Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 травня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір відповідального зберігання грошових коштів. За умовами договору позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання майно - грошові кошти, а саме: 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) відповідно до письмової розписки від 07.05.2015 року. Доказом на підтвердження передачі грошей є розписка відповідача від 07.05.2015 року. Грошові кошти були передані на зберігання, оскільки в позивача була необхідність виїхати до батьків, які проживають у [ADDRESS], яка знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції і виїзд туди з великими грошовими коштами є небезпечним. Умовами Договору, конкретно визначено строк його виконання, а саме: до 22 червня 2015 року. Проте, 22 червня 2015 року грошові кошти не було повернуто. У зв'язку з чим, 24 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути гроші, які останній отримав на зберігання відповідно до договору. 24 червня 2015 року відповідач надіслав письмову заяву на ім'я позивача, в якій повідомив, що готівкові кошти повернути не може, оскільки вони були вилучені при проведенні обшуку 28.05.2015 року, старшим слідчим СУ ФР Броварської ОДПУ ГУ ДФС у Київській області Гавва Р.В. Отже, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість відповідно до договору у розмірі 265 877,28 коп. (двісті шістдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 28 копійок, що еквівалентна сумі 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) відповідно до курсу НБУ станом на 31 серпня 2015року та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень), яку позивач і просить стягнути, а також стягнути на його користь судові витрати в сумі 2 858,77 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.08.2015р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що дійсно взяв у позивача кошти в сумі 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень), але на дату повернення коштів, яка зазначена в договорі повернути їх не може, оскільки вони були вилучені слідчим під час проведення обшуку. Стверджує, що неодноразово звертався до Броварської ОДПУ ГУ ДФС у Київській області з заявою про повернення йому вилучених коштів, але до цього часу йому їх не повернули. Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зазначає, що однією із підстав виникнення зобов'язання є укладення цивільно-правових договорів. Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 07.05.2015 року укладено договір відповідального зберігання грошових коштів згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання майно - грошові кошти, а саме: 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) (а.с.5-6). Згідно розписки про зберігання коштів від 07.05.2015р. дійсно встановлено, що відповідач [PERSON] прийняв від [PERSON] на відповідальне зберігання майно - грошові кошти, а саме: 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) та зобов'язується їх повернути за першою вимогою (а.с.7). Згідно п.7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором, а саме: до 22 червня 2015 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.943 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто. Відповідно до ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Відповідно до ч.1 ст. 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. 22 червня 2015 року грошові кошти позивачу не було повернуто. У зв'язку з чим 24 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути гроші, які останній отримав на зберігання відповідно до договору відповідального зберігання грошових коштів від 07 травня 2015 р., у сумі 12 550 доларів США (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят доларів США) та 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень), що підтверджено листом-вимогою від 24.06.2015р. (а.с.8). Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово звертався до слідчого Броварської ОДПУ ГУ ДФС у Київській області з заявою про повернення йому вилучених коштів, але до цього часу кошти йому не повернуто (а.с.29-30). Однак, як зазначено в ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Крім того, суд критично сприймає твердження відповідача про те, що вилучені у нього грошові кошти під час обшуку 28.05.2015р. є тими самими коштами, що були дані йому позивачем на відповідальне зберігання. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача заборгованість за договором відповідального зберігання грошових коштів від 07.05.2015р., оскільки відповідач порушив його умови. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України. В матеріалах справи є докази сплати позивачем судового збору за подання позову в сумі 2 858,77 грн. (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved