Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із позовом до ПрАТ «Євраз [PERSON]» про стягнення одноразової матеріальної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що 07 липня 2008 року він звільнився із посади заступника начальника правового відділу управління правової та економічної безпеки за власним бажанням по виходу на пенсію за віком (наказ від 07.07.2008 року №126-ос). При звільненні Відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив належні йому суми заробітної плати, а саме: одноразову матеріальну допомогу при звільненні в звязку з виходом на пенсію за віком в сумі 5\~000,00 гривень, не нараховану своєчасно та в не повному обсязі заробітну плату за час тарифної відпустки в 1997 - 2008 роках, включно, в сумі 6\~140,63 гривень. Посилаючись на вищевикладене, просив суд: стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» на його користь одноразову матеріальну допомогу при звільненні в звязку з виходом на пенсію за віком в сумі 5\~000 (пять тисяч) гривень 00 копійок; компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги за період з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток у 2012 році, а саме: за період з серпня 2000 року по травень 2012 року в сумі 6\~065 (шість тисяч шістдесят пять) гривень 05 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11\~000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок; стягнути 5 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Приватного Акціонерного Товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» на його користь заробітної плати за один місяць в сумі 4 286 (чотири тисячі двісті вісімдесят шість) гривень 20 копійок, а також судові витрати покласти на Відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити . Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON] » [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на раніше надані письмові заперечення, зокрема просили застосувати строк позовної давності за всіма позовними вимогами. [PERSON] встановлено, що у період з лютого 1997 року по 07.07.2008 року [PERSON] працював на ПРАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на різних посадах ( а.с. 17-21). У 2012 році за заявою [PERSON] ПРАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» здійснено перевірку нарахувань йому заробітної плати за час щорічних відпусток за минулі роки, за результатами проведення якої ПРАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» здійснило нарахування та виплатило в червні 2012 року позивачу недоплачену заробітну плату за період відпусток (компенсацію за невикористані відпустки) у загальному розмірі 5271,74 грн., з відрахуванням податків та обовязкових платежів від суми 6 140, 63 гривень а саме: за грудень 1997 року 19,85 грн., січень 1998 року 19,85 грн., серпень-вересень 1998 року 3,37 грн., серпень 1999 року 0,28 грн., липень серпень 2000 року 197,88 грн., липень 2001 року 8,92 грн., липень 2002 року 291,92 грн., листопад 2002 року 81,55 грн., липень 2003 року 834,42 грн., вересень - жовтень 2003 року 1116,28 грн., липень 2004 року 416,11грн., червень липень 2005 року 572,50 грн.,вересень жовтень 2005 року 317,26 грн., червень 2006 року 70,25 грн., серпень вересень 2006 року 407,24 грн., липень 2007 року 282,67 грн., січень 2008 року 477,54 грн., квітень липень 2008 року 1022,74 грн. (а.с. 24). На підставі встановлених обставин, й виходячи з того, що в день звільнення позивача 07.07.2008 року, з вини відповідача йому не була проведена виплата належних при звільненні сум, в тому числі не донарахованої заробітної плати за час відпусток в період з серпня 2000 року по червень 2012 року в сумі 6065,05 грн., виплата якої здійснена тільки в червні 2012 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також моральної шкоди, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116\~цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Отже, з аналізу положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України у взаємозвязку з рішенням Конституційного [PERSON] України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 витікає, що для покладення на роботодавця обовязку з виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні визначальними є наступні юридично значимі обставини, як невиплата з вини роботодавця належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Матеріалами справи встановлено, що, станом на день звільнення позивача із займаної посади невиплаченою залишилась не донарахована заробітна плата за період відпусток з серпня 2000 року по травень 2012 року в сумі 6065,05 грн. Вказана сума недоплаченої заробітної плати була нарахована відповідачем за наказом генерального директора від 06.03.2012 року на виконання Спільної постанови генерального директора та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012р, якою було визнано порушення п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПРАТ «Євраз [PERSON]» в період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року й постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам підприємства за вказаний період із застосуванням формули: корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (у частках одиниці) х 0,71. Постанови генерального директора та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012р. й розрахунку суми недоплаченої заробітної плати за період відпусток працівника [PERSON] між сторонами відсутній та позивачем з цього приводу жодних позовних вимог не заявлялося. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. У п. 8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Отже, враховуючи викладене, згідно розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 4286,20 грн., виходячи з періоду затримки розрахунку з березня 2008 року по квітень 2008 року, який складає 14,5 днів та середньоденного заробітку позивача на момент звільнення в розмірі 163,99 грн. (а.с.15), та вважає його правильним. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІП та Постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159 у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (затверджене\~Постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427\~з послідуючими змінами і доповненнями) компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обовязок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобовязано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Відповідно до рішення\~Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Оскільки, ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» виплатило позивачу заробітну плату за період відпусток лише у 2012 року, суд вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості по червень 2012 року. Згідно положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року, Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року №159 та Постанови КМУ «Про затвердження Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати» від 20.12.1997 року № 1427 з тих підстав, що спірні виплачені суми заробітної плати за час відпусток не були нараховані, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки вони суперечать позиції, висловленій у рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 1-18/2013 щодо права особи на звернення до суду із позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Умови відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику встановлюються ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З аналізу положень цієї статті, вбачається, що підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.\~237-1 КЗпП України\~(набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст.\~3,\~4,\~11,\~31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного [PERSON] України від 25.04.2012 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Оскільки матеріалами справи доведений факт несвоєчасної виплати належних позивачу сум заробітної плати за час відпусток за минулі роки, судом встановлено, що мало місце порушення роботодавцем прав працівника, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Виходячи з цих обставин, суд беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, тяжкості завданої моральної шкоди, часткове здійснення виплат позивачу, вважає за необхідне зменшити заявлений розмір моральної шкоди до 1 000 гривень. У відповідності до пункту 4.12 Колективного договору ВАТ «СУХА БАЛКА», ухваленого конференцією трудового колективу ВАТ «СУХА БАЛКА» 25.01.2008 року, при звільненні працівника в звязку з виходом на пенсію з ВАТ за віком виплачується одноразова матеріальна допомога при безперервному стажі роботи у ВАТ від 7,5 до 15 років у розмірі одного посадового окладу (для поверхневих працівників) (а.с. 57). [PERSON] станом на день звільнення в звязку з виходом на пенсію працював безперервно на підприємстві більше 11 років, тому йому повинна була бути нарахована й виплачена одноразова матеріальна допомога в розмірі одного посадового окладу, якій станом на день звільнення складав суму в розмірі 5 000,00 гривен. Матеріальна допомога виплачена йому не була, тому відповідач повинен сплатити [PERSON] матеріальну допомогу при звільненні в звязку з виходом на пенсію за віком саме в сумі 5000,00 гривень. Доводи представника відповідача про застосування позовної давності в три місяці, як то передбачено ст.233 КЗпП не є обґрунтованими. У зв'язку з чим, на думку суду, позивачем не пропущено строк позовної давності. Так, згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У своєму рішенні від 22 лютого 2012 року в справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» не проведено виплату всіх належних позивачеві сум, зокрема, не нарахована та не виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 6065,05 грн., нарахування якої є обовязком роботодавця та яка має бути виплачена у тому ж місяці у якому було здійснено виплату заборгованості по заробітній платі (ст. 1, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати»), тобто перебіг тримісячного строку встановленого\~ст. 233 КЗпП України\~взагалі не розпочався. [PERSON] звільнився з ВАТ «СУХА БАЛКА» 07 липня 2008 року, станом на день звернення до суду, 12 жовтня 2016 року, Відповідач не виплатив належні Позивачу суми заробітної плати, а саме: одноразову матеріальну допомогу при звільненні в звязку з виходом на пенсію за віком в сумі 5\~000,00 гривень, компенсацію заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в сумі 6\~065,05 гривень, всього на загальну суму 11\~065,05 гривень, затримка розрахунку при звільненні складає 2 076 робочих днів (з 08.07.2008 року по 12.10.2016 року). Згідно з довідкою ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення складає 295,60 гривень (а.с.25). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 295,60 гривень (середньоденна заробітна плата) х 2 076 днів (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні) 613 665,60 гривень. Проте, позивач користуючись своїм диспозитивним правом, обмежив вказані позовні вимоги сумою 11 000 гривень, розмір якого на його думку буде адекватним порушеному праву. Виходячи з наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в зазначених вище розмірах. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial