Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 09 липня 1994 року у Палаці «Жовтневий» м. Харків, актовий запис № 477. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.07.1994 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося, вони не змогли створити гарне подружжя, тому що в них різні погляди на життя, з приводу чого по різним питанням постійно виникали конфлікти та сварки. Вони сталі чужі один одному. Відповідач не надавала потрібної уваги йому та дитині. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження родини неможливо. Сімя заспалась та поновлена бути не може, тому він вирішив звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечувала та просила розглядати справу без її участі. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 09 липня 1994 року у Палаці «Жовтневий» м. Харків, актовий запис № 477, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 251478 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] дарину миколаївну, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ВЛ № 119391 (а.с.10) Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved