Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю та виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивач 06 лютого 2019 року придбав квартиру [ADDRESS] на електронних торгах, що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М., на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 47 Закону України «Про іпотеку», на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. про реалізацію предмета іпотеки ВП № 57478734 від 17.01.2019 року. Позивач після придбання на прилюдних торгах квартири не має можливості здійснювати своє право власності, оскільки у спірній квартирі проживають відповідачі, які не звільняють у добровільному порядку належну позивачу квартиру, що є підставою його звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідач [PERSON] , отримавши 18 червня 2019 року копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 10 червня 2019 року строк. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 10 червня 2019 року строк. Третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації скористались правом подачі письмових пояснень на позовну заяву, відповідно до яких представник заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки задоволення позову призведе до порушення майнових прав малолітніх дітей. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін,подане в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири,- залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 47 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Таке рішення відповідає передбаченій ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України вимозі до актів цивільного законодавства про дотримання принципу однаковості регулювання цивільних відносин на всій території України і означає, що де б не проживав власник і де б не знаходилося його майно, він володіє усією сукупністю прав володіння, користування та розпоряджання цим майном на однакових засадах, визначених Конституцією України та Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що 06 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмичем В.М. на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 47 Закону України «Про іпотеку», на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. про реалізацію предмета іпотеки ВП № 57478734 від 17.01.2019 року, посвідчено Свідоцтво про право власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 06.10.1998 року. (а.с. 14, 15) Згідно Акту, складеного комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 404, від 15.04.2019 року, на момент комісійного обстеження (15.04.2019 року о 14.45 год.) в квартирі знаходились: [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2017 року народження. Зі слів [PERSON] в квартирі також проживають: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2018 року народження. (а.с. 21) За даними Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 07.03.2019 року у квартирі [ADDRESS] . (а.с. 22) Згідно Відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 10.06.2019 року, [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрованим по м. Києву не значиться; [PERSON] , 2017 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , 2010 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , 1987 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрованим по м. Києву не значиться; [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрованою по м. Києву не значиться. (а.с. 37-44) За нормою частини другої ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Захист права власності здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто шляхом застосування належної форми, за\-собів і способів захисту. Для захисту застосовується юрисдикційна форма захисту, тобто діяльність уповноважених державних органів, які здійснюють комплекс організаційних заходів для захисту пору\-шених прав. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних правовідносин договірних відносин. Характерною ознакою такого порушення права власності є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 653/1096/16) Як убачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є усунення перешкод відповідачами у здійснення права власності позивача, шляхом виселення відповідачів з належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , оскільки спірне нерухоме майно відповідачі займають буз будь-якої правової підстави. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для захисту права власності позивача, шляхом виселення відповідачів із належної на праві власності позивачу квартири [ADDRESS] , - оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено чинення відповідачами перешкод у користуванні та розпорядженні належною позивачу квартирою, шляхом проживання в ній без належного права користування житлом та всупереч такого волевиявлення його власника, що має ознаки протиправного зайняття приміщення приватного житлового фонду. При цьому судом ураховано, що відповідачі, зокрема, і їхні малолітні діти, мають право на користування іншим житлом ( [ADDRESS] ), не зареєстровані у спірній квартирі, не укладали договору оренди квартири із її власником, не являються членами сім'ї власника квартири, не мають будь-якого іншого речового права на спірну квартиру, що свідчить про наявність ознак протиправного проживання у порушення відповідного волевиявлення власника спірної квартири, тому право власності позивача підлягає відновленню, шляхом задоволення негаторного позову в межах даного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За таких обставин, коли права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав користуватись та розпоряджатись спірною квартирою. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири, є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду 04 квітня 2019 року [PERSON] уклав з адвокатом Семашком Д.М. Договір про надання правової допомоги адвокатом, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 4.1 Договору, для початку виконання робіт клієнт сплачує адвокату аванс у розмірі 2 500,00 грн. (а.с. 10-12) Крім того, 04 квітня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Семашком Д.М. укладено Додатковий договір № 1 до Договору про надання правової допомоги адвокатом від 04 квітня 2019 року, яким доповнено пп 4.1. п. 4 Договору «Ціна договору та порядок оплати». (а.с. 12) Згідно Акту виконаних робіт та наданих послуг згідно з договором про надання правової допомоги адвоката від 04.04.2019 року, який складено і підписано адвокатом Семашком Д.М. та клієнтом [PERSON] від 04.06.2019 року, за виконані роботи та надані послуги щодо представництва інтересів замовник сплатив грошові кошти у розмірі 2 500,00 грн., що також підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 186 від 04.04.2019 року. (а.с. 30, 34) Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги адвокатом від 04.04.2019 року у сумі 2 500,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи повне задоволення позову, з відповідачів на користь позивача у рівних частинах підлягає стягненню окрім витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., також і сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved