Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , спадкоємців, які мають обов`язкову частку у спадщині не має, так як його мати померла в 1997 році. Спадщину він фактично прийняв, так як на день смерті батька проживав разом з ним, та на частину спадщини - земельну ділянку (пай) отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у Новопсковській державній нотаріальній конторі. Але реалізувати свої спадкові права в повній мірі, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, тому нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 31.05.2019. 31.05.2019 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2019 у зв`язку з витребуванням доказів. 26.06.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 26.07.2019. 26.07.2019 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Судовий розгляд призначено на 19.08.2019. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його представника, рішення просить винести на розсуд суду. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Осинове Новопсковського району Луганської області помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 квітня 1998 року Осинівською сільською Радою народних депутатів Новопсковського району Луганської області. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , рік забудови - 1967, ринкова (оціночна) вартість якого згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна складає 28022,00 грн. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за законом мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Позивач відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 липня 1983 року Осинівською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 525, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року). Матеріалами спадкової справи №157 від 15.09.1998 встановлено, що позивач спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем і подав у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 03.07.2015 за вих. № 523 та заявою [PERSON] від 15.09.1998 про прийняття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42743436 від 25.01.2016, інформація про заповіти та спадкові справи від імені [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутня. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №157 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємець першої черги за законом після [PERSON] - [PERSON] відмовилися від спадщини за законом, що залишилась після смерті [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , про що до Новопсковської державної нотаріальної контори протягом строку, встановленого статтею 553 ЦК УРСР 1963 року, надав відповідну заяву про відмову від спадщини. Відповідно до ст. 560, ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Як спадкоємець за законом після смерті батька [PERSON] позивач звернувся до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, де була заведена спадкова справа №956291, (номер у нотаріуса 157) від 15.09.1998, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42743948 від 15.01.2016. В судовому засіданні встановлено, що на частину спадкового майна, а саме: земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП колгоспу ім. Шевченка розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому [INFO] [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС 074689 від 25.01.2016, зареєстроване в реєстрі за №19. Разом з тим, постановою державного нотаріуса від 06.09.2018 про відмову вчинення нотаріальних дій позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - житловий будинок. З приводу належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований в 1967 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі - Інструкція). Відповідно до Інструкції, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку , площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №266 від 06.03.2019, виданої виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, згідно записів в погосподарської книги №5 Осинівської сільської ради за 1996-2000 роки головою домогосподарства, за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON] , інші спадкоємці першої черги за законом відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, спадкоємці за заповітом, а також інші спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачами.

Outcome: approved