Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 18 травня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу 50\~000 дол. США. Зазначену суму відповідач повинна була повернути позивачу до 18.07.2015 року. Після настання кінцевої дати повернення зазначеної суми позичених грошей, позивач неодноразово предявляв відповідачу усні вимоги щодо повернення заборгованості, однак, на сьогоднішній день сума боргу не повернута. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобовязання та права позивача, а тому просить стягнути з відповідача вищезгадану суму. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила щодо стягнення з її довірительки на користь позивача зазначеної у договорі позики суми боргу. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання представником відповідача позову є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні представником відповідача змісту обставин справи, у відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції представника відповідача з цього приводу, розяснивши при цьому наслідки відповідної процесуальної дії, приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 18 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до даного договору, позивач передав, а відповідач прийняла суму грошей в розмірі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення суми позики 18 липня 2015 року без сплати процентів. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Умови договору відповідачем не виконані, заборгованість за договором позики не повернута. Позивач в усному порядку неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак його вимоги були залишені без задоволення, що не заперечила представник відповідача. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства у строк, зазначений в договорі, у випадку порушення зобовязання, згідно ст. 611 ЦК України, боржник повинен відшкодувати завдані збитки, відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, зважаючи зокрема на положення ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3\~654 (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Outcome: approved