Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він починаючи з 2003 року фактично проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], яка є відповідачем у справі, та [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] ніхто його частки квартири у власність не оформив. В зазначену квартиру він вселився за домовленістю з відповідачем [PERSON] та померлим [PERSON], який доводиться останній сином. При цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування квартирою ними не укладалося. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується квартирою, підтримує її в належному стані, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених ним договорів на користування газом та електроенергією. Позивач також зазначає, що його володіння зазначеною квартирою з 2003 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Ніяких договірних правовідносин між ним і відповідачем щодо користування квартирою не укладав, що являється обставиною, яка підтверджує факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на квартиру в момент заволодіння нею. За зазначених обставин та правових підстав він може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тому і змушений звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на квартиру. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому позов підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але подала до суду також заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що проти даного позову не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач, починаючи з 2003 року фактично проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], яка є відповідачем у справі, та [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Право власності на квартиру та користування нею позивачем підтверджується: довідками наданими КП «Томаківське БТІ» ДОР за № 16 від 24.02.2016 року та Мирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області за № 674 від 16.05.2016 року. Із технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Югпрофексперт» від 19.05.2016 року вбачається, що квартира не є аварійною та придатна до користування. Володіння позивачем даною квартирою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість квартири станом на 26.05.2016 року складає 23 000,00 гривень. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Володіння позивачем зазначеною квартирою з 2003 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Ніяких договірних правовідносин між сторонами у справі щодо користування квартирою не укладав, що являється обставиною, яка підтверджує факт відсутності у позивача підстави для виникнення права власності на квартиру в момент заволодіння нею. Крім того, державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори в.о. Томаківської ДНК суду надано копію спадкової справи № 103/2010 заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO]. З копії вказаної спадкової справи вбачається, що видавалося свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме матері померлого [PERSON]. Тобто після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців спадщину на спірне нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], не приймав, суд вбачає, що спірне майно до складу спадщини не входило. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). На даний час позивач продовжує використовувати вказане нерухоме майно для проживання. За весь час, починаючи з 2003 року, з приводу користування даною квартирою до позивача ніхто жодних претензій з приводу володіння даним житлом не пред'являв, позовів про його повернення не заявляв. Зазначений факт відповідачем у справі не спростовано, а також суду не надано відомості про те, що дана квартира перебуває на обліку як безхазяйне майно. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що позивач володіє спірною квартирою з 2003 року, то зі спливом десяти років, він набув право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю». Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують його право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. На підставі викладеного та

Outcome: approved