Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1991 року по цей час він є членом Товариства власників індивідуальних гаражів [ADDRESS], де за ним закріплено гаражне приміщення в двох рівнях під [NUMBER] та [NUMBER]. Рішеннями Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 червня 2012 року та від 19 березня 2013 року, а також Ухвалами Апеляційного суду Чернівецької області від 15 серпня 2012 року та 29 травня 2013 року було встановлено, що з членів Товариства його не було виключено, а гаражне приміщення під [NUMBER] та [NUMBER] залишається у його користуванні і в зв'язку з цими обставинами відсутній спір за його позовом до Товариства власників індивідуальних гаражів №2. Однак, відповідачка [PERSON], перешкоджає йому в користуванні гаражними приміщеннями шляхом зрізання встановлених ним замків та встановленням своїх. Пояснює це тим, що ще в 2002 році на підставі заяви про вступ до товариства на неї були переоформлені зазначені вище гаражні приміщення під [NUMBER] та [NUMBER]. 04 жовтня 2013 року [PERSON] у зв'язку з продажем, переоформила вказані гаражі на [PERSON] Далі 25.11.2013 року [PERSON] продав зазначені гаражні приміщення [PERSON], який на цей момент є нібито власником його гаражних приміщень. Всі ці дії та факти відбувалися з відома і сприяння нинішнього голови Товариства власників індивідуальних гаражів №2 [PERSON]. Вважає дії відповідачів нікчемними і такими, що не несуть за собою юридичних наслідків щодо його права володіння і користування по відношенню до гаражних приміщень [NUMBER] та [NUMBER], що розташовані на території Товариства власників індивідуальних гаражів №2. Просить суд визнати його виключне право користування та володіння гаражними приміщеннями [NUMBER] та [NUMBER], які розташовані на території Товариства власників індивідуальних гаражів [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позові і просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставність позовних вимог, а також на те, що [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Як встановлено судом і даний факт не заперечує сам позивач, спірні гаражі ним не здавалися в експлуатацію, а отже будучи членом Товариства власників індивідуальних гаражів № 2 він був власником лише внесків, що ним сплачувалися. Даний факт також встановлено Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 травня 2013 року і тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення при розгляді даної справи і не потребує доказуванню. Відповідно до п. 2.6 Статуту Товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 побудований та зданий відповідно оформленим актом в експлуатацію гараж являється власністю члена товариства, на яку розповсюджуються всі права та привила згідно чинного законодавства. Згідно пп.д п.6.1 Статуту товариства власників індивідуальних гаражів №2 член товариства має право після завершення будівництва і оформлення акту здачі в експлуатацію продати, здати в оренду гараж з обов'язковим оформленням документів в бухгалтерії товариства. Отже, настання наслідків, визначених пп.д п.6.1 Статуту товариства власників індивідуальних гаражів №2, пов'язано із здійсненням членом товариства своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З ч. 3 ст. 331 ЦК України випливає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як встановлено судом та не заперечується сторонами, спірні гаражі не є власністю Товариства власників індивідуальних гаражів № 2, оскільки будівництво гаражів здійснювалося самими сторонами, а не товариством. Реєстрація об'єктів нерухомості здійснюється реєстраційною службою відповідно до вимог законодавства. Здійснивши будівництво гаражів, позивач у встановленому законом порядку не ввів їх в експлуатацію та не зареєстрував право власності. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже, право володіння та право користування майном є складовими правомочностями права власності, оскільки позивач в судовому засіданні належними і допустимими доказами не довів виникнення у нього права власності на спірне нерухоме майно, а тому у нього відсутні правомочності щодо володіння та користування цим нерухомим майном, що випливають із відсутності права власності. Інших законних підстав у позивача для володіння чи користування спірними нерухомим майном в судовому засіданні також не було встановлено. Із позовними вимогами про визнання за ним права на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва позивач не звертався. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 181, 317,331 ЦК України,

Outcome: dismissed