Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.03.2017 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 500 євро та строк три місяці та зобов`язувався повернути 600 євро, про що склав відповідну розписку.Позивач зазначив, що у встановлений у розписці строк відповідач грошові кошти не повернув, що, на думку позивача, свідчить про ухилення від виконання зобов`язання. З огляду на таке, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 651 євро, з яких сума боргу становить 600 євро; 3% річних від простроченої суми становлять 51 євро, а також понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 851 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в який позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати у його відсутність, в разі неявки відповідача не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2017 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 500 євро, при цьому через три місяці зобов`язався повернути 600 євро. Факт отримання коштів в борг підтверджується власноруч підписаною відповідачем розпискою (а.с. 23). Станом на дату розгляду справи оригінал розписки від 03.03.2017 року наданий суду позивачем та знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, що за правилами ст. 545 ЦК України свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Відповідно до ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що розписка від 03.03.2017 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов`язання їх повернути у визначений в ній строк. Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов`язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики згідно розписки від 03.03.2017 року визначений через три місяці з моменту написання розписки, тобто до 03.06.2017 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 03.06.2017 року, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та сума боргу в розмірі 600 євро підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які не позбавляють кредитора права на отримання від боржника 3% річних за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування положень зазначених норм закону. Так, розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума боргу х кількість днів прострочення виконання зобов`язання х 3% : 365 : 100 При цьому суд погоджується з наведеним в позовній заяві розрахунком 3 % річних, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 % річних за період з 04.06.2017 року до 29.05.2020 року (дата звернення позивача до суду) в сумі 51 євро, задовольнивши таким позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України [PERSON] має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в сумі 851 грн. На підстав викладеного, ст.ст. 22, 524, 526, 527, 533, 536, 1046-1048 ЦК України та

Outcome: approved