Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 22.11.1997 року він зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. З червня 2014 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем були припинені, вони перестали вести спільне господарство. Подружні стосунки з відповідачем не склалися через повну протилежність характерів, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. У 2014 році у звязку з нестабільною ситуацією в країні відповідач виїхала до м.Санкт-Петербург Російської Федерації, де працевлаштувалася та влаштувала дитину на навчання у коледж. На теперішній час в кожного з них своє життя. Він має намір створити нову родину. З цих обставин позивач вважає, що примирення та збереження шлюбу з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам та інтересам дитини, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на позові, вказав, що подальше збереження шлюбних відносин з відповідачем повністю суперечить його інтересам, оскільки на протязі останніх двох років він мешкає разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON], з якою він разом веде спільне господарство та з якою має намір офіційно зареєструвати шлюб, що є неможливим через перебування у шлюбі з відповідачем, яка вже є для нього чужою людиною. Крім того, від спільного проживання з [PERSON] 27.08.2016 року у нього народився син. Однак через перебування його у шлюбі, дитина не була на нього зареєстрована. Посилання відповідача на те, що не визначено його участі в утримання та вихованні їх спільної дитини [PERSON], [INFO], є для нього обурливими, оскільки з нього за рішенням Димитровського міського суду від 16.08.2016 року стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини. Зі слів відповідача [PERSON] перебуває на навчанні у Російській Федерації, та її вік надає змогу самостійно вирішувати своє місце проживання та відвідування кожного з батьків. Відповідно до висновку № 1777 від 22.07.2016 року Димитровського відділення поліції Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за його зверненням було встановлено, що відповідач самостійно визначила певний обєм майна, який вивозила у період часу з 20.07.2016 року по 21.07.2016 року. Фактичне місце перебування відповідача йому невідомо, окрім тієї інформації, що він навів вище. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася за адресою її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, яку вона визнавала і зазначала у своїх письмових поясненнях, викладених у заявах та клопотаннях. Адреса фактичного її перебування суду не доведена. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України відповідч вважається такою, що повідомлена належним чином. Крім того, виклик відповідча здійснювався у відповідності до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України через її представника [PERSON], який брав участь у цій справі на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.07.2016 року. Згідно письмовим поясненням [PERSON], викладеними нею у заяві про перегляд заочного рішення у цій справі, відповідач зазначила, що між нею та [PERSON] 22.11.1997 року був укладений шлюб, в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO], на утримання якої за рішенням суду від 16.08.2016 року з [PERSON] стягуються аліменти. З часом відносини між нею та позивачем ускладнилися. Останній веде розгульний спосіб життя, в їх квартиру запрошує випадкових знайомих, зустрічається з іншими жінками, одна з яких, зі слів [PERSON], вагітна від нього. Всі зароблені кошти позивач витрачає на себе. Проте, вона має надію на примирення та відновлення шлюбних відносин (а.с.41-42). Заслухавши позивача, дослідивши письмові пояснення відповідча, матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 1997 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Новоекономічної селищної ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 31, у якому народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з червня 2014 року, не поновлюючи їх до теперішнього часу. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб сторін, про народження дитини, довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26.07.2016 року про зареєстроване місце проживання сторін, актів координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда від 30.08.2016 року та від 22.11.2016 року про те, що відповідач разом з донькою за місцем реєстрації фактично не проживає з 2014 року, пояснень сторін (а.с.15, 16, 18, 32). Відповідно до висновку № 1777 від 22.07.2016 року Димитровського відділення поліції Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області позивач [PERSON] звертався до поліції з приводу того, що [PERSON], з якою він на протязі двох останніх років проживає окремо, без його дозволу з 20.07.2016 року по 21.07.2016 року вивозила із квартири за адресою: м.Мирноград, м-н «Світлий», 15/33, речі та меблі, які були спільно нажиті (а.с.92-93). Згідно із свідоцтвом про народження 27.08.2016 року народився [PERSON], де у графі батьки зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.94). Ухвалою суду від 03.11.2016 року скасовано заочне рішення від 08.09.2016 року про розірвання шлюбу сторін, ухвалене судом у цій справі (а.с.66-67). За письмовим клопотанням відповідача [PERSON] судом за ухвалою від 11.01.2017 року було надано сторонам строк для примирення у чотири місяці. В обґрунтування свого клопотання відповідач вказала, що їй потрібен максимальний час для примирення, оскільки вона повинна поїхати за місцем навчання дочки, щоб допомогти їй, а після цього вона може повернутися із дочкою і відновити шлюбні відносини із чоловіком (а.с.111). Після закінчення стрку для примирення позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у наданий судом строк для примирення, проти якого він категорично заперечував, ані він, ані відповідач не намагалися відновити сімейні стосунки. Навпаки, відповідач зі свого боку припинила з ним будь-яке спілкування, навіть, донька видалила його зі своєї сторінки у соцмережах. Аліменти на доньку отримує мати відповідача. Зі спором майнового характеру при необхідності він буде звертатися з окремим позовом. Доньці у липні 2017 року виповниться 17 років, за своїм віком вона вправі самостійно вирішувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Він продовжує проживати однією сімєю з [PERSON] і їх сином [PERSON]. Наполягає на розірванні шлюбу. Формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, викладеним у ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, відповідно до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та у порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясовуючи фактичні взаємини подружжя, судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки майже три роки, між ними склалися напружені відносини, про що свідчать звернення позивача до поліції та пояснення відповідача щодо асоціальної поведінки її чоловіка. Відповідач перебуває за межами України, за її відсутності позивач підтримує подружні стосунки з іншою жінкою, з якою вже має сумісного сина. Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, здійснені судом заходи для примирення не дали бажаного результату: у наданий судом чотирьохмісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки і не намагалися це зробити, з чого можна зробити висновок, що відповідач, заявляючи про строк для примирення, віднеслася до цієї дії виключно формально, не з метою збереження сімї. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, створив нову сімю, вважає примирення з відповідачем та збереження з нею сімейних стосунків неможливими. Наведені відповідачем підстави збереження шлюбу свідчать про примушування позивача до сімейних стосунків, що є неприпустимим з точки зору вищенаведених принципів, на яких будується шлюб. З огляду на приведене суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження їх сімї не відповідало б інтересам позивача та суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач не заявила про відновлення її дівочого прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved