Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 17 грудня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції та визначення місця проживання дитини [PERSON] . Позивач посилається на те, що стосунки з відповідачкою протягом останніх трьох років погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактично припинення між ними шлюбних відносин. Зазначив, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними виникали сварки, свідком яких є їхня дитина. На час подачі позовної заяви до суду ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Ухвалою суду від 15 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які 26 травня 2020 року позивачем усунуто. 26 травня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадежння. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився , надіслав до суду заяву в якій прохав роз`єднати позовну заяву та розглядати окремо позовну заяву про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. Позовну заяву про розірвання шлюбу підтримує . Відповідач [PERSON] \~ надіслала до суду заяву, у якій прохала роз`єднати позовну заяву та розглядати окремо позовну заяву про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. Проти позову про розірвання шлюбу не заперечує. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та визнання місця проживання дитини роз`єднані в самостійні провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про розірвання шлюбу таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 17 грудня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 2024, вбачається, що 17 грудня 2014 року сторони уклали шлюб (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнала позов у підготовчому засіданні, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved