Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 3879,16 доларів США, проценти від суми позики у розмірі 1241,24 доларів США, 3%річних у розмірі 141,88 доларів США за період прострочки грошового зобов`язання з 11.02.2020року по 01.05.2021року, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1510,22грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 25.07.2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого та розписки відповідач отримала від позивача 6000 доларів США і зобов`язалася їх повернути не пізніше 25.07.2020року рівними частинами з процентами. Свої зобов`язання по поверненню позики з процентами відповідач виконувала, починаючи 10.08.2019 року по 11.02.2020року. З 11.02.2020року борг відповідача складає 3879,16 доларів США. Згідно п.1 Договору позики, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2.5 % від користуємої суми. За період з 11.02.2020року по 01.05.2021року проценти від суми позики складають 1421,24 доларів США. Також, 3 % річних від простроченої суми складають 141, 88 доларів США. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума у розмірі 5442,24 доларів США. Ухвалою судді від 13.05.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановлений законом порядок. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 25.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальника [PERSON] , а остання прийняла у власність грошові кошти у розмірі 154\~200, 00 грн., що є еквівалентом 6\~000, 00 доларів США, зі строком погашення боргу до 25.07.2020року. Відповідно до п.2 Договору позики та розписки, сума позики, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі. Згідно п.1 Договору позики, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2,5 % від користуємої суми. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідний договір, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу позики. Відповідно до\~вимог ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі,\~кількості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Відповідно до\~ст. 192 Цивільного кодексу України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.\~193, ч. 4 ст.\~524 ЦК України,\~Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Kабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (позиція Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року/ справа № 373/2054/16-ц). Відповідно до\~ст. 524 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмирі 3879,16 доларів США. Одночасно, суд враховує, що згідно правового висновку ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, вбачається таке. Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики сторони погодили щомісячну сплату 2,5 відсотків за позикою за період часу з 25.07.2019 по 25.07.2020, тобто за 12 місяців. Відтак, у межах строку позики відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві тіло позики і сплачувати відсотки щомісячними платежами кожного місяця. Так відповідач сплатила відсотки за цей\~\~\~\~\~\~\~\~період лише по 26.01.2020року. Отже припис абзацу 2 ч.1\~ст.1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку позики. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Таким чином відсотки у розмірі, визначеному договором позики, мають нараховуватися лише протягом строку дії цього договору, тобто в цій справі з 26.01.2020 по 25.07.2020року, а не як просить позивач у своєму позові по 01.05.2021року, отже розмір заборгованості по відсоткам складає 74,59 доларів США. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже було встановлено судом, за договором позики строк повернення коштів визначений 25.07.2020року. Так, Велика Палата ВС у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання\~є\~триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При цьому підлягає стягненню як сума боргу у доларах США, так і три відсотки річних, що відповідає правовій позиції, висловленій\~Великою Палатою Верховного Суду\~у постанові від 16 січня 2019 № 464/3790/16-ц, в якій\~зазначено, що 3 % річних, передбачені\~ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних за прострочення грошового зобов`язання підлягають частковому задоволенню у сумі 90,83 доларів США, за період з 26.07.2020 р. по 01.05.2021 р. (в межах заявлених вимог). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 3879,16 доларів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 74,59 доларів США та 3% річних від простроченої суми за період з 26.07.2020 р. по 01.05.2021 р. у розмірі 90,83 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial