Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу з тих підстав, що як стверджує 19 червня 2018 він уклав з відповідачем договір позики, згідно з яким [PERSON] позичив у нього 15000 євро, що еквівалентно 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) грн., з яких 10000 євро, що еквівалентно 310000 грн. відповідач зобов`язався повернути до 13.12.2018 та 5000 євро, що еквівалентно 155000 грн. зобов`язався повернути до 31.08.2019. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав йому розписку. [PERSON] кошти мав повернути у встановлений договором строк, але борг не повернув. На даний час відповідач не приймає ніяких мір щодо повернення позивачу позичених грошей. Ця обставина і змусила його звернутися до суду з цим позовом в якому він просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) грн., а також стягнути з відповідача на його користь суму судового збору в розмірі 4650 грн. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомив. Згідно ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки без поважних причин або без повідомлення причин. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] позичив [PERSON] 15000 євро, що еквівалентно 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) грн., з яких 10000 євро, що еквівалентно 310000 грн. відповідач зобов`язався повернути до 13.12.2018 та 5000 євро, що еквівалентно 155000 грн. зобов`язався повернути до 31.08.2019, що підтверджується розпискою відповідача від 19.08.2018 в присутності свідків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що основна заборгованість за договором позики від 19 червня 2018 року станом на 27.08.2020 складає 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вище наведеного, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Так, згідно з квитанцією № 345 від 26.08.2020 року, що міститься в матеріалах справи, позивач [PERSON] сплатив 4650 гривень судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved