Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та у судовому засіданні позивач та його представник посилалися на те, що 03 лютого 2011 року позивач уклав договір позики, згідно з яким у той же день, 03 лютого 2011 року позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000 000 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США, строком до 05 липня 2011 року, однак до сьогоднішнього дня кошти не повернуті, що вимусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Крім того 16 березня 2011 року позивач уклав договір позики, згідно з яким у той же день, 16 березня 2011 року позичив відповідачу грошові кошти у 5000 грн., однак до сьогоднішнього дня кошти не повернуті Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договорами позики від 03 лютого 2011 року та від 16 березня 2011 року у розмірі 40 600 грн., що складається з: суми позики - 13 000 грн.; суми відсотків відповідно до умов Договору позики від 02 лютого 2011 року - 27 600 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 03 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, на виконання умов якого у той же день, тобто 03 лютого 2011 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США за курсом НБУ. Згідно умов Договору позики від 03 лютого 2011 року грошові кошти були передані відповідачу на строк до 05 липня 2011 року. Відповідно до умов Договору позики від 03 лютого 2011 року, за користування грошовими коштами (8 000 грн.) відповідач щомісячно повинен виплатити позивачу 5 % від отриманої суми позики. Сума відсотків за період використання позики складає 14 000 грн. У встановлений Договором позики від 03 лютого 2011 року строк відповідач не повернув позивачу вказану суму позики, відсотки та пеню. 16 березня 2011 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, на виконання умов якого у той же день, тобто 16 березня 2011 року позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. Відповідно до умов Договору позики від 16 березня 2011 року, за користування грошовими коштами (5 000 грн.) відповідач щомісячно повинен виплатити позивачу 8 % від отриманої суми позики. Сума відсотків за період використання позики складає 13 600 грн. Ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення умов Договору позики від 03 лютого 2011 року та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув позивачу суму позики та відсотки. Відповідно до вимог ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов 'язку в натурі. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу обґрунтованим та таким що підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 88 ЦПК України).

Outcome: approved