Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» у його користь додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2016 року він працював на різних посадах у Львівській залізниці, стаж роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів. 30.09.2016 року його було звільнено за заявою, у зв»язку із виходом на пенсію. Колективним договором передбачено додаткову одноразову грошову допомогу в зв»язку з виходом на пенсію за віком. При виході на пенсію вказана допомога йому виплачена не була, при зверненні щодо її виплати отримав відмову. Вважає, що така відмова не відповідає положенням Колективного договору, тому звенувся до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задоволити, зазначили, що виплата додаткової одноразової грошової допомоги у зв»язку із виходом на пенсію чітко передбачена п. 5.1.3 Колективного договору, а відмову в її виплаті вважають необгрунтованою. Представник відповідача [PERSON] філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] в судовому засіданні 21.06.2017 року та [PERSON] в судовому засіданні 25.01.2018 року позов не визнали, згідно поданих письмових заперечень за вх.№1029 від 15.03.2017 року вказали, що враховуючи вимоги абз. 2 п.5.1.3 Колективного договору, позивачу [PERSON] для отримання одноразової грошової допомоги слід було звільнитись до 21.10.2012 року, проте він продовжив працювати і подав заяву про звільнення лише 02.09.2016 року про звільнення з 30.09.2016 року, у зв»язку з чим втратив право на отримання цієї допомоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається з наявної в матеріалах справи трудової книжки, [PERSON] працював на Львівській залізниці на різних посадах до 30.09.2016 року, стаж роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів. Наказом [PERSON] філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о від 30.09.2016 року [PERSON] звільнено з роботи, підстава - за власним бажанням, в зв»язку із виходом на пенсію, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків, при стажі роботи в галузі 25 років 02 місяці 29 днів, згідно п. 5.1.3. умов Колективного договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до регіональної філії «Львівська залізниця» із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку із виходом на пенсію. 22.11.2016 року регіональна філія «Львівська залізниця» надала відповідь [PERSON], згідно якої, враховуючи, що він не звільнився на пенсію за віком на пільгових умовах протягом двох місяців після настання у нього цього права (21.08.2012), то втратив право на додаткову одноразову грошову допомогу у зв»язку з виходом на пенсію (п. 5.1.3. абз.2). Не погоджуючись із даною відмовою позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом. У відповідності з ч. 7 ст. 43 Конституції Україниправо на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до положень ст. 10 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників, власників та уповноважених ними органів. Статтею 18 Кодексу законів про працю України та статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Абзацом другим пункту 5.1.3 Колективного договорувстановлено, що у разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років), протягом двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову, одноразову грошову допомогу в звязку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для чоловіків з 25 до 30 років 2 середньомісячних заробітки. Відповідно до вимог абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування»(в редакції Закону № 3668-УІ від 08.07.2011) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Як вбачається з матеріалів справи 20 серпня 2016 року [PERSON] набув право на призначення пенсії за віком на підставі абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування», оскільки в цей день йому виповнилося 60 років. 30 вересня 2016 року [PERSON], згідно Наказу [PERSON] філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о, вперше звільнився з роботи у звязку з виходом на пенсію за віком, тобто після настання права передбаченого абзацом першим ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування». Однак всупереч зазначених вимог закону і Колективного договору йому не було виплачено додаткову одноразову грошову допомогу в звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] виплачено лише одноразова грошова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків на підставі абз.1 п.5.1.3 Колективного договору, щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітків, яка передбачена абз. 2 п. 5.1.3 Колективного договору, така відповідачем не була виплачена позивачу [PERSON] Суд вважає необгрунтованим твердження відповідача та його представників, що у випадку не звільнення працівника за власним бажанням у строки та на одну із пенсій, що зазначені в абзаці другому пункту 5.1.3 Колективного договору, він втрачає право у подальшому на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю при звільненні його вперше на пенсію протягом двох місяців з дня настання у нього права на її отримання, так як це не відповідає положенням Колективного договору, в тому числі пункту 5.1.3 цього Договору, а тому позов є підставним та підлягає задоволенню в частині стягнення з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» на користь [PERSON] додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач [PERSON] на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, судові витрати в сумі 640 гривень слід стягнути з відповідача (підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4\~Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 640 гривень).

Outcome: approved