Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що з 02 листопада 2004 року по 22 травня 2017 року він працював на ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», після чого його було звільнено за угодою сторін за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення і до теперішнього часу розрахунок з ним не проведений та не виплачена заробітна плата в загальному розмірі 4580,43 гривень, що підтверджується довідкою відповідача від 01 вересня 2017 року. Розрахункові листи йому не видавались. Вказана заборгованість була сформована ще в грудні 2005 року, але він сподівався на віднослення працездатної потужності підприємстві та господарської діяльності, що дозволить виплатити йому заборгованість по заробітній платі. У звязку з фінансовими проблемами на підприємстві багатьох працівників звільнили або відправили в адміністративні відпустки без виплати заробітної плати. В тому числі і його з грудня 2015 року відправили в адміністративну відпустку. З того часу по день його звільнення на роботу він не виходив та заробітна плата йому більше не нараховувалась. Крім того зазначав, що відповідач також зобовязаний виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сукупному розмірі 1588,89 гривень, яка розраховується за період з грудня 2015 року по сьогоднішній день. Враховуючи, що ані на день його звільнення, ані по сьогодення відповідач не провів з ним розрахунок всіх сум, які належали до виплати, а саме суми заробітної плати в розмірі 4580,89 гривень та суми компенсації за несвоєчасну їх виплату в розмірі 1588,89 гривень, вважає, що йому повинен бути нарахований середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості заробітної плати з наступного дня після його звільнення, а саме з 23 травня 2017 року по день винесення рішення суду. У звязку з тим, що на підприємстві йому було відмовлено у видачі довідки про розмір його середньоденної заробітної плати, він вимушений підрахувати середньоденний заробіток, виходячи із щомісячної суми заробітної плати в 4000, 00 гривень, які отримував до відправлення його в адміністративну відпустку. Таким чином, враховуючи розмір заробітної плати за два повних місяці роботи та кількість відпрацьованих робочих днів в ці місяці, середньоденний розмір заробітної плати за два повних місяці роботи складає (4000 + 4000 гривень) : 40 робочих днів = 200 гривень. Графік його роботи був 8 годинний із пятьма робочими днями на тиждень та двома вихідними днями (субота, неділя). Крім того, внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, йому була спричинена значна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 5000, 00 гривень. Просив суд стягнути з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4580,43 гривень, грошову компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 1588, 89 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 23 травня 2017 року по день винесення судом рішення, та в рахунок вішкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000, 00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, від якого на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що до теперішнього часу з ним не було проведено жодного розрахунку, не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку. Крім того, в заяві про розгляд справи за його відсутності, в останній редакції від 28 березня 2018 року, позивач [PERSON] зазначав, що станом на 29 березня 2018 року середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 23 травня 2017 року по 29 березня 2018 року складає 42 800,00 гривень (214 днів х 200 гривень). Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток за юридичною адресою підприємства та опублікуванням судових викликів на веб-сайті «Судової влади», у судові засідання не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Зокрема, стороною відповідача були надані витребувані судом розрахункові документи щодо стану заборгованості ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» перед [PERSON] по заробітній платі, нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та середньоденну заробітну плату. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що наказом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 17-к від 22 травня 2017 року [PERSON], табельний номер 80834, структурний підрозділ: УМ, водія легкової автомашини 2 класу, звільнено з підприємства на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України на підставі заяви. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідачем не спростовано самого факту утворення заборгованості перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати станом на день звільнення та згідно із довідкою ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 07/257 від 10 листопада 2017 року заборгованість по заробітній платі станом на 10 листопада 2017 року становить: 4580 гривень 43 копійки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити виплату позивачу [PERSON] компенсації, передбаченої Законом. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначав, що сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 1588,89 гривень, не надавши при цьому розрахунку вказаної суми. Проте в ході судового розгляду справи відповідачем був наданий суду розрахунок грошової компенсації, який не був спростований позивачем, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в розмірі, розрахованому відповідачем, та вважає можливим стягнути з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь [PERSON] таку компенсацію у розмірі 1584, 30 гривень. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про період нарахування та розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 23 травня 2017 року по день винесення рішення судом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 200,00 гривень. Разом з тим, відповідачем ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» була надана суду довідка за № 07/256 від 10 листопада 2017 роу, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 113,28 гривень. Система оплати праці поденна. Також зазначено, що середньоденна заробітна плата розрахована згідно тарифної ставки, тому що з серпня 2015 року [PERSON] не працював. При цьому в даній довідці зазначено, що цей розрахунок зроблений відповідно до п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно якого, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодного документу, який би спростовував бухгалтерський розрахунок середньоденної заробітної плати у вказаному розмірі, наданий відповідачем. Зокрема, в позовній заяві зазначено, що позивач [PERSON], дійсно не працював і не мав заробітку з грудня 2015 року у звязку з адміністративною відпусткою без виплати заробітної Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 23 травня 2017 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено. Так, кількість робочих днів за період з 23 травня 2017 року по 29 березня 2018 року згідно вказаного позивачем графіку роботи складає 214 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23 травня 2017 року по 29 березня 2018 року складає 24 241, 92 гривень (214 днів х 113,28). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 24 241 гривня 92 копійки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5 000, 00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу( більше року) невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для організації свого життя через перебування у важкому матеріальному стані, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 гривень. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень за вимоги майнового характеру на час звернення позивача до суду, який на підставі вимог ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial