Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу квартири від 26.03.2003 року. Факт належності вказаного договору встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2020 року. У вказаній квартирі з березня 2003 року зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , який не проживає у спірній квартирі і не користується жилим приміщенням з 3 квітня 2019 року до цього часу; його особисті речі в квартирі відсутні, зацікавленості в користуванні житловим приміщенням він не виказує, комунальні послуги не сплачує. Вважає, що відповідач [PERSON] понад один рік, не користується жилим приміщенням без поважних причин. Наявність реєстрації відповідача в належній йому квартирі перешкоджає реалізації його права власності на житло. Будь-яка домовленість щодо користування спірною квартирою між ним та відповідачем відсутня. У зв`язку з цим просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 27.11.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи в його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27.11.2020 року надав заяву, в якій зазначив, що він з 12.10.2020 року не зареєстрований у квартирі позивача та просить розглянути справу в його відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2020 року, ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.04.2020 року (арк. справи 2-5). З акту про непроживання від 27 квітня 2020 року, складеного головою ОСББ «Урал-1 м.Селидове» в присутності свідків, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1980 року народження; [PERSON] , 2000 року народження. На день перевірки зареєстровані особи не мешкають з 03.04.2019 року (арк. справи 6). 27.11.2020 року відповідач [PERSON] надав заяву, в якій зазначив, що з 12.10.2020 року він не зареєстрований за адресою позивача та надав копію паспорта [NUMBER] , з якого видно, що [PERSON] 12.10.2020 року знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . \~Згідно із\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3\~ст.12 ЦПК України. У\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається\~законом\~на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на день ухвалення рішення не зареєстрований у квартирі позивача, суд не вбачає порушення прав позивача, як власника квартири, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Згідно з ч.5\~ст.268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: dismissed