Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з неї на його користь суму боргу у розмірі 11\~000 гривень та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.06.2017 між ним та відповідачем укладено договір позики, у відповідності до якого він передав [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 11000 грн. На підтвердження укладення даного договору відповідачем було власноручно написано розписку, в якій передбачалося її зобовязання повернути суму боргу до 09.07.2017. Однак станом на дату звернення до суду [PERSON] суму боргу не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання. А відтак просить позов задовольнити. Позивач у підготовчому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, пояснила, що взяла у позивача в борг 11000 грн, однак на даний час такі не повернула, оскільки у неї відсутня необхідна сума коштів та в подальшому має намір повернути борг позивачу. Ствердила, що наслідки визнання позову їй зрозумілі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ч.4\~ст.206 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, з письмової розписки вбачається, що відповідач [PERSON] (позичальник) 24 червня 2017 року отримала безпосередньо від позивача [PERSON] (позикодавець) 11000 грн, які зобовязалась повернути до 9 липня 2017 року (т.1 а.с.4). Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, враховуючи настання дати повернення суми позики, визнання відповідачем позову, а також і те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача 11000 грн. боргу за договором позики. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., згідно з квитанції №54455 від 29 вересня 2017 року, УДКСУ у Сихівському районі м.Львова, р/р 31218206700008, МФО 825014, КОД ЄДРПОУ 38007636; розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи. Таким чином, суд приходить переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 320 грн. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 320 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 11,\~526, 530,\~625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved