Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 38\~900,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07.12.2016 року становить 1\~015\~290,00 гривень, посилаючись на те, що 16.02.2016 року в строк до 10.12.2016 року він позичив відповідачці грошові кошти у розмірі 77\~900,00 доларів США гривень, про що свідчить відповідний договір та розписка про отримання нею коштів. Від дати укладення договору, 16.02.2016 року, до липня місяця 2016 року [PERSON] було здійснено часткове повернення суми позики у сумі еквівалентній загалом 39\~000,00 доларів США, які були сплачені нею частинами з урахуванням офіційного курсу НБУ на день платежу, про що позивачем було надано відповідачці відповідну розписку про повернення коштів. Починаючи з серпня місяця 2016 року відповідачка припинила здійснювати виплати за договором. Станом на 07 грудня 2016 року отримані [PERSON] кошти не повернуто. В протиріччя умов укладеного договору відповідачка від взятих на себе зобовязань ухиляється, у звязку з чим, позивач вважає, що його право порушене та, відповідно до положень ст.16 ЦК України, потребує захисту в судовому порядку. Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, згідно якого відповідачка позичила у позивача грошові кошти у сумі 2\~088\~490,00 гривень, що відповідно до курсу ГБУ на момент укладення договору становило 77\~900,00 доларів США. На підставі підписаного договору позики відповідачка зобовязалася повернути вищевказану суму в строк до 10 грудня 2016 року. Відповідно до п.2.1. Договору [PERSON] зобовязалася здійснювати повернення позики Позикодавцеві частинами, щомісяця, сплачуючи не пізніше десятого числа кожного календарного місяця після укладення цього договору, суму еквівалентну 7\~790,00 доларів ША за офіційним курсом НБУ на день платежу. Відповідно до п.2.3. Договору у разі прострочення сплати, або неповної сплати позичальником чергового щомісячного платежу остаточним терміном повернення усієї суми позики вважається дата виникнення такого прострочення і наслідки неповернення суми позики застосовуються у повному обсязі з дня такого прострочення. Від дати укладення договору, 16.02.2016 року, до липня місяця 2016 року [PERSON] було здійснено часткове повернення суми позики у сумі еквівалентній загалом 39\~000,00 доларів США, які були сплачені нею частинами з урахуванням офіційного курсу НБУ на день платежу, про що позивачем було надано відповідачці відповідну розписку про повернення коштів. Починаючи з серпня місяця 2016 року відповідачка припинила здійснювати виплати за договором, чим порушив встановлений стронами термін виконання зобовязання. До теперішнього часу відповідачка не виконує свої зобовязання та не здійснює погашення суми позики. Згідно п.1 Договору позики визначено еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи факт часткового погашення [PERSON] суми позики непогашена частина суми в еквіваленті іноземної валюті станом на дату подання позовної заяви становить: 77\~900,00 39\~000,00 = 38\~900,00 доларів США. 38\~900,00 доларів США станом на дату подання позовної заяви складає 1\~015\~290,00 (один мільйон пятнадцять тисяч двісті девяносто) гривень відповідно до курсу НБУ (26,10 грн. за 1 долар США). За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст.1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Натомість, в порушення положень договору відповідачка повинна була повернути суму позики в строк до 10 грудня 2016 року. Однак, всупереч наведених умов договору та вимог ЦК України, до теперішнього часу суму непогашеної частини боргу нею не повернуто. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач довів в суді свої позовні вимоги. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 10\~152,90 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved