Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.06.1992 року він одружився з [PERSON], де до 2006 року вони проживали в [INFO]. У вересні 2006 року, взявши кредит, який сплачується позивачем по нині, він придбав квартиру №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області. Згідно правовстановлюючих документів на квартиру, він є єдиним її власником. Після придбання ним квартири, він з відповідачами переїхав в квартиру на постійне місце проживання з дружиною [PERSON] та дітьми: дочкою [PERSON], [INFO] та сином відповідачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. В даній квартирі позивач був зареєстрований 11.10.2006 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] 16.05.2007 року, а [PERSON] 09.10.2009 року. 16.07.2008 року шлюб було розірвано і з того часу вони з відповідачкою перестали вести спільне господарство. Розлучившись з ним, колишня дружина не зверталась до суду з позовною заявою про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя по даний час. Після розлучення, [PERSON] продовжувала проживати в квартирі, вчиняла сварки, будучи в стані алкогольного сп,яніння, створювала йому нестерпні умови для проживання. Вона не брала участі в утриманні квартири не сплачувала комунальні послуги та інші поточні платежі по квартирі. Через її нестерпну поведінку, позивач неодноразово викликав працівників міліції. З кінця 2013 року [PERSON] в квартирі не проживає. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2008 року. Відповідачка [PERSON] в 2012 році одружилася і проживає в помешканні свого чоловіка. Не зважаючи на це [PERSON] змушений сплачувати поточні комунальні платежі, пов,язані з реєстрацією відповідачів у його квартирі. Факт непроживання відповідачів в квартирі позивача протягом останнього року можуть підтвердити сусіди. [PERSON] просить суд визнати відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на розгляд справи не з,явились. Позовні вимоги підтримують в повному обємі. Відповідачі в судове засідання на попередній розгляд справи двічі 16.02. та 04.03.2015 року не з,явилися. На розгляд справи 13.03. ,23.03., 02.04. та 15.04.2015 року до суду також не з,явилися. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі двічі через газету «Час Київщини»: №10 від 20.03.2015 року та №13 від 10.04.2015 року. Представник Баришівського районного сектору УДМС України в Київській області до суду на розгляд справи не з,явився, подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач по справі 11.06.1992 року одружився з [PERSON]. У вересні 2006 року він оформив кредит, який продовжує сплачувати по нині. Після придбання квартири за №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області, він переїхав проживати в квартиру з дружиною [PERSON] та дітьми: дочкою [PERSON], [INFO] та сином відповідачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. В квартирі позивач зареєструвався 11.10.2006 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] 16.05.2007 року, а [PERSON] 09.10.2009 року. 16.07.2008 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. З того часу вони з відповідачкою перестали вести спільне господарство. Колишня дружина не зверталась до суду з позовною заявою про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя. Після розлучення [PERSON] продовжувала проживати в квартирі, вчиняла сварки, з друзями розпивала спиртні напої, створювала нестерпні умови для проживання. [PERSON] не брала участі в утриманні квартири, не сплачувала комунальні послуги, в звязку з чим позивач неодноразово викликав працівників міліції. Починаючи з кінця 2013 року, [PERSON] в квартирі не проживає. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2008 року. Відповідачка [PERSON] в 2012 році одружилася і проживає в помешканні свого чоловіка. Факт не проживання відповідачів у квартирі позивача підтверджується актом обстеження побутових умов від 20.01.2015 року, складений депутатом Баришівської селищної ради Київської області [PERSON] Вимоги, які зазначив позивач в позовній заяві, відповідають встановленим в судовому засіданні доказам в тому числі актом обстеження побутових умов проживання позивача 20.01.2015 року. Задовольняючи позов, суд виходив із практики Верховного Суду України про розгляд даних спорів та з того, що не проживання відповідачів у квартирі позивачів викликане розлученням позивача з відповідачем та переїздом всіх відповідачів на постійне місце проживання до іншого житла. Суд вважає, що причина, по якій позивач хоче позбавити відповідачів права користування квартирою є поважною, так як порушується право [PERSON] на володіння користування та розпорядження квартирою. Окрім того, яких-небудь доказів, які б свідчили про перешкоджання позивачем відповідачам користуватися квартирою №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області, під час судового розгляду справи не встановлено. Не встановлено і наявність відвідувань зазначеної квартири відповідачами та знаходження їх речей в цій квартирі. Навпаки в судовому засіданні доведено, що відповідачі фактично проживають за іншою адресою. Встановлене судом підтверджується: - ксерокопією паспорта [PERSON], серія УМ №036803, виданий 17.12.1998 року; - ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серія 1-ОК №042234 від 16.07.2008 року; - ксерокопією кредитного договору №014/1179/74/922, укдаденого 07.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль» та [PERSON] з лімітом 30290.00 доларів США строком до 07.09.2023 року; - актом обстеження побутових умов від 20.01.2015 року, складеного депутатом Баришівської селищної ради Київської області [PERSON], із якого вбачається, що в квартирі [ADDRESS], 34 в смт. Баришівка зареєстровані, але не проживають за даною адресою на протязі року: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; - довідкою ф-3 за №24 від 22.01.2015 року, виданою ЖБКК виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області про кількість зареєстрованих осіб в квартирі №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області; - технічним паспортом на квартиру №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області; - ксерокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу (власник [PERSON]І.); - іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім,ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності вибуває не вся сім,я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім,ї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вибули з одного місця проживання на інше постійне місце проживання, як встановлено судом і такі дії підпадають під вимоги ст.167 ЖК України і вимоги позивача, які викладені в позовній заяві являються обгрунтованими та базуються на законі. Відповідно до ч.І ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.01.2012 року, номер рішення 21355282 в справі номер 6-57цс11, «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред,явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». У вказаній вище Постанові також зазначено, що «вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства». В силу ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved