Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права щодо виховання сина, визначення порядку спілкування з сином та участі у його вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Добропільської міської ради, Органу опіки та піклування Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, Орган опіки та піклування Краматорської міської ради. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 06.06.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано за рішенням суду від 22.06.2017 року. Під час шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] , на утримання кого він сплачує аліменти відповідно до судового наказу суду від 04.06.2018 року. Відповідачка дозволяла позивачу спілкуватись з сином, але з серпня 2018 року почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому позивач був вимушений звернутись до виконавчого комітету Добропільської міської ради з приводу встановлення порядку побачення з [PERSON] , про що вказаним органом було ухвалено відповідне рішення. Після середини січня 2019 року відповідач знову почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, не звертаючи уваги на існуюче рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради №597 від 15.11.2018 року та ігноруючи його. З урахуванням зазначеного, позивач просив задовольнити позов усунувши перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , а саме просив: - зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] ; - визначити порядок та способи у спілкуванні та вихованні сина шляхом щотижневих зустрічей та спільного проведення часу з сином у період з 17.0 години п`ятниці по 11.00 годину понеділка, а також протягом дня на свята «Новий рік», «Різдво Христове», «Пасха», день народження сина, або наступного дня за домовленістю сторін, без присутності матері [PERSON] , в загальнодоступних громадських місцях, а також за місцем проживання дитини [PERSON] та за місцем проживання позивача, а також шляхом їх спільного з сином відпочинку (літнього відпочинку) протягом 45 днів на рік, з урахуванням режиму дня дитини, його стану здоров`я або інших непередбачуваних поважних обставин. Також просив стягнути з відповідачки на свою користь понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 24.06.2019 року було зобов`язано орган опіки та піклування Волкновської міськради та Краматорської міської ради нади висновки щодо розв`язання спору, витребувано певну інформацію. Ухвалою суду від 19.08.2019 року вилучено з числа третіх осіб - Волноваську міськраду та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Волноваської РДА та зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 17.09.2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.10.2019 року за заявою позивача, позов [PERSON] в частині вимог до відповідача [PERSON] залишено без розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, підтримав свої позовні вимоги до відповідача [PERSON] з підстав, які викладені у позовній заяві та просив задовольнити їх, а також не заперечував проти постановлення заочного рішення. Представник Органу опіки та піклування Добропільської міської ради, Бажинова О.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Краматорської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд цивільної справи без його участі. Представник Органу опіки та піклування Волноваської районної державної адміністрації Донецької області також в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву за підписом в.о. голови райдержадміністрації про розгляд цивільної справи без участі представника органу опіки та піклування Волноваської райдержадміністрації. Просив ухвалити рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подавала. Будь-яких клопотань, або заяв про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду також не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та не подала будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року, яке набрало законної сили 15.07.2017 року (а.с.18). Позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.06.2018 року (а.с.19). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради №1098 від 29.05.2018 року (а.с.25). Також судом встановлено, що наразі між сторонами у справі не досягнуто домовленості щодо способів участі батька в вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , який проживає окремо від дитини. Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 597 від 15.11.2018 року встановлено порядок побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме щонеділі в понеділок, середу, п`ятницю, суботу з 16.00 до 19.00 години, враховуючи попередню домовленість батька з матір`ю дитини (а.с.20). До середини січня 2019 року відповідачка вищевказане рішення виконавчого комітету виконувала та не чинила перешкод у спілкуванні сина з батьком, але після вказаної дати все змінилось і відповідачка перестала виконувати рішення виконкому № 597 та перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, що в свою чергу порушує право позивача на безперешкодне спілкування з дитиною та на особисте виховання свого сина. Позивач зазначав, що має велике бажання бачитись, спілкуватись та приймати учать у вихованні свого сина [PERSON] та може зробити значний позитивний внесок у його розвиток та виховання. Не має на меті псувати відносини між матір`ю дитини та сином, якимось чином настроювати дитину проти його матері, бажає щоб дитина з повагою відносилась до своїх батьків, виховувався у любові та повазі до його особистості. Вважає, що його спілкування з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку, а буде сприяти повноцінному її вихованню та розвитку. Позивач в судовому засіданні зазначав, що відповідачка фактично ховає від нього дитину, не повідомляє йому відомості про стан здоров`я дитини, його фізичний та духовний стан. Згідно характеристики №01-20-268 від 10.04.2019 року (а.с.21) та акту обстеження умов проживання №01-20-267 від 10.04.2019 року (а.с.22) комітету мікрорайону №1 Краматорської міської ради, [PERSON] працює торговим представником в приватному підприємстві «ВІОЛА+», станом на 08.04.2019 року скарг та нарікань на [PERSON] не надходило. Мешкає зі своїми батьками в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою №14870 про склад сім`ї (а.с.28), умови проживання в квартирі нормальні, зроблено ремонт, мається уся домашня техніка, а саме: телевізор, пральна машинка, холодильник. Те що позивач мешкає з батьками за адресою: [ADDRESS] , а також те, що квартира належить його батьку [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме договором купівлі продажу квартири від 19.10.1996 року (а.с.30) та свідоцтвом про народження позивача (а.с.29). Характеристикою з місця роботи [PERSON] підтверджується, що останній працює в ПП «ВІОЛА+» №126 від 11.04.2019 року, з 13.06.2016 року по даний час на посаді торгівельного агента, зарекомендував себе відповідальним, виконавчим працівником, який якісно та в строки виконує свої обов`язки. В колективі користується повагою та авторитетом, трудову дисципліну не порушував, доган та стягнень не має (а.с.23). Позивач має постійний заробіток, з вересня 2018 року по березень 2019 року отримав дохід в розмірі 27561,48 грн., за вирахуванням сум податків та аліментів, про що свідчить довідка про доходи з ПП «ВІОЛА+» (а.с.24). Згідно довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Краматорська» №789 від 03.05.2019 року, [PERSON] на диспансерному обліку в наркологічному диспансері не знаходиться (а.с.26). За місцем реєстрації психіатрична допомога у ПЛ м. Краматорська не надавалась, відомостей про надання психіатричної допомоги в інших закладах не має, що підтверджено довідкою №260 КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м.Краматорська» (а.с.27). Висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність визначення способу участі батька у вихованні малолітнього [PERSON] №01-49/4541 від 12.08.2019 року свідчить про те, що при вирішенні цього питання будь-яких даних , які б негативно характеризували [PERSON] , або які б свідчили про негативне спілкування батька з дитиною виявлено не було. І тому з урахуванням віку дитини, психологічних особливостей, повсякденного життєвого укладу малолітньої дитини та батька орган опіки та піклування вважав доцільним визначити способи участі батька у виховання дитини таким чином, а саме шляхом встановлення зустрічей та побачень: за місцем проживання дитини, щотижнево у понеділок та середу з 16.00 годині по 19.00 годину, шляхом відвідування з сином місць дитячих розваг та відпочинку, з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я , без присутності матері; за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , щотижнево з 17.00 п`ятниці до 17.00 суботи, без присутності матері; 14 календарних дні з метою оздоровлення дитини в літній період в той час, коли дитини не оздоровлюється з матірью у святкові дні «Новий рік», «Різдво Христове», «Пасха», день народження сина [PERSON] , попередньо погоджуючи з його матір`ю час спілкування з дитиною, шляхом відвідування місць дитячих розваг та відпочинку, в загальнодоступних громадських місцях, за місцем проживання дитини, без присутності матері (а.с.99-101). Згідно висновку виконавчого комітету Добропільської міської ради №05/1089-10/02 від 17.09.2019 року встановлено, що обидва батьки як [PERSON] так і [PERSON] мають самостійний дохід, створили належні умови для проживання дитини, не зловживають алкоголем та спиртними напоями, люблять свою дитину [PERSON] , тому орган опіки та піклування Добропільської міської ради вважав доцільним встановити порядок побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . наступним чином: щовівторка та щочетверга з 16.00 години до 19.00 годин, кожної другої п`ятниці місяця з 16.00 годин до 16.00 годин неділі, без присутності матері з метою оздоровлення та відпочинку надати можливість батькові [PERSON] проводити з сином [PERSON] 10 днів в літній період, враховуючи попередню домовленість батька з матір`ю дитини. З відомостей Волноваської РДА Донецької області, що підтвердується листом №04-45-1512 від 17.09.2019 року, вбачається, що надати висновок органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування [PERSON] з сином та участі у його вихованні не має можливості, оскільки дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з матірью, що також підтверджується доданими до вказаної інформації письмовими поясненнями [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] . Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матеріально-забезпеченою людиною, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною. Жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде суперечить інтересам останньої судом не встановлено. Внаслідок неприязних відносин, що склалися між сторонами, [PERSON] фактично не бажає, щоб батько дитини приймав участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та чинить перешкоди у здійсненні позивачем свого права. Однак, право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Належних доказів, які б вказували на неможливість спілкування батька із сином, або ж на те, що таке спілкування буде негативно впливати на дитину суду відповідачем надано не було. За висновками органів опіки та піклування вбачається, що вказані органи вважають доцільним встановити певні способи спілкування батька з дитиною. З урахуванням встановлених судом обставин, віку дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та її батьків, суд вважає за необхідне встановити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, шляхом систематичних побачень з дитиною, наступним чином: встановити щотижневі зустрічі батька з дитиною за місцем проживання дитини у загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, дитячих майданчиках, скверах, парках тощо) у вівторок та четвер з 16.00 години до 19-00 години, без присутності матері, з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я; встановити зустрічі батька з дитиною за місцем проживання батька за адресою [ADDRESS] кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з 16.00 години до 16.00 години неділі, без присутності матері, з урахуванням стану здоров`я дитини; щорічних спільних відпочинків батька з дитиною в літній період тривалістю 14 календарних днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] щодо періоду відпочинку; щорічних побачень батька з сином у святкові дні «Новий рік», «Різдво Христове», «Пасха (Великдень)», День народження [PERSON] шляхом відвідування місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, як за місцем проживання дитини, так і за місцем проживання батька, за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] . Крім того, суд вважає необхідним зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . При цьому суд враховує, що малолітня дитина відвідує садок, тому надання переваги батькові у спілкуванні з сином у всі вихідні порушує право матері на спілкування з дитиною. Саме такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та малолітньої дитини. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial