Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 10 листопада 2020 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено актовий запис № 1172 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.2020). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності. Вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на даний час їх шлюб існує лише формально. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Спільних дітей від шлюбу не мають. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не подала. Подала через канцелярію суду заяву, якою позов визнає та не згідна на примирення з позивачем, просить справу розглядати у її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 10 листопада 2020 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено актовий запис № 1172. Шлюб на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини. Примирення між сторонами стало неможливим, про що свдчать заяви позивача та відповідача про підтримання позовних вимог про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved