Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що 15 жовтня 2014 року [PERSON] передано в борг відповідачу [PERSON] кошти в сумі 330 000.00 грн., а відповідач, в свою чергу, прийняв від нього в борг 330 000.00 грн., і зобовязався повернути позичені кошти в термін до 23 жовтня 2014 року. Факт передачі [PERSON] коштів в сумі 330 000.00 грн., в борг відповідачеві, факт прийняття та факт зобовязання відповідача і повернути ці кошти, в термін до 23 жовтня 2014 року підтверджується відповідною розпискою відповідача від 15.10.2014 року, яку останній власноручно написав та передав [PERSON] після одержання в борг коштів. Крім того, 15 жовтня 2014 року відповідач в підтвердження добросовісного виконання своїх зобовязань щодо повного та своєчасного повернення позичених коштів в сумі 330 000.00 грн., в строк до 23.10.2014 року добровільно передав [PERSON] технічний паспорт на житловий будинок відповідача [ADDRESS], оригінал договору купівлі-продажу незавершеного будівництва вищевказаного житлового будинку від 21.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міськрайонного нотаріального округу Стеблиною С.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 3073, оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 3076, оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Канівської міської ради 15.12.2011, оригінал витягу про державну реєстрацію прав № 32523944 від 16.12.2011 року, сформований Канівським виробничим відділком комунального підприємства Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації , оригінал будівельного паспорту на забудову садибної ділянки та оригінали іншої технічної документації на житловий будинок та оригінали договорів про надання комунальних послуг відповідачу постачальниками таких послуг. Як вбачається з розписки відповідача від 15.10.2014 року, відповідач написав розписку власноручно, з власного рішення, без інших негативних впливів та зобовязався в разі не повернення коштів в сумі 330 000.00 грн., в термін до 23.10.21014 року переоформити свій будинок на [PERSON] Таким чином, 15.10.2014 року [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики на суму 330 000.00 грн. Крім того, 15.10.2014 року було досягнуто усіх домовленостей щодо всіх істотних умов договору позики, в тому числі вони досягли усної домовленості щодо строків повернення відповідачем одержаних в борг коштів, укладення договору позики відповідало їх інтересам, і їх волевиявлення було вільним усвідомленим і відповідало їхній з відповідачем внутрішній волі, умови договору позики були зрозумілими і відповідали реальній домовленості сторін, а сам договір позики не виконував іншого правочину і був спрямований на реальне настання наслідків. Станом на 04 листопада 2014 року відповідач своїх зобовязань щодо повернення позичених коштів в термін до 23 жовтня 2014 року не виконав та не повернув кошти. Починаючи з 23.10.2014 року [PERSON] особисто та в присутності свідків неодноразово зустрічався з відповідачем та пропонував відповідачеві добровільно повернути позичені кошти в сумі 330 000.00 грн., проте відповідач відмовляється повернути по причині їхньої відсутності у нього. З урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 131-137) просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 475963,97 грн., а саме: - Заборгованість за договором позики від 15.10.2014 року в сумі 330 000,00 грн., - Інфляційні витрати на суму 139590 грн., ( ст..625 ЦК України ), - З % річних на суму 475963,97 грн.. ( ст..625 ЦК України ). Стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця м.Канів Черкаської області, проживаючого за адресою [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий 20.09.2007 року Канівським МРВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний помер облікової картки платника податків [NUMBER], на його користь всі судові витрати по даній справі на загальну суму 3775,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.08.2014 року позов підтримали повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, і просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечив щодо отримання коштів у позику, а вважає, що цей борг виник в звязку з перебуванням ним у трудових відносинах з позивачем. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав: Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При розгляді даної справи суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка у відповідності до вимог ст.. 306-7 ЦПК України є обовязковою. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.10.2014 року [PERSON] написав розписку за змістом якої зобовязався повернути кошти в сумі 330 000, 00 грн. позичених ним у [PERSON], до 23.10.2014 року. Додаток до договору розписки писав власноруч з власного рішення та без інших негативних наслідків. (а.с.60) Крім цього, 15.10.2014 року [PERSON] надав ще одну розписку в черговий раз на підтвердження взятих на себе зобовязань згідно власноруч написаної розписки від 15.10.2014 року щодо повернення [PERSON] коштів в сумі 330 000,00 грн. та гарантував їх повне повернення коштів в сумі 330 000,00 грн., в термін до 17.11.2014 року в разі не повернення вищезазначених коштів у цей строк зобовязався відшкодувати всі матеріальні та моральні збитки гр. [PERSON]». (а.с.61) 04.11.2014 року [PERSON] в черговий раз написав розписку в якій підтвердив взяті на себе зобовязання згідно власноруч написаної розписки від 15.10.2014 року щодо повернення [PERSON] коштів в сумі 330 000,00 грн. та гарантував повне повернення коштів в сумі 330 000,00 грн., в термін до 17.11.2014 року в разі не повернення вищезазначених коштів у цей строк зобовязувався відшкодувати всі матеріальні та моральні збитки гр. [PERSON] (а.с.62) 18.02.2015 року [PERSON] надав [PERSON] ще одну розписку на виконання розписки про одержання в борг коштів в сумі 330000 грн., в якій зазначено, що ним одержані кошти у сумі 330000 грн. в 2014 році, та він зобовязується до 24.03.2015 року повернути 50 000 грн. решту буде вирішено до 10.03.2015 року за згодою сторін». (а.с.129). Оригінали зазначених розписок, надані позивачем, оглянуті судом в судовому засіданні, їх написання та підпис під ними відповідачем не оспорювалися, їх ксерокопії приєднані до матеріалів справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки відповідача, які знаходяться у матеріалах справи суд приходить до висновку, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] виникли відносини, які притаманні саме договору позики. Доводи відповідача [PERSON] в частині, що між ним та [PERSON] виникли трудові відносини, з яких у подальшому виник борг у сумі 330000 грн. про що свідчить розписка від 30.09.2014р. суд оцінює критично з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи зміст наданої суду розписки від 30.09.2014р., яка написана та підписана власноручно [PERSON], що не заперечувалося останнім у судовому засіданні, вбачається, що відповідач зобовязувався до 10.10.2014 року розібратись де і куди поділись гроші в сумі 370348 грн., а не 330000грн. мова про які йде в розписках від 15.10.2014р., 04.11.2014р., 18.02.2015р. Водночас, з розписок від 15.10.2014р., 04.11.2014р., 18.02.2015р. чітко прослідковується боргове зобовязання [PERSON], яке виникло у останнього перед [PERSON] а звязку з позикою коштів. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Дана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-37цс15 від 01.04.2015р., яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. Як вбачається з виданих на ім'я [PERSON] розписок [PERSON], строк повернення кошів постійно відтерміновувався починаючи з 23.10.2014р., тому саме з цієї дати слід розраховувати індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно розрахунку наданого позивачем [PERSON], який перевірений судом, заборгованість за договором позики від 15.10.2014 року становить 330000,00 грн.; інфляційні витрати на суму 139590,00 грн., ( ст..625 ЦК України ); 3 % річних на прострочену суму 6373.97 грн.. ( ст..625 ЦК України ), а всього 475963,97 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені відповідачем в зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики, а тому оцінивши надані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] та такими, що підлягають повному задоволенню. При поданні позову до суду позивачем понесено судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3300 грн. (квитанція № N0V0141091 від 04.11.2014р. а.с.1), 121,80 грн. (квитанція № N0V0141206 від 04.11.2014р. а.с.33), 354 грн. (квитанція № N0V0141091 від 04.11.2014р. а.с.130), а всього 3775,80 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача [PERSON].

Outcome: approved