Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 2003 року проживав разом з відповідачем однією сім'єю у фактичних шлюб відносинах, лише 09.07.2009 року зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. На даний час з відповідачем проживають окремо, діти перебувають на його утриманні, відповідач будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання добровільно не надає. Покликаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача в його користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, згідно поданого 11.05.2018 року відзиву, позовні вимоги не визнала. Зазначила, що дійно з 2014 року тимчасово працює за межами України. Однак жодного зв'язку із своїми дітьми не втрачала. Навпаки, за домовленістю з чоловіком, постійно надає грошові кошти дітям, в тому числі купує одяг та інші товари дитячого вжитку. Тому не ухиляється від свого обов'язку по утриманню дітей. Твердження позивача про те, що вона не приймає участі у вихованні дітей не відповідає дійсності, оскільки через відсутність роботи в Україні, вона змушена працювати за її межами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. З матеріалів справи, закрема копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Судом встановлено також, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) та перебуває на його утриманні, відповідач проживає окремо. Із довідок Рожищенської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №1 встановлено, що діти - [PERSON] та [PERSON] здорові, на диспансерному обліку не перебувають (а.с.13, 14). Також встановлено, що домовленості між батьками щодо участі в утриманні неповнолітніх дітей не досягнуто, а позивач наполягає на стягненні аліментів в примусовому порядку. Крім того, суд враховує ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яким у 2018 році встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Вказаний прожитковий мінімум повинні забезпечити обоє батьків. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище сторін, що у відповідача інших осіб на утриманні немає, відповідач є працездатною і це гарантує стабільне надходження коштів на повсякденні потреби дітей і відповідає їх інтересам, а тому з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При цьому частиною другою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». На підставі ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 182, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial