Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 15.09.2011 року та 30.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено два договори позики на суму 11830грн. та 24722грн. відповідно, які оформлені письмовими розписками. За умовами розписки від 15.09.2011 року відповідач зобов'язувався повернути 11803грн. в строк до 15.11.2011 року. За умовами розписки від 30.11.2011 року відповідач зобов'язувався повернути 24722грн. в строк до 15.12.2011 року. Однак, в порушення умов договору станом на 22.04.2014 року вказані кошти по обом розпискам повернуті не були. Позивачем наведено розрахунок втрат від інфляції по розписці на суму 11830грн. за період з 16.11.2011 року по 31.03.2014 року, які склали 429,49грн., та розрахунок 3% річних по розписці на суму 11830грн. за період з 16.11.2011 року по 22.04.2014 року, які склали 863,43грн. Позивачем також наведено розрахунок втрат від інфляції по розписці на суму 24722грн. за період з 05.12.2011 року по 31.03.2014 року, які склали 871,94грн., та розрахунок 3% річних по розписці на суму 24722грн. за період з 05.12.2011 року по 22.04.2014 року, які склали 1765,76грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 40482,62грн., в тому числі основний борг згідно розписок у сумі 36552грн., втрати від інфляції у сумі 2629,19грн., 3% річних у сумі 1301,43грн. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON], підтримавши позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просять поданий позов задовольнити. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що відповідач [PERSON] 15.09.2011 року склав розписку, в якій зазначив, що він отримав у борг від позивача [PERSON] 11830грн. на строк до 15.11.2011 року. 30.11.2011 року відповідач [PERSON] знову склав розписку, в якій зазначив, що він взяв у борг кошти в сумі 24722грн. у позивача [PERSON], які зобов'язувався віддати до 04.12.2011 року. В ході судового засідання 10.06.2014 року позивач [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] працював водієм автомобіля «Камаз» в ТОВ «Агропром Рута», де він був директором. Керуючи вказаним автомобілем «Камаз», відповідач [PERSON] зупинився на мосту, виставив два колеса, вставив в них гілля і ліг спати. З цими двома колесами зіштовхнувся автомобіль «Mitsubishi Outlander», хто був водієм цього автомобіля, він не пам'ятає. Це відбулось на автодорозі Токмак-Бердянськ в Бердянському районі, на місце ДТП працівники ДАІ не викликались. За твердженням позивача [PERSON], відповідач [PERSON] не заперечував своєї вини у ДТП, тому водію автомобіля «Mitsubishi Outlander» було виплачено кошти на ремонт автомобіля, а відповідач [PERSON] 15.09.2011 року склав розписку, якою зобов'язувався повернути йому ці кошти. Після цього, відповідач [PERSON] поїхав у відрядження на автомобілі «Камаз», в ході якого він за перевантаження автомобіля, а також внаслідок вживання спиртного, вимушений був віддавати гроші працівникам ДАІ за те, щоб вони відпустили його з автомобілем. Під час цього відрядження відповідач [PERSON] також зламав автомобіль «Камаз» і у нього зникла частина вантажу. У зв'язку з цими діями відповідача [PERSON] підприємству було спричинено збитки на суму близько 24000грн., тому відповідач [PERSON] знову написав розписку, якою зобов'язувався повернути йому ці кошти. На підтвердження своїх пояснень позивач [PERSON] надав до суду письмові пояснення відповідача [PERSON] щодо обставин спричинення ним шкоди ТОВ «Агропром Рута» на суму 24722грн., які той зобов'язувався відшкодувати до 04.12.2011 року. Позивач [PERSON] також зазначив, що реально гроші в борг відповідачу [PERSON] він не давав. Крім цього, позивач [PERSON] зазначив, що по першій розписці відповідач [PERSON] відпрацював йому борг на суму близько 4500-5000грн., тому він погоджувався зменшити розмір позовних вимог. На підтвердження своїх пояснень позивач [PERSON] зобов'язувався надати до суду докази, у зв'язку з цим судовий розгляд справи було відкладено. В ході судового засідання 10.06.2014 року відповідач [PERSON] підтвердив зазначені пояснення позивача [PERSON], зазначивши, що він дійсно реально ніякі гроші в борг від позивача [PERSON] не отримував, першу розписку він написав на відшкодування шкоди за ДТП, а другу - на відшкодування збитків підприємству, однак з відшкодуванням цих коштів він був не згоден і написав розписки лише на вимогу позивача [PERSON] та інших людей, які були з ним, вони його примусили. Однак, в судове засідання 17.06.2014 року позивач [PERSON] не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, натомість з'явилась його представник [PERSON], яка вже стверджувала, що позивач [PERSON] реально надав гроші в борг відповідачу [PERSON], підтвердженням цього є розписки, які відповідач [PERSON] добровільно склав, їх зміст відповідає дійсності. Пояснення позивача [PERSON], які той давав в ході судового засідання 10.06.2014 року, не відповідають дійсності, що було зумовлено його нервовим станом, про часткове відшкодування боргу відповідачем [PERSON] їй нічого не відомо. Представником позивача [PERSON] було надано до суду письмові пояснення позивача [PERSON], в яких зазначено, що в минулому судовому засіданні він, перебуваючи у знервованому стані та в стані сильного емоційного напруження, помилково вказав, що кошти надані відповідачу за розписками, були фактично передані на покриття ним збитків, безпосередньо потерпілим особам. В цьому судовому засіданні на нього чинився емоційний тиск з боку представника відповідача, який досить агресивно поводився, що негативно вплинуло на його емоційний стан, у зв'язку з цим він втратив можливість оцінювати ситуацію належним чином. Ввівши його в оману, представник відповідача змусив його надати помилково інформацію щодо розміру переданих коштів за розписками. За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Твердження позивача [PERSON], зазначені в його письмових поясненнях, а також його представника [PERSON] щодо перебування його в ході судового засідання 10.06.2014 року у знервованому стані та в стані сильного емоційного напруження, внаслідок чого він пояснив суду не достовірні відомості щодо причин та обставин складення відповідачем [PERSON] розписок від 15.09.2011 року і 30.11.2011 року та виникнення у того боргів, нічим об'єктивно не підтверджено. Ніяких доказів, в тому числі будь-яких медичних документів, на підтвердження перебування позивача [PERSON], в описаному ним стані, до суду надано не було. В ході судового засідання 10.06.2014 року позивач [PERSON] ніяких заяв про свій неналежний стан не робив, не просив відкласти судове засідання чи оголосити в ньому перерву. Крім того, особисто позивачем [PERSON] на підтвердження своїх пояснень щодо причин та обставин виникнення у відповідача [PERSON] боргу в сумі 24722грн. було надано для залучення до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] від 30.11.2011 року, надані позивачу [PERSON] як директору підприємства «Агропром Рута», які повністю підтверджують пояснення позивача [PERSON], надані ним в ході судового засідання 10.06.2014 року щодо цього боргу. Твердження позивача [PERSON], зазначені в його письмових поясненнях, про те, що в судовому засіданні 10.06.2014 року на нього чинився емоційний тиск з боку представника відповідача, який ввівши його в оману, змусив надати помилкову інформацію, не відповідає дійсності. В ході судового засідання 10.06.2014 року позивач [PERSON] особисто, вільно і без будь-якого примусу надавав свої пояснення, в тому числі відповідаючи на питання як представника відповідача, так і суду. Ніяких заяв про тиск з боку представника відповідача він не робив. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що достовірні відомості щодо причин та обставин виникнення у відповідача [PERSON] боргів та складення ним розписок від 15.09.2011 року і 30.11.2011 року, позивачем [PERSON] були надані саме в ході судового засідання 10.06.2014 року, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими ним же доказами - письмовими поясненнями [PERSON] від 30.11.2011 року, наданими позивачу [PERSON] як директору підприємства «Агропром Рута», та поясненнями відповідача [PERSON], наданими ним в ході судового розгляду справи. На підставі цього судом було встановлено, що позивачем [PERSON] гроші в сумі 11830грн. та в сумі 24722грн. відповідачу [PERSON] в борг не надавались, розписки від 15.09.2011 року і 30.11.2011 року були написані відповідачем [PERSON] фактично на підтвердження відшкодування спричинених ним збитків підприємству «Агропром Рута», а оскільки відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договори позики укладені не були. Таким чином, суд, проаналізувавши обставини справи, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що оскільки між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договори позики укладені не були, то пред'явлений позов позивачем [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення боргу в сумі 40482,62грн., в тому числі основний борг згідно розписок у сумі 36552грн., втрати від інфляції у сумі 2629,19грн., 3% річних у сумі 1301,43грн., на підставах, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, задоволенню не підлягає, тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed