Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 листопада 2002 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. Позивач вказує, що до липня 2014 року проживав разом з усією сімєю в м. Києві. На початку липня 2014 року відповідач, нікому не повідомивши, зібрала усі речі та переїхала проживати до м. Луцька, куди незабаром переїхав і позивач з дітьми. За весь період проживання дітей окремо від матері, [PERSON] довгий час взагалі не цікавилася життям та здоровям своїх дітей, а вихованням та доглядом за дітьми займався лише позивач. За весь період навчання [PERSON] в школі старшого сина зявлялася декілька разів, але і такі відвідування здійснювалися лише з метою приниження. До молодшого сина [PERSON] відповідач не навідувалася жодного разу. Розмови дітей з відповідачем закінчувались нервовими розладами та погіршенням стану здоровя. 11 листопада 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На даний момент діти проживають з позивачем в м. Луцьку по вул. Конякіна, 37/40. Дітям створені усі умови для нормального проживання та виховання, усім необхідним дітей забезпечує позивач. Позивач не забороняє та жодним чином не намагається обмежити в спілкуванні матір з своїми дітьми. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON], за місцем проживання батька. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначив що діти дійсно проживають з батьком, їм створені усі належні умови, про що в матеріалах справи є відповідний висновок. Заслухавши сторін, представників сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2002 року по 11.11.2014 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5-6). Від спільного подружнього життя сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 200740. Батько дитини [PERSON], [PERSON] [PERSON] (а.с. 7). [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 200738. Батько дитини [PERSON], [PERSON] [PERSON] (а.с. 8). Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно з ч. 2\~ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує своїх батьківських обовязків щодо дітей. З позовної заяви слідує, що на початку липня 2014 року відповідач нікому не повідомивши, з невідомих позивачу причин зібрала усі речі та переїхала проживати до міста Луцька. При цьому відповідач не телефонувала та не намагалась будь-яким чином звязатись з позивачем, чи з кимось із своїх синів, щоб поцікавитись їхнім станом здоровя. Таким чином слід вважати, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обовязків. З висновку Луцького МВ УМВС України у Волинській області вбачається, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 37/40 (а.с. 9). В акті обстеження умов проживання зазначено, що разом з [PERSON] проживають його діти [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дядько дітей). Для дітей створені належні умови для навчання та відпочинку (а.с. 14.). Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Як вбачається з інформації про учня 6-А класу [PERSON] СЗОШ № 5 [PERSON] навчається у [PERSON] спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 5 [PERSON] міської ради Волинської області з 1 вересня 2014 року. Вихованням дитини займається батько, [PERSON]. Віталій проживає разом з ним, молодшим братом та бабусею і дідусем. Мати, [PERSON], за І семестр 2014-2015 навчального року відвідала школу три рази. Під час цих зустрічей дитина уникала будь-якого спілкування з матірю, адже вона принижувала гідність [PERSON] в присутності однокласників. На батьківських зборах [PERSON] не була присутня жодного разу, сина після занять не зустрічала, його навчальними досягненнями поцікавилася один раз з предмету «Історія». Спілкування після розмови закінчилося обуренням і конфліктом з дитиною. Батько систематично відвідує школу, контролює навчальний і виховний процес сина (а.с. 11). Крім того, з інформації про участь батьків у вихованні т утриманні малолітнього [PERSON] від 06.10.2015 року (а.с. 76) встановлено, що [PERSON] неприязно ставиться до мами, дитина перебуває на утриманні батька, велику увагу приділяє дитині бабуся [PERSON] Разом з тим, з характеристики [PERSON] наданої класним керівником [PERSON] Кременчуцького ліцею № 4 (а.с. 84) за період навчання у 5-6 класах, вбачається що батьки цікавилися навчанням дитини та відповідально ставилися до виховання у сімї, регулярно відвідували школу. Як вбачається з інформації про вихованця відділу дошкільного розвитку дітей «Маленька школа» [PERSON] учнівської молоді [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з вересня 2014 року. Вихованням дитини займається тато, [PERSON]. Мама, [PERSON], за І семестр 2014-2015 навчального року жодного разу не зявилася в «Маленькій школі» (а.с. 10). Крім того, з інформації про участь батьків у вихованні т утриманні малолітнього [PERSON] від 06.10.2015 року (а.с. 75) встановлено, що реакція [PERSON] на відвідування матірю школи негативна, бачитись та спілкуватися з мамою [PERSON] відмовляється, дитина перебуває на утриманні батька та його батьків. Разом з тим, з довідки від 11.08.2014 року, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 78 Кременчуцької міської ради Полтавської області (а.с. 82) за період відвідування дитсадка з 02.12.2011 року по 31.05.2014 року, вбачається що в дошкільний заклад приводила та забирала сина мати, групові батьківські збори теж відвідувала мати. З довідки про стан здоровя дітей, виданої КЗ «Луцька міська дитяча поліклініка» (а.с. 15), вбачається, що [PERSON] за період з 07.07.2014 року по 06.03.2015 року понад десять разів звертався до медичного закладу. З довідки, виданої Психотерапевтичним центром «IQ» вбачається, що у [PERSON] погіршення психологічного стану виникло після того як мама в школі неодноразово в присутності однокласників принижувала і ображала сина. Віталій сприймає таку поведінку мами як власну провину, образу і меншовартість, чим спричиняються моральні страждання і психологічна дезадаптація в соціумі (а.с. 16). З довідки, виданої Психотерапевтичним центром «IQ» вбачається, що [PERSON] звертався з скаргами на епізодичний нічний енурез, розлад поведінки у вигляді відмови залишатись в маленькій школі через страх приходу мами, котра в присутності дітей неодноразово влаштовувала сварки із бійками із татом. Виявлено високий рівень особистісної тривоги, напруження захисних механізмів «Я», заперечення спілкування із мамою через внутрішні переживання небезпеки, що субєктивно сприймає як загрозу (а.с. 17). Крім того, згідно відповіді Служби у справах дітей від 17.12.2014 року на звернення [PERSON] від 09.12.2014 року, 11.12.2014 року та 16.12.2014 року, [PERSON] розяснено, що оскільки служба у справах дітей не проводить одноразові зустрічі батьків та дітей, для подальших зустрічей з дітьми необхідно звернутися у Центр надання адміністративних послуг із заявою щодо визначення способу участі у вихованні дітей (а.с. 135). Судом встановлено, що між батьками дітей склалися неприязні відносини після розірвання шлюбу. Зустрічі [PERSON] із дітьми, які організовувала служба у справах дітей, проходили напружено та постійно переростали у звинувачення батьками один одного. [PERSON] починаючи з липня 2014 року неодноразово та постійно звертається до Луцького МВ УМВС України у Волинській області із зверненнями на неправомірні дії її колишнього чоловіка [PERSON] та свекрухи [PERSON] (27.07.2014 року, 01.08.2014 року, 03.08.2015 року, 13.08.2014 року, 07.09.2014 року, 08.09.2014 року, 23.12.2014 року, 28.01.2015 року. Згідно висновків за результатами розгляду повідомлень перевірку припинено та повідомлено заявника (а.с. 115-129, 132-134). Таким чином відповідач негативно впливає на духовний та моральний розвиток дітей, а її дії супроводжуються явною неповагою до дітей, чим порушує вимоги ст. 150 СК України. Частина 1,2 ст. 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач працевлаштований та отримує заробітну плату, а тому може забезпечити дітей усім необхідним (а.с. 12, 13). У витязі з протоколу № 1 від 24.03.2015 року, складеного Комісією з питань захисту прав дитини (а.с. 141) встановлено: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON]. Згідно висновку № 94 від 25.05.2015 року «Про визначення місця проживання дітей» служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] із батьком [PERSON] (а.с. 43). Враховуючи вищевикладене, проживання [PERSON] та [PERSON] разом з батьком, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, діти на даний час знаходяться в такому віці, коли їм потрібна материнська турбота, а не приниження та порушення індивідуальності з боку матері. Крім того, діти проживають без матері уже тривалий час, тому задоволення позовних вимог не може бути стресовою ситуацією для дітей. За таких обставин, суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання батька. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved