Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом в якому зазначив, що в 1979 році він отримав однокімнатну квартиру. В 1985 році з метою поліпшення житлових умов було проведено обмін вказаної квартири на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В 1973 році він познайомився з [PERSON], з якою вони стали проживати однією сім'єю. Шлюб між ними було зареєстровано 25.02.1987 року, вони постійно проживали в [INFO], яку свого часу отримала [PERSON] Квартиру [ADDRESS] до заселення в неї онуки [PERSON] в січні 2005 року вони здавали в найм. Разом з дружиною вони вирішили розподілити між нащадками нажите майно. Так, квартиру [ADDRESS], в якій вони постійно проживали, було переоформлено на доньку дружини - [PERSON], яка постійно проживає в Російській Федерації, а двокімнатну квартиру [ADDRESS] за договором довічного утримання від 15.01.2007 року було відчужено онуці дружини - [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2014року позов [PERSON] задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 15 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Манірко) [PERSON] в частині передачі у власність [PERSON] належної [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності частини квартири [ADDRESS], посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, 15.01.2007 року за реєстровим № 2-24. Визначено, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] становить 1/2 частину. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.11.2014року позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та вселення задоволено. Оскільки він з відповідачкою не можуть дійти згоди в користуванні спільною частковою власністю, просить суд визначити порядок користування квартирою №38 по вул.Командарма Уборевича,10 в м.Харкові, а саме: виділити в його користування кімнату 1-а, площею 17,8кв.м., лоджію 3,4:3,8, в користування [PERSON] кімнату 2-а, площею 11,8кв.м.; місця загального користування: кухню площею 11,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,1кв.м., коридор площею - 5,0кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Крім того зазначили, що на даний час в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, які в ній і проживають. [PERSON] користується кімнатою 2-а, площею 11,8кв.м., а [PERSON] користується кімнатою 1-а, площею 17,8кв.м. У позивача з відповідачем виникають конфлікти щодо користування квартирою та по оплаті за житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, та зазначила, що встановлення саме такого порядку користування квартирою обмежить її права як співвласника квартири, де їй належить 1/2 частка квартири. Крім того між сторонами встановлений порядок користування квартирою, в якій вона користується кімнатою, площею 17,8кв.м., а позивач користується кімнатою, площею 11,8кв.м. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2014року позов [PERSON] задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 15 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Манірко) [PERSON] в частині передачі у власність [PERSON] належної [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності частини квартири [ADDRESS], посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, 15.01.2007 року за реєстровим № 2-24. Визначено, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] становить 1/2 частину. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] (дошлюбне прізвище - Манірко) [PERSON], в 1/2 частині на квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,5 кв. м, житловою площею 29,8 кв. м. /а.с.10-12/. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2014року позов [PERSON] задоволено. Усунуто перешкоди в праві користування [PERSON] квартирою № 38 в будинку № 10 по вул. Ком. Уборевича в м. Харкові. Вирішено вселити [PERSON], в квартиру [ADDRESS].\~Зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою № 38 по вул. Ком. Уборевича, 10 в м. Харкові /а.с.19-20/. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації ( ст.358 ЦК України). Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно копії технічного паспорту та плану квартири, квартира [ADDRESS] має загальну площу - 53,0кв.м., складається з двох кімнат загальною площею 29,6 кв. м, 1-а кімната площею - 17,8 кв.м, 2-а кімната площею - 11,8 кв.м, кухні площею 11,1 кв.м, вбиральні площею - 1,10 кв.м, ванної кімнати площею - 2,6 кв.м, коридору площею 5,0 кв.м. Квартира обладнана лоджіями: 3,4кв.м. та 3,8 кв.м. Частка жилої площі в метрах кожного з співвласників складає 14,8 кв. м. При розгляді даної справи сторони не скористались своїм правом про призначення будівельно-технічної експертизи, яке було розяснено судом. Як встановлено в судовому засіданні співвласниками квартири [ADDRESS] є двоє осіб позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Враховуючи право позивача на 1/2 частку власності в спірній квартирі та право відповідача на 1/2 частку власності, а також враховуючи те, що частка жилої площі в метрах кожного складає 14,8кв.м. (29,6 : 2 = 14,8 кв. м.), крім того, кожна із кімнат обладнані лоджіями - 3,4кв.м. та 3,8 кв.м., які позивач просить виділити йому у користування, суд вважає, що такий порядок користування житловим приміщенням, який просить встановити позивач, не відповідає його частці у праві спільної часткової власності та порушить право відповідача в користуванні влісністю. За таких обставин суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно ст.88 ЦПК України у випадку відмови у задоволенні позову в повному обсязі, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed