Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати заним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 105,30 кв.м., житловою площею 73,20 кв.м. з надвірними спорудами по вул. Івана Багряного, 9 в м. Люботині Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті 27 січня 2015 року [PERSON]. В обґрунтування позову позивач вказував, що його батьки разом придбали житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. І.Багряного, 9. Потім, отримавши дозвіл на будівництво нового житлового будинку, його батьки знесли старий та збудували новий житловий будинок, однак, право власності на нього не зареєстрували. В 2006 році помер батько позивача, а в 2015 році померла мати, а так як право власності на житловий будинок за життя спадкодавців не було зареєстровано, то позивач з метою оформлення своїх спадкових прав на майно змушений був звернутися із даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду по справі. Представник Люботинської міської ради Харківської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавав. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю представника відповідача в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено наступне. Житловий будинок, загальною житловою площею 10,90 кв.м., що був розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. 9 січня, 13 належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3703, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району 14 грудня 1966 року. Попередньому власнику [PERSON] вказаний житловий будинок належав на підставі договору на право забудови земельної ділянки, посвідченого Люботинською держнотконторою 09 серпня 1947 року за реєстром №5054/2, зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 24 серпня 1966 року під № 47-6274. В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради №16 від 06 вересня від 1967 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. 9 січня, 13, а рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради №17 від 19 серпня 1971 року йому було продовжено строк перебудови вказаного житлового будинку. Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 30 листопада 2016 року та відповідно до довідки КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» №30 від 04 квітня 2017 року на земельній ділянці за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. 9 січня, 13, яка була 26 червня 2007 року змінена на вул. І.Багряного, 9 в 1971 році був збудований житловий будинок літ. «Б-1» з сіньми літ. «б», загальною площею 105,30 кв.м., із них житловою площею 73,20 кв.м., підсобною площею 27,00 кв.м., холодною площею 5,10 кв.м., а також погріб літ. «В», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», гараж літ. «Л», вигрібна яма літ. «Я», огорожа №2-3. Станом на 1971 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Люботин, вул. І. Багряного, 9 був збудований та набутий [PERSON] одноособово. З 10 березня 1959 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія ІІІ-ЯР № 148946, виданим 10 березня 1959 року Люботинським міським відділом ЗАГС Харківського району Харківської області. 05 червня 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 075804, виданим 16 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області. Тому з 05 червня 2006 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складалася з житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. І. Багряного, 9. Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 549/01-16 від 26 квітня 2017 року після смерті [PERSON], померлого 05 червня 2006 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк звернувся його син [PERSON] із заявою про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON], інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний строк в нотаріальній конторі зареєстровано не було. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Фактично після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], оскільки на день смерті проживала разом із ним, та яка від спадщини не відмовилася, але за життя оформити право власності на житловий будинок так і не встигла. Додатковим підтвердженням прийняття дружиною [PERSON] спадщини після смерті чоловіка є свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя [PERSON] 13 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, в якому зазначено, що спадщину після смерті [PERSON] у виді акцій іменних простих в бездокументарній формі, належних ПАТ «Харківський машинобудівний завод «СВІТЛО ШАХТАРЯ» прийняла його дружина, але не встигла оформити своїх спадкових прав. 27 січня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 480315, виданим 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області. Тому з 27 січня 2015 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. І. Багряного, 9. Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 549/01-16 від 26 квітня 2017 року після смерті [PERSON], померлої 27 січня 2015 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк звернувся її син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний строк в нотаріальній конторі зареєстровано не було. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 9 по вул. І. Багряного в м. Люботині Харківської області, [PERSON] було відмовлено, тому що були відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкував житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. І. Багряного, 9, в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за ним право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved