Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне. З 22.08.2014 року він працював на посаді Заступника генерального директора з правових питань у Комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Миколаїв», з 17.11.2014 року по 01.12.2014 року на посаді Директора з правових питань, з 01.12.2014 по 06.05.2015 року на посаді Директора з правових питань та міжнародного співробітництва. 01.12.2014 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, відповідно до якого розмір заробітної плати встановлено у 4\~500 гривень. 06.05.2015 року його звільнено на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, умов колективного договору, про що зроблено запис у трудову книжку на підставі наказу №81/к від 30.04.2015 року. Невиконання відповідачем законодавства про працю полягає у стійкій невиплаті заробітної плати за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року. У звязку з наявністю заборгованості по виплаті заробітної плати він неодноразово звертався до суду. Всього розмір заборгованості по заробітній платі станом на 25.08.2016 року за квітень, травень, червень, липень, серпень 2016 року становить 22\~500 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 22\~500 гривень, а також грошові кошти у сумі 2000 гривень відшкодування моральної шкоди. До судового засідання позивач не зявився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду заступника директора з правових питань Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв», з 17.11.2014 року по 01.12.2014 року на посаду Директора з правових питань цього ж підприємства, а з 01.12.2014 року по 06.05.2015 року - на посаду Директора з правових питань та міжнародного співробітництва. 01.12.2014 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір, яким встановлено розмір заробітної плати у розмірі 4500 гривень. Наказом Генерального директора Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» від 30.04.2015 року №81/к позивача було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У звязку з систематичним порушення відповідачем законодавства про працю, що полягало у невиплаті заробітної плати, утворилася заборгованість. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.07.2015 року за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» про стягнення заробітної плати стягнуто з відповідача: втрати грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 7017 гривень; невиплачену заробітну плату в сумі 23516,78 гривень, невиплачену вихідну допомогу в сумі 13500 гривень; відпускні в сумі 2250 гривень; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку у сумі 9000 гривень, а також 2000 гривень моральної шкоди. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2016 року по справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» про стягнення заробітної плати з відповідача стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 40500 гривень, а також моральну шкоду в сумі 2000 гривень. Однак, вказані рішення суду виконанні не були, виплата належних позивачу при звільнені сум не здійснена. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню під час розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи невиплату заробітної плати станом на 25.08.2016 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за квітень, травень, червень, липень, серпень 2016 року (із розрахунку 4500 гривень на місяць) у розмірі 22 500 гривень. Згідно ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (далі за текстом Постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року), при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у звязку з виконанням трудових обовязків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Суддя не вправі відмовити особі у прийнятті заяви з такими вимогами лише з тієї підстави, що вона не розглядалася комісією по трудових спорах. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року,передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з пошкодженням здоровя, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у звязку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на викладене, беручи до уваги заподіяння позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, повязаних із порушенням його трудових прав, які обумовили порушення психоемоційної сфери існування [PERSON] та викликали появу негативних психологічних переживань, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved