Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду\~Запорізької області з позовною заявою до відповідача Виконавчого комітету ЕМР, в якому просить: стягнути з Виконавчого комітету ЕМР на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 45507 грн. В обґрунтування вимог позову, позивач зазначає, що він звертався до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме: надати інформацію про наявність на території м.Енергодар вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, однак, відповідачем не була надана відповідь на запит. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р. у справі №280/3406/20 визнано протиправною\~бездіяльність Виконавчого комітету ЕМР щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 16.04.2020 р. у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язано Виконавчий комітет ЕМР розглянути запит [PERSON] від 16.04.2020 р. про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Енергодар вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 р. у справі №280/3406/20 апеляційну скаргу виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області залишено без задоволення. Позивач зазначає, що протиправними діями Виконавчого комітету Енергодарської міської ради йому завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди розраховано наступним чином: за кожен\~місяць порушеного\~права, оцінює у розмірі\~мінімальної заробітної\~плати,\~який у січні 2020 року для працездатних осіб становить 4723\~грн. (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). З квітня 2020 року по грудень 2020 року минуло - 9 місяців, таким чином: 9 місяців*4723 грн. = 45507 грн. Позивач вказує, що розмір моральної шкоди підтверджується тим, що він зазнав негативні переживання, стану постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. А також, полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу, притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що не встигав закінчити, повсякденну роботу. Моральні страждання підсилювались також і тим, що він є інвалідом ІІ групи та учасником бойових дій (а.с.1-8зворот). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.01.2021 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.20-20зворот). Відповідачем Виконавчим комітетом ЕМР 14.04.2021 р. надано до суду відзив на позов вих.№01-01-36/1760 від 12.04.2021 р. за підписом міського голови Орлова Д., відповідно до змісту якого вимоги позову вважають безпідставними, необґрунтованими, також у зв`язку з тим, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається. При цьому вважаючи, що лише вчинення протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, а не обов`язковість виникнення моральної шкоди. На думку відповідача, позивачем не\~надано жодних\~доказів заподіяння\~йому душевнихстраждань,\~зокрема,\~доказівпогіршення здоров`я\~або настання\~інших втрат\~немайнового характеру\~внаслідокморальних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~що стали\~наслідкомпротиправної бездіяльності відповідача. На думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою у розмірі 45507 грн. В задоволенні позовних вимог просять відмовити. (а.с.30-37). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.43-43зворот). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до суду 30.04.2021 р., письмову заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.45). В судове засідання представник відповідача: Виконавчого комітету ЕМР, повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом (а.с.48) - не з`явився, у клопотанні від 14.04.2021 р. просить розглядати справу без участі представника відповідача (а.с.30). Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, вважаючи наявність достатніх для цього підстав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Положеннями частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р. у справі №280/3406/20 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету ЕМР про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинення певних дій, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною\~бездіяльність Виконавчого комітету ЕМР щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 16.04.2020 р. у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язано Виконавчий комітет ЕМР розглянути запит [PERSON] від 16.04.2020 р. про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бердянськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.9-11). Зазначене рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р. у справі №280/3406/20 залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 р. у справі №280/3406/20 (а.с.12-13). Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р. у справі №280/3406/20, при розгляді даної справи не доказуються. Позивач зазначає, що ненаданням йому інформації на запит відповідно до вимог законодавства, відповідачем завдано моральних страждань та враховуючи, що рішенням суду встановлено вину відповідача у порушення вимог законодавства, відповідач повинен компенсувати понесені моральні страждання, які позивачем оцінено в сумі 45507 грн. Вирішуючи питання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 6) несвоєчасне надання інформації. Відповідно до положень частини 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», особи, на думку яких їх права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Відповідно до \~статті 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~\~ст.56\~\~Конституції України\~\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями частин 1, 2, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~ Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до роз`яснень викладених в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(за змінами та доповненнями) (далі Постанова №4 від 31.03.1995 р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~Постанова №4 від 31.03.1995 р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частин 1 статтей 1173,\~1174 ЦК України визначено, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 1\~статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Частиною 1 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Пунктом 10-1\~Постанови Постанова №4 від 31.03.1995 р.\~визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 56 Конституції\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає такі складові елементи як необхідні умови притягнення до відповідальності: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. В пункті\~5\~Постанови №4\~від 31.03.1995\~р.\~зазначено,\~що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 р. у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.\~За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Статтями\~12,\~80 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 р. у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив правовий висновок про те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. На підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди, позивачем надано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р. у справі №280/3406/20, яким підтверджено протиправність бездіяльності Виконавчого комітету ЕМР щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 16.04.2020 р. у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації». Разом з цим, з огляду на вище зазначене, позивач, крім надання вказаного рішення суду, яким підтверджено протиправність бездіяльності відповідача, також повинен надати докази\~спричинення йому моральної шкоди та причинного зв`язку між бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Проте, позивачем, на доведення посилань про моральні страждання, не надано будь-яких доказів таких страждань та їх глибини, тривалості, вимушених змін у житті позивача, погіршення здоров`я, відносин з\~рідними чи\~друзями, або інших негативних явищ та наслідків, які, як зазначає позивач, він зазнав протиправною бездіяльністю відповідача. Як і не зазначено та не надано доказів які б доводили наявність у позивача перешкод в реалізації ним прав і законних інтересів встановлених нормативно-правовими актами, в наслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача, що було предметом розгляду судами справи №280/3406/20. За загальним правилом доказування у спірних правовідносинах вина органу місцевого самоврядування презюмується, однак відсутня презумпція завдання шкоди, обов`язок доведення такої складової цивільно-правової відповідальності покладається на позивача. Судом не встановлено наявності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди бездіяльністю відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та шкодою про яку вказує позивач.\~ Таким чином, за відсутності доведення факту завдання моральної шкоди, визнання протиправною бездіяльності відповідача рішенням суду у справі №280/3406/20, не може вважатися безумовною підставою яка свідчить на завдання позивачу моральних страждань відповідачем. Європейський суд\~з прав\~людини,\~у своїх\~рішеннях від\~25.10.1993\~р.\~у справі\~«Гольм проти\~Швеції»,\~від 29.11.1996\~р.\~у справі\~«Саундерс проти\~Сполученого Королівства»,\~від 25.07.2001\~р.\~у справі\~«Перна проти\~Італії»,\~від13.07.2006 р. у справі «Сілін проти України», які суд, при розгляді справ застосовує як джерело права, відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що визнання порушення\~прав особинеправомірними діями\~інших осіб\~само по\~собі є\~достатньою справедливоюсатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. З огляду на викладене, оскільки судом не встановлено достатніх доказів, які у своїй сукупності доводять посилання позивача щодо завдання відповідачем моральної шкоди, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог позову слід відмовити. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В задоволенні вимог позову відмовлено, проте, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», таким чином, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed