Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнанні права власності. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2000р. він, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу частини будинку, відповідно до якого вони купили 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Таким чином, вони стали власниками по 9/250 частки вказаного будинку. Згідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 15.03.2013 року власником 9/250 частки, яка раніше належала [PERSON], після її смерті за правом спадкування став її чоловік [PERSON] 02.07.2014 року [PERSON] за договором дарування подарував [PERSON] належні йому 9/250 частки вказаного будинку, в даний час [PERSON] є власником 9/125 частин вказаного будинку (9/250 + 9/250). В даний час спільне володіння та користування майном неможливо, сторони не можуть дійти до згоди щодо володіння та користування майном. Крім того, частки відповідачів є незначними. Будинок не можливо розділити у натурі із видділенням кожному співвласнику окремої частки, придатної для проживання із відповідним дотриманням будівельних та санітарних норм. Усі співвласники-відповідачі мешкають та зареєстровані за іншими адресами, мають у власності інше нерухоме майно для проживання. Вказане спірне приміщення на протязі більше 14 років використовувалось як нежиле, є вітхою будівлею, без води та опалення. Тому, у відповідності до ст. 365 ЦК України просив припинити право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], стягнувши на їх користь суму компенсації вартості частки, оскільки ніякої шкоди інтересам співвласників чи членів їх родин припинення права власності не завдасть, оскільки будинок ніколи ними не використовувався для проживання, вони ніколи у будинку не були зареєстровані. Також [PERSON] просив визнати за ним право власності на 27/250 часток будинку з відповідною частиною надвірних споруд, які належать [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки іншим чином вони не можуть врегулювати дане питання, так як договір купівлі-продажу від 20.09.2009 року не був зареєстрований в Золотоніському інвентар бюро. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі за винятком стягнення з нього на користь відповідачів вартості частки у спільному майні, оскільки дане питання між сторонами врегульоване та вартість часток ним компенсована. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, а саме проти припинення його права власності на 9/250 частки у спільному майні, а саме будинку [ADDRESS] та визнання права власності на 9/250 часток за позивачем, оскільки ним отримана від [PERSON] грошова компенсація вартості його частки у будинку, про що він надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, а саме проти припинення його права власності на 9/250 частки у спільному майні, а саме будинку [ADDRESS] та визнання права власності на 9/250 часток за позивачем, оскільки ним отримана від [PERSON] грошова компенсація вартості його частки у будинку, про що він надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, де позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, а саме проти припинення її права власності на 9/250 частки у спільному майні, а саме будинку [ADDRESS] та визнання права власності на 9/250 часток за позивачем, оскільки нею отримана від [PERSON] грошова компенсація вартості її частки у будинку, про що вона також надала суду письмову заяву. Суд, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2000р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 вказаного договору Покупці набувають право власності на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд з моменту посвідчення договору приватним нотаріусом. Таким чином, вони стали власниками по 9/250 частки вказаного будинку. Згідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 15.03.2013 року власником 9/250 частки, яка раніше належала [PERSON], після її смерті за правом спадкування став її чоловік [PERSON] 02.07.2014 року [PERSON] за договором дарування подарував [PERSON] належні йому 9/250 частки вказаного будинку, в даний час [PERSON] є власником 9/125 частин вказаного будинку. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Оскільки частки відповідачів є незначними, будинок не можливо розділити у натурі із видділенням кожному співвласнику окремої частки, придатної для проживання із відповідним дотриманням будівельних та санітарних норм та в даний час спільне володіння та користування майном є неможливим, тому, у відповідності до ст. 365 ЦК України може бути припинене право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 9/250 частин даного будинку, оскільки ніякої шкоди інтересам співвласників чи членів їх родин припинення права власності не завдасть, зважаючи на те, що вони ніколи у будинку зареєстровані не були, мають у власності інше нерухоме майно для проживання та позивачем сплачена на їх користь грошова компенсація вартості їх частки у будинку, проти чого не заперечували і самі відповідачі. Згідно ч.1 ст. 128 ЦК УРСР від 18.07.1963 року право власності (оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 227 УРСР від 18.07.1963 року, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.09.2000р. договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до п. 4 договору купівлі продажу від 20.09.2000р. покупці набувають право власності на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд з моменту посвідчення договору приватним нотаріусом. Однак, цей договір підлягає реєстрації у Золотоніському інвентарбюро. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, враховуючи, що відповідачі фактично були власниками 27/250 частин житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що розташований по [ADDRESS] з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 20.09.2000р., але не зареєстрували своє право відповідно до вимог чинного на той час законодавства. В такому випадку у суду маються підстави для задоволення позову, а саме визнання права власності за позивачем [PERSON] на 27/250 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] та належали відповідачам на праві власності. На підставі ст.ст. 355-357, 365, 392 ЦК України, ст. 227 УК УРСР (1963р).

Outcome: approved