Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.04.2017 р., стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заробітну плату в розмірі 15\~700 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 25\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у червні\~2010 року відповідач, як директор ПП «Вол-Віт Імпекс», прийняв його на роботу, проте, всупереч вимогам ст. ст.\~24,\~42 КЗпП України,\~не уклав із ним трудового договору. На підставі усної домовленості він зобов'язався виконати ремонті роботи, а відповідач оплатити такі з розрахунку 100 грн. за кожен відпрацьований день. Однак, відповідач своїх зобов'язань не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 15 700 грн. Дані обставини встановлені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року, згідно з якою відповідач визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. Протягом тривалого часу він неодноразово звертався до відповідача з усною вимогою повернути кошти, проте, така останнім не виконана. Вказаними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях через вчинений щодо нього обман та неможливість утримувати свою сімю. Окрім цього, відповідач безоплатно використовував надані ним будівельні інструменти та такі не повернув. У звязку з наведеним, просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву з урахуванням поданих уточнень підтримали з підстав, що викладені у таких, просять суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача ствердив, що заборгованість по виплаті заробітної плати виникла за період з червня 2010 року по листопад 2010 року, а зазначення в розрахунку заборгованості 2011 року є технічною опискою. Окрім цього, вказав, що строки позовної давності позивачем не пропущено. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, в наданих суду поясненнях представник відповідача посилалися на обставини, викладені в письмових запереченнях, зокрема зазначив, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи, жодних зобовязань відповідач перед позивачем немає, у звязку з цим вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Окрім цього, заперечив факт працевлаштування позивача в ПП «Вол-Віт Імпекс» та заявлений останнім розмір заборгованості, ствердив, що [PERSON] надав в оренду будівельний інвентар та лише з метою перевірки використання такого прибував на обєкт будівництва. Також звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, зазначивши, що до вимог про відшкодування моральної шкоди застосовується строк позовної давності в один рік. Просить суд у задоволенні позову відмовити. 24.10.2017 року у судове засідання сторони та їх представники не зявилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. З обвинувального акту, складеного прокуратурою Франківського району м. Львова, вбачається, що [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, а саме, в тому, що він у період часу з червня 2010 року по листопад 2010 року, будучи директором ПП «Вол-Віт Імпекс» та здійснюючи підприємницьку діяльність, яка полягала у наданні ремонтних послуг, прийняв на роботу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та всупереч вимогам статей 24, 42 КЗпП України не уклав з ними трудового договору, що мало наслідком невиплату останнім заробітної плати, подачу завідомо неправдивих звітів до Пенсійного фонду та органів податкової інспекції, чим грубо порушив законодавство про працю. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року кримінальне провадження про обвинувачення відповідача у вчиненні відносно позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.172 КК України,\~закрито за нереабілітуючих обставин, у зв'язку із закінченням строку давності. У ході розгляду кримінального правопорушення [PERSON] вину у вчинені вказаного правопорушення визнав повністю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що у 2010 році разом з позивачем [PERSON] виконував будівельні ремонтні роботи, за виконання яких відповідач [PERSON] повинен був їм виплачувати заробітну плату, сума якої визначалася з кожним працівником індивідуально. Окрім цього, зазначив, що позивач надавав відповідачу в оренду будівельні інструменти. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що позивач [PERSON] на підприємстві «Вол-Віт Імпекс», директором якого був відповідач [PERSON], не працював, а лише надавав в оренду будівельні інструменти та час від часу прибував на обєкт будівництва з метою перевірки використання інструментів. Окрім цього, свідок [PERSON] вказала, що позивач проводив ремонті роботи за місцем її проживання, за виконання яких вона з ним повністю розрахувалася. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як зазначив в судовому засіданні позивач [PERSON], за виконання ремонтних робіт відповідач [PERSON] на підставі усної домовленості зобовязався виплатити позивачу заробітну плату із розрахунку 100 грн. за кожен відпрацьований день. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати за період з червня 2010 року по листопад 2010 року становить 15\~700 грн. (157 днів х 100 грн.). Відповідно до ст. ст. 60,61 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial