Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПАТ «СК «ВУСО») про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди та недоплаченої частини страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 17.08.2018 року о 12 год. 15 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. М. Малиновського, 1, при перестроюванні не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «КІА MAGENTIS», д.н.з. [NUMBER] , що під керуванням [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 15.03.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищевказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до звіту № 1321 від 08.09.2018 року вартість відновлювального ремонту становить 35 733,59 грн., а вартість матеріального збитку - 23 906,43 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» із лімітом відповідальності страховика у розмірі 130 000, 00 грн., а франшиза складає 2000,00 грн. 19.04.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило позивачу відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб у розмір 13640,18 грн., проте позивач зазначає, що здійснена сума страхового відшкодування не відповідає розміру реальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, сума страхового відшкодування на думку позивача є заниженою. При цьому, зазначається, що згідно рахунку на оплату від 03.09.2019 СТО офіційного дилера автомобілів «КІА» в Україні, «Корея Моторс» вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 63 601,11 грн. Відтак, позивач зазначає, що невідшкодованими залишилися збитки у розмірі 49 960,93 грн. Зважаючи на положення ст.22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «ВУСО» підлягає стягненню частина страхового відшкодування у розмірі 8266, 25 грн. та на підставі ст..22, 1166, 1187 ЦК України до стягнення з [PERSON] підлягає 41 694,68 грн. Крім того, позивач зазначає, що є інвалідом другої групи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках. Внаслідок ДТП зазнав моральних переживань, які були викликані фактом отримання шоку від зіткнення транспортних засобів з вини [PERSON] , неодноразових звернень до Оболонського районного суду м.Києва та Київського апеляційного суду з приводу встановлення вини [PERSON] у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань, що спричинило фізичний і психологічний дискомфорт. Вказані обставини, а також неможливість використання пошкодженого майна, витрачання часу на звернення до СТО, ПрАТ «СК «ВУСО» , суб`єкта оціночної діяльності, порушили його звичайний життєвий ритм, що також спричинило психологічний дискомфорт. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу з вини [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] матеріальні збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу у розмірі 41694,68 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 8266, 25 грн. Ухвалою Оболонського районного суду від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.04.2021 на адресу суду від ПрАТ «СК «ВУСО» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги залишити без задоволення. При цьому, зокрема, зазначається, що позивач помилково заявляє вимоги про стягнення зі страховика додаткового страхового відшкодування у розмірі 8266,25 грн., розраховуючи на суму, недоотриманого (на його думку) страхового відшкодування з визначеної суми матеріального збитку 23906,43 грн. при цьому ігноруючи вимоги пункту 36.2 ст.36 Закону №1961-ІV (податок на додану вартість, який міститься в калькуляції наданого ним до суду ФОП [PERSON] у вартості складників та матеріалів). Позивачем самостійно замовлено Звіт ФОП [PERSON] , поданий разом з позовною заявою. Звіт проведено без повідомлення відповідача про дату та місце проведення, і без його присутності, що суперечить приписам п. 5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», таким чином, звіт ФОП [PERSON] не відповідає вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і не має бути доказом про розмір збитків. 24.06.2021 на електронну пошту суду від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених вимог, при цьому, зокрема, зазначає, що позивач не надав до суду належних доказів понесених матеріальних збитків, а саме в матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичних витрат позивача на ремонт автомобіля. Представник підтримує позицію ПрАТ «СК «ВУСО» викладену у відзиві та стверджує, що звіт про визначення вартості матеріального збитку №1321 та попереднє замовлення наряд №АС00053248 від 19.09.2018 року на суму 63601,11 грн. не можуть бути доказом про розмір збитків у справі, оскільки вони підготовлені з порушенням вимог ст. ст. 77-79 ЦПК України та були проведені без повідомлення [PERSON] про дату та місце проведення огляду, як то вимагає п. 5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Щодо моральної шкоди, представник зазначив, що позивач не надав суду жодних доказів, що б підтверджували факт погіршення здоров`я та фізичний і психологічний дискомфорт. При цьому, позивачем не надано доказів звернення до ПрАТ «СК «ВУСО» з вимогою компенсувати моральну шкоду під час подання заяви про здійснення відшкодування шкоди та під час погодження суми страхового відшкодування з ПрАТ «СК «ВУСО» . Представник зазначає, що відповідач не зобов`язаний відшкодовувати збитки постраждалій від ДТП стороні (позивачу) , за виключенням випадку, якщо шкода буде перевищувати ліміт відповідальності. Але цього не відбулося, оскільки позивач не надав доказів фактичних збитків, а попередня вартість матеріального збитку визначена в звіті про вартість матеріального збитку від 23.08.2018 року, погоджена позивачем, складає 18768,21 грн. При цьому ліміт відповідальності по майновій шкоді згідно страхового полісу складає 100000,00 грн., з тих же причин, [PERSON] не повинен відшкодовувати моральну шкоду. 19.08.2021 року на адресу суду від позивача надішла відповідь на відзив в якому, зокрема, зазначається, що [PERSON] помиляється у природі договору страхування цивільно-правової відповідальності, також позивач, як потерпілий від ДТП, має право вільно, на власний розсуд обрати спосіб захисту свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, або шляхом звернення до страховика та у подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Тому відповідачів у справі вважає належними. Страхове відшкодування, проведене ПрАТ «СК «ВУСО» не відповідає розміру реальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу. Крім того, зазначив, що представниками відповідачів не надано належних та допустимих доказів на спростування поданих позивачем письмових доказів по справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірні, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи те, що майно позивача було ушкоджено внаслідок ДТП, та те, що внаслідок ушкодження цього майна, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, витрати часу на відновлення порушеного права, він має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Враховуючи не визнання відповідачами факту та розміру нанесеної позивачу моральної шкоди, він звернувся за проведенням соціально-психологічного дослідження при діагностиці моральної шкоди потерпілого. Протокольною ухвалою суду 27.09.2021 було залишено без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві. Представник ПрАТ «СК «ВУСО» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що власником транспортного засобу «КIA MAGENTIS» д.н.з. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] 17.08.2018 року приблизно о 12 год. 15 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Рено», д.н.з. [NUMBER] , в м.Києві по вул.М.Малиновського, 1, при перестроюванні не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «КІА», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 17.12.2018 було закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 15.03.2019 року постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП, було скасовано. Постановлено нову постанову, якою визнано винним [PERSON] у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження по справи на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». Згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АК/7661398 [PERSON] , виданого ПрАТ «СК «ВУСО» на забезпечення ТЗ «Рено» д.н.з. [NUMBER] , дійсного на дату ДТП ліміт відповідальності страховика встановлено у розмірі 100 000, 00 грн. 21.08.2018 позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригодк, яка сталася 17.08.2018 та заявою про страхове відшкодування, надав всі необхідні документи для прийняття страховою компанією рішення та виплати страхового відшкодування, що не заперечується сторонами по справі. Як слідує з копії акта огляду транспортного засобу від 21.08.2021, представник страховика - відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО», провів огляд автомобіля позивача, описавши і зафіксувавши його пошкодження. З таким актом під розпис було ознайомлено позивача. Останній з актом був згідний. 23.08.2018 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення - ПрАТ «СК «ВУСО» було складено звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля позивача, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 23845,60 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу заміняємих складових у розмірі 62% складає 18 768,21 грн. Позивачу на розрахунковий рахунок було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 13 640,18 грн (сума вартості матеріального збитку 18768,21 грн - вартість ПДВ 3128,03 грн - франшиза 2 000,00 грн), що не заперечується сторонами. Однак, 08.09.2018 за замовленням позивача ФОП [PERSON] було складено звіт №1321 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «КIA MAGENTIS» д.н.з. [NUMBER] склала 35 733,59 грн, а вартість матеріального збитку - 23906,43 грн. Різницю між сумою вартості збитку за цим звітом та сумою виплаченого вже йому страхового відшкодування в розмірі 13 640,18 грн і просить позивач стягнути на його користь з відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО». Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 1 192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи. Приписи ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що у зв`язку з пошкодженням т/з відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом Т/З з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 24.11.03 р. № 142/5/2 092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності Т/З за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Т/З. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. А так як деліктні відносини поєдналися із відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування став страховик завдавача шкоди - відповідач - юридична особа у справі. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому цим Законом. І після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Суд зауважує, що під час розгляду цієї справи, суд приймає до уваги шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, а не вище вказаний звіт, виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, що повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованої у МЮ України 24.11.03 р. за № 1074/8395). Пунктом 2.4 вищезазначеної Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу (далі - т/з) відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом т/ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень п. 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик,

Outcome: partial