Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої йому в результаті судового розгляду цивільної справи за позовною заявою батька позивачки - [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики 1700 дол. США, в якій він приймав участь в якості третьої особи. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, пояснивши, що в результаті судового розгляду цивільної справи за позовною заявою, батька позивачки [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 1700 дол. США, було ухвалено рішення та визнано недійсним вищезгаданий договір позики. Судова тяжба завдала позивачу моральної шкоди яку він оцінив в 350 дол. США (8960,00 грн.), яку просить суд стягнути з відповідачки та матеріальну шкоду яка дорівнює половині суми позики т.т. 850 дол. США (21760,00 грн.), посилаючись на те, що борг позивачка віддала за кошти які отримала від держави на утримання неповнолітньої дитини. Відповідачка та її представник позов не визнали, пояснивши, що за договором позики [PERSON] передав [PERSON] 1700 дол. США на ремонт будинку, який знаходиться в м. Балта по вул. Островського 7-а та перебуває в сумісній власності з [PERSON] Борг [PERSON] вона віддала повністю, частково за рахунок так названих «дитячих коштів» (800,00 грн.), частково за рахунок коштів, які їй подарувала, нині покійна бабуся [PERSON], просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідношення і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав слідуючого. Сторони по справі 09.08.2014 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 214696 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області від 09.08.2014 року. 06.11.2014 року сторони придбали будинок в м. Балта по вул. Островського 7-а. 18.04.2016 року сторони розлучилися, про що було ухвалено рішення Балтського районного суду Одеської області. 04.04.2015 року батько позивачки - [PERSON] надав у борг [PERSON] 1700 дол. США для проведення капітального ремонту будинку м. Балта по вул. Островського 7-а , про що отримав розписку від 04.04.2015 року. У звязку з неповерненням боргу [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в результаті розгляду справи договір позики 1700 дол. США був визнаний судом недійсним. Вирішуючи спірне питання, суд виходить з того, що за загальним положенням про відшкодування шкоди, матеріальна шкода, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, в повному обсязі відшкодовується особою, яка її завдала своїми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за наявності її вини. Зазначена правова норма дублюється п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року зі змінами, якою зокрема передбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. З огляду на зазначене позивач не довів суду наявність матеріальної шкоди. Кошти, якими [PERSON] повернула борг [PERSON], не являлися власністю подружжя [PERSON], як то передбачено ст. 60 СК України, оскільки, як пояснив в судовому засіданні сам позивач, в їхньому з дружиною розпорядженні таких коштів не було і дружина у нього не брала кошти на погашення боргу, взагалі про позику він дізнався тільки в судовому засіданні при розгляді справи. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 06.07.2016 року за справою № 493/2527/15-ц визнано недійсним договір позики 1700 дол. США, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 04.04.2015 року, у звязку з чим, в розумінні ст. 215 ЦК України суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Суд не може погодитися з вимогами позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 1197 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з змінами та доповненнями, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного звязку між шкодою ї противоправними діяннями заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, участь позивача при розгляді цивільної справи № 493/2527/15-ц в якості третьої особи, не може слугувати доказом завданої моральної шкоди. Суд дослідивши докази по справі дійшов висновку про відсутність як матеріальної так і моральної шкоди в даній справі, а як слідство і підстави її відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed