Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позовну заяву мотивує тим, що 16.01.2013 року передав у борг відповідачу суму коштів у розмірі 22 000 доларів США, про що було складено розписку. Відповідно до зазначеної розписки відповідач зобов'язувався повернути вказану грошову суму до 16.01.2015 року. Станом на день подачі позовної заяви до суду (26.02.2016 рік) відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку із чим позивач просить стягнути 22 000 доларів США, що еквівалентно 598 809 грн. 86 коп., індекс інфляції у розмірі 267 085грн. 99коп., 3 % річних у розмірі 19 932грн. 98коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890грн. В подальшому позовні вимоги було збільшено, а саме позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за розпискою у розмірі 30 578 доларів США 15 центів, яка складається з суми основного боргу - 22000 доларів США, 7709 доларів США 04 центи - проценти за користування коштами, 869 доларів США 11 центів - 3% річних; та окремо 246 056грн. 95 коп. - інфляційні витрати; судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, уточнену позовну заяву підтримує. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 16.01.2013 року отримав від позивача грошові кошти у розмірі 22 000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.5). Згідно вказаної розписки, [PERSON] зобов′язався повернути у повному обсязі грошові кошти в строк до 16.01.2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строку та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що відповідач в передбачений в розписці строк гроші не повернув, суд вважає, що вказана в розписці сума в розмірі 22 000 доларів США, що еквівалентно 598 809грн. 86коп. підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Суд звертає увагу, що боржник може нести відповідальність за порушення умов зобов?язання, яка передбачена в самому зобов?язанні, оскільки в ст. 549 ЦК України як один із видів забезпечення виконання зобов?язання передбачена неустойка (штраф, пеня). Неустойкою, згідно приписів цієї статті, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання і які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або від несвоєчасно виконаного зобов?язання. Вимоги позивача про стягнення процентів за користування коштами відповідачем є безпідставними, оскільки такі проценти не передбачені самою розпискою, а тому не підлягають стягненню. При цьому стягнення 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України не є неустойкою, адже є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов?язання. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України фактично 3 % річних є пенею, яка може застосовуватись в разі прострочення грошового зобов?язання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних нараховуються на суму позики (основного боргу) без урахування вже нарахованих процентів за користування основним боргом (сумою позики), якщо в договорі не встановлено інше. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховуються від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Таким чином, з розрахунками наданими представником позивача, за 2015 рік, суд погодитись не може, виходячи з наступного. Враховуючи те, що сума позики повинна була бути повернута 17.01.2015 року, саме з цього дня рахуються дні, які враховуються при визначенні суми боргу по 3% річних. Таким чином, за 2015 рік - 348 дні, а тому рахувати потрібно таким чином: 22000*3%:100:365*348=629, 26 доларів США і саме ця сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача. Щодо розрахунку 3% річних за 2016 рік, суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому стягненню підлягає 236грн. 23коп. Щодо стягнення індексу інфляції з відповідача, то суд звертає увагу, що оскільки по своїй суті це є збитки, які зазнав позивач при простроченні грошового зобов?язання внаслідок знецінення грошових коштів, однак говорити про доцільність стягнення індексу інфляції суд не може, оскільки позика давалась не в національній валюті, а в іноземній валюті (доларах США), та курс долара США з 2013 року значно зріс. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial