Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимог тим, що 07 вересня 2009 року між ним та відповідачем було укладено усний договір позики та відповідачем було написано розписку, згідно якої він передав [PERSON] в борг 120 361 грн. до 12.12.2010 року, який він своєчасно не повернув, а тому, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області стягнуто з відповідача на його користь вказану суму боргу, яку відповідач до цього часу не сплатив. Крім того, посилається на те, що [PERSON] зобов'язався, що у разі неповернення грошей до 12.12.2010 року він передасть у власність земельну ділянку в с. Чагор Глибоцького району, кадастровий номер 7321087900:01:004:0505. Зважаючи на викладене просив звернути стягнення на заставлену земельну ділянку та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становить умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі. Судом встановлено, що 07 вересня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики та відповідачем було написано розписку, згідно якої останній отримав гроші в сумі 23 300 доларів США та зобов'язався повернути в строк до 12.12.2010 року. Згідно розписки від 19.09.2009 року [PERSON] позичив гроші у [PERSON] в сумі 7 840 євро та зобов'язався повернути їх в строк до 19.11.2009 року. За вказаними договорами [PERSON] було повернуто [PERSON] 20 000 доларів США, залишок заборгованості становить 120 361 грн. Дані обставини встановлені рішенням Глибоцького районного суду від 12 листопада 2013 року, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Крім того, судом встановлено, що у розписці написаній 17 вересня 2007 року було вказано, що у випадку неповернення грошей [PERSON] до 12.12.2010 року у власність [PERSON] переходять земельні ділянки в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області за кадастровими номерами № 7321087900:01:004:1115 та № 7321087900:01:0004:0505. Саме на ці обставини і посилається позивач, називаючи даний письмовий договір договором застави. Однак, суд відхиляє доводи позивача, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави, та відповідно у них виникли правовідносини на підставі цього договору. Перш за все, правовідносини щодо застави нерухомого майна регулюються Закон України «Про заставу» та Законом України «Про іпотеку». Так, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього ж закону право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Статтею 15 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до вимог цього закону. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Частиною 1 ст. 3 цього ж закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Крім того, згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до змісту ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, суд встановив, що договір позики, у якому також містяться дані про передачу земельної ділянки у заставу (іпотеку), оформлено у простій письмовій формі - розпискою, тобто останній не був нотаріально посвідчений, а тому він є нікчемним та таким, що не створює юридичних наслідків, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивач є безпідставними, а у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 220, 216, 272, 577, 626, 628 ЦК України, ст. ст. 1-4, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 13, 16 Закону України «Про заставу» та

Outcome: dismissed