Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 12 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київської області, про що складено актовий запис № 44 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.07.2014). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності. Вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на даний час їх шлюб існує лише формально. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами. У заяві також зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київської області, про що складено актовий запис № 44. Від шлюбу строни мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що доводиться свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , від 23.07.2015 року. Шлюб на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини. Примирення між сторонами стало неможливим, що доводиться заявою позивача та відповідачки про підтримання позовних вимог про розірвання шлюбу. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved