Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що йому та відповідачам по справі, на праві спільної часткової власності належить житлова квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], Київська областіь. Вищевказана квартира складається з 4-х кімнат житловою площею - 46, 50 кв.м, у тому числі 1-а кімната площею - 17,40 кв.м, 2-а кімната - 12, 70 кв.м, 3-якімната - 7, 60 кв.м, 4-а кімната - 8, 80 кв.м, кухні площею - 12, 20 кв.м, ванної кімнати площею - 2, 60 кв.м, вбиральні площею - 1, 00 кв.м, коридору площею -13, 50 кв.м, балкону площею - 0,90 кв.м. Загальна площа квартири становить - 76, 20 кв.м. Кожен із співвласників має право приватної власності на 1/5 частину квартири, що становить - 15, 24 кв.м на кожного співвласника. Однак, із 2014 року і фактично по даний час, між позивачем [PERSON] та іншими співвласниками квартири, які є відповідачами по справі, погіршилися взаємовідносини та зникла згода на користування квартирою в звязку з чим, він , разом із дружиною та новонародженою дитиною, тимчасово розпочали проживати у квартирі батьків дружини позивача в с. Морозівка Баришівського району Київської області. В подальшому, коли він висловив намір і своє бажання переїхати у квартиру за місцем свого постійного проживання та реєстрації із своєю сім'єю, то відповідачі по справі висловили категоричне заперечення проти цього і розпочали чинити всілякі перешкоди, що змусило його звернутися з названим позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким вселити його, [PERSON], у квартиру [ADDRESS] і зобов'язати відповідачів по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування і володіння вказаною квартирою, яка є спільною частковою власністю. Визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування жиле приміщення площею 12, 70 кв.м., інші житлові приміщення площею 17, 40, кв.м; 8, 80 кв.м; 7, 60 кв.м виділити в користування відповідачам по справі. Підсобні приміщення: коридор площею 13, 00 кв.м, кухню площею 12, 20 кв.м, ванну площею 2, 60 кв.м, вбиральню площею 1, 00 кв.м та балкон площею 0, 90 кв.м залишити у нашому спільному користуванні. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав пояснивши, що після того, як він уклав шлюб і у них із дружиною народилася дитина, вони із дружиною тимчасово розпочали проживати у квартирі її батьків в с. Морозівка Баришівського району Київської області. В наступному, коли він висловив намір і своє бажання переїхати у квартиру за місцем свого постійного проживання та реєстрації із своєю сім'єю, то відповідачі по справі висловили категоричне заперечення проти цього і розпочали чинити всілякі перешкоди, а саме, не дозволяють їм перебувати у квартирі, намагаються створювати різного роду конфліктні ситуації або зчиняють сварки. Окрім того, скориставшись його тимчасовою відсутністю у квартирі, вони поміняли вхідні двері до квартири, а надати мені ключі від неї категорично відмовляються і безпідставно та надумано стверджують, що це може призвести до порушення їхнього спокою. У зв'язку із такою поведінкою відповідачів, він повністю позбавлений можливості перебувати у квартирі, користуватися нею, а також користуватися особистим майном та належним йому майном, яке знаходиться у квартирі. Як стверджує позивач, намагаючись вирішити питання мирним шляхом, він неодноразово звертався до відповідачів з проханням не порушувати його законні права як співвласника квартири, і просив не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, але це позитивних результатів не дало, відповідачі не дозволяють перебувати у квартирі, намагаються створювати різного роду конфліктні ситуації або зчиняють сварки. Окрім того, скориставшись його тимчасовою відсутністю у квартирі, вони поміняли вхідні двері до квартири, а надати ключі від неї, категорично відмовляються. Заперечуючи проти предявленого позову відповідач [PERSON] суду пояснив, що посилання його сина, якими він обґрунтовує свій позов, не відповідають дійсності. Так позивач стверджує, що він переїхав проживати в [INFO] до батьків своєї дружини в 2014 році. Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки його син, позивач по даній справі, переїхав проживати в с. Морозівка в 2012 році, забравши перед цим із сімейного бюджету більше 35\~000 грн. Стверджує, що ні він особисто, ні члени його родини не заперечують, що 1/5 частини квартири, дійсно належить [PERSON] Однак, в звязку з тими неприязними відносинами, які склалися між ними та дружиною сина, вважають, що спільне проживання в одній квартирі, є неможливе. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що підставою предявлення до суду даного позову є те, що вона із своїм чоловіком, 23 листопада 2016 року подарували свої частки квартири дочці [PERSON], яка постійно разом із своєю сімєю проживають у спірній квартирі, здійснила в ній ремонт, оплачує комунальні послуги. Їхній син, який є позивачем по справі, із 2012 року в квартирі не проживає віддавши перевагу квартирі своєї дружини, яка своїми діями розсварила їхніх дітей. Беззаперечно стверджує, що її син [PERSON], має право на 1/5 частки в квартирі, яку вона заробила власною працею в радгоспі-комбінаті « Трубізький». Разом з тим вважає, що спільне проживання в одному житловому приміщенні сина із своєю сімєю з іншими співвласниками, ні до чого доброго не приведе, а ще більше загострить конфлікт. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона, як співвласник 1/5 частки квартири [ADDRESS], категорично заперечує щодо виділення в користування позивачу кімнати площею 12,70 кв.м. Так, її брат [PERSON], який є позивачем по справі, із 2012 року у спірній квартирі не проживає, інтерес до вказаного житла у нього зявився лише після того, як їхні батьки, подарували свої частки [PERSON], яка постійно проживає у квартирі та здійснила в ній капітальний ремонт. Вважає, що брат має право на свою частку в квартирі, однак спільне проживання в ній сімї брата та інших членів родини, є неможливим. Заперечуючи проти предявленого позову, відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона є власником 3/5 частки квартири [ADDRESS]. В даній квартирі, вона проживає із своїм чоловіком та їхнім спільним сином [PERSON], [INFO] та займають кімнату площею 12.7 кв.м. Від першого шлюбу, вона має дочку [PERSON], [INFO], яка займає кімнату, площею 8,80 кв.м. В даних кімнатах, ними був проведений капітальний ремонт, були утеплені стіни, що підтверджується актом обстеження, який додається. Також, разом з ними, у вказаній квартирі в кімнаті розміром 17.40 кв. м. періодично проживають їхні батьки [PERSON] та [PERSON] Бажання позивача на виділення йому кімнати розміром 12.7 кв. м. суттєво порушить їхнє право власності, оскільки доля [PERSON]. становить 9.30 кв.м. Просить суд в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 718900 від 17.11.2006 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в даний час [PERSON]) В.М., [PERSON] (в даний час [PERSON]) Л.М. та [PERSON] є співвласниками в рівних частках, по 1/5 частки кожному, житлового приміщення, квартири [ADDRESS] (а.с10). Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.155 ЖК України квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Таким чином, у сторін по справі рівні права та обов'язки щодо права володіння, користування та розпорядження квартирою. Використовуючи своє право на володіння, користування та розпорядження квартирою, [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору дарування від 23 листопада 2016 року подарували свої частки спірної квартири дочці [PERSON] в звязку з чим, остання стала власником 3/5 частки в спільному майні, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніякого відношення до спірної квартири уже не мають, а тому, позовні вимоги до них, є безпідставними. Згідно ст.155 ЖК України квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом безспірно встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини, після чого, відповідач [PERSON], помінявши вхідні двері, не допускає позивача \~до квартири [ADDRESS], він позбавлений права\~\~користування своєї часткою. Дане твердження суду знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду та не заперечується самими відповідачами. На підставі норм права, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS], оскільки 1/5 частки даної квартири належить йому на праві спільної часткової власності, а тому, він має право користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, суд виходить із наступного. Як вбачається із технічного паспорту на квартиру, дана квартира складається із 4-х кімнат житловою площею 46,50 кв.м., у тому числі 1-а кімн. 17,40 кв.м., 2-а кімн.12,70 кв.м., 3-я кімн. 7,60 кв.м., 4-а кімн. 8,80 кв.м., кухні площею 12,20 кв.м., ванної кімнати 2,60 кв.м., вбиральні 1,00 кв.м., коридору 13,50 кв.м. Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 14 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Окрім того, із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні. Запропонований позивачем [PERSON] порядок користування квартирою, здійснений з відступленням від рівності часток співвласників та не зможе забезпечити кожному з співвласників можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві приватної власності 1/5 частиною житлової площі спірної квартири, що становить по 9,30 кв.м. Таким чином, першочергове значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним на думку суду є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. З урахуванням того, що спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 17,40 кв.м., 12,70 кв.м., 7,60 кв.м., 8,80 кв. м., відособлених одна від одної, а сторони категорично заперечують проти запропонованих одне одним порядків користування, суд приходить до висновку, що визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права усіх співвласників, є неможливим, а тому, суд вважає за необхідне, відмовити в задоволенні даних позовних вимог.

Outcome: partial