Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою [PERSON] з 05.11.1983 року знаходився в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18.08.2011 року. В період шлюбу, за власні кошти, придбав транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], причеп марки D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак [NUMBER] та причеп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER], які є власністю позивача. Транспортні засоби знаходяться на території домоволодіння відповідачів, які чинять перепони у користуванні позивачем належним йому майном, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною заявою. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, які просить суд задовольнити, вказуючи на те, що відповідачка не має права на зазначені транспортні засоби, так як нею пропущений строк для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. Відповідачка, [PERSON] позов визнала частково, надавши письмове заперечення, вказуючи на те, що автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є спільною власністю подружжя. Автомобільний причіп D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак [NUMBER] знаходиться в гаражі у доньки. Відповідачка багаторазово пропонувала позивачу його забрати, на що він ніяк не реагував. Причіп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER], в 2001 році позивач продав. Просить суд залишити позов без задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву відповідно до якої просить суд залишити позов без задоволення, оскільки причіпи позивач забрав ще у 2010 році. Автомобіль ВАЗ-21013 знаходиться на території домоволодіння, однак відповідач не перешкоджає позивачу володіти ним. Заслушавши позивача та відповідачку, з'ясувавши думку відповідача по справі, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Так, матеріалами справи встановлено, що на ім'я позивача зареєстровані транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], причеп марки D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак [NUMBER] та причеп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER], що підтверджується технічними паспортами на транспортні засоби та довідкою з Державної інспекції сільського господарства в Харківській області (а.с.5-9). З рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2015 року вбачається, що сторони з 05.11.1983 року по 18.08.2011 рік знаходилися в зареєстрованому шлюбі (а.с.10-12). Відповідно до ч.1 ст.316, ч.1 ст.319, ч.1 ст.320 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. ст. 10,11,58,60,61,179,212,213 ЦПК України які регламентують, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права приходить до висновку що позивачем у судовому засіданні не доведено перед судом свого позову, що є його обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК України, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи - роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав. Так, в судовому засіданні було з'ясовано, що відповідно до свідоцтва про право власності від 29.07.1989 року засвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі № 2154, зазначено, що автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], яке належить кожному з них в рівних долях (а.с.41). Таким чином відповідачка є співвласницею зазначеного транспортного засобу. Крім того в судовому засіданні сам позивач підтвердив, що особисто передав причіп марки 2ПТС-4. 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER], в розпорядження інших осіб. Щодо автомобільного причіпу D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який знаходиться в гаражі доньки позивача, відповідачка пояснила, що багаторазово пропонувала позивачу забрати його. Зазначені обставини позивачем в судовому засіданні не були спростовані. Крім того, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2015 року під час досудового слідства співробітниками СВ Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області встановлено, що після розірвання шлюбу, спірні транспортні засоби позивач залишив у відповідачки. Після розірвання шлюбу, звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна з колишньою дружиною, а саме житлового будинку. З позовом до суду про поділ транспортних засобів, не звертався, чекав доки мене 3 роки після розлучення, після чого звернувся до відповідачки про повернення йому транспортних засобів, а після того як вона відмовила, посилаючись на те, що транспортні засоби є їхнім спільним майном, звернувся з заявою до Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області щодо прийняття мір до відповідачки (а.с.42). Таким чином позивачем в судовому засіданні не доведено, що відповідачі без відповідної правової підстави заволоділи транспортними засобами, які стали предметом спору, а також наявність перешкод з боку відповідачів в користуванні та володінні позивачем зазначених транспортних засобів. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтований і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed