Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення до позовної заяви, просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму основного боргу 338 174,35 гривень, 3 проценти річних за користування грошовими коштами в сумі 29 953,30 гривень, пеню в сумі 830 285,66 гривень, витрати по справі покласти на відповідачів (судовий збір - 3654 гривень), всього стягнути солідарно з відповідачів 1 202 067, 31 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 жовтня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено ухвалу по справі № 2604/3219/2012 про укладення мирової угоди між ним та [PERSON], [PERSON] Відповідно до ухвали між сторонами було укладено мирову угоду, відповідно до якої відповідачі були зобов'язані сплатити йому борг в сумі 25 000,00 доларів США в гривнях відповідно до комерційного курсу на день повернення боргу згідно графіку. П. 3 ухвали було затверджено такий графік повернення коштів: - до 26 жовтня 2012 року - 5 000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 31 листопада 2012 року - 10 000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 31 грудня 2012 року - 5000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 28 лютого 2013 року - 5000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні. Відповідачі виконали своє зобов'язання лише щодо повернення першої частини боргу, а саме 5000,00 доларів США. В подальшому, з порушенням строків мирової угоди та не в повному обсязі, а саме 01 липня 2013 року відповідачі сплатили 2500,00 доларів США та 02 вересня 2013 року сплатили 2000,00 доларів США. Щодо інших частин боргу відповідачі свої зобов'язання не виконали. Вважає таку бездіяльність відповідачів щодо невиконання своїх зобов'язань протиправною. На даний час відповідачі своїх зобов'язань в повному обсязі не виконали і навіть не намагаються виконати, на зв'язок не виходять. Матеріальна шкода, що завдана йому складає 15 500,00 доларів США, що станом на 13 жовтня 2015 року становить 338 174,35 гривень за курсом НБУ (15 500,00 доларів США * 21,8177 гривень = 338 174,35 гривень). Ним проведено розрахунок 3% річних за період з 01 грудня 2012 року по 13 жовтня 2015 року. В результаті застосування 3% річних за весь період прострочення сума 3% річних становить всього 1 372,89 доларів США, що у гривнях складає 29 953,30 гривень. Окрім того, п. 4 ухвали передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати суми боргу відповідачі зобов'язуються сплатити пеню в розмірі 0,36% від суми позики за кожен день прострочки. Отже, оскільки відповідачі прострочили виконання своїх зобов'язань, то вони зобов'язуються, у відповідності до п. 4 ухвали та відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, сплатили грошову суму основного боргу з урахуванням пені за весь час прострочення - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тому ним проведено розрахунок пені за періоди з 01 грудня 2013 року по 13 жовтня 2015 року. В результаті застосування пені за весь період прострочення сума пені становить всього 38 055, 60 доларів США, що у гривнях складає 830 285,66 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, пені та процентів, що підлягає сплаті відповідачем йому, складає 1 198 413, 31 гривень в тому числі: основна заборгованість - 338 174, 35 гривень, проценти - 29 953,30 гривень, сума пені - 830 285, 66 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, уточненні до позовної заяви, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Пояснив суду, що заборгованість відповідачів за розпискою становить 15 500 доларів США. 26 жовтня 2012 року відповідачами було сплачено 5000 доларів США, 01 липня 2013 року - 2500 доларів США, 02 вересня 2013 року - 2000 доларів США. Зазначив, що позивач не звертався за видачею виконавчого листа на примусове виконання мирової угоди, так як в ухвалі суду було проведено нарахування за комерційним курсом, крім того на суму боргу нараховувалася пеня. Відповідачі в судове засідання не з′явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, через оголошення в пресі, суд про причини неявки не повідомили. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, та за згодою позивача, представника позивача постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів було затверджено мирову угоду, відповідно до якої, зокрема: відповідачі, [PERSON] та [PERSON], приймає на себе обов'язок сплатити [PERSON], борг в сумі 25 000,00 доларів США в гривнях відповідно до комерційного курсу на день повернення частини боргу згідно графіку. Графік повернення суми боргу: до 26 жовтня 2012 року - 5000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 31 листопада 2012 року - 10 000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 31 грудня 2012 року - 5000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні; до 28 лютого 2013 року - 5000,00 доларів США або еквівалент вказаної суми в гривні. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], взяли на себе зобов'язання у випадку несвоєчасної сплати суми боргу у відповідності із графіком (п. 3 Мирової угоди) сплатити суму несплаченого відповідно до графіку боргу з врахуванням пені в розмірі 0,36 % за кожен день прострочки (а.с.52-52а). Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В той же час, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідачі не виконали зобов'язань з повернення суми боргу. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. З огляду на викладене 3% річних та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним чи звільнення його від сплати неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Позивачем до сплати відповідачам було розраховано 3% річних за період з 01 грудня 2012 року по 13 жовтня 2015 року у розмірі 1 372,89 доларів США, з яких за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року (кількість днів прострочення - 31), з урахуванням суми прострочення у розмірі 10 000,00 доларів США, 3% річних становить 25,48 доларів США; за період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року (кількість днів прострочення - 59), з урахуванням суми прострочення у розмірі 15 000,00 доларів США, 3% річних становить 72,74 доларів США; за період з 01 березня 2013 року по 30 червня 2013 року (кількість днів прострочення - 122), з урахуванням суми прострочення у розмірі 20 000,00 доларів США, 3% річних становить 200,55 доларів США; за період з 01 липня 2013 року по 01 вересня 2013 року (кількість днів прострочення - 63), з урахуванням суми прострочення у розмірі 17 500,00 доларів США, 3% річних становить 90,62 доларів США; за період з 03 вересня 2013 року по 13 жовтня 2015 року (кількість днів прострочення - 772), з урахуванням суми прострочення у розмірі 15 500,00 доларів США, 3% річних становить 983,50 доларів США; всього 1 372,89 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НЮУ станом на 13 жовтня 2015 року (21,8177 гривень за 1 долар США) складає 29 953,30 гривень. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року, відповідачі, [PERSON] та [PERSON], взяли на себе зобов'язання у випадку несвоєчасної сплати суми боргу у відповідності із графіком (п. 3 Мирової угоди) сплатити суму несплаченого відповідно до графіку боргу з врахуванням пені в розмірі 0,36 % за кожен день прострочки. Позивачем до сплати відповідачам розраховано загальний розмір пені за період з 01 грудня 2013 року по 13 жовтня 2015 року у розмірі 0,36 % від суми позики за кожний день прострочки, що становить 38 055,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2015 року (21,8177 гривень за 1 долар США) складає 830 285,66 гривень. Відповідно до частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Таким чином, враховуючи, що відповідачами були порушені умови зобов'язання в частині повернення суми боргу за умовами мирової угоди, укладеною між ними та позивачем, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3 проценти річних за користування грошовими коштами в сумі 29 953 гривень 30 копійок, пені в сумі 830 285 гривень 66 копійок. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 338 174,35 гривень, то дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно ч. 3 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. При цьому, ухвала суду про визнання мирової угоди у відповідності до вимог ст.208 Цивільного процесуального кодексу України є судовим рішенням. Статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З викладеного вбачається, що у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, то вона по своїй правовій природі виступає виконавчим документом у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає виконанню державною виконавчою службою. В той же час, як встановлено судом позивач не звертався до відповідного відділу державної виконавчої служби із заявою щодо примусового виконання мирової угоди, враховуючи невиконання відповідачами мирової угоди, затвердженою ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року. При цьому, беручи до уваги те, що судом було затверджено обов'язок відповідачів сплатити позивачу суму боргу у розмірі 25 000,00 доларів США, суд позбавлений можливості проведення повторного стягнення суми боргу. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів солідарно підлягають до стягнення судовий збір у розмірі 3654 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial