Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], за яким в користування [PERSON], виділити: житлову кімнату площею 16,9 кв.м.; балкон площею 0,9 кв.м.; Загальна площа 17,8 кв.м., [PERSON], виділити в користування: житлову кімнату площею 14,0 кв.м.; житлову кімнату площею 11,3 кв.м.; балкон площею 1,1 кв.м.; Загальна площа 26,4 кв.м.. Залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]: коридор площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,6 кв.м., кухню площею 8,6 кв.м. Всього 21,1 кв.м.. В свою чергу в суд з зустрічним позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини і підстави викладені в зустрічній позовній заяві, просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], за яким виділити [PERSON], разом з дітьми: [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] в користування: житлову кімнату площею 16,9 кв.м., житлову кімнату площею 14,4 кв.м., а всього загальною житловою площею 31,3 кв.м, що становить по 10,4 кв.м. на одну особу. Виділити [PERSON] в користування: житлову кімнату площею 11,3 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м., загальна площа 12,4 кв.м.. Залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]: коридор площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,6 кв.м., кухню площею 8,6 кв.м., всього 21,1 кв.м.. Позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув просив справу розгядати без його участі на своїх позовних вимогах наполягав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали посилаючись на обставини викладені в зустрічному позові та просили суд його задовольнитипроти. Представник третьої особи органу опіки та піклування Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув по невідомим суду причинам про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином про що свідчить судова розсписка. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 1996 року між сторонами по справі, [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Палаці шлюбів л.Кременчука, про що зроблено відповідний актовий запис № 492. [INFO] народився син, [PERSON], Свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Від попереднього шлюбу [PERSON] має повнолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ними в спірній квартирі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.11.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. В період шлюбу, між [PERSON] (що діяв в інтересах сім'ї), та Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено кредитну угоду згідно якої Фонд, як Іпотекодержатель надав [PERSON], як Іпотекодавцю, кредит на придбання житла за адресою: [ADDRESS], в сумі 261 610, 00 (двісті шістдесят одна тисяча шістсот десять) гривень 00 копійок, терміном повернення 67 кварталів (16 років 3 квартали) з 02 грудня 2008 року до 02 вересня 2025 року з відсотковою ставкою по кредиту 3 (три) відсотки річних суми зобов'язань за кредитом. Дана квартира була надана сторонам як молодій сім'ї, на підставі положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. В момент укладання кредитної угоди та договору іпотеки сім'я сторін складалася з 4-х осіб: [PERSON], [PERSON], донька - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Наразі сторони проживають в спірній квартирі, де також разом з [PERSON] проживають неповнолітній син [PERSON] та повнолітня дочка від попереднього шлюбу [PERSON]. Спірна квартира складається з 3-х кімнат загальною площею 65,3 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м., в тому числі 1-а кімната площею 11,3 кв.м, 2-а кімната - 14,0 кв.м, 3-я кімната - 16,9 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № П-251/1 від 19 липня 2013 року, проведеної по справі про розподіл майна, запропоновано варіант користування квартирою, згідно якого [PERSON] просить встановити саме такий порядок користування квартирою, запропонований експертом. У відповідності до ст.47 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Згідно варіанту, запропонованого експертом, який виходив з того, що в квартирі вже фактично встановлений порядок користування квартирою, [PERSON], як 1-й співвласник квартири користується наступними приміщеннями: житлова кімната площею 16,9 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м., загальна площа 17,8 кв.м. ІІ-й співвласник квартири [ADDRESS], якою користуєся [PERSON] з дітьми [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], складається з наступних приміщень: житлова кімната площею 14,0 кв.м., житлова кімната площею 11,3 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м., загальна площа 26,4 кв.м., житлова площа 25,3 кв.м.. Тобто на одну особу приходиться 8,4 кв.м, що значно нижче жилої площі на одну особу. Все вищезазначене призводить до порушення законних прав та інтересів, закріплених у Конституції України [PERSON], так і інтересів дітей, в тому числі неповнолітнього сина. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. (ст. 48 Конституції України). Норма жилої площі в розмірі 13,65 кв.м на одну особу може бути змінена підзаконними актами органів державної влади та місцевого самоврядування лише у бік збільшення метражу, так як інше протирічить конституційним основам. Суд вважає, що можливо встановити порядок користування даним житлом: квартирою [ADDRESS], за яким виділити [PERSON], разом з дітьми: [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] в користування: житлову кімнату площею 16,9 кв.м., житлову кімнату площею 14,4 кв.м., а всього загальною житловою площею 31,3 кв.м, що становить по 10,4 кв.м. на одну особу. Виділити [PERSON] в користування: житлову кімнату площею 11,3 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м., загальна площа 12,4 кв.м.. Залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]: коридор площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,6 кв.м., кухню площею 8,6 кв.м., всього 21,1 кв.м.. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку ( доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. І ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співаників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами та зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно вимог ч. І, ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності та вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними заходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Outcome: partial