Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до ДП «Семаль» ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Адонікс» про визнання права власності на нежитлову будівлю. Позов мотивує тим, що у червні 2013 року він, та ДП «Семаль» ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Адонікс» уклали між собою договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), розташованої на земельній ділянці площею 1,9 га. в [ADDRESS]. Нежитлова будівля (телятник), яка знаходиться на земельній ділянці площею 1,9 га в [ADDRESS] належить ДП «Семаль» ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Адонікс» на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу. Вказану нежитлову будівлю було продано позивачу за 80000 грн., що підтверджується протоколом № 6/н загальних зборів учасників ТОВ «Семаль» від 23.09.2013 року та відповідними платіжними документами. З метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу позивач звернувся до нотаріуса, але йому було повідомлено, посилаючись на те, що посвідчення договору неможливо без Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташована вказана нежитлова будівля. 22.11.2013 року для отримання витягу позивач звернувся до Відділу Держземагенства у Семенівському районі, де йому було повідомлено, що земельній ділянці, розташованої за адресою - [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 5324585111:11:001:0036, тоді як в договорі купівлі-купівлі продажу нежитлової будівлі (телятника) від 18.02.2010 року, посвідченому приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу значиться земельна ділянка під кадастровим номером 5324586300:00:004:0078. Вказана невідповідність унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), розташованої на земельній ділянці площею 1,9 га. в [ADDRESS]. Позивач всі умови договору купівлі-продажу виконав та перерахував кошти на рахунок продавця. Позивач прохав суд визнати що йому на праві приватної власності належить нежитлова будівля (телятник) загальною площею 1817,5 кв.м., (в технічному паспорті позначено літерою «А»), розташована на земельній ділянці площею 1,9 га в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON], що діє на підставі доручення, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказали, що нежитлова будівля була придбана відповідно до чинного законодавства, проте при посвідченні договору купівлі-продажу виникла технічна помилка в кадастровому номері земельної ділянки, на якій знаходиться будівля, тому за позивачем повинно бути визнано право власності на вказану нежитлову будівлю. В судовому засіданні представник відповідача - Цвіркун І. О., що діє на підставі доручення, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом роз'яснено відповідачу наслідки визнання позову згідно ст.174 ЦПК України. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що у червні 2013 року [PERSON], та ДП «Семаль» ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Адонікс» уклали між собою договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), розташованої на земельній ділянці площею 1,9 га. в [ADDRESS]. Нежитлова будівля (телятник), яка знаходиться на земельній ділянці площею 1,9 га в [ADDRESS] належить ДП «Семаль» ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Адонікс» на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу. Вказану нежитлову будівлю було продано позивачу за 80000 грн., що підтверджується протоколом № 6/н загальних зборів учасників ТОВ «Семаль» від 23.09.2013 року та відповідними платіжними документами. З метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу позивач звернувся до нотаріуса, але йому було повідомлено, посилаючись на те, що посвідчення договору неможливо без Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташована вказана нежитлова будівля. 22.11.2013 року для отримання витягу позивач звернувся до Відділу Держземагенства у Семенівському районі, де йому було повідомлено, що земельній ділянці, розташованої за адресою - [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 5324585111:11:001:0036, тоді як в договорі купівлі-купівлі продажу нежитлової будівлі (телятника) від 18.02.2010 року, посвідченому приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу значиться земельна ділянка під кадастровим номером 5324586300:00:004:0078. Вказана невідповідність унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), розташованої на земельній ділянці площею 1,9 га. в [ADDRESS]. Позивач всі умови договору купівлі-продажу від 18.02.2010р. виконав та перерахував кошти на рахунок продавця в сумі 80000грн.00коп відповідно до платіжного доручення від 22.05.2013р.. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття права власності судом не встановлена. У відповідності до ст.. 392 ЦК України право власності може бути визнано судом. Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати слід покласти на позивача згідно заяви. На підставі ст.ст. 15, 16, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved