Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ТОВ «Нова Пошта» про захист прав споживачів, стягнення майнової та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму майнової шкоди у розмірі 34600 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 20000 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що, 14.03.2016 року він передав ТОВ «Нова Пошта» для відправлення громадянину [PERSON] товар, а саме: три мобільні телефони iPhone, що підтверджується експрес-накладною №59000168970349. В даній експрес-накладній зазначено, що вартість відправлення складає 34600 гривень, а також зазначено про те, що позивачем замовлено додаткову послугу - зворотна доставка грошового переказу на суму 34600 гривень. 16.03.2016 року громадянин [PERSON] отримав зазначене вище відправлення позивача, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту відповідача, а позивач того ж дня звернувся до відповідача із заявою про видачу йому грошового переказу, однак отримав відповідь, що грошовий переказ позивачу видано не буде, так як послугу зворотної доставки позивач сам відмінив 15.03.2016 року, про що подав відповідну письмову заяву відповідачу. Проте, дана обставина не відповідає дійсності, оскільки сам позивач не звертався до відповідача із заявою про відміну послуги зворотної доставки. Посилаючись на те, що відповідач протиправно відмінив послугу зворотної доставки, завдав майнової шкоди позивачу, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 34600 гривень. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, постійних головних болях, почуттях образи і приниження, та яку він оцінює в 20000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив його задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Лісіченко О.В. в судовому засіданні позов не визнав, відповідач надав письмові заперечення (а.с.111-113). Пояснив, що вина перевізника відсутня, перевізник видав вантаж; встановлення винної особи належить до компетенції правоохоронних органів, оскільки фактично встановити підробку паспорта неможливо. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або зобов'язання надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч.1 ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором. Частиною 3 ст.909 ЦК України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента, або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення і до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Судом встановлено, що 14.03.2016 року ТОВ «Нова пошта» у відділенні №20 в м.Кривий Ріг від [PERSON] було прийнято вантаж, який перевозився на підставі публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень (а.с.72-93) та експрес - накладної № №59000168970349 (а.с.6). Згідно даної експрес - накладної оголошена вартість товару відправником вказана 34600 гривень. Окрім цього, тут же зазначено мобільний телефон відправника [PERSON] Також, вказано дані одержувача, а саме [PERSON]. Вказано додаткові послуги у вигляді зворотної доставки у розмірі 34600 гривень. Позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернення 34600 гривень, на яку відповідач надав відповідь (а.с.8-9), згідно якої відповідач відмовив позивачу у задоволенні поданої претензії. Відповідач посилається на те, що відправлення було доставлено у відповідності з експрес-накладною, оформленою відправником, послуга «Зворотна доставка» була відмінена тією стороною, яка має право на її замовлення, що підтверджується заявою на внесення змін в ЕН, підтвердження особи відправника було здійснено представником ТОВ «Нова пошта» через перевірку паспорта громадянина України на відповідність із даними, вказаними в ЕН, тому підстави для компенсації з боку ТОВ «Нова пошта» відсутні. На а.с. 5 наявна копія паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], [INFO], уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області - позивача по справі. Згідно заяви на внесення змін в експрес-накладену від 15.03.2016 року (а.с.70), особа, яка її заповнила - [PERSON], [INFO], уродженець с.Веселий Кут Васильківського району Дніпропетровської області, паспорт серії [NUMBER] (а.с.71). Пунктом 13.3 Умов надання послуг визначено, що послуга «Зворотна доставка» передбачає доставку Відправнику від Одержувача відправлення, зазначеного в експрес накладній у полі «Зворотна доставка», замовником цієї послуги може бути тільки відправник. 13.3.1 Послуга «Грошовий переказ» передбачає контроль переказу Одержувачем коштів за відправлення Відправнику. У вказаній вище експрес - накладній одержувачем вказано [PERSON] із зазначенням належного тому номера мобільного телефону. Враховуючи, що цивільно-правові відносини, пов'язані із перевезенням та доставкою вантажу, а також із виконанням додаткової послуги «Зворотна доставка», виникли виключно між сторонами, то скасовувати за своїм бажанням дану додаткову послугу мав право лише позивач. Таким чином, судом встановлено, і відповідачем жодними доказами не спростовано ту обставину, що позивач не скасовував додаткову послугу «Зворотна доставка». За змістом ст.530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Враховуючи той факт, що відправлення було видано іншій особі, а не позивачу як відправнику, що в свою чергу є свідченням повної втрати відправлення, суд приходить до висновку про те, що перевізник має відшкодувати позивачу оголошену вартість, що була зазначена в експрес накладній, а саме 34600 гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. У відповідності з вимогами ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з порушенням закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріали справи не містять доказів того, що укладений між сторонами цивільно-правовий договір (перевезення) містить умови про відшкодування моральної шкоди. Також, відсутні докази в обґрунтування причин її виникнення, оскільки позивачем не вказано в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Таким чином, у позивача у справі не виникло право на відшкодування моральної шкоди, вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки судом задоволена позовна вимога матеріального характеру, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial