Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що з 18 лютого 1978 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей, які досягли повноліття. Спільне подружнє життя в них не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. На протязі останніх років в них постійно виникали сварки, непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припининення між ними шлюбних відносини. З 2012 року вони проживають окремо, ніяких зв'язків не підтримують, спільного господарства не ведуть і за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Оскільки дружина через органи ДРАЦСу не бажає розірвати шлюб, змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнив, що проблеми в них в сім'ї почалися близько 15 років тому. Більше 10 років вони з дружиною не спілкувалися, хоч проживали в одному будинку, а восени 2012 року він перейшов проживати в інше житлове приміщення і з того часу ніяких зв'язків не підтримують. Так як він переконаний що сім'я їх розпалася остаточно і подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не бажає продовжувати такі шлюбні відносини. Відповідач [PERSON], яка була повідомлена про день, час і місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, вже другий раз поспіль в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, суд, вислухавши думку позивача, який наполягає на розгляді справи, вважає що справу можна вирішувати в данному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, постановивши заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань 18 лютого 1978 року [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON] » зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], повторно видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області 04 лютого 2016 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які давно досягли повноліття. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Близько чотирьох років сторони проживають окремо, в різних будинках, подружніх відносин не підтримують і поновлювати їх не бажають. Факт окремого проживання сторін також підтверджується записом в паспотрі позивача, де є відмітка про зняття його з реєстраційного обліку 16.06.2015 року за рішенням суду. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач, будучи повідомленою про день і час розгляду справи в судове засідання не з'являлася, що свідчить про те, що дана сім'я її не цікавить. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved