 ст. 71 СК України). Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матір`ю відповідача. У 2013 році на ім`я дочки було придбано будинок та земельну ділянку, які знаходились по сусідству з будинковолодінням її батьків у с. Кудринці, кошти на придбання яких в сумі 15000 грн. надали дід та баба відповідача - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином було вирішено, що будинок і земельна ділянка буде як подарунок дочці. Щодо іншого майна, придбаного сторонами у шлюбі, не знає. Свідок [PERSON] , баба відповідача, сду показала, що спірні будинок та земельна ділянка були придбані у [PERSON] за 30\~000 грн., кошти, що належали їй та її покійному чоловікові. Крім того, покзала, що участі у кіпвлі-продажу чоловік онуки не приймав. Свідок [PERSON] суду показала, що проживала по сусідству з дідом та бабою відповідача. Так, як [PERSON] доглядала за нею і їй сподобалася, запропонувала, щоб та здійснювала за нею догляд, а взамін пообіцяла подарувати хату. Укладення договору купівлі-продажу у користь відповідача, підписання такого у нотаріуса заперечила. Показала, що у спірному будинку проживає і по даний час. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог оскільки не надано суду переконливих доказів щодо наявності, придбання спірного майна, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Доказів, які б стверджували ті обставини, що майно на яке вказує позивач мотоблок вартістю 28000 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., диван 1000 грн., бетономішалку 4000 грн., телевізор 2000 грн., мікрохвильову піч 3000 грн., планшет 3000 грн., фотоапарат 1500 грн., набір каструль вартістю 2000 грн., набір посуду вартістю 1500 грн., два пледи по 500 грн. кожен на суму 1000 грн., дві ковдри, кожна по 1000 грн. на суму 2000 грн., теновий брезент 4000 грн., було придбано за час шлюбу з відповідачем, на даний час утримується відповідачем, надано не було. При цьому, суд також враховує і те, що позивачем не було дотримано вимог закону щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 365, 368 ЦК України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved