Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] міської ради про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, що він 13 грудня 1960 року був прийнятий в радгосп «Черкаський» [PERSON] консервного комбінату та згідно наказу № 539 зарахований шофером на 1- ше відділення даного радгоспу. В подальшому, займав посаду директора радгоспу «Черкаський» [PERSON] консервного комбінату. Крім того, 12 травня 1974 року його, наказом № 287 Укрглавконсерва призначено заступником директора [PERSON] консервного комбінату. Згідно наказу Мінхарчопрому України №\~137 к від 28 квітня 1976 року його призначено на посаду генерального директора обєднання «Черкасиконсерв», якому підпорядковувався радгосп «Черкаський» та консервний комбінат. 12\~листопада 1984 року його переведено у філіал «НІІТЕХІМ» м. Черкаси. Також вказує, що у 1996 році радгосп «Черкаський» реорганізований в КСП «Черкаський», яке 03\~листопада 1998 року на підставі рішення [PERSON] міської ради № 935 отримало Державний акт на право колективної власності на землю. Однак, під час складання списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, його помилково не було включено до списку, у звязку з чим, сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Зазначене підтверджується даними довідки № 8 від 22 липня 2016 року за підписом голови комісії по розпаюванню КСП «Черкаський» [PERSON], відповідно до якої комісія по розпаюванню КСП «Черкаський» визнала, що при складанні відповідного списку була допущена помилка та вирішила виділити йому земельну частку (пай), розміром 2,38 га із земель резервного фонду КСП «Черкаський». Про порушення свого права на земельну частку (пай) він дізнався у липні 2016 року, отримавши довідку від 22 липня 2016 року за підписом голови комісії по розпаюванню КСП «Черкаський» про помилкове не включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На підставі викладеного, просить суд, - визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах, виділену із земель, переданих у колективну власність КСП «Черкаський», в адміністративних межах [PERSON] міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги (уточнені) підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, оскільки [PERSON], під час складання списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, помилково не було включено, у звязку з чим, сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши доводи позивача та його представника, враховуючи думку представника відповідача, а також вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що за даними трудової книжки [PERSON], [INFO], він 13 грудня 1960 року був прийнятий в радгосп «Черкаський» [PERSON] консервного комбінату та згідно із наказом № 539 зарахований шофером першого відділення даного радгоспу. 06 вересня 1973 року [PERSON] призначений директором радгоспу «Черкаський» [PERSON] консервного комбінату. Крім того, 12 травня 1974 року, наказом № 287 Укрглавконсерва, його призначено заступником директора [PERSON] консервного комбінату. Згідно із наказом Мінхарчопрому України №\~137 к від 28 квітня 1976 року, - призначено на посаду генерального директора [PERSON] виробничого аграрного обєднання консервної промисловості. З матеріалів справи також вбачається, що радгосп «Черкаський» та консервний комбінат підпорядковувалися обєднанню «Черкасиконсерв». 18 листопада 1982 року [PERSON] звільнений з консервного комбінату і переведений у відділення «Науково-дослідного інституту техніко-економічних досліджень» м.\~Черкаси. Також встановлено, що у 1996 році радгосп «Черкаський» реорганізований в КСП «Черкаський», яке 03\~листопада 1998 року на підставі рішення [PERSON] міської ради № 935 отримало Державний акт на право колективної власності на землю. Крім того, під час складання списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, [PERSON] не було включено до списку, у звязку з чим, сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Такі обставини підтверджуються і даними протоколу №8 загальних зборів КСП «Черкаське» від 18.11.1998р. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 03.11.1998р. №935 передано у колективну власність КСП «Черкаське» 590,2га земель в адмінмежах [PERSON] міської ради. За даними рішення виконкому [PERSON] міської ради від 18.01.2000р. №31, внесено зміни , в т.ч. до п.3.1 рішення №935 від 03.11.1998р. і зазначено, що залишено у державній власності 110,6га земель в т.ч. землі резервного фонду 85,8га. Крім того, рішенням виконкому [PERSON] міської ради №1042 від 17.12.1998р. затверджено матеріали по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Черкаське» ЧМР Черкаського району Черкаської області» в адмінмежах [PERSON] міської ради, яким передбачено: кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 225 чоловік; вартість земельної частки (пай) 12408грн.; середня грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь, що підлягають паюванню 5184грн.; розмір земельної частки (паю) у мовних кадастрових гектарах 2,39га. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради №492 від 22.05.2000р. затверджено матеріали по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) власників сертифікатів КСП «Черкаське», де вартість земельної частки (паю) 9526грн.; загальна площа земельних ділянок, що підлягають поділу на частки (паї) в натурі 536,8га, кількість земельних часток (паїв) 225; середня грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь, що підлягають паюванню 3993грн. Як вбачається з даних інформаційної довідки про юридичну особу МЮУ, - СТОВ «Черкаси» (членська організація члени колишнього КСП «Черкаське» припинено 21.07.2011р. Крім того, [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] міської ради із заявами щодо надання земельної ділянки та щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай), однак вони залишені без задоволення. Відповідно до даних довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015р., що надана 09.03.2017р. Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області міськрайонним управлінням у [PERSON] районі та м. Черкаси, - землі, що не надані у власність або постійне користування в межах населеного пункту становлять 2,3800га, в т.ч. 2,3800га сільськогосподарські землі. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно із ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Крім того, статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання права. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Так, згідно з п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею першою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Крім того, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №\~2, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08\~серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Оскільки, [PERSON] на час одержання КСП «Черкаський» Державного акта на право колективної власності на землю, станом на 03 листопада 1998 року, був пенсіонером, який раніше працював в ньому і залишився членом зазначеного КСП, то він мав право і на даний час має право на земельний пай, хоча до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не був включений і відповідно на його імя не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Загальновідомим є факт, що колишні члени КСП «Черкаський» вже отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) та в послідуючому державні акти на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» прийняття рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. Оскільки право позивача на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Черкаський» було порушено, суд виходячи із орм чинного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай), розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах, виділену із земель, переданих у колективну власність КСП «Черкаський» в адміністративних межах [PERSON] міської ради. Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту обраним ним способом захисту. При цьому, права чи інтереси інших осіб не порушуються. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які надані позивачем та дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та переконливість, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved