Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про стягнення суми боргу з [PERSON] і просить стягнути грошові кошти за договором позики від 09 січня 2019 року у розмірі 1 500 000,00 грн. Представник позивач у судове засідання надав письмову заяву у якій повністю підтримав пред`явлений позов, просив вимоги задовольнити, а справу розглядати без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Від відповідача також не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, прийшов до висновку про можливий розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 223 та ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 09 січня 2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. Дата повернення позики, згідно умов даного договору (п.4.1), встановлена 09 квітня 2019 року. Також встановлено, що вказана сума грошових коштів була передана відповідачу 09 січня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою наданої відповідачем. Проте, у зв`язку з тим, що в установлений строк позика повернута не була, 16 квітня 2019 ноку позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату боргу, проте 19 квітня 2019 року отримав від нього повідомлення про неможливість виконати боргове зобов`язання внаслідок скрутного матеріального становища, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. Так, згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вимогами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 1046 ЦКУ визначено , - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач в судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача. Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Таким чином, [PERSON] не спростовано розписку позичальника, яка у сенсі положень частини 2 статті 1047 ЦК України посвідчує передання йому визначеної у розписці грошової суми. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин (абзаци перший та другий частини першої статті 7 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, та отримані грошові кошти позивачу не повернув, тому сума позики (згідно з розпискою розмір якої становить 15 00 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 10 510,00 грн. сплачену ним при зверненні до суду.

Outcome: approved