Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , з позовом про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 902360,00гривень заборгованості за договором позики грошей від 14.02.2013 року та 8810,00грн. сплаченого позивачем судового збору. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів. На підтвердження чого відповідач склав письмову розписку від 14.02.2013 року. За умовами договору позики позивач передав, а відповідач отримав у борг 34000,00 доларів США. Кінцевою датою повернення грошових коштів визначено 31.12.2013 року. З моменту отримання позики відповідачем не виконуються умови договору позики, та позика не повернута. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 05.04.2018 року накладено арешт на майно [PERSON] . Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 20.04.2018 року, вжиті заходи забезпечення позову ухвалою від 05.04.2018 року скасовано. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 25.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 17.10.2018 року позовну заяву залишено без руху. Згідно розпорядження керівника апарату від 19.06.2019 №01-09/1627/19, суддя Дорошинська В.Е. не може продовжувати розгляд справи, у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя. 19.06.2019 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішину Ю.М. повторно автоматизовано розподілено дану справу. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 01.07.2019 року прийнято до розгляду справу за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку зі спливом строків позовної давності. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М., від 15.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, належно повідомлялися про час і місце судового засідання. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача з урахуванням поданого відзиву про застосування позовної давності. Просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Із наявної в матеріалах справи розписки датованої 14.02.2013 року, вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 34000,00 доларів США і зобов`язався повернути їх до 31.12.2013 року. Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 34000,00 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до певного строку, однак не зробив цього. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується розпискою, яка підтверджує як факт отримання боржником (відповідачем) коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти відповідачем до певного строку. В той же час, оскільки представником відповідача подано заяву про застосування до вимог позивача про стягнення боргу за розпискою від 14.02.2013 строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Поважність причин пропуску позовної давності в позовній заяві позивачем взагалі не зазначено. Тобто у даних правовідносинах строк позовної давності до вимоги про стягнення боргу за розпискою від 14.02.2013 року, почався 01.01.2014 року, тобто з наступного дня з строку повернення коштів за вказаною розпискою. Оскільки до суду позивач звернувся 02.04.2018 року, а відтак строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за розпискою від 14.02.2013 року сплив 01.01.2017 року, тому суд приходить до висновку, що до вимог позивача слід застосувати строк позовної давності і з цих підстав у задоволенні позову, відмовити. Ухвалюючи рішення, суд, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, вирішує питання про розподіл судових витрат і враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed