Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 19162,7 грн. та [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 19162,71 грн., а також солідарно суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 05.06.2006 року між ним та [PERSON] було укладено безстрокоий трудовий договір та прийнято на посаду продавця продовольчих товарів. Наказом № 6[PERSON]. було звільнено з із займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із прогулом. [PERSON] та її сестрою [PERSON] було написано численні скарги до Дергачівської МДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області, прокуратури Дергачівського району Харківської області, проте усі визнані безпідставними, а порушень з боку ФОП [PERSON] не встановлено. Позивач також зазначає, що в результаті проведеної з 15.08.2013р. по 21.08.2013р. Харківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області документальної позапланової перевірки ФОП [PERSON], винесено податкове повідомлення-рішення № 0005161702 від 25.09.2013 року, яким йому було донараховано податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28777,50 грн., податковим повідомленням-рішенням № 0005151702 від 25.09.2013 року йому донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 9547,91 грн., на загальну суму 38325,41 грн. Результати перевірки Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області ним були оскаржені до Харківського окружного адміністративного суду та їх постановою від 11.11.2013 року позовні вимоги задоволено, податкові повідомлення-ріщшення, що прийняті за результатами перевірки скасовано, як необґрунтовані та такі, що не відповідають обставинам справи. Ухвалою Харківського папеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 року по даній справі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року касаційну скаргу Харківської ОДПІ, що подавалась на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 року у відкритті касаційного провадження відмовлено. Позивач вказує, що в постанові Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року надано оцінку діям [PERSON] та [PERSON] та зазначено, що суд ставить під сумнів письмові пояснення осіб, які працювали у ФОП [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], надані майже через п'ять років, які за їх твердженнями працювали у позивача. Позивач, посилаючись на те, що діями [PERSON] та [PERSON] була нанесена шкода його діловій репутації, що призвело до додаткових втрат та незручностей у робочому процесі. Також, вищевикладене викликало у нього сильне душевне хвилювання та душевні страждання, в зв'язку з чим був вимушений звертатися до Амбулаторії загальної та сімейної медицини Харківського району у м. Мерефа, де поставлено діагноз - астено-неврологічний синдром, надано медичну допомогу, рекомендовано спостереження у сімейного лікаря за місцем мешкання. Моральну шкоду ним було оцінено розміром безпідставно донарахованого податку разом з фінансовими санкціями в сумі 38325,41 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, та підтвердива обставини, викладені у заяві. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та пояснили, що моральна шкода, яку просить стягнути позивач, є матеріальною шкодою, яку йому було донараховано разом з фінансовими санкціями за результатами перевірки Харківської ОДПІ. Також представник позивача в судовому засіданні зазначила, що зв'язок між діями Харківської ОДПІ, за результатами діяльності якої позивачу донараховано податок разом з фінансовими санкціями та скаргами відповідачів на ФОП [PERSON] відсутній. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. 05.06.2006 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого останню прийнято на посаду продавця продовольчих товарів. 06.06.2013 року наказом № 6 [PERSON]на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України звільнено із займаної посади у зв'язку із прогулом. [PERSON], [PERSON]., [PERSON] було написано звернення до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області щодо неправомірних дій ФОП [PERSON] За результатами висновків від 20.07.2013р., 07.08.2013р., 02.08.2013р. о/у СДСБЕЗ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Жидовцева А.В. ознак складу злочину та правопорушень в діях ФОП [PERSON] встановлено не було. Харківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області за результатами проведеної перевірки винесено податкове рішення-повідомлення від 25.09.2013 року № 0005161702 та податкове рішення-повідомлення № 0005151702, відповідно до яких ФОП [PERSON] донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 9547,91 грн. та донараховане податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28777,50 грн. відповідно. Усього на загальну суму 38325,41 грн. ФОП [PERSON] податкові рішення повідомлення Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області оскаржено до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року адміністративний позов ФОП [PERSON] до Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів про визнання дій неправомірними, скасування наказу та скасування повідомлень- рішень задоволено частково, скасовано податкові повідомлення рішення Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області за № 0005151702 від25.09.2013 року на суму 9547,91 грн., за № 0005161702 від 25.09.2013 року на суму 28777,50 грн, винесені відносно ФОП [PERSON] Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року по справі № 820/9601/13-а в частині задоволення позову залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року у відкритті касаційного провадження по справі за позовом ФОП [PERSON]. до Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень рішень відмовлено. Ст. 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 1 ст. 19 ЦК України встановлено, що осба має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, моральна шкода відшкодовується тільки у випадку її завдання неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Роз'ясненнями п. 9 Постанови ПВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), який зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приходить до висновку, що подання скарг [PERSON] та [PERSON] на дій ФОП [PERSON] до різних органів та інстанцій - це право, яким скористувалися відповідачі, оскільки вони вважали його дій такими, що порушували їх права. Що стосується розміру моральної шкоди, визначеної позивачем у сумі 38325,41 грн., суд вважає, що ФОП [PERSON] визначив її сумою, яку було нараховано йому внаслідок проведення перевірки Харківською ОДПІ ГУ Міндоходів в Харківській області, на підставі податкових повідомлень-рішень, що були пізніше скасовані. Суд вважає, що відповідачі не несуть відповідальності за дії Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області та приходить до висновку, що дії [PERSON] та [PERSON] не були неправомірними. Відповідачем не було надано доказів ,які б підтверджували завдання йому моральної шкоди саме відповідачами. Враховуючи викладене, правових та фактичних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди немає. Вказані вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи все вищевказане, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed