Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про звільнення спадкового майна з під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 04 листопада 2015 року померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала померлій 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва №7085 про право власності на житло, виданого 02.02.1999 року ВАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ім. С. Орджонікідзе, а інша 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 2-2700, видане 04.11.1999 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності зареєстровано 18.11.2016 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Спадкоємцем за законом є позивач, який спадщину прийняв, оскільки на момент її відкриття був зареєстрований та проживав за однією адресою з матірю. 24 грудня 2016 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, після померлої 04.11.2015 року [PERSON], однак постановою нотаріуса у видачі вказаного свідоцтва позивачу було відмовлено, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №76613173 від 22.12.2016 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3, 02.09.2010 року, Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно належне померлій [PERSON] Таким чином, через наявність вказаного обтяження позивач не має можливості оформити у встановленому законом порядку свої спадкові права, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна [PERSON], накладений на підставі постанови Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3 від 02.09.2010 року, який зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 02.09.2010 року за №10201551 Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3 від 02.09.2010 року. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача надав суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявилася, причину неявки суду не сповістила, про день і місце слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти, повернуті на адресу суду з відміткою: „За закінченням терміну зберігання, заперечень до позовної заяви суду не надала, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 04 листопада 2015 року померла мати позивача [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 2/3 частин квартири [ADDRESS], яка належала померлій 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва №7085 про право власності на житло, виданого 02.02. 1999 року ВАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ім. С. Орджонікідзе, а інша 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 2-2700, видане 04.11. 1999 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 7662. Право власності зареєстровано 18.11.2016 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], є [PERSON] її син, який прийняв спадщину, оскільки на момент її відкриття був зареєстрований та проживав за однією адресою з матірю, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21.04.2016 року за №01/5-893 про реєстрацію місця проживання, довідкою Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 15.11.2016 року за №2091/02-14 та Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №43634701 від 19.04. 2016 року. 24 грудня 2016 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, після померлої 04.11.2015 року [PERSON], однак постановою нотаріуса у видачі вказаного свідоцтва позивачу було відмовлено, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №76613173 від 22.12.2016 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3, 02.09. 2010 року, Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно належне [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи вказана заборона зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 02.09.2010 року за №10201551 Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3 від 02.09. 2010 року. За інформацією наданою Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області на запит суду, виконавче провадження в межах якого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №186/3, 02.09.2010 року, Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно належне [PERSON], було завершено відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України „Про виконавче провадження, виконавчий документ було повернуто стягувану у звязку з тим, що в результаті вжитих заходів неможливо зясувати місце проживання, перебування боржника, оригінали матеріалів виконавчого провадження, у звязку з закінченням строків зберігання, знищені. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Постановою Верховного Суду України від 23.01.2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення майна з під обтяження. Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом звільнення майна з під арешту належить судам. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved