Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, відновлення межі та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. Він є власником домоволодіння № 25 по вул.Слави в м.Нікополі. Поряд з його домоволодінням в домоволодінні № 23-А по вул.Слави в м.Нікополі проживають сусіди [PERSON] та [PERSON]. 06.06.2012 року відповідачі по справі зняли старий паркан між їх та його домоволодінням та поставили новий із сітки рабиця. Однак, при встановленні нового паркану межа земельної ділянки змістилась в його бік, тим самим відповідачі зайняли неналежний їм шматок землі (самозахоплення). При виїзді на місцевість спеціалістами управління комунального майна було виявлено, що розмір земельної ділянки по вул.Слави, 25, дійсно, був зменшений від необхідної довжини у 29,26 метрів, як це відображено на планах експлікаціях земельної ділянки від 06.09.2012 року. Впритул до його паркану відповідачі утворили яму, в яку самовільно вмонтували стовп. 07.06.2012 року він звернувся до Нікопольського МВ (з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою за фактом самоуправних дій з боку відповідачів. В ході перевірки його заяви співробітниками правоохоронних органів, відповідач [PERSON] пояснив, що він, дійсно, змінив старий паркан без його дозволу та, так би мовити, трохи змістив його у його бік, мотивуючи це наявністю плану від 1975 року, в якому довжина його земельної ділянки, дійсно, була 26,49 метрів, а не 29,26 метрів, як зараз. Його доводи про те, що з того часу, відповідно до всіх земельно-правових норм законодавства України, відповідними земельно-кадастровими органами за ним документально закріплена довжина у 29,26 метрів, на відповідача не подіяли. Натомість, у квітні 2013 року відповідачі стали ініціаторами заяви до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із наклепом про те, що це він нібито захопив частину їхньої земельної ділянки та не дає встановити їм новий паркан, вводячи комісію в оману та приховуючи той факт, що вони його встановили ще 06.06.2012 року. Результатом їх спроб узаконити самозахоплення частини його землі стало рішення Комісії (Витяг з протоколу № 12) у складі: відділу земельних ресурсів управління комунального майна, юридичного відділу міської ради, КП „Нікопольський міський кадастровий центр, КП „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації, управління містобудування та архітектури міської ради, яка встановила факт порушення його земельних прав з боку відповідачів та постановили, що відповідачам потрібно встановити межу земельних ділянок, відповідно до технічних паспортів, встановити огорожу на відповідне місце, дотримуючись довжини його земельної ділянки у 29,26 метрів, та дотримуватись правил добросусідства. Рішення Комісії було винесено 24.04.2013 року. Виконуючи рішення Комісії, він намагався мирним шляхом врегулювати конфлікт, але після кожної спроби встановити відповідний порядок користування земельною ділянкою, відповідачі не давали можливості встановити відповідний порядок користування, застосовуючи проти нього фізичну силу, наклеп, образи у формі нецензурної лайки та вчиняючи інші дії, що не дали йому можливості виконати рішення Комісії. При цьому відповідачі висловлюють погрози на його адресу відповідними скаргами на його дії. Вказані дії відповідачів негативно впливають на його життя та його сімю, оскільки він та члени його родини не мають можливості навіть знаходитись на подвірї, уникаючи сварок та скандалів з боку відповідачів. Свої моральні страждання оцінює в 5\~000 грн. Крім того, оскільки він не є фахівцем в галузі права, був вимушений звернутись за юридичною допомогою до юридичної фірми і сплатив за їх послуги та представництво в суді 2\~000 грн. Тому просить суд зобовязати відповідачів не чинити перешкод у здійсненні його права користування земельною ділянкою, яка знаходиться в м.Нікополі по вул.Слави, буд.25, відповідно до рішення Комісії з вирішення земельних спорів від 24.04.2013 року; зобовязати відповідачів перенести паркан на межу між їх земельними ділянками, відповідно до технічних паспортів; зобовязати відповідачів звільнити вказану земельну ділянку від їх майна; стягнути з відповідачів 5\~000 грн. моральної шкоди, 2\~000 грн. за юридичну допомогу та судові витрати. Відповідачка [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій посилалась на те, що вона є власницею будинку № 23-А по вул.Слави в м.Нікополі. По-сусідству з нею у житловому будинку № 25 по вул.Слави в м.Нікополі проживає [PERSON], який має площу земельної ділянки в 26,49 метрів. Але він незаконно змінив земельну ділянку на 29,26 метрів. Від того часу вона не може нормально користуватись своєю земельною ділянкою. Тому має право через суд вимагати від інших осіб усунення будь-яких порушень, які перешкоджають їй нормально користуватись земельною ділянкою. Внаслідок незаконних дій з боку відповідача їй завдана моральна шкода, суть якої полягає в порушенні її права користуватись земельною ділянкою, в звязку з чим вона не має можливості в повному обсязі використовувати свої права щодо господарювання на землі, облаштування свого подвіря, зведення на своїй землі господарських споруд та будівель. Крім того, внаслідок протиправних дій позивача за первісним позовом погіршився її стан здоровя. Моральну шкоду оцінює в 10\~000 грн. За таких обставин просить суд усунути перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою через зобовязання [PERSON] перенести огорожу на довжину земельної ділянки 26,49 метрів, стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій посилається на те, що в будинку № 25 по вул.Слави в м.Нікополі мешкає [PERSON], який, користуючись його відсутністю, незаконно перемістив межу, що розділяє їх земельні ділянки. Так, позивач за первісним позовом має довжину земельної ділянки 26,49 метрів, а збільшив її на 29,26 метрів. Від того часу він не може нормально користуватись земельною ділянкою. Він неодноразово пропонував [PERSON] перенести межу на попереднє місце, але той відмовляється. Дану відмову вважає безпідставною. Внаслідок незаконних дій з боку відповідача йому завдана моральна шкода, суть якої полягає в порушенні його права користуватись земельною ділянкою, в звязку з чим він не має можливості в повному обсязі використовувати свої права щодо господарювання на землі. В звязку з протиправними діями [PERSON] погіршився стан його здоровя. Моральну шкоду оцінює в 5\~000 грн. Просить суд зобовязати [PERSON] відновити межу, яка поділяє земельні ділянки № 23-А та № 25 по вул.Слави в м.Нікополі, згідно з даними земельно-кадастрової документації; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою через зобовязання [PERSON] перенести огорожу на довжину земельною ділянки 26,49 метрів; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду на суму 5\~000 грн. та покласти на нього судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що мирно цей спір вирішити неможливо. Межу між його домоволодінням та домоволодінням [PERSON] змінював не він. За його заявою приїжджали представники кадастрового центру і підтвердили, що відповідачі зменшили площу його земельної ділянки. А у виконком звертався не він, а відповідач. Будинок та землю він отримав у спадок від матері. Доказ того, що саме [PERSON] переставив паркан, є його підпис на пояснювальній у дільничного інспектора. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що його довіритель після установки паркану відповідачами [PERSON], звернувся до Нікопольського міськвиконкому. Комісією третьої особи по справі була проведена перевірка, яка визнала дії відповідачів самоуправними. В протоколі комісії було зазначено, що з боку його довірителя ніяких порушень немає. А з боку відповідачів вбачається захоплення землі, в зв»язку з чим необхідно звернутись до суду. Розуміючи, що правда на їх боці, представник відповідача умисно затягує розгляд справи усіма можливими способами. З його вини справа була відкладена лише один раз, а з вини представника відповідача справа відкладалась багато разів і жодного доказу на підтвердження поважності причини відкладення справи ним до суду надано не було. Тому вважають таку тактику представника відповідача умисним затягуванням розгляду справи і просять суд винести рішення на їх користь. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] категорично заперечувала. Суду пояснила, згідно наданих письмових заперечень, що в період з 1977 по 1984 року їх не було на Україні (службове відрядження). За цей час [PERSON] сумісно із своїми батьками перенесли паркан і побудували котельню між будинками. Її ділянка зменшилась на 50 см. Паркан мав вигляд дуги. Після повернення з відрядження вони виказали [PERSON] свої претензії. Котельню прибрали, а паркан на попереднє місце не повернули. За життя матері [PERSON] вони поставили труби для бесідки. Мати [PERSON] казала, що відстань від будинку до паркану складає 1 м. 30 см. Вона з цим розміром згодна. Через суд їй надійшли документи, де видно, що від будинку до паркану [PERSON] було 1 м. 30 см. і хтось виправив на необхідний розмір. Хто господар будинку № 25 по вул.Слави невідомо. [PERSON] не є власником земельної ділянки № 25 по вул.Слави в м.Нікополі. Земельна ділянка батьків [PERSON] складала 24 м. 75 см. Батьки [PERSON] виділили обом синам на вул.Слави, 21- А та вул.Слави, 23-А співмірно по 12 м. 37 см. В них на теперішній час земельна ділянка складає 24 метри. Паркан поки що не перенесено на встановлений розмір. Рабиця захищає від проникнення собак з одного та іншого боку. На їх території бігають діти і її собака легко могла б опинитись на їх території. На даний час собака [PERSON] тричі знаходилась у її дворі. Необхідно ставити паркан. З південного боку садиби [PERSON] був провулок близько 2 метрів. Зєднував вулицю Мостову (зараз Родіонова) з вулицею [PERSON]. Земельна ділянка складала: вул.Радіонова, 26 та 26А на вул.Слави, 25 це одна ділянка. [PERSON] побудували будинок та гараж на вул.Слави, 25. Гараж був побудований на південному боці садиби. Від паркану до гаража відстань складала близько 60 см. На даний час складає 2 гаражі - 6 метрів (перебудували під один дах). Просить в позові [PERSON] відмовити. А її зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги за своїм зустрічним позовом та за зустрічним позовом [PERSON] підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що комісія виконкому, яка приїздила до них, позаміряла все трьохметровою лінійкою і поїхала. Він став наполягати запросити сусідів, створити з ними комісію. Але його не послухали. Мати позивача сказала йому, що не заперечуватиме, щоб ним були переставлені стовпи під паркан так, як вони зараз стоять. Він з матір»ю позивача домовився при її житті. Тому просить в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі, а його позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом своєї довірительки підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги за первісним позовом не визнав. Суду пояснив, що позивач не надав їм документів, які б підтвердили право власності на землю або постійне користування землею позивачем. Держгеокадастр не підтвердив, що за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку. Тому вважає, що в позові позивачу необхідно відмовити в повному обсязі. Стосовно зустрічних позовів вважає, що вони можуть бути судом задоволені. Представники третіх осіб до суду не прибули, про день та час розгляду справи по суті були повідомлені належним чином. Представник третьої особи - Нікопольського регіонального відділу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Справа слухалась у відсутність третіх осіб. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсягах та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г1) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 25 по вул.Слави в м.Нікополі (а.с.8-12, 93-94). Відповідачка [PERSON] є власницею житлового будинку № 23а по вул.Слави в м.Нікополі (а.с.37-40, 49-52, 57-59). Земельні ділянки, користувачами яких є сторони по справі, межують між собою. 24.04.2013 року на засіданні комісії з вирішення земельних спорів за результатами розгляду відповідачки [PERSON] стосовно захоплення позивачем [PERSON] частини земельної ділянки та усунення перешкод для встановлення нового паркану, прийнято рішення щодо встановлення межі між суміжними земельними ділянками, відповідно до технічних паспортів (а.с.13). В протоколі № 12 засідання комісії з вирішення земельних спорів від 24.04.2013 року зазначено, що «…при виїзді на місцевість спеціалістами управління комунального майна виявлено, що розмір земельної ділянки по вул.Слави, буд.25 зменшений…» (а.с.13 зв.). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують право відповідачів на користування спірною земельною ділянкою. При цьому, фактичним користувачем зазначеної земельної ділянки є позивач [PERSON], який є власником житлового будинку № 25 по вул.Слави в м.Нікополі і до якого в зв»язку з набуттям права власності на будинок після смерті його матері перейшло й право користування спірною земельною ділянкою. Тому суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] в частині зобов»язання відповідачів не чинити перешкоди в здійсненні його права користування спірною земельною ділянкою та зобов»язння відповідачів перенести паркан і звільнити спірну земельну ділянку від свого майна - задовольнити. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів суми, сплаченої за надання юридичної допомоги, то суд вважає за необхідне в задоволенні даних позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на задоволення даної вимоги. Крім того, суд вважає за необхідне позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди задовольнити частково. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану позивача, вимушеність його витрачати власний час на відновлення справедливості, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial