Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є одноособовим власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . 13 вересня 2002 року позивачем був укладений шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . В цей час, була приватизована квартира [ADDRESS] , [PERSON] набула власність в цьому помешканні в розмірі 1/5. Позивач зазначає, що питань щодо місця реєстрації доньки не виникало, але фактично сім`я проживала в квартирі [ADDRESS] . Після того, як донька пішла до школи за місцем фактичного проживання, виникли організаційні проблеми і дружина попросила перереєструвати доньку за адресою фактичного проживання позивача, що і було виконано у вересні 2011 року. Подальші відносини позивача з дружиною не склалися і 01 березня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №2604/20978/12 шлюб було розірвано. З березня 2013 року [PERSON] разом із мамою проживають на своїй власній житловій площі у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи, що [PERSON] більше восьми років в спірній квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, у позивача виникла необхідність визнати її такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Відповідач особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинив. Попередньої домовленості про майбутнє користування житлом між сторонами не існує. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03 червня 2021 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи. Копії вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, ні за зареєстрованим місцем проживання, ні за вказаним в позовній заяві фактичним місцем проживанням, конверти разом з копіями ухвали суду про відкриття провадження повернулись до суду із відмітками поштового відділення «за терміном зберігання» та «за заявою відправника/адресата». 06 липня 2021 року на адресу реєстрації відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, та 09 липня 2021 року на адресу фактичного місця проживання відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, конверти разом з документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відмовився». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 01 жовтня 2008 року (а.с.8, 9-10). Відповідач [PERSON] , [INFO] є донькою позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29 вересня 2011 року (а.с.39), що також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с. 13) Відповідно до довідки Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» від 18 вересня 2021 року, виданої [PERSON] , дочка [PERSON] з 14 лютого 2003 року дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] , згідно акту від 18 вересня 2018 року (а.с. 28). Як убачається з Акту від 18 березня 2021 року, складеного та підписаного зареєстрованими та проживаючими в будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено працівником відділення «Лівобережне» комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» [PERSON] , цим актом вказані особи засвідчили, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не мешкає з березня 2013 року по теперішній час (а.с.29). В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач в спірній квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Крім того, зазначає, що перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинив, попередньої домовленості про майбутнє користування житлом між сторонами не існує. Відповідач не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву та не надала доказів на спростування вказаних обставин. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі, що належить позивачу, а реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачеві на праві власності квартирі перешкоджає йому повною мірою реалізовувати належне йому права, як власника, порушує його права на вільне розпорядження та користування майном, відповідач протягом тривалого часу - понад один рік не проживає за адресою реєстрації без поважних причин, суд убачає правові підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у вищевказаному розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved