Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 17.05.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій зазначив наступне: між ним та [PERSON] у квітні 2016 р. було укладено усну домовленість в присутності свідка [PERSON] про грошову позику у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до умов даної домовленості відповідач зобовязався повернути позичені грошові кошти до кінця травня 2016 року, однак відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув в обумовлений грошові кошти. 03 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено письмове боргове зобов'язання у присутності свідка [PERSON] в якому встановлено строк для повернення боргу, а саме: 30.11.2016 рік. Однак, станом на 16.05.2017 рік відповідач так і не виконав взяті на себе боргові зобов'язання та не повернув в обумовлений строк грошові кошти. Посилаючись на законодавство та невиконання відповідачем зобовязань в обумовлений строк, просить суд: стягнути з відповідача заборгованість за позикою з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, що складається з суму боргу - у розмірі 10000 грн. 00 коп., сума 3% річних - у розмірі 287 грн., інфляційних витрат - у розмірі 1195 грн. 00 коп. а в загальному розмірі просить стягнути заборгованість в сумі 11393 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, які фактично відповідають змісту позовної заяви. Просить суд вимоги позовної заяви задовольнити. У судове засідання відповідач більше пяти разів не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, заяв про зміну місця проживання - до суду не надав. Повідомлявся судом рекомендованою поштовою кореспонденцією за адресою місця проживання зазначену позивачем в позовній заяві (а.с.2), яка співпадає з зареєстрованою адресою місця проживання/перебування відповідача, зареєстрованої у встановленому законом порядку, згідно інформаційної довідки з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.7). Однак на адресу суду повернулися поштові конверти на імя відповідача з відміткою пошти, які свідчать про неотримання відповідачем поштового відправлення (а.с.12, 13, 24, 25, 28). Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, суд, за згодою позивача, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача за останньою відомою адресою місця його проживання на підставі наявних у праві доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку: Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин 2, 3, 4 статті 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень\~ст.57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем грошового зобовязання розписки в оригіналі, є письмовим доказом, завірена копія яких долучена до матеріалів справи (а.с.4), що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже судом встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договір позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази того, що сума позики відповідачем повністю або частково повернута. З наявних у суду доказів вбачається, що відповідачем не виконано зобовязань за договором позики яким, в даному випадку, є боргова розписка, у строк та порядок нею передбачений, а отже, суду позивачем доведено, належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано, факт невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за позикою, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, а всього на загальну суму 11393 грн. 00 коп. обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача розміру судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, суд дійшов наступного: Згідно ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно наявної в матеріалах справи квитанції від 17.05.2017 року (а.с.1) позивачем було сплачено в АТ «Ощадбанк» м.Енергодара судовий збір в розмірі 640 (шестиста сорока) гривень 00 копійок. Згідно ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в їх основній частині щодо стягнення суми боргу, з відповідача також підлягають стягнення витрати позивача за звернення до суду у вигляді суми сплаченого удового збору, яка становить розмір 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved