Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 06 вересня 2018 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, відповідно до якого передав у позику грошові кошти в сумі 350,00 Євро та 3000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути в строк до 21.09.2018 року. В підтвердження взятих зобов`язань відповідач склав розписку. Однак, [PERSON] не зважаючи на визначені строки повернення суми позики, жодних платежів на корись позивача не здійснював. Станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу за вказаним договором позики становить 350,00 Євро та 3236,12 гривень, з яких: 3000,00 основний борг, 236,12 грн. - три відсотки річних. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 350,00 євро та 3000,00 гривень основного боргу, 236,12 грн. три відсотки річних. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, суду надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи судом встановлено, що 06.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позиконавець надав позичальнику позику в сумі 350,00 Євро та 3000,00 гривень, яку останній зобов`язувався повернути до 21.09.2018 року (а.с.4). Ч.2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. На виконання умов договору позики, 06 вересня 2018 року [PERSON] передав [PERSON] 350,00 Євро та 18.09.2018 ще 3000,00 гривень. В підтвердження прийнятих зобов`язань та отримання від нього грошових коштів [PERSON] власноручно було складено розписку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст.1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики. Як встановлено судом, зобов`язання за договором відповідач не виконав, суму боргу за договором позики в розмірі 350,00 Євро та 3000,00 гривень не повернув, тобто, умови договору не виконав. А тому, вимога позивача в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 350,00 Євро та 3000,00 гривень підлягає задоволенню. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач порушив свої зобов`язання перед позивачем, а тому порушені права останнього підлягають поновленню шляхом стягнення 3 % річних з відповідача, починаючи з 21.09.2018 року по 19.04.2019 року (211 днів прострочення). Сума 3% річних за ст.625 ЦК України становить 236,12 грн. (350,00 Євро (за курсом НБУ є еквівалентом 10615,50 грн. (один Євро - 30,33 грн.)) та 3000 гривень - сума боргу 13615,50 грн. (10615,50 + 3000) х 3% /365 днів х 211 прострочених днів), що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 350 Євро, 3000,00 гривень основного боргу та 236,12 гривень три відсотки річних. Згідно положень ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved