Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою та просить стягнути з відповідача, ВАТ «Західшляхбуд» на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1073,64 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 64 копійок). В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на те, що судовим наказом №2н-105/10 Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2010 року наказано стягнути з ВАТ «Західшляхбуд» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій сумі заробітної плати, в розмірі 15086,75 грн. Відповідно до норм ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів(заробітної плати), нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом проводиться компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація), а сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У зв'язку з цим вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, яка станом на 01.05.2016 року становить1073,64 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду на виклик суду не з'явилась, однак в попередніх судових засіданнях виступила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що розпочато процедуру банкрутства ВАТ «Західшляхбуд». Виплати заборгованості підприємства проводяться почергово. Вони їх здійснюють дотримуючись закону. На сьогодні заборгованість по зарплаті складає 20046,75 грн., з них: 1- черга 8286,73 грн., 2-черга 11760,02 грн.. [PERSON] за період ліквідаційної процедури від реалізації майна ліквідатором виплачено наступні суми та погашено заборгованості із розрахунку 31,2% від загальної суми заборгованості, а саме: 29.06.2016 року 3528,00 грн.; 27.08. 2014 року 2375, 86 грн.; 06.07.2012 року - 367,20 грн.. Після виплати усієї заборгованості по заробітній платі буде проведено нарахування компенсації, яка буде виплачена одноразово. Вона заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] форми ОК-5 від 24 листопада 2015 року наданих Управління Пенсійного фонду України у м. Стрию та Стрийському районі, судом встановлено, що [PERSON] працював у ВАТ «Західшляхбуд» з січня 2008 року по січень 2012 року. Як вбачається з довідки №56 від 31.01.2012 року, виданої ліквідатором ВАТ «Західшляхбуд», що заборгована [PERSON] зарплата станом на 18.02.2012 року становить 20046,75 грн.. Судовим наказом №2н-105/10 Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2010 року, виданим в результаті розгляду заяви прокуратури Франківського районного м. Львова в інтересах [PERSON], наказано стягнути з ВАТ «Західшляхбуд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітної плати, в розмірі 15086,75 грн. Ст. 8\~Конституції України\~визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Стаття 43 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»,\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 даного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 3 даного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як передбачено в п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі\~компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. З п. 3 даного Порядку вбачається, що одним з грошових доходів разом із сумою індексації, який одержують громадяни в гривнях на території України і не має разового характеру, який підлягає компенсації є заробітна плата (грошове забезпечення). За змістом п. 4 даного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3\~ст. 61 ЦПК України,\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.5\~ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»,\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 21 травня 2014 року, розглянувши справу №6-43цс14, згідно якого компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Установлена частиною другою\~статті 625 ЦК України\~відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що [PERSON] працював в ВАТ «Західшляхбуд». За період роботи з 2008р. по 2012 р. підприємство заборгувало йому заробітну плату, а саме 20046,75 грн. Заборгованість по заробітній платі підприємством була частково погашена [PERSON], а саме: 29.06.2016 року 3528,00 грн.; 27.08. 2014 року 2375, 86 грн.; 06.07.2012 року - 367,20 грн.. Залишок заборгованості по заробітній платі на даний час залишається не погашеним. Суд не бере до уваги доводи та обґрунтування представника відповідача про необґрунтованість та недоцільність вимог позивача, які покликаються на розпочату процедуру банкрутства підприємства ВАТ «Західшляхбуд» та черговість виплати заборгованості, відсутність власних коштів підприємства на фінансування вимог позивача, відсутність інформації про місяці та роки виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вважає такі безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону виходячи з наступного. Розпочата відповідно до вимог закону процедура визнання підприємства ВАТ «Західшляхбуд» неплатоспроможним, відсутність у підприємства власних коштів та черговість виплати заборгованості, не позбавляє [PERSON] права у спосіб, передбачений законом, на захист його порушених прав та інтересів. У даному випадку шляхом звернення до суду з позовними вимогами про компенсацію втрати частини доходів (заробітної плати) у звязку з порушенням термінів їх виплати. Безпідставним є також доводи представника відповідача про те, що компенсація витрати частини доходів у звязку з порушенням встановлених строків їх виплати належить до одного з видів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання у договірних правовідносинах ( пеня, штраф, неустойка), оскільки за своєю правовою компенсацією - це інший вид відповідальності, передбачений трудовим законодавством за порушення строків виплати працівнику заробітної плати і є обовязковим для роботодавця. Крім цього, законність та підставність таких позовних вимог випливає із Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», норми якого є імперативними. Перевіряючи підставність розміру нарахованої позивачем компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у звязку з порушенням термінів їх виплати суд виходить з вимог ст.ст. 2 та 3 Закону України «Компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» та вимог п.п. 2, 3 та 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. №159, згідно яких сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. При цьому, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги\~ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1073,64 грн. є підставними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню повністю. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України\~в розмірі ставки, передбаченої ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved