Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виступає Перший відділ державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, до відповідачів [PERSON] , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.03.2012 року позивач з [PERSON] уклали договір про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину. У відповідності до пунктів 5 та 11 вищенаведеного договору, сторони домовились про те, що кошти будуть сплачуватись шляхом перерахування встановленої договором суми на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» і зміни та доповнення до договору оформлюються шляхом укладання окремого договору. Зазначає, що 21.01.2014 року рахунок № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» був закритий. Разом з тим, 11.12.2018 року приватний нотаріус\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Журавель Микола\~Володимировичвчинив виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти Позивача у розмірі 933811,40 грн., при цьому, на думку позивача, помилково визначивши строк настання платежу та виникнення права вимоги за договором 11 грудня 2015 року. 24.05.2019 року Перший відділ\~державної виконавчої\~служби міста\~Чернівці Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Чернівецькій областівідкрив виконавче провадження ВП №59191042 на виконання зазначеного виконавчого напису. Позивач посилається на те, що зважаючи на закриття рахунку 21.01.2014 року, доповнень до договору не було, строк платежу і право вимоги за договором настали 21.01.2014 року, тобто трьохрічний строк, протягом якого нотаріус мав право вчинити виконавчий напис, закінчився 21.01.2017 року. Таким чином, вважає, що приватним нотаріусом\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Журавель Миколою\~Володимировичемпорушено вимогу ст.88 Закону України «Про нотаріат», якою визначено можливість вчинення виконавчого напису лише за умов, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколою Володимировичем 11.12.2018 року та зареєстрований в реєстрі за номером 2152, про звернення стягнення на кошти у розмірі 933811,40 грн., які належать [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у відсутність позивача, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позову не визнає, підтримує поданий нею до суду відзив на позовну заяву. Також, згідно поданого відповідачем відзиву на позов, відповідач вказує, що сам позивач перераховував їй відповідні кошти на утримання дитини, оскільки ними було досягнуто згоди з приводу зміни нею рахунку та строк зобов`язань позивача закінчується 29.06.2018 року, тобто після настання повноліття дитини. Відповідач по справі - приватний нотаріус\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Журавель Микола\~Володимировичв судове засідання не з`явилась, однак спрямував до суду заперечення проти позову, згідно яких вказує, що при вчиненні виконавчого напису ним були враховані пояснення [PERSON] та просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак від їхнього представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 19.03.2012 року позивач [PERSON] уклав з [PERSON] договір про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину, відповідно до умов якого сторони домовились, що їх спільний син [PERSON] , [INFO] , буде проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.3-4). У відповідності до пунктів 5 та 11 вищенаведеного договору, сторони домовились про те, що кошти будуть сплачуватись шляхом перерахування встановленої договором суми на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» і зміни та доповнення до договору оформлюються шляхом укладання окремого договору. 21.01.2014 року рахунок № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» був закритий, що підтверджується повідомленням ПАТ «УкрСиббанк» від 04.06.2019 року (а.с.5). 11.12.2018 року приватний нотаріус\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Журавель Микола\~Володимировичвчинив виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти позивача у розмірі 933811,40 грн. (а.с.6). Згідно вказаного виконавчого напису, строк платежу за договором від 19.03.2012 року настав 11.12.2015 року, строк, за яким має провадитись стягнення: з 11.12.2015 року по 11.12.2018 року. 24.05.2019 року старшим державним виконавцем Першого відділу\~державної виконавчої\~служби міста\~Чернівці Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Чернівецькій областіГуглей В.В. було відкрито виконавче провадження ВП №59191042 на виконання зазначеного виконавчого напису (а.с.7). Так, право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України\~(ст.55), Цивільному кодексі України\~(ст.16), Цивільному процесуальному кодексі України\~(ст.4). Згідно зі ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в\~Главі 14 Закону України «Про нотаріат»\~та главі 16 зазначеного Порядку \~ \~ \~ \~Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 3.1 п. 3 глави 16 вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт можуть бути оскаржені до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року\~для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №61-154 св18. Так, слід зазначити, що стороною відповідача не надано жодних доказів того, що вона зверталась до позивача з приводу існування вказаної заборгованості, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Прилучена ж відповідачкою копія виписки з банківського рахунку, на думку суду, свідчить про те, що станом на 2018\~рік позивач по справі сплачував на її користь аліменти у невідомому суду розмірі, у зв`язку з чим суд вважає, що зазначений у виконавчому написі нотаріуса період стягнення з 11.12.2015 року по 11.12.2018 року не є безспірним. Твердження ж відповідачки у поданому нею до суду відзиві з приводу того, що умовами договору між сторонами було передбачено саме перерахування позивачем аліментів як у готівковій формі, так і на рахунок у АТ КБ «Приватбанк», також судом до уваги не приймаються, оскільки умовами договору визначено саме перерахування позивачем коштів на рахунок відповідачки [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк». При цьому, суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що сторонами було узгоджено зміну рахунку відповідачки чи зміну форми розрахунку (на готівковий) між сторонами. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.4\~ст.129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.94 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України, визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до положень ч.ч.1,3\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no.4241/03, в якому вказується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved