Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Коритнянська сільська рада, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти останніх з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником садиби [ADDRESS]. Після набуття права власн6ості на дану садибу в ній крім позивача були зареєстровані і відповідачі - донька позивача [PERSON], 19975 р.н. та неповнолітня онука позивача [PERSON], 2007 р.н. Відповідачі фактично не проживають у цьому будинку з 2008 року. Участі у витратах по утриманню будинку, прибудинкової території та проведенню ремонту не приймають. Позивачу відомо, що відповідачі виїхали на постійне проживання до Німеччини. Зазначає, що має намір продати дану садибу, оскільки потребує значних коштів на лікування від онкологічного захворювання та наслідків двох перенесених інсультів, а реєстрація відповідачів перешкоджає терміновому відчуженню нерухомого майна. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце розгляду справи були завчасно і належним чином повідомлені. Причин поважності неявки не повідомили, заперечень проти позову не подавали. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи За клопотанням представника позивача, ухвалою від 27.02.2018 року судом було витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України у період часу з січня 2016 року по листопад 2017 року відповідачами - громадянами України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2008, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21673639 від 26.01.2009, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , сформованого 10.03.2018 р. випливає, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. З копії домової книги, довідки Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» вбачається, що 23 березня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України від 06.03.2018 р., з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], з 11.10.2016 неодноразово виїжджала за межі України, останній раз перетнула кордон 29.03.2017 рокуі до теперішнього часу до України не поверталася, а [PERSON], [INFO], перетнула кордон 20.11.2016 року, а повернулася 19.02.2017 року, вже змінивши прізвище на [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що добре знає сім'ю позивача, проживає на сусідній вулиці. Також зазначив, що відповідачі вже більше року не проживають у вказаному будинку, там проживають наразі сторонні люди. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи наведене, [PERSON], 2007 р.н., була зареєстрована за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Доказів на спростування даних фактів відповідачі не представили, так само не представили доказів на підтвердження того факту, що залишили будинок і тривалий час відсутні в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. Згідно зі ст. 71 ЖК України, за наймачем чи членом його сім'ї протягом шести місяців відсутності зберігається право користування жилим приміщенням; член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад 6 місяців без поважної причини, згідно ст. 72 ЖК України. Такі ж правила встановлені і стосовно осіб, що проживали в жилому приміщенні, належному особі на праві приватної власності (ст. 167 ЖК України). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Власник у відповідності до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки, наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди і у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачі не проживали в будинку більше року, поважності такого проживання судом не встановлено, а тому відповідачі втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідачі не є власниками будинку, тому їх права не є похідними від права власності. Щодо вимоги про зняття з реєстраційного обліку, то суд вважає таку необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. На підставі ч. 3 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає солідарно стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок). На підставі ст. ст. 71, 72, 167 ЖК України, ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial