Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зобов'язати прокуратуру Голосіївського району м. Києва не перешкоджати [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні транспортним засобом марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER]; зобов'язати Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зняти з контролю транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], щодо його затримання та постановки на штраф майданчик. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив про те, що з 23.04.2005 року є власником транспортного засобу марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], в процесі користування вказаним транспортним засобом позивачу стало відомо, що останній перебуває на контролі в органах ДАІ з квітня 2005 року на підставі постанови від 22.04.2005 року за № 4772 слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва Полєжаєва О.М. Перебування транспортного засобу на контролі в органах державної автомобільної інспекції не дає можливості позивачу вільно використовувати автомобіль, що порушує його права як власника, за таких обставин позивач [PERSON] на підставі ст. 391 ЦК України просить зобов'язати прокуратуру Голосіївського району м. Києва не чинити [PERSON] перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні автомобілем, а також зобов'язати Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зняти з контролю вказаний транспортний засіб щодо його затримання та постановки на штраф майданчик. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з вказаних у позові підстав. Представник відповідача прокуратури Голосіївського району м. Києва заперечувала проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначила про те, що прокуратурою Голосіївського району м. Києва жодні права [PERSON] порушені не були, факт винесення 22.04.2005 року слідчим прокуратури Голосіївського району м. Києва Полєжаєвим О.М. перевірити неможливо, оскільки в архіві прокуратури Голосіївського району м. Києва відсутні будь-які дані, які б свідчили про факт винесення у 2005 році вказаної вище постанови. Представник третьої особи Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], зазначила про те, що при реєстрації обтяження та внесення до реєстру запису про поставлення транспортного засобу на контроль управління діяло в межах закону, оскільки виконувало постанову слідчого, жодним чином за межі наданих законом управлінню повноважень не виходило. Також вказала на те, що позовна вимога, заявлена до управління щодо зобов'язання вчинити дії, не ґрунтується на законі, враховуючи процесуальний статус Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві у даній цивільній справі, яке залучено до участі у справі в якості третьої особи. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане 23 квітня 2005 року МРЕВ-6 ДАІ ГУМВС України в м. Києві. Згідно витягу з бази даних «АІС» транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], значиться в контролі на підставі постанови слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва Полєжаєва О.М. № 4772 від 22.04.2005 року. Згідно листа Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 10/135 від 01.04.2013 року матеріали, в тому числі копія постанови слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва Полєжаєва О.М. № 4772 від 22.04.2005 року, на підставі яких транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], поставлено на контроль, знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до акту № 10/147 від 27.01.2011 року. Як вбачається з листа № 88-10263 вих.14 від 24.12.2014 року, за підписом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва Д. Глушака, у прокуратурі Голосіївського району м. Києва відсутня будь-яка інформація про постанову від 22.04.2005 року, її копія тощо. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про порушення його прав прокуратурою Голосіївського району м. Києва, обґрунтовуючи таке порушення наявністю запису в базі «АІС» про поставлення транспортного засобу марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], на контроль на підставі постанови слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва Полєжаєва О.М. № 4772 від 22.04.2005 року. Поряд з цим зазначає, що продовжує користуватись вказаним вище транспортним засобом, який залишається у його розпорядженні. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 11 цього Кодексу також визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України захисту в порядку цивільного судочинства підлягає лише порушене право. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновків, які містяться у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Тобто, з аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, вбачається, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних з позбавленням володіння, підлягає задоволенню лише у випадку наявності одночасно двох обставин: доведення обставини, що особа, яка звернулась за захистом порушеного права, є власником майна, або володіє останнім на підставі, передбаченій законом або договором, а також доведення обставини, що діями відповідача порушується право власності особи чи право законного володіння. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Право на судовий захист визначено ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України. Відповідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Судом встановлено, що пред'явлені позивачем вимоги до відповідача прокуратури Голосіївського району м. Києва є необґрунтованими, оскільки позивачем не зазначено, які саме права позивача ними порушені, та як у законний спосіб це порушене право має бути судом захищено та/або відновлено, тобто, не конкретизовано спосіб, визначений законом, у який мають бути усунені перешкоди, які, на думку позивача, чиняться прокуратурою Голосіївського району м. Києва. Також, позивач не довів, що відповідач перешкоджає йому здійснювати його право власності на автомобіль, тобто не довів порушення свого права відповідачем, натомість як пояснив представник позивача у судовому засіданні, вказаний транспортний засіб знаходиться у користуванні та розпорядженні позивача, а тому підстави для задоволення даного позову в частині зобов'язання прокуратуру Голосіївського району м. Києва не перешкоджати [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні транспортним засобом марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER] , - відсутні. Також, відсутні передбачені законом підстави і для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зняти з контролю транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Suburban», державний номерний знак [NUMBER], щодо його затримання та постановки на штраф майданчик, з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували факт порушення Управлінням Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві прав позивача, а також з огляду на процесуальний статус Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві у даній цивільній справі, яке залучено до участі у справі в якості третьої особи. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed