Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 18 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 18-10-12 від 18 жовтня 2012 року, згідно якого, останній отримав грошові кошти к розмірі 19200 гривень. 19 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] вдруге було укладено договір позики № 19-12-12 від 19 грудня 2012 року, згідно якого, [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 19200 гривень. Загальна сума грошових коштів, які [PERSON] отримав від [PERSON] складає 38 400 гривень. Станом на 18 серпня 2014 року грошові кошти по вищезазначеним договорам не повернуті. [PERSON] неодноразово обіцяв повернути гроші, проте згодом відключив мобільний телефон і на даний час уникає будь-якого спілкування з [PERSON] У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 38400 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] в ході судового розгляду справи неодноразово уточнював позовні вимоги згідно яких зазначив, що між ним та відповідачем було підписано декілька договорів позики грошових коштів, за чотирма з котрих позивач досі має невиконанні зобов'язання перед [PERSON] Зокрема, за договором позики грошових коштів № ААБ-84/10062014 від 10 червня 2014 року, сума взятих грошових коштів складає 8280,00 дол. США. Остаточно [PERSON] просить суд припинити дію договору позики грошових коштів № ААБ-84/10062014 від 10 червня 2014 року та стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 183 166,69 гривень та судові витрати у розмірі 1836,85 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на фіксації судового процесу не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 18.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 18-10-12, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 19200 гривень. Термін повернення коштів - 12.12.2012 року. Відповідно до п. 1 договору позики № 18-10-12 від 18.10.2012 року, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яку отримав у власність від позикодавця. Згідно з п. 4 договору позики № 18-10-12 від 18.10.2012 року, позичальник зобов'язаний повернути позику у гривнях, а саме, до 18.11.2012 року у розмірі 1600 гривень, до 18.12.2012 року у розмірі 17600 гривень. Відповідно до п. 6 договору позики № 18-10-12 від 18.10.2012 року, якщо позичальник своєчасно не поверне позику у строки оговорені відповідно до п. 4 цього договору або поверне тільки частину, то позичальник має сплатити пеню у розмірі 100 гривень за кожен день прострочення платежу. Згідно з п. 9 договору позики № 18-10-12 від 18.10.2012 року, цей договір за домовленістю сторін є безпроцентним 19.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 19-12-12, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 19200 гривень. Термін повернення коштів - 18.02.2013 року. Відповідно до ч. 1 договору позики № 19-12-12 від 19.12.2012 року, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яку отримав у власність від позикодавця. Згідно з п. 4 договору позики № 19-12-12 від 19.12.2012 року, позичальник зобов'язаний повернути позику у гривнях, а саме, до 18.01.2013 року у розмірі 1600 гривень, до 18.02.2013 року у розмірі 17600 гривень. Відповідно до п. 6 договору позики № 19-12-12 від 19.12.2012 року, якщо позичальник своєчасно не поверне позику у строки оговорені відповідно до п. 4 цього договору або поверне тільки частину, то позичальник має сплатити пеню у розмірі 100 гривень за кожен день прострочення платежу. Згідно з п. 9 договору позики № 19-12-12 від 19.12.2012 року, цей договір за домовленістю сторін є безпроцентним. 10.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № ААБ-84/10062014, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 97917,86 гривень, що на момент укладання договору згідно курсу НБУ еквівалентно 8280,00 доларів США. Термін повернення коштів - 11.06.2017 року. Відповідно до ч. 1 договору позики № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яку отримав у власність від позикодавця. Згідно з п. 3 договору позики № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 8280,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Згідно з п. 5 договору позики № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, позичальник зобов'язаний повернути позику частинами. Відповідно до п. 7 договору позики № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, якщо позичальник своєчасно не поверне позику у строки оговорені відповідно до п. 4 цього договору або поверне тільки частину, то позичальник має сплатити пеню у розмірі 100 гривень за кожен день прострочення платежу. Згідно з п. 10 договору позики № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, цей договір за домовленістю сторін є безпроцентним. Частина 1 ст. 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 15.10.2014 року [PERSON] повернув суму позики у розмірі6476,02, що еквівалентно 500 дол. США. Відповідно до розрахунку, [PERSON] має сплатити заборгованість по сплаті пені за період з 11.07.2014 року по 11.11.2014 рік. Таким чином, у зв'язку з порушенням умов договору позики № 18-10-12 від 18.10.2012 року, № 19-12-12 від 19.12.2012 року, № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума неповернутих позик та заборгованість по сплаті пені у розмірі 183166,69 грн. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 1049 ЦК України позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з цього, суд погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення суми позики та заборгованості по сплаті пені підлягають задоволенню. Щодо припинення дії договору позики грошових коштів № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше на передбачено законом або договором. При цьому щодо окремих видів договорів зустрічається можливість розірвати договір в односторонньому порядку, за волею тільки однією із сторін. При цьому вживаються різні конструкції, зміст який є один - сторона має право самостійно, без погодження з іншою стороною, відмовитися від договору, що тягне за собою, зокрема, як це передбачене ст. 1052 Цивільного кодексу, право позикодавця вимагати повернення наданої позики, процентів за користування позикою, і, відповідно, припинення договірних взаємовідносин. Частиною 2 статті 598 ЦК України визначено підстави припинення зобов'язання, відповідно до якої, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Цивільним кодексом України встановлені випадки припинення зобов'язання, а саме: припинення зобов'язання виконанням; припинення зобов'язання переданням відступного; припинення зобов'язання зарахуванням; припинення зобов'язання за домовленістю сторін; припинення зобов'язання прощенням боргу; припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов'язання неможливістю його виконання; припинення зобов'язання смертю фізичної особи; припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, договором позики не передбачено випадки припинення зобов'язання. Випадки припинення зобов'язання, які передбачені законом не відносяться до тих випадків, які зазначені позивачем. Припинення правовідношення як спосіб захисту права на практиці найчастіше застосовується у разі розірвання договору. Однак, позивачем не заявлено вимог щодо розірвання договору у відповідності до вимог статей 651, 652 ЦК України. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд має розглянути позов в межах заявлених вимог. У зв'язку з чим, суд за необхідне відмовити у задоволені вимоги позивача щодо припинення дії договору № ААБ-84/10062014 від 10.06.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial