Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 березня 2016 року адміністративно комісією виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради було винесено постанову № 7, якою було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення в сумі 255 грн.00 коп., яка 12 травня 2016 року була скасована постановою Тернопільського міськрайонного суду. Таким чином, неправомірними діями голови адміністративної комісії виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради [PERSON], які полягають в незаконному винесенні постанови № 7 від 18 березня 2016 року йому була заподіяна матеріальна шкода, розмір якої становить 474 грн. 28 коп. та 470 грн. 90 коп., всього на загальну суму 945 грн. 18 коп., що включає витрати на купівлю медикаментів, які він зобов'язаний був купляти у зв'язку з погіршенням його здоров'я внаслідок нервового стресу після прийняття незаконної постанови № 7 адміністративної комісії про притягнення його до адміністративної відповідальності. В результат протиправних дій зі сторони голови адміністративної комісії [PERSON] щодо винесення незаконної постанови № 7 від 18.03.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], останньому були спричинені душевні страждання, переживання та постійні хвилювання за неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності та стягнення з нього 255 грн. Крім того, порушився його звичний ритм життя, а винесена постанова адміністративної комісії, яка дістала розголосу в селі, підірвала його авторитет, як законопослушного громадянина, а відтак він змушений був затрачати свій час на поїздки до адвоката для захисту свого порушеного права. Враховуючи те, що він є інвалідом другої групи, переніс операцію на серце та постійно потребує медикаментозного лікування, йому та його сім'ї було завдано душевних страждань незаконними діями посадових осіб органів місцевого самоврядування як секретарем сільської ради [PERSON] та сільським головою [PERSON], наслідками дій яких стало винесення незаконного рішення адміністративної комісії від 18.03.2016 року. Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 945,18грн. та моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились, однак представником подано суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області [PERSON] у судове засідання на 23.11.2016р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи, однак в судовому засіданні, яке відбулось 24.10.2016року представник відповідача заперечував проти позову на що подав письмові заперечення в яких вказав, що матеріальна шкода на придбання медичних препаратів не підтверджена медичним висновком чи діагнозом щодо причинно наслідкового зв'язку між постановою [PERSON] - [PERSON] сільської ради від 18 березня 2016 року та шкодою завданою здоров'ю позивача. Не вказано у позові на підставі чого були закуплені медичні препарати Корвазин та Етазин. Крім того, у самому позові зазначено, що позивач є інвалідом другої групи, тобто вживання медичних препаратів пов'язане з інвалідністю. Посилання позивача на нанесення йому моральної шкоди не обґрунтовано і не наведено доказів чому моральна шкода визначена у розмірі саме 5000 грн., а тому просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 18 березня 2016 року адміністративною комісією виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради було винесено постанову № 7, якою було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 173-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення в сумі 255 грн.00 коп. 12 травня 2016 року постановою Тернопільського міськрайонного суду в справі № 607/3546/16-а позов [PERSON] було задоволено та скасовано постанову № 7 адміністративної комісії виконавчого комітету Черенелево-Руської сільської ради згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 173-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в сумі 255 грн. 00 коп. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди, оскільки придбання медичних препаратів не підтверджено медичним висновком чи діагнозом, який би доводив причинно - наслідковий зв'язок між постановою [PERSON] - [PERSON] сільської ради від 18 березня 2016 року та шкодою завданою здоров'ю позивача, а тому у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Згідно ч. 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, зазначений перелік не є вичерпним. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до п. 2 частини другої цієї статті моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня). Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При визначенні розміру шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з неправомірними діями голови адміністративної комісії виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради [PERSON], які полягають в незаконному винесенні постанови № 7 від 18 березня 2016 року, суд, у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, враховуючи характер порушення прав позивача, глибини фізичних та душевних страждань та вимоги виваженості, розумності і справедливості приходить до переконання, що на користь [PERSON] з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В решті ж позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, у звязку з їх необґрунтованістю.

Outcome: partial