Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач вказує, що 13 червня 2020 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у нього кошти в сумі 37800 грн готівкою строком на шість місяців. Однак до встановленого терміну [PERSON] суму боргу не повернув. Після спливу терміну повернення позики, а саме 26 січня 2021 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на його користь борг за договором позики від 13 червня 2020 року на загальну суму 38317 гривень 20 копійок, в тому числі основний борг в сумі 37800 гривень, 177 гривень у вигляді 3% річних від простроченої суми позики та 340 гривень 20 копійок у вигляді інфляційних втрат та понесенні ним судові витрати. 11 травня 2021 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Галушко С.С. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він прохає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13 червня 2020 року на загальну суму 40145,76 гривень 76 копійок, в тому числі основний борг в сумі 37800 гривень, 460 гривень у вигляді 3% річних від простроченої суми позики та 1885,76 гривень 76 копійок у вигляді інфляційних втрат та понесенні ним судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] , адвокат Галушко С.С. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час місце розгляду справи через офіційний вебсайт судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у [PERSON] кошти в сумі 37800 грн готівкою строком на шість місяців (а.с. 28). Однак до встановленого терміну [PERSON] суму боргу не повернув. Після спливу терміну повернення позики, а саме 26 січня 2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики (а.с. 11-14). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. встановлено договором. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Таким чином, наявна в матеріалах справи розписка є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи написання відповідачем розписки про отримання в борг вказаної суми грошових коштів, із зазначенням зобов`язання щодо їх повернення, наявністю підпису в ній боржника та наявністю оригіналу розписки у позивача, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договорів позики, отримання вказаних у розписках відповідачем грошових коштів та неповернення позивачу сум боргу на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. до суду надано: договір про надання правничої допомоги від 23.01.2021 року, розрахунок витрат на правничу допомогу від 11.05.2021, акт № 1 приймання-передачі правничих послуг від 10.05.2021, квитанція про сплату 5000 грн від 23.01.2021 (а.с. 49а-52). Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Оскільки судом задоволено позовні вимоги [PERSON] то з [PERSON] на його користь підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 908 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Outcome: approved