Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов»язати відповідача провести йому перерахунок заробітної плати за час його перебування на спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 20.07.1986р. по 22.08.1986р. та видати довідку про фактичну заробітну плату за цей період з урахуванням підвищення годинної тарифної ставки на 100%. В обґрунтування позивач посилався на те, що зазначена у довідці, яку йому видав відповідач, зазначена заробітна плата за час його праці в зоні ЧАЕС, яка не відповідає вимогам законодавства України, а саме: постанові КМУ від 23.11.2011р. № 1210, чим порушуються його права. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явилась, надала до суду заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позивних вимог, посилаючись на те, що підприємство провело нарахування та видало довідку відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для задоволення позову не має. Представник 3-ї особи-Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Харкова у судове засідання не з»явився, також надав до суд заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що довідка про заробітну плату позивача відповідає вимогам законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] 29.02.2012 року отримав від ПАТ «Харківський тракторний завод» довідку за № 31 щодо виплаченої йому заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження за період з 22 червня 1986 року по 22 серпня 1986 року у розмірі 748 руб.84 коп. та розрахунок даної заробітної плати з урахуванням премії у розмірі 40 відсотків. (а.с.12). Суд приходить до висновку, що порядок та розмір заробітної плати за час знаходження позивача на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідає діючому на той час законодавству, а доводи та розрахунки позивача та висновки судово-економічної експертизи № 8001 від 03.10.2014р. є помилковими та до уваги не приймаються. При цьому суд виходить з того, що позивачем безпідставно одночасно застосувались при розрахунку зарплати за час роботи на ЧАЕС підвищена на 100% тарифна ставка та кратність, тобто положення Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964, згідно якого оплата праці робітників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зоні небезпеки оплачувалась відповідно у двох, трьох та чотирьох кратному розмірі понад збережений середній заробіток, виходячи з тарифної ставки /окладу/, встановленої за основним місцем роботи, та положення Постанови № 524-156 від 07.05.1986 року /УРСР - №168 від 08.05.1986 року/, згідно якої керівникам підприємств надавалось право проводити оплату праці працівникам, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-кілометровій зоні по підвищеним до 100% тарифним ставкам. Відповідно до роз'яснень Держкомпраці СРСР від 15.09.1986 року № 0595 лист Держкомпраці УРСР від 23.09.1986 року № 136с, які згідно Положення про Державний комітет Ради Міністрів СРСР по праця та соціальним питанням затвердженого Постановою РМ СРСР від 03.10.1977 року № 890, є обов'язковими для виконання всіма міністерствами, підприємствами, організаціями та установами, загальна кількість виплачуваних тарифних ставок /посадових окладів/ понад збережених середній заробіток за місцем постійної роботи, не повинна перевищувати їх 4-кратного розміру, в розрахунку за місяць. Зважаючи на це, що оплата праці, при якій було нараховано та оплачено [PERSON] збережений середній заробіток та 4-кратний тариф, проведена правомірно, без порушень діючого на той час законодавства. Що стосується нарахування премії позивачу в розмірі 60%, то ці доводи, а також висновок експерта з цього приводу, також є помилковим та до уваги судом не приймається, оскільки відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195 дійсно передбачена можливість керівників підприємств залучати працівників для роботи в зоні відчуження у вихідні та святкові дні з оплатою праці в подвійному розмірі, а також підвищувати максимальний розмір премії до 60%. Але згідно Постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 премія за роботу працівника в зону ЧАЕС виплачувалася відповідно до чинного на підприємстві положення про преміювання.

Outcome: dismissed