Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на проживання, вселення та встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що \~з 1976 року разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON], проживали в її будинку по вулиці Перемоги, №33 в селі Турья Сновського району, Чернігівської області без реєстрації шлюбу,\~ вели спільне господарство, виховували доньку відповідачки від першого шлюбу, піклувалися про її майбутнє та забезпечували пристойне існування, допомагали в дорослому житті.\~В двадцятих числах серпня місяця 2017 року до позивача з цивільною дружиною приїхала донька, яка спочатку здала мясникам їх корову,\~ яку вони тримали і яка була їхньою годувальницею, а потім разом з цивільною дружиною\~ вигнали позивача з будинку в с. Туря по вулиці Перемоги, №33. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позивача позбавили права на житло, він вимушений був жити на вулиці. Встановити факт проживання однією сімєю позивачу необхідно для визнання права на проживання в будинку відповідачки як члена сімї власника житла.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~В 1976 році перебуваючи з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах позивач вселився в займане нею житлове приміщення, з часу вселення постійно проживає і користуюся, як член сімї, вищевказаним житловим приміщенням, бере участь у витратах, повязаних з оплатою комунальних послуг за користування ним та виконую інші зобовязання. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що сторони однією сім`єю почали проживати з 1976 року, добудували будинок, утримували будинок, робила поточні ремонти, обробляли земельну ділянку, та утримували велике підсобне господарство. Виховували дитину відповідачки від першого шлюбу, купили їй квартиру м. Чернігові, дали їй освіту. У 20 числах серпня 2017 року приїхала дочка відповідачки та вигнали позивача з будинку, продали корову, зібрали урожай на городі та замкнули будинок. Через деякий час позивач виявив записку від дочки відповідачки де вона зазначила свій номер телефону, але позивач не телефонував, оскілки вважає, що в подальшому його можуть позбавити вказаного житла. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яке повернулося без вручення адресату. Відповідно ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Ухвалою суду від 06.10.2017 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Свідок [PERSON], пояснила, що виконує обов`язки старости с. Тур`я. Від односельців дізналася, що відповідачка вигнала позивача зі спірного будинку. Через деякий час позивач звернувся до її за допомогою, оскільки йому ніде проживати. Сторони проживали разом з 1976 року, вели спільне господарство. Коли позивач вселився в будинок то він був недобудований. В серпні 2017 року до них приїхала дочка відповідачки та спільно з відповідачкою вигнали позивача та здали корову. Відповідачка зі своєю дочкою вчинила не порядно. Всі мешканці села, обурені поведінкою відповідачки. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з позивачем дуже давно. Позивач проживає в [INFO] давно. Позивач та відповідач все життя проживали, як подружжя, вели спільне господарство. Позивач працював, утримували велике господарство. Разом добудували будинок відповідачки. Спільно виховували доньку відповідачки Світлану. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з позивачем. Позивач проживає у спірному будинку дуже давно, десь з 1976 року. Коли позивач в нього вселився він був недобудований. Сторони проживали як сім`я, вели господарство, виховували дитину відповідачки Світлану. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно показів свідків судом встановлено, що [PERSON] з 1976 року проживає в селі Тур`я вул.. Перемоги, 33, Сновського району Чернігівської області. Вказане підтверджується зокрема письмовими доказами, а саме довідкою Сновської міської ради №659 від 23.08.2017 року, актом обстеження матеріально-побутових умов, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] проживали в цивільному шлюбі з 1976 року, вели спільне господарство, виховували дочку відповідачки від першого шлюбу. Рік забудови будинку 1978 року. Орган місцевого самоврядування підтверджує, що позивач по справі фактично та постійно проживає в селі Тур`я вул.. Перемоги, 33, Сновського району Чернігівської області (а.с.8,9). Згідно довідки Сновської міської ради від 28.08.2017 року №674 встановлено, що будинок в селі Тур`я вул.. Перемоги, 33, Сновського району Чернігівської області належить відповідачці [PERSON] (а.с.10). З довідки Сновської міської ради від 31.08.2017 року №681 вбачається, що відповідач по справі не зареєстрований, але фактично проживає в селі Тур`я вул.. Перемоги, 33, Сновського району Чернігівської області, склад його сім`ї складається з дружини [PERSON] відповідача по справі. З показів свідків та акту обстеження матеріально-побутових умов спірного будинку вбачається, що позивача вигнали з будинку в якому він проживав з 1976 року (9). Довідки та акт обстеження видавалися органом місцевого самоврядування, посадові особи якого несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, за правдивість інформації, зазначеної в документі. Відповідно до розяснень, викладених в листів Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно зі статтею 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Отже, наведені обставини, свідчать про те, що позивач відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, довела факт проживання з відповідачем однією сім'єю, оскільки судом, з досліджених письмових доказів, встановлено, що сторони спільно проживали, вели спільний побут та господарство в період з 1976 року по 20 серпня 2017 року. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання це - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до частин 1 та 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.\~ Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частин 1 та 2 статті 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 4 від 07 лютого 2014 року розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони проживають як одна сім`я в період з 1976 року по 20.08.2017 року суд приходить до висновку, що в силу ч.1 ст. 405 ЦК України позивач має право на користування будинком відповідача, а у зв`язку з діями відповідача пов`язаними з виселенням позивача в порушення статті 47 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, необхідно вселити позивача до будинку, який знаходиться по вулиці Перемоги, №33 в селі Турья Сновського району, Чернігівської області. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачем заявлено 3 позовні вимоги немайнового характеру. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн). Частиною 3 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином з відповідача в дохід держави необхідно стягнути (640х3=1920) 1920 грн. судового збору.

Outcome: approved