Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину житлового будинку та на 1/3 частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, м. Біляївка, вул. Мира, №31. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті двоюрідної бабусі він, як спадкоємець за законом, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як не проведено державну реєстрацію права власності вищевказаного житлового будинку у відповідному відділі БТІ, у звязку з чим він звернувся з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]Д в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали та підтримали надані ними письмі заперечення на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду судом справи було встановлено, що [PERSON] померла 25.09.2013 року, згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 344326 (а.с.14). Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, м. Біляївка, вул. Мира, №31. З матеріалів справи вбачається, що зазначений житловий будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] 23.06.2003 року, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 11.11.2002 року (а.с.17), а її право власності на вказану земельну ділянку, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області від 15.12.2009 року № 978-31/V (а.с.18). Померла [PERSON] в даному будинку була зареєстрована та проживала по день смерті 25.09.2013 року, про що свідчить довідка, видана виконавчим комітетом Біляївської міської ради 20.01.2014 року (а.с.15). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 06.11.1947 року одружилась з [PERSON], та змінила прізвище з «Божежар» на «Нестерову», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯТ № 898602 (а.с.75). [PERSON], яка померла 25.09.2013 року, була донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯР № 034356 (а.с.75). Окрім доньки [PERSON] у родині [PERSON] був син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON], тобто племінником [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.81). Позивач [PERSON] є онуком [PERSON], яка в свою чергу є матірю [PERSON], [INFO], який є батьком позивача, що встановлено рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.08.2014 року (а.с.24). З матеріалів спадкової справи № 54/2014 до майна [PERSON], померлої 25.09.2013 року вбачається, що до нотаріальної контори для прийняття спадщини, після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON], який є сином рідного брата [PERSON] [PERSON], померлого 08.03.1994 року, згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 012167 (а.с.80); [PERSON] та [PERSON], які є рідними синами [PERSON], померлого 16.05.2004 року (а.с.83), та відповідно онуками [PERSON], померлої 26.02.2012 року (а.с.91). При цьому [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь спадкоємця за законом: двоюрідного онука померлої [PERSON] (а.с.63); [PERSON], який був рідним сином [PERSON], померлої 26.02.2012 року (а.с.64). При цьому [PERSON], який своєчасно звернувся до нотаріальної контори після смерті [PERSON] помер 18.07.2014 року, не отримавши свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] 17.02.2014 року, тобто у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач [PERSON] звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину після смерті двоюрідної бабусі [PERSON], але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як не проведено державну реєстрацію права власності спадкового майна у відповідному відділі БТІ (а.с.106). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду з правилами позовного провадження. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що спадкоємців перших трьох черг після смерті [PERSON] на день відкриття спадщини не було. Право на спадкування у позивача [PERSON] виникає з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1265 ЦК України, яка встановлює пяту чергу спадкоємців за законом, а саме «у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа». Посилання позивача [PERSON] на норми ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія), а також на норми ст. 1266 УК України (спадкування за правом представлення), суд до уваги не приймає з наступних підстав. Статтею 1276 встановлено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Тобто, спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. При цьому, як зазначалось вище, позивач [PERSON] є сином [PERSON], померлого 16.05.2004 року, який, в свою чергу, був племінником [PERSON], померлої 25.09.2013 року. Отже, діти спадкоємця, який помер раніше спадкодавця майже на девять років, не набувають права на спадкування в порядку спадкової трансмісії, а можуть набувати такого права лише в порядку черговості, визначеної главою 6-ю ЦК України. Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Як розяснено в п. 5.3. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених\~ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми\~ст. 1266 ЦК\~застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі [PERSON] являється племінником спадкодавця [PERSON], тобто спадкоємцем третього ступеня споріднення, який, відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, усуває від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, в тому числі і позивача, так як успадковує майно спадкоємця, яке належало б його батькові [PERSON], якби він був живим на момент смерті спадкодавця, як спадкоємець другої черги. Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, \~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed