Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 4000 доларів США та трьох відсотків річних у розмірі 276,98 долари США, всього 106248 гривень 51 коп. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач 16 вересня 2013 року позичив у нього грошові кошти в сумі 4000 доларів США, про що надав письмову розписку, та зобов'язувався повернути позичені кошти за умовами позики до 16 березня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав взятого на себе обов'язку та не повернув йому позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 4000 доларів США. Крім цього, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] проценти із розрахунку 3% річних за прострочення повернення позики за період з 17 березня 2016 року по 6 липня 2016 року тобто 843 дні в сумі 276,98 доларів США. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Відповідач проти заявлених вимог не заперечив. Суд, заслухавши сторони та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 16 вересня 2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США та останій зобов'язався повернути дані кошти до 16 березня 2014 року. Дана обставина стверджуються письмовою розпискою [PERSON]. від 16 вересня 2013 року, наданою позивачу. В узгоджений сторонами строк до 16 березня 2014 року відповідач позичені кошти не повернув. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 16 вересня 2013 року, яка свідчить про передання [PERSON] [PERSON] у позику грошових коштів в сумі 4000 доларів США. Наявність оригіналу розписки у позикодавця свідчить про невиконання боржником зобов'язання. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 99367,79 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 07.07.2015 року, що узгоджується із роз'ясненнями п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі». Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочив виконання зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики 4000 доларів США, а тому зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 17 березня 2014 року по 6 липня 2016 року у розмірі 276,98 доларів США, що еквівалентна 6880,72 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 07.07.2015 року, Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 1062,49 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved