Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому прохав скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі повідомлення прокуратури від 21.05.2004 року №817, зареєстрованого 29.03.2005 року Гадяцькою державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження:1815681; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:30227552 від 29.06.2016 державного реєстратора виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Коршенко Людмили Василівни, номер запису про обтяження:15153260, вид обтяження: арешт нерухомого майна; звільнити з-під арешту нерухоме майно - земельну ділянку, площею 5,5073 га, кадастровий номер 5320488500:00:005:0107, що розташована за адресою: Полтавська область, Гадяцький район, село Ціпки, шляхом виключення відомостей (скасування записів) про обтяження вказаного нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження1815681 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер запису про обтяження:15153260. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 5,5073 га, кадастровий номер 5320488500:00:005:0107, що розташована в с. Ціпки. Під час оформлення права оренди земельної ділянки з`ясувалося, що на неї накладено арешт. Будь-які документи щодо руху кримінального провадження відносно позивача, в рамках якого накладався арешт у нього відсутні, а наявність арешту порушує його права, як власника нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду 03.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,5073 га, кадастровий номер 5320488500:00:005:0107, що розташована в с. Ціпки, Миргородського (Гадяцького району) Полтавської області. Відповідно до ч.4, статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, у справі № 2- 3392/11, встановлено, що «згідно пункту 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства». Отже, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1 і 5 ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене та беручи до уваги наведені обставини справи суд вважає, що за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується право власності останнього, у зв`язку із чим він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Таким чином, право власності [PERSON] на належне йому майно підлягає судовому захисту шляхом зняття з цього майна арешту.

Outcome: approved