Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 16.12.2015 року померла його мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна\~ ввійшла земельна ділянка загальною площею 2,0000 га , право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії ЯЛ №460370, яку він прийняв шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату, але не може її юридично оформити так, як у правовстановлюючому документі невірно зазначено цільове призначення земельної ділянки. При вказаних обставинах він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у звязку з чим просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2015 року померла мати позивача [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої та свідоцтвом про народження позивача (а.с.7,6). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, з кадастровим номером 5920984100:04:002:0200, розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №460370, виданого Буринською районною державною адміністрацією 16.06.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011062701270, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.10-13). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадщину після смерті останньої, прийняв її син - позивач по справі [PERSON] подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини , являючись спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується поясненнями представника позивача, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. (а.с. 14). Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у державному акті серії ЯЛ №460370, який посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, невірно зазначено цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби», замість правильного « для ведення особистого селянського господарства», що вбачається з письмового розяснення нотаріуса від 20.02.2017 №50/01-16 (а.с.15). Разом з тим, наявність права власності на земельну ділянку у спадкодавця [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №460370 вбачається і з витягу з Державного земельного кадастру, у якому цільове призначення зазначено: для ведення особистого селянського господарства (а.с.10-12). В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак невірне зазначення цільового призначення земельної ділянки у державному акті унеможливило отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу II «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст. 131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016 року) передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншим нормативно-правовим актам. Не розглядаються документи з підчищеннями, або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності проводиться, в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року та рішення суду, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, в силу ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на землю гарантується Конституцією (ч.2 ст. ст.373 ЦК). Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог та необхідності захисту його права.

Outcome: approved