Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON], Марганецька міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить йому та його дружині на праві спільної приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло. В квартирі значиться зареєстрованою відповідач - [PERSON]. Після реєстрації відповідач в квартирі не поживає - з жовтня 2013 року. Фактично проживає за іншою адресою. Участі в утриманні квартири не приймає. В наслідок чого, він не може на власний розсуд користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Позивач надав суду заяву про слухання справи без його присутності. У наданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явилася, причину неявки суду не повідомила про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи - Марганецької міської ради Дніпропетровської області на розгляд справи не з'явився, повідомлені належним чином про час, дату та місце слухання справи. Заяв чи клопотань не надходило. Третя особа - [PERSON] на розгляд справи не з'явилася. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням думки позивача, який в наданій заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: Квартирна [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON] на праві спільної приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про власність на житло від 21.12.1993 року. Згідно довідки № 263, виданої 10.10.2017 року ОСББ «Парковий 12»; довідки відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач - [PERSON]. Згідно акту, складеного 10.10.2017 року в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідченого головою ОСББ «Паркова 12», відповідач [PERSON] потягом останніх чотирьох років в квартирі [ADDRESS] не проживає. Фактично проживає за іншою адресою. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином відповідач без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS], де право спільної власності належить позивачу. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved