Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа - приватний нотаріус ДМНО [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, повернення сторін у первісний стан, вилучення із Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна, посилаючись, згідно уточнень, на те, що він з 2004 року спільно мешкає разом з [PERSON], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, з 26 жовтня 2007 року після народження дитини між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час спільного проживання Відповідачем [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] та [PERSON] було внесено в якості оплати особисті грошові кошти в розмірі еквівалентному 5000 доларів США. Згодом, як стало відомо [PERSON] з тексту заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.11.2012 року, яка надійшла на адресу Позивача, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Оскільки про зазначений правочин [PERSON] не був повідомлений та своєї згоди не давав, то на його думку договір іпотеки є таким, що суперечить нормам законодавства, а саме Закону України «Про іпотеку», Цивільному Кодексу України, Сімейному Кодексу України, тобто без його згоди, як співвласника спірної квартири [PERSON] передала в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» вищезазначену квартиру, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 31.05.2007 р. квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 72 із дня його укладання та повернути сторони за договором у первісний стан та зобов'язати їх повернути одна одній у натурі все одержане на виконання договору (провести двосторонню реституцію) та вилучити із Державного реєстру іпотек запис № 5052209 від 31.05.2007 року про обтяження іпотекою в Державний реєстр іпотек квартири [ADDRESS] в м. Дніпропетровську внесену Реєстратором, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. У судовому засіданні позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, додатково пояснивши, що він з 2004 року мешкає разом [PERSON], відповідно до специфіки своєї роботи часто перебував у відрядженнях, в зв'язку з чим питаннями придбання квартири займалася [PERSON], на яку, в свою чергу, ним було надано свої грошові кошти в розмірі еквівалентному 5000 доларів США. Також зазначив, що рішення відносно отримання кредиту приймалося разом з [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] пояснив, він знав та розумів, що зазначена квартира куплена на підставі договору купівлі-продажу виключно на ім'я [PERSON], а також, що для покупки цієї квартири були отримані гроші у кредит у банку, а відповідно, був укладений договір кредитування, але він не знав, що в якості забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань нею було укладено договір іпотеки, предметом якої являється саме квартира [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що з 2004 року до жовтня 2007 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем [PERSON] 31.05.2007 року вона, на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. Для придбання зазначеної квартири вона отримала у кредит грошові кошти, уклавши з ПАТ КБ «Приват Банк» договори кредитування та іпотеки. Зазначила, що всі рішення щодо вибору квартири, умов отримання кредиту, вибору для цього банківської установи тощо вона приймала самостійно, а лише потім ставила до відома позивача [PERSON] Крім того, відповідачка [PERSON] зазначила, що її чоловік [PERSON] знав, що для покупки квартири нею було укладено договір кредитування у ПАТ «Приват Банк» та отриманні гроші у кредит. Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» Пилипчук С.В., позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Надав судові заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №12775973 від 31.05.2007 року, наданого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON] накладена заборона на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки та згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек №12776286 від 31.05.2007 року, до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис про обтяження іпотекодержателя на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки. Наявність заборони відчуження об'єктів нерухомого майна заважає визнанню права власності на майно, на яке є заборона відчуження об'єктів нерухомого майна. Твердження [PERSON], що він начебто вносив 5 тис. доларів в якості оплати за квартиру, може бути сприйнято лише як платіж за договором позики між ним та [PERSON] Можливість вирішення справи мирним шляхом між [PERSON] та [PERSON] можливо шляхом зняття нотаріусом накладеної раніше заборони відчуження об'єктів нерухомого майна та погашення зобов'язань за договором іпотеки шляхом його припинення через виконання, останні в свою чергу не зверталися до Банку щодо запропонування змін та доповнень до кредитного та іпотечного договору стосовно врахування пропозицій Позивача про взяттю на нього частини зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами. Також позов поданий щодо правовідносин, що виникли у 2004-2007 роках та були відомі [PERSON] та [PERSON], тому Позивачем пропущений встановлений ЦК України трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, заявленими у позовній заяві, і в тому числі про звернення до суду з вимогами про визнання договору іпотеки від 31.05.2007 року недійсними. Підтвердженням того, що Позивач був обізнаний про існування договору купівлі-продажу квартири, договору іпотеки, є його письмове твердження у тексті уточненої позовної заяви, що він [PERSON], начебто вносив 5 тис. доларів в якості оплати за квартиру, в зв'язку з чим Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд застосувати у справі приписи ЦК України щодо пропуску [PERSON] трьохрічного строку позовної давності. В своїх поясненнях представник ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на обставини, викладені у письмових запереченнях. Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини не явки суду не відомі. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус ДМНО [PERSON], [PERSON], Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про встановлення юридичного факту, визнання нерухомого майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину квартири позовні вимоги задоволено частково, встановлено юридичний факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] в період з січня 2005 по 26 жовтня 2007 року та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири 163, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. (а.с. 171-173). Встановлено, що 26 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2007 року (а.с.20) В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 жовтня 2007 року батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.19) Встановлено, що 31 травня 2007 року [PERSON] придбала у власність у [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2007 року, в якому зокрема зазначається, що сторонам умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, покупець в шлюбі не перебуває. (а.с.21) Встановлено, що 31 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 44000 доларів США для купівлі двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.67-70) Встановлено, що [PERSON] при заповненні анкети-заяви для отримання кредиту в графі родинний стан вказала - «не одружена» (а.с.71-72). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] зазначила, що такий сімейний стан вона зазначила, оскільки юридично не перебувала у шлюбі і це було необхідно до для оформлення кредитних договорів у банку. Встановлено, що 31 травня 2007 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали між собою договір іпотеки квартири для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, за умовами якого предмет іпотеки, а саме двокімнатна квартира, що знаходиться в [ADDRESS], не знаходиться у спільній власності, не є часткою, паєм у статутному фонді підприємств, не є часткою у спільному майні за договором про сумісну діяльність. (а.с. 77-81). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Відповідно до змісту ст. 65 СУ України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Однак, при вирішенні даного спору, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. У зв'язку з цим, суд вважає необґрунтованим посилання позивача як на підставу для задоволення позову на порушення вимог ст.65 СК України при укладенні іпотечного договору через неотримання його згоди, як чоловіка іпотекодавця [PERSON], при укладенні такого договору, оскільки на час укладання кредитного договору та договору іпотеки квартири, а саме 31 травня 2007 року [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26 жовтня 2007 року, у зв'язку з чим його згода на укладання договорів [PERSON] була не обов'язковою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в момент вчинення спірного правочину - договору іпотеки від 31.05.2007 року, відповідачка [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, одноособово уклала в цей же день договори кредитування та купівлі-продажу зазначеної квартири, на що законом або іншими нормативними актами не вимагалося обов'язкової згоди позивача [PERSON], у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що в момент вчинення спірного правочину сторони дотрималися вимог ст.203 ЦК України, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним. Крім того, суд критично відноситься до позиції позивача стосовно того, що він не знав і не міг знати, що способом забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк» є іпотека, предметом якої є вищезазначена квартира, з наступних підстав. Так, позивач [PERSON] та [PERSON] з 2004 року по жовтень 2007 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили 26 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. В судовому засіданні встановлено, що на момент придбання зазначеної квартири та укладання 31.05.2007 року договорів купівлі-продажу квартири, договору кредитування та договору іпотеки, позивач [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство, були об'єднані спільним побутом та спільними правами та обов'язками. З огляду на те, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] міг бути обізнаним щодо наявності укладеного [PERSON] 31.05.2007 року договору іпотеки, рівно як і з умовами цього договору, у зв'язку з чим приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання договору іпотеки від 31.05.2007 року частково недійсним та відсутністю підстав для його поновлення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання частково недійсним договору іпотеки від 31.05.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] необґрунтовані, недоведені та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача. Відповідно до ст. 10, 88, 2, 10, 11, 88, 209, 212, 213, 215 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 547, 575, 585 ЦК України, ст. ст. 21, 65, 69, 74 СК України, ст. ст.1, 18 Закону України «Про іпотеку», суд, -

Outcome: dismissed