Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку[ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником 50/100 частини вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрована в будинку, проте понад дванадцять років там не проживає та з реєстраційного обліку не знімається,чим створює йому перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні представник позивача адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, судові повістки, направлені їй за місцем реєстрації, повернулися до суду не врученими за відсутністю адресата. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, проти позову не заперечує. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовом засіданні підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] більше року не проживає. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 50/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9). Власником решти 50/100 частини даного будинку є третя особа [PERSON] . В даному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , проте більше дванадцяти років в ньому не проживає, що підтверджується довідкою від 04.02.2020 року виданою виконавчим комітетом Тетіївської міської ради (а.с.13), довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 09.03.2021 року (а.с.25), поясненнями представника позивача та свідків. Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім?ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім?ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім?ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи те, що [PERSON] в будинку по [ADDRESS] понад дванадцять років не проживає, але зареєстрована в ньому і тим самим чинить перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач бажає їх залишити за собою, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею позовних вимог.

Outcome: approved