Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства Міністерства Внутрішніх Справ України «Спецсервіс» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, в якому просить суд стягнути з Державного підприємства Міністерство Внутрішніх Справ України «Спецсервіс» на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 67 500,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 лютого 2018 року по 19 березня 2019 року у сумі 333 211,62 грн., а всього 400 711,62 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 02.08.2017 року він працював на посаді комерційного директора у ДП МВС України «Спецсервіс» згідно наказу № 2 о/с від 02.08.2017 року. 31.01.2018 року позивача було звільнено з займаної посади за угодою сторін у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 31 о/с від 31.01.2018 року. Згідно довідки Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у сумі 67 500,00 грн. Розмір середнього заробітку за місяці затримки виплати становить 333 211,62 грн. (311 робочих днів Х 1071,42 гривень середня заробітна плата за 1 день). Станом на день подачі позову до суду заборгованість по заробітній платі йому виплачена не була, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Згідно поданої через канцелярію суду заяви позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом Державного підприємства Міністерства Внутрішніх Справ України «Спецсервіс» № 2 о/с від 02.08.2017 року позивача було прийнято на посаду комерційного директора. Відповідно до наказу № 31 о/с від 31.01.2018 року позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. На день розгляду справи судом кошти позивачу не виплачені. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У матеріалах справи міститься довідка Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2019 року, з якої вбачається, що станом на 06.02.2019 року відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у сумі 67 500,00 грн. Із зазначеної суми вбачається, що середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи становить 1 071 гривні 42 копійки. Позивач при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні використовував саме зазначену суму середньоденної заробітної плати. Розрахунок ДП МВС України «Спецсервіс» з позивачем не провело. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 01 лютого 2018 року по 19 березня 2019 року (по день звернення з позовом до суду) та складає 311 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 333 211 гривень 62 копійки (1071,42 Х 311 = 333211,62). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 67 500,00 грн. невиплаченої заробітної плати та 333211,62 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 4 007 грн. судового збору.

Outcome: approved