Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та просить стягнути з відповідача на його користь борг задоговором позики від 28.11.2014 р. у сумі 310 доларів США, що еквівалентно 7\~846.10 грн., 3% річних 224.42 грн., інфляційні втрати 5\~492.27 грн., та проценти за користування грошовими коштами 3\~572.23 грн., та стягнути на користь позивача за договором позики від 27.01.2015 р. борг в сумі 5\~000 грн., 35% річних -143.01грн., інфляційні втрати 3\~500 грн., проценти за користування коштами - 2\~276.44 грн., 2\~500 грн. за послуги адвоката, та 946.80 грн. судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, 28.11.2014 року [PERSON] під розписку позичила у позивача 310 доларів США, які обіцяла повернути 31.03.2015 року. 27.01.2015 року [PERSON] під розписку позичила у позивача 5\~000 грн., та обіцяла повернути 01.05.2015р року. По закінченню строку, грошові кошти позивачеві повернуті не були. 22.05.2015 року позивачем по справі була направлена відповідачу досудова претензія-вимога про сплату суми позики згідно розписок до 31 травня 2015 року. Дана вимога була проігнорована та грошові кошти не повернуті. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд визнати, що поширені [PERSON] відомості, щодо того, що [PERSON] є мошенніцею, відносно неї є справа у прокуратурі м.Полтави про скоєння злочину, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом вказала, що вона є співзасновником ПП «Екофуд», яке займається оптово-роздрібною торгівлею продуктів харчування та сільхозвиробництва. Співзасновником даного підприємства є і [PERSON], позивач за первісним позовом. [PERSON] зазначила, що для закупівлі продукції не вистачало грошових коштів, які вона попросила у [PERSON] Сторони домовилися, що отримані кошти будуть відмінусовані на користь позивача за первісним позовом від річного прибутку підприємства.. В літку та восени 2015 року [PERSON] почав розклеювати листівки про те, що [PERSON] за готівкові кошти від імені ПП «Екофуд» закупає та продає продукцію, що проти неї порушена якась кримінальна справа про скоєння злочину за фактом підробки документів, що остання ухиляється від сплати якогось боргу. Цими діями позивач за первісним позовом намагався відбити клієнтів у [PERSON] . В грудні 2015 року [PERSON] розклеїв листівки з фотом відповідача, вказавши, що вона є мошенніцею, та обманним шляхом взяла в борг гроші та не віддає їх. Позичені кошти потратила на розваги, а тому просив не довіряйти гроші сім»ї [PERSON]. 04.02.2016 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подала заяву до суду в якій просила проводити розгляд справи без їх участі та зазначила , що просить задовольнити позовні вимоги в розмірі визначеному у запереченнях відповідача від 13.09.2016 року. та просила стягнути вартість послуг адвоката в розмірі 2\~500 грн. та судові витрати. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) в судове засіданні не зявилася, представник подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без їх участі та зазначила, що позовні вимоги визнають в розмірі визначеному у запереченнях наданих до матеріалів справи від 13.09.2016 року. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, та заслухавши думку учасників, суд приходить до висновку про можливість задоволення первісного позову частково, та у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, 28.11.2014 року [PERSON] отримала від позивача позику в сумі 310 доларів США, та зобовязувалася повернути до 31.03.2015, що підтверджується власноручно написаною розпискою (а.с.4). 27.01.2015 року [PERSON] отримала від позивача позику в сумі 5\~000 грн., та зобовязувалася повернути до 01.05.2015, що підтверджується власноручно написаною розпискою (а.с.4). 22.05.2015 року позивачем по справі було направлено відповідачу досудова претензія-вимога про сплату суми позики згідно розписок до 31 травня 2015 року. (а.с.5-6) 13.09.2016 року відповідачем було подано заперечення проти первісної позовної заяви та зазначено, що відповідач погоджується із сумою боргу відповідно до договору розписки від 28.11.2014 року в розмірі 7846.10 грн., 3% річних 224.42 грн., інфляційні 1804.6 грн та відсотки за користування 1786.1 та відповідно до договору позики від 27.01.2015 року в розмірі 5\~000 грн, 3% річних 143.01 грн., інфляційні 545.00 грн., та відсотки за користування 1138.2 грн. Вказані заперечення [PERSON] були прийняті. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом. Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. ст. 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу, підлягають частковому задоволенню відповідно до поданих заперечень відповідачем., так як розрахунок заборгованості відповідає нормам чинного законодавства. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, суд приходить до висновків про відмову у його задоволенні виходячи з наступного. Так, ст. 32 Конституції України передбачає, що «Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.» Нормами ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач за зустрічним позовом не надав суду жодних належних доказів про те, що поширена про неї інформація є відомостями, які містять фактичні дані та є неправдивою, суд приходить до висновку, що розповсюджена інформація не є такою, що порочить честь і гідність позивача. Також суду не надано доказів того, що саме [PERSON] здійснювалися будь-які дії спрямовані на приниження честі та гідності [PERSON] Щодо довідки від 01.12.2015 року за підписом директора ПП «Екофуд», то в ній також не міститься інформації спрямованої на приниження честі та гідності позивача за зустрічним позовом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними і необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial