Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу, яка складається з курсової різниці в розмірі - 189460,00грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 23.12.2012 по 23.12.2015 року в розмірі - 26064,00 грн., а всього: 215524,00грн. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 07 листопада 2013 року Апеляційним судом Харківської області винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, відповідно до якого було вирішено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 12500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 99875,00 грн., проценти у розмірі облікової ставки НБУ 1590,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 12710,97 грн., та сплату 3% від простроченої суми за 601 день прострочення - 617,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 4933,59 грн., витрати по сплаті судового збору 1092 грн. 21 коп. та 587 грн. 60 коп. 02 грудня 2013 року на примусове виконання рішення Апеляційного суду Харківської області, Московським районним судом міста Харкова видано виконавчий лист. 17.01.2014 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанови: постанова про відкриття виконавчого провадження; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Проте, на сьогоднішній день з боржника на користь кредитора не було стягнуто жодної суми грошових коштів. Таким чином, грошове зобов'язання встановлене Апеляційним судом Харківської області не виконане; належними до сплати кредитору грошовими коштами боржник користується безпідставно, кредитор зазнає втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та зростання курсу долара США. За таких обставин, майнові права та інтереси кредитора потребують судового захисту. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовим розглядом встановлене наступне. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013року встановлено, що 15.09.2010року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг за договором позики 12500 доларів США, обіцяв їх повернути не пізніше 29.09.2010року. Одержання ним зазначеної суми підтверджується написаною розпискою від 15.09.2010року, написаною [PERSON] Оригінал цієї розписки наданий суду апеляційної інстанції представником [PERSON] [PERSON] борг [PERSON] не повернув. Судова колегія вирішила рішення Московського районного суду м.Харкова від 04.09.2013року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 12500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 99875,00 грн., проценти у розмірі облікової ставки НБУ 1590,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 12710,97 грн., та сплату 3% від простроченої суми за 601 день прострочення - 617,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2012 року становить 4933,59 грн., витрати по сплаті судового збору 1092 грн. 21 коп. та 587 грн. 60 коп. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 02 грудня 2013 року на примусове виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013року, Московським районним судом міста Харкова видано виконавчий лист. 17.01.2014 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанови: постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014року; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.01.2014року. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. У частині 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Представником позивача в суді надавалися пояснення про примусове виконання судового рішення від 07.11.2013року у виконавчій службі та те, що рішення станом на час розгляду справи не виконане. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на даний час не виконав рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013року, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми підлягають задоволенню частково. Суд не погоджується з розрахунком позивача виходячи з наступного. Так, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013року було визначено суму заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 99875,00грн. Тому розрахунок трьох процентів річних здійснюється із суми заборгованості 99875,00грн. за кожен день прострочення за формулою: 99875,00грн. (сума боргу відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області) х 3% / 365 (кількість днів у році) х 1096 (кількість днів прострочення, період прострочення з 23.12.2012 року по 23.12.2015 року) = 8996,96грн. На підставі наведеної норми та правовий висновок Верховного Суду України, суд вважає, що сума трьох процентів річних в розмірі 8996,96грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача курсової різниці, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перелік захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказана норма Цивільного кодексу України носить імперативний характер, що передбачає виключний перелік способів захисту права, визначений законом на даний час. Однак, ані наведеною нормою, ані жодним іншим законом, ані умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний позивачем спосіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України, як уповноваженим органом держави. Частиною 1 статті 36 Закону передбачено, що Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого вже вирішений судом, предявляти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині немає, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Вимог щодо зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення позивачем не заявлялися. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 551грн.20коп.

Outcome: partial