Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення місце проживання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від17.06.2010року [PERSON], [INFO] визнано батьком малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Відповідно до вказаного рішення Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 19.08.2010року було повторно видано свідоцтво про народження дитини [PERSON] На даний час вона разом з сином проживає за адресою [ADDRESS]. Дитина проживає без реєстрації, що позбавляє його належних умов для його виховання, лікування, навчання тощо. Місцезнаходження відповідача їй не відомо, тому що останній з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає. Ненадання відповідачем згоди на реєстрацію місця проживання дитини порушує право дитини на реєстрацію місця проживання, а тому вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з*явився, направив клопотання про розгляд заяви без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, будь яких заперечень суду не надав. Третя особа представник служби у справах дітей Крюківської районної ради м.Кременчука в судовому засіданні полагається на розсуд суду. Судом повно та всебічно з'ясовані обставини справи, дійсні причини звернення до суду. Вивчивши представлені докази, оцінивши і проаналізувавши вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від17.06.2010року [PERSON], [INFO] визнано батьком малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Відповідно до вказаного рішення Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 19.08.2010року було повторно видано свідоцтво про народження дитини [PERSON] На даний час вона разом з сином проживає за адресою [ADDRESS]. Дитина проживає без реєстрації, що позбавляє його належних умов для його виховання, лікування, навчання тощо. Місцезнаходження відповідача їй не відомо, тому що останній з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає. Ненадання відповідачем згоди на реєстрацію місця проживання дитини порушує право дитини на реєстрацію місця проживання, а тому вимушена звернутися до суду. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов*язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає : письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита та інше. Діти від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15років така заява подається обома батьками. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов*язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст..9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованою Україною 27.02.1991року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Суд вважає, що зміна місця проживання дитини - завжди травма для неї. При прийнятті рішення судом враховано, що дитина не визнається самостійним, рівноправним учасником переговорного процесу, а тому дитину необхідно залишити з матір?ю.

Outcome: approved