Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 травня 2016 року, [PERSON], взяв у нього грошову суму у розмірі 17\~000 гривень. На підтвердження отриманих коштів [PERSON], власноручно написав розписку від 15 травня 2016 року про отримання вищевказаної суми, грошових коштів. Відповідно до даної розписки відповідач зобовязаний був повернути суму позики у повному обсязі не пізніше 15 жовтня 2016 року. У вищевказаний строк [PERSON], на порушення своїх договірних зобовязань позику не повернув. Позивач [PERSON], у судове засідання зявився, заявлений позов з підстав викладених у заяві підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON],у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається з матеріалів справи 15 травня 2016 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) було укладено договір позики у формі розписки. Відповідно до умов договору, [PERSON], зобовязався повернути грошові кошти, які взяв в борг у [PERSON]П, в сумі 17000 грн. зі строком повернення до 15 жовтня 2016 року, про що останнім власноручно написано розписку. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, суд враховує, що саме позивачем була надана суду боргова розписка, що свідчить про продовження існування боргових зобов'язань між позивачем та відповідачем. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, відповідач [PERSON], взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув кошти позивачу у встановлений строк. На вимоги повернення коштів відповідач не реагує. Оцінюючи докази в їх сукупності та відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що представлена позивачем розписка відповідача як позичальника, є достовірним доказом в підтвердження вимог позивача про стягнення з відповідача отриманих ним в борг коштів у сумі 17000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. по сплаті судового збору.

Outcome: approved