Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути з останнього на свою користь борг за договором поворотної фінансової допомоги (позики) від 20 березня 2014 року та борг за договором поворотної фінансової допомоги (позики) від 20 грудня 2014 року на загальну суму 199 640 грн. 00 коп., а також збитки від інфляції в сумі 798 грн. 56 коп. та 3% відсотки річних в розмірі 804 грн. 03 коп., а всього 201 242 грн. 59 коп. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 березня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги (позики), за умовами якого відповідач отримав поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 3 200 доларів США, на підтвердження чого написав розписку, з зобовязанням повернути отримані кошти в строк до 20 лютого 2015 року, та в подальшому, за їх домовленістю строк повернення коштів було продовжено до 20 травня 2015 року, про що є відповідна відмітка в розписці. Крім того, 20 грудня 2014 року між ним (позивачем) та відповідачем [PERSON] було укладено договір поворотної фінансової допомоги (позики), за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі6 000 доларів США, з зобовязанням повернути зазначені кошти в строк до 20 травня 2015 року, на підтвердження чого надав розписку. Таким чином, згідно з умовами двох договорів термін повернення грошових коштів, - 21 травня 2015 року. Позивач також зазначив, що станом на 08 липня 2015 року відповідач умови договору не виконав, кошти не повернув, вмотивованої відповіді щодо невиконання зобовязання не надає, уникаючи спілкування з ним (позивачем). Станом на 08 липня 2015 року сума заборгованості за двома договорами поворотної фінансової допомоги становить 9 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті, виходячи з офіційного курсу НБУ (1 долар 21 грн. 70 коп.) становить 199 640 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст.ст.610, 625 ЦК України збитки від інфляції за період з 21 травня 2015 року по 08 липня 2015 року становлять 798 грн. 56 коп., та 3% річних за користування коштами за період з 21 травня 2015 року по 08 липня 2015 року за 49 днів прострочення становлять 804 грн. 03 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, у звязку з чим суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами та в порядку ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні представник позивача не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача на обгрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поворотну фінансову допомогу, за яким [PERSON] зобовязувався надати [PERSON] поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 3 200 доларів США, а [PERSON] зобовязувався повернути зазначену суму коштів в порядку та на умовах, які визначені Договором, в строк до 20 лютого 2015 року. В подальшому, за домовленістю сторін термін повернення коштів було подовжено до 20 травня 2015 року. Крім того, 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поворотну фінансову допомогу, за яким [PERSON] зобовязувався надати [PERSON] поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 6 000 доларів США, а [PERSON] зобовязувався повернути зазначену суму коштів в порядку та на умовах, які визначені Договором, в строк до 20 травня 2015 року. На підтвердження укладення договорів позики від 20 березня 2014 року та від 20 грудня 2014 року, позичальник [PERSON] надав розписки, відповідно до яких підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти на суму 3 200 доларів США та на суму 6 000 доларів США, а всього 9 200 доларів США. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що представлені 20 березня 2014 року та 20 грудня 2014 року [PERSON] розписки про те, що він взяв в борг у [PERSON] кошти на загальну суму 9 200 доларів США є підтвердженням як укладення між ними договорів позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Судом встановлено, що у строк, визначений сторонами, за договорами позики від 20 березня 2014 року та від 20 грудня 2014 року, а саме 20 травня 2015 року, відповідач [PERSON] кошти не повернув, крім того, наявність оригіналів розписок у позивача, які долучені представником позивача в якості доказів до матеріалів цивільної справи, підтверджують той факт, що відповідачем грошові кошти за договорами позики позивачу не повернуто. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договорами позики від 20 березня 2014 року та від 20 грудня 2014 року на загальну грошову суму 9 200 доларів США, минув, предявлені представником позивача під час судового розгляду справи оригінали розписок свідчать про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договорами позики на їх повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як позичальник, не виконав зобовязання перед позивачем [PERSON], як позикодавцем, щодо повернення сум позик в загальному розмірі 9 200 доларів США, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договорами позики є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, судом враховуються розяснення, зазначені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, за якими згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України-гривні. Сума до стягнення з відповідача, за договором позики від 20 березня 2014 року становить 3 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 08 липня 2015 року (за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 21 грн. 70 коп.) (дата звернення позивача з позовом до суду) становить 69 440 грн. 00 коп., за договором позики від 20 грудня 2014 року становить 6 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 130 200 грн. 00 коп., що в загальному виразі становить 9 200 доларів США, та в гривневому еквіваленті становить 199 640 грн. 00 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем проведено розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми, за яким сума заборгованості за двома договорами позики становить 199 640 грн. 00 коп., дата початку розрахунку 21 травня 2015 року, дата закінчення розрахунку 08 липня 2015 року, кількість днів прострочення 49 днів (199 640 грн. 00 коп. х 3% / 100% /365 днів х 49 днів = 804 грн. 03 коп. Суд погоджується з зазначеним розрахунком, вважає його обгрунтованим, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 21 травня 2015 року по 08 липня 2015 року в розмірі 804 грн. 03 коп. такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем предявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 798 грн. 56 коп., які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.2ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зіст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»№1282-ХІІ від 03 липня 1991 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10), у звязку з чим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Договори позики грошових коштів від 20 березня 2014 року та від 20 грудня 2014 року були визначені сторонами в іноземній валюті, на підставі чого в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача коштів з урахуванням індексу інфляції за період з 21 травня 2015 року по 08 липня 2015 року в розмірі 798 грн. 56 коп., слід відмовити, при цьому, судом відзначається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в національній валюті не змінює природу договору позики, як такого, що визначений в іноземній валюті, і не є підставою для стягнення коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції. За викладених вище обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором поворотної фінансової допомоги (позики) від 20 березня 2014 року в розмірі 69 440 грн. 00 коп., та 3% відсотки річних від простроченої суми в розмірі 279 грн. 66 коп., та борг за договором поворотної фінансової допомоги (позики) від 20 грудня 2014 року в розмірі 130 200 грн. 00 коп., та 3% відсотки річних від простроченої суми в розмірі 524 грн. 37 коп., а всього 200 444 грн. 03 коп.Вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 789 грн. 56 коп., задоволенню не підлягає. Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову до суду, які складаються з судового збору, та підтверджені документально (квитанція №39 від 08 липня 2015 року на суму 2 012 грн. 43 коп.), з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України в розмірі 2 004 грн. 44 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.192, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: partial