Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 27 лютого 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . На початку 2019 року їхнє сімейне життя почало поступово погіршуватися через несумісність характерів та різні погляди на сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові спроби налагодити сімейне життя позитивного результату не надали. З березня 2019 року вони припинили шлюбні відносини і з того часу спільно не проживають. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання 15.05.2020 сторони по справі не з`явились. Попередньо через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Аналогічну заяву позивач надіслав на електронну пошту суду 13.05.2020. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання та підготовче засідання не з`являлась без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток на адресу місця реєстрації: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки письмової згоди позивача для заочного вирішення справи немає, тому суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність відповідача, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, поданій до суду, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 27 лютого 2018 року зареєстрували шлюб в Калинівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що було складено актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.01.2020 (а.с. 7). [INFO] у сторін по справі народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.01.2019 (а.с. 8). Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, різні погляди на сімейні відносини та втрата взаєморозуміння, в зв`язку з чим сторони не підтримують подружні стосунки протягом тривалого часу. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судові засідання не являлась, відзив на позовну заяву до суду не подавала, жодних обставин, зазначених позивачем в позовній заяві, не спростувала. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання та підготовче засідання відповідача, яка обізнана, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від неї, суд приходить до висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання і розвиток їхньої неповнолітньої дочки, що має істотне значення, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За відсутністю клопотанням позивача [PERSON] про розподіл судових витрат, суд вважає судові витрати залишити за останнім. На підставі викладеного та

Outcome: approved