Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18.06.1981 року по 06.05.1989 рік працював підземним кріпильником шахти «Центральна» Інгулецького ГЗК, з 11.08.1997 року по 13.11.2015 року помічником машиніста електровозу в карєрі залізничного цеху ПАТ «ІнГЗК». Тривала праця на підприємстві Відповідача в умовах шкідливих факторів, викликала у Позивача професійні захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з вираженою полірадикулопатією; хронічний (пиловий) бронхіт ЛН першого ст. 18.09.2015 року комісією було складено [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, винним у заподіянні Позивачу фізичної та моральної шкоди є підприємство. За висновком МСЕК 10.11.2015 року позивачу встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності (50% - вібраційна хвороба; 10% - хронічний бронхіт). Пунктом 16 [PERSON] встановлено, що обставинами, за яких у Позивача виникли захворювання являється робота на ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», під час якої, Позивач підпадав під шкідливу дію загальної вібрації та пилу, показники яких перевищували гранично допустимі розміри. Перевищення саме цих показників у сукупності спричинило розвинення у Позивача професійних захворювань, які до теперішнього часу не дають Позивачу в повній мірі насолоджуватися життям і завдають значних труднощів, як моральних так і матеріальних, адже Позивачу необхідно значну частину своїх доходів витрачати на медичні препарати. Крім того порушені відносини у сім′ї, тому що Позивач не має можливості як раніше допомагати сім′ї. Безпорадність, неможливість жити як раніше, негативно впливають на психологічний стан Позивача. У звязку з цим, [PERSON]звернувся до суду з відповідним позовом та просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»на його користь моральну шкоду у сумі 75000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових стягнень та платежів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2016р. позовні вимоги в частині стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області моральної шкоди залишені без розгляду. У судовому засіданні позивач присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Відповідача [PERSON] «ІнГЗК» - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, а також підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме копією трудової книжки, що [PERSON] працює на підприємстві відповідача [PERSON] «ІнГЗК» 18.06.1981 року по 06.05.1989 рік підземним кріпильником шахти «Центральна» Інгулецького ГЗК, з 11.08.1997 року по 13.11.2015 року помічником машиніста електровозу в карєрі залізничного цеху [PERSON] «ІнГЗК»(а.с.9-14). [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.09.2015 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: загальна вібрація: 106 дБ при ГДР 101 дБ; 111 дБ при ГДР 107 дБ; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксину від 10 до 70 %: 2,55 12,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3;(а.с.15-18). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із виписки акта огляду МСЕК серії 12ААА № 014834 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 10.11.2015 року слідує, що позивачу при первинному огляді встановлено 60% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково (а.с.20). Відповідно до виписки-епікризу № 3027/865 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], йому поставлений діагноз: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з попереково-крижовою радикулопатією помірно вираженою, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом і пері артрозом ліктьових суглобів та вираженими трофічними порушеннями на кистях; хронічний (пиловий) бронхіт ЛН першого ст.Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.23-24). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких вбачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд невропатолога, приймання НПВП, хондопротекторів при загостренні, обмеження стато-динамічних навантажень на поперековий відділ, санаторно-курортне оздоровлення (а.с. 21-22, 25-26). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в 2015 році при визначенні МСЕК Позивачу первинно втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст.ст. 28 та 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності, відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»- повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України громадянам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців, яким в даному випадку є [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 17.09.2015 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тривалість роботи позивача на підприємстві [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», ступінь втрати працездатності (60% у 2015 році безстроково та ІІІ група інвалідності), тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 75000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 35000,00 грн., а в решті позову слід відмовити. [PERSON] ст. 5 Закону України Про судовий збір Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial