Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зупинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві та уточненій позовній заяві зазначив, що перебував у шлюбі із відповідачем з 2006 року по 2009 рік. [INFO] у них народився син [PERSON] . 16 лютого з позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку. Він добросовісно сплачував аліменти і не мав по них заборгованості до цього часу. В серпні 2018 року відповідач звернулась до нього з приводу надання дозволу на тимчасове перебування їхнього спільного сина в Португалії. Він надав нотаріальний дозвіл терміном до 01 вересня 2018 року щоб син побачився із мамою. Відповідач декілька років перебуває за кордоном України. Їхній син [PERSON] в цей час жив в Україні із бабусею і відвідував школу, і позивач мав можливість спілкуватись із сином. Після того як в серпні 2018 року він поїхав в Португалію до матері, більше його позивач не бачив. Спочатку позивач\~намагався особисто\~знайти сина\~через знайомих\~і родичів.\~Але відповідач\~змінила всі\~засоби зв`язку,\~або його\~заблокувала,\~зв`язатися із\~нею він\~не має\~можливості.\~Він почав\~розшук сина.\~Посольство Португалії\~двічі повідомило,\~що [PERSON] \~і [PERSON] ,\~не перебувають\~на обліку\~в Португалії\~і до\~Консульства не\~звертались.\~Вже більше\~року [PERSON] \~в Україні\~немає,\~взагалі невідомо\~де він\~знаходиться,\~бо розшук до цього часу не дав жодної інформації з приводу місця перебування дитини. Відповідач також знаходиться за межами України. Позивач же сплачує аліменти на утримання сина, і ці аліменти залишаються на депозитному рахунку виконавчої служби. Він не заперечує утримувати свого сина, але тільки його а не державні установи, які зараз користуються його грошима. Тому позивач просив суд постановити рішення, яким зупинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із розшуком дитини. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позову заперечила, в його задоволенні просила відмовити. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який після офіційного розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею. Посилання позивача на перебування дитини у розшуку на території Португальської Республіки не відповідають дійсності. У наданому позивачем до справи листі Посольства України в Португалії від 05 січня 2019 року відсутні відомості про те, що [PERSON] перебуває у розшуку на території Португальської Республіки, там лише зазначено, що ні відповідач, ні [PERSON] на тимчасовому або постійному консульському обліку в Посольстві України в Португальській Республіці не перебувають. Окрім цього, з наданих позивачем листів вбачається, що позивача було неодноразово проінформовано, що для здійснення розшуку громадян йому потрібно звернутися до Національного центрального бюро Інтерполу через підрозділ МВС України за місцем проживання або до Міжнародної Служби Розшуку. Але відповідачем жодних дій з даного приводу зроблено не було. Також, позивач надав заву про сприяння поверненню дитини, але дана заява не містить ні числа, ні підпису особи, яка зверталася з даною заявою, ні підпису особи, яка її отримала, що в свою чергу суперечить нормам ЦПК України про належність та допустимість доказів. Окрім того, позивачем була надана нотаріальна згода на виїзд сина [PERSON] за кордон, а саме до [PERSON] , що в свою чергу підтверджує той факт, що позивачу відоме місце перебування його малолітнього сина [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 2010 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Дане рішення суду знаходиться на примусовому виконанні у Київському ВДВС м. Полтава. Згідно вимог ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Тобто, даним зверненням до суду з відповідною позовною заявою Позивач намагається уникнути від свого прямого обов`язку по сплаті аліментів на свого сина. На даний час [PERSON] є учнем 6-го класу «А» учбової базової школи Монтенегро, а також у вільний від навчання час відвідує центр зайнятості «Фламинго». Окрім цього, з 25 березня 2019 року Нікіта стоїть на обліку у Верховному комісаріаті з питань міграції, що підтверджує його право на доступ до освіти та медичного обслуговування на тих самих умовах, що і інші громадяни, проживаючі на території [PERSON] . Відповідач [PERSON] має карту резидента, а також належним чином зареєстрована разом із сином Нікітою у м. Фаро Португалія. Дані факти знову ж лише підтверджують те, що в розшуку на території Португалії син позивача та відповідача - [PERSON] не перебуває та не перебував. Також звертає увагу суду, що відповідач особисто спілкується з сином [PERSON] телефоном, і йому відомо місце перебування та навчання сина. З огляду на викладене в задоволенні позову просила відмовити (а.с.56-60). Позивач звернувся до суду з клопотанням про визнання явки відповідача в судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Будь-яких інших клопотань сторони суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві та уточнюючій позовній заяві. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2007 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 4). Сторони проживають окремо, відповідач [PERSON] проживає на території Португалії. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2010 року у справі №2-1083/2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 жовтня 2009 року (а.с.5). Виконавчий лист, виданий за вказаним рішенням суду про стягнення аліментів, з 22 липня 2013 року перебуває на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.70). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа 2-1083 від 24 квітня 2010 року, виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, в період з листопада 2018 року по серпень 2019 року у позивача виникла заборгованість за аліментами у розмірі 23668,50 грн. (а.с.71-72). Як підтверджується довідкою Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05 листопада 2019 року №13781, в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження 38978359 від 22 липня 2013 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-1083, виданого 24 лютого 2010 року Київським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Станом на 01 листопада 2019 року заборгованість згідно виконавчого документа зі сплати аліментів відсутня (а.с.33). Також судом встановлено. що між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини. Як зазначив позивач, у серпні 2018 року він надав дозвіл на виїзд дитини до Португалії терміном до 01 вересня 2018 року. Але дитина в Україну до даного часу не повернулася. У зв`язку з цим батько звертався до Посольства України в Португальській Республіці, яке на його звернення своїми листами від 15 січня 2019 року №61211/19-533-125 та від 27 вересня 2019 року №61211/19-553-3274 повідомляло, що за наявними відомостями бази даних Посольства встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на тимчасовому або на постійному консульському обліку в Посольстві України в Португальській Республіці не перебувають, за вчиненням будь-яких консульських дій до Посольства не звертались та будь-яка інша інформація по суті звернення від компетентних органів Португальської Республіки на адресу Посольства не надходила. Також [PERSON] рекомендовано з метою здійснення розшуку громадян звернутися до Національного центрального бюро Інтерполу через підрозділи МВС України за місцем проживання (а.с.31, 32). Також позивачем ініційовано початок процедури повернення дитини в Україну з Португалії відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, що підтверджується копією відповідної заяви [PERSON] (а.с.35-38). Вказана копія заяви дійсно не містить дати складення, підписів особи, яка її подала та прийняла, на що посилалась відповідач у відзиві. Але суд бере дану заяву до уваги, оскільки у ній позивач зазначив конкретну адресу у Португальській Республіці, де може перебувати дитина. Як вбачається з листа Міністерства юстиції України від 19 липня 2019 року на адресу [PERSON] , у зв`язку з заявою про повернення в Україну Малолітнього [PERSON] , [INFO] , Центральний орган Португалії листом від 27 червня 2019 року поінформував. що справу спрямовано до міста Фаро (а.с.34). Як вбачається\~з наданих\~відповідачем документів,\~ [PERSON] на даний час є учнем 6-го класу «А» учбової базової школи Монтенегро, а також у вільний від навчання час відвідує центр зайнятості «Фламинго». З 25 березня 2019 року Нікіта стоїть на обліку у Верховному комісаріаті з питань міграції. [PERSON] має карту резидента, а також належним чином зареєстрована разом із сином Нікітою у м. Фаро Португалія (а.с.61-69). Таким чином судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини. При цьому встановлено, що дитина в даний час проживає з позивачем за межами України у Португальській Республіці, місто Фаро. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Наявність між батьками спору щодо місця проживання дитини не звільняє їх від обов`язку утримувати свою дитину. Як на час ухвалення Київським районним судом м.Полтави 16 лютого 2010 року рішення у цивільній справі №2-1083/2010 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , так і на даний час дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Тому і на даний час відповідач має право на одержання аліментів на утримання дитини. Відповідно до норм Сімейного кодексу України випадки звільнення особи від сплати аліментів чітко регламентовані. Так, відповідно до ч.1 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Відповідно до ч.1 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Підстав, які б надавали право на звільнення його від обов`язку утримувати дитину, що потягло б за собою припинення обов`язку сплачувати аліменти за рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2010 року, позивач суду не повідомив, відповідних доказів не надав. Обставини, на які він посилався в своїй позовній заяві, не звільняють його від обов`язку сплачувати аліменти. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. В задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. При зверненні з позовом до суду позивач судовий збір не сплатив. Тому з позивача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved