Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя 24.11.2006 року, свої позовні вимоги позивач періодично уточнював, остаточно уточнивши 17.11.2009 року. В судовому засіданні позивач та його представник за угодою, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник за дорученням ,термін дії якого скінчився [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, звернулися до суду з зустрічним позовом від 27.12.2006 року, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2010 року залишено без розгляду . При наданні пояснень наполягали на тих обставинах, що [PERSON] придбала майно не як фізична особа, а як приватний підприємець і це майно розподілу між подружжям не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного : Сторони перебували між собою в шлюбі з 03.09.1988 року , що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2006 року № 2-10466/06, яким шлюб розірвано. Під час шлюбу сторони набули наступне майно: 1)27.12.2003 року нежитлове приміщення цокольного поверху № 170-1 -:- 170-6, літер А-4 загальною площею 40,4 кв.м. ,яке розташоване за адресою м. Харків вул..Чічибабіна №2 ,яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 (том справи 1 арк.справи 37), 2) автомобіль [NUMBER] , який придбано 06.09.2002 року та 3) автомобіль [NUMBER] , який придбано 27.06.2001 року (том справи 1 арк.справи15). Сторонам неодноразово роз»яснено вимоги ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тому, що докази по цивільним справам надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються, суд не може вийти за межі позовних вимог. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не довели суду, що нежитлове приміщення цокольного поверху № 170-1 -:- 170-6, літер А-4 загальною площею 40,4 кв.м. ,яке розташоване за адресою м. Харків вул..Чічибабіна №2 ,яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 придбано відповідачкою ,як фізичною особою - приватним підприємцем для здійснення комерційною діяльністю. З договору купівлі продажу від 27.12.2003 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 (том справи 1 арк.справи 37) вбачається, що відповідачка [PERSON] придбала вищевказане приміщення, як фізична особа. Автомобіль BMW-520 державний номер [NUMBER] , який придбано 06.09.2002 року та автомобіль [NUMBER] , який придбано 27.06.2001 року (том справи 1 арк.справи15) під час дії ухвали про забезпечення позову були відповідачкою [PERSON] зняті з обліку в УДАІ ГУМВД Харківської області та продані , що підтверджується довідкою УДАІ та картками обліку (том справи 1 арк.справи 166-168, том справи 2 арк.справи51,54) Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 6651 от 27.08.2007 року оціночна вартість автомобіля [NUMBER] складає 79952,00 гривень , оціночна вартість автомобіля [NUMBER] складає 17018,50 гривень (том справи 1\~арк.справи 183-185). На підставі вимог ст.22 КпШс України 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин ,майно ,яке набуто подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами і в тому випадку, коли один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно вимог ст.23 КпШс України 1969 року, майном, яке набуте під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Статтею 57 Сімейного Кодексу України 2004 року ретельно регламентовані права дружини ,чоловіка на майно, яке набуто до шлюбу, законодавець до майна, яке є особистою правною власністю дружини ,чоловіка відносить майно, яке набуто одним з подружжя під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею ним за час шлюбу ,але за кошти, які належали їй ,йому особисто.. На підставі ст.60 Сімейного Кодексу України 2004 року майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. На підставі ч 1 ст.61 СК України об»єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі вимог ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного часткового майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник ,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . На підставі вимог ч 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є в спільній сумісній власності укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» -« Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-752 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи….» Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя ,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному ,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною до реєстрації шлюбу угодою(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи обох.» П.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї(ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою на час шлюбу на підставі договору дарування або у порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть ,якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, кошти, одержані як відшкодування на втрату (пошкодження)речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди, страхової суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням ,якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв їх одержанню.» П.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « Вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК, щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду» За відсутністю такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачені ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя(одного з них) до суду з таким позовом(ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.» Згідно з висновком судової будівельно технічної експертизи № 6652/8690 від 11.09.2007 року (том справи 1 арк.справи 187-200) вартість нежитлового приміщення цокольного поверху № 170-1 -:- 170-6, літер А-4 загальною площею 40,4 кв.м. ,яке розташоване за адресою м. Харків вул..Чічибабіна №2 ,яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 станом на час проведення експертизи встановлена 407610,00 гривень. Згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5737 від 28.08.2009 року (том справи 2 арк.справи 2-19) вартість нежитлового приміщення цокольного поверху № 170-1 -:- 170-6, літер А-4 загальною площею 40,4 кв.м. ,яке розташоване за адресою м. Харків вул..Чічибабіна №2 ,яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 станом на час проведення додаткової експертизи встановлена 384599,00 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] належить ? частина нежитлового приміщення цокольного поверху № 170-1 -:- 170-6, літер А-4 загальною площею 40,4 кв.м. ,яке розташоване за адресою м. Харків вул..Чічибабіна №2 ,яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1814 ,як майна набутого під час шлюбу за спільні кошти подружжя, що складає по вартості 384599,00: 2= 192299,50 гривень. Також , позивачу [PERSON] належить ? частина вартості автомобіля [NUMBER], що складає 79952,00 гривень :2= 39976,00 гривень та ? частина вартості автомобіля [NUMBER] , що складає 17018,50 гривень :2=8509,25 гривень, ураховуючи ті обставини, що відповідачка [PERSON] під час судового процесу продала вищевказані автомобілі ,суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача ? частину вартості майна, яке набуто під час шлюбу, тобто 39976,00+8509,25 гривень = 48485,25 гривень. Суд вважає, що на підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати, які понесені сплатою держмита в сумі 102,00 гривні, по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 30,00 гривень, по сплаті вартості проведених судових експертиз ( 387,56+1012,46+1578,42 = 2978,44гривень). Також з відповідачки на користь держави слід стягнути державне мито (судовий збір) в сумі 1700,00 -102=1598,00 гривень, та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду 120,00-30,00=90,00 гривень. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими ,що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved