Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], де просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 2001 року по 2013 рік він перебував у шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей. 03.10.2007 року, в період перебування сторін у шлюбі, ним особисто було придбано квартиру [ADDRESS], яку він вважає своєю особистою приватною власністю. 18.04.2007 року ним особисто була отримана у власність шляхом приватизації квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована ним одноособово, оскільки інші члени сім»ї відмовилися від участі в приватизації. Спірна квартира за адресою: [ADDRESS], була придбана на кошти від реалізації ним квартири, яка була ним приватизована, через три тижні після продажу приватизованої квартири. На залишок коштів від продажу приватизованої квартири ним було зроблено ремонт у придбаній квартирі. Також вказав, що відповідачка за час шлюбу не працювала, інших джерел доходів не мала. Він з 2000 року по теперішній час працює. Зазначене підтверджує, що відповідачка не приймала і не могла приймати участь у купівлі спірної квартири, а придбана вона лише за його особисті кошти. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, де просила суд визнати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю її та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину вищевказаної квартири вартістю згідно договору 15373 гривень. Зустрічні вимоги обґрунтувала тим, що дійсно, вона не заперечує, що відповідачем була приватизована квартира [ADDRESS], як вказує позивач, а по [ADDRESS]. На момент приватизації житла, за їхньою з позивачем взаємною згодою, вона та їхні діти були зняті з реєстрації як проживаючі в квартирі, оскільки вони мали намір поліпшити житлові умови, реалізувавши приватизовану квартиру та придбавши замість неї інше житло. Однак, на момент приватизації вона, [PERSON] та їхні діти проживали та користувалися саме цим житлом. Вказала, що на придбання квартири позивач особистих коштів не витрачав, а лише скористався наданим державою правом на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, а тому вважати набуте в результаті приватизації майно його особистою власністю вважати неможливо. Після продажу приватизованої квартири між ними було досягнуто домовленості про купівлю квартири [ADDRESS]. Вона на час купівлі спірної квартири не працювала, оскільки здійснювала догляд за їх з позивачем [PERSON] малолітнім сином, не мала достатньо часу на відвідування нотаріуса з метою укладення відповідної угоди і договір купівлі-продажу квартири з її згоди був укладений на ім.»я відповідача. Спірна квартира була придбана для потреб сім»ї, а не виключно [PERSON], і до цього часу використовується нею та її дітьми для проживання. Ухвалою суду від 12.01.2015 року позови об»єднано в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічні вимоги відповідачки [PERSON] не визнав. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позові, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Додатково вказав, що відповідачка жодних своїх особистих коштів у купівлю спірної квартири не вкладала, вона не була придбана в результаті реалізації спільної праці, а була придбана лише на кошти від продажу [PERSON] отриманої лише у його власність приватизованої квартири. Відповідачка добровільно подавала письмову відмові від участі у приватизації відносно себе та їх дітей, що не заперечується її представником. При цьому позивач вже використав своє право на приватизацію державного майна, а за відповідачкою таке право зберігається. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала з підстав, зазначених у зустрічному позові. Додатково вказала, що відповідно до положень ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідачка на час приватизації квартири позивачем та на час придбання спірної квартири ними обома здійснювала догляд за спільним з відповідачем однорічним сином і цим своєю працею брала участь у забезпеченні сім»ї. Дійсно, квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за кошти, отримані від реалізації раніше приватизованої позивачем квартири. Але у квартирі, яка була приватизована лише позивачем проживала вся сім»я, на придбання квартири позивач особистих коштів не витрачав, а лише скористався наданим державою правом на безоплатну приватизацію державного житлового фонду. При купівлі квартири [PERSON], як дружина [PERSON], у відповідності до вимог ст..65 СК України давала письмову згоду на вчинення нотаріальної дії щодо укладення договору купівлі-продажу квартири чоловіком, що підтверджується відповідною заявою. При цьому, як визнав в судовому засіданні позивач, квартира придбавалася не для його особистих цілей, а в інтересах сім'ї. Вислухавши думку позивача та його представника, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони в справі, [PERSON] та [PERSON], з 02.06.2001 року по 12.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей, що підтверджується копією рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.03.2013 року, яке набрало законної сили, копіями свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON] В період перебування у шлюбі позивачем [PERSON] одноособово було приватизовано квартиру [ADDRESS], про що [PERSON] 18.04.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло згідно з розпорядженням від 18.04.2007 року № 15376/24 (підтверджується договором купівлі-продажу від 21.09.2007 року). Приватизаційним платіжним дорученням № 34690 від 18.04.2007 року підтверджується переказ коштів [PERSON] на рахунки органу приватизації за приватизацію нерухомого майна. Письмових доказів суду не надано, але обидві сторони визнають, що квартира [ADDRESS] надавалася [PERSON] та його сім'ї (дружина та 2 дітей) як службове житло, до приватизації якого за згодою сторін, відповідачка добровільно та їхні малолітні діти були зняті з реєстрації як проживаючі в квартирі, хоча фактично там проживали, з метою одноособової приватизації житла позивачем для поліпшення житлових умов у майбутньому. Розпорядження органу приватизації від 18.04.2007року, свідоцтво про право власності на житло, видане [PERSON] 18.04.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, недійсними у встановленому порядку не визнавалися. 21.09.2007 року квартира [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.04.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, була продана власником за 70590 гривень, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року. 03.10.2007 року, в період перебування сторін у шлюбних відносинах, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4690. Продав вчинено за 30746 гривень. Право власності [PERSON] зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.10.2007 року. Договір купівлі-продажу від 21.09.2007 року та договір купівлі-продажу від 03.10.2007 року недійсними чи нікчемними не визнавалися, тобто є чинними. Сторонами також визнається, що квартира [ADDRESS] придбана на кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS]. Даний факт також підтверджується показаннями свідка [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно правової норми, встановленої п.4 ч.1 ст.57 СК України, в редакції, чинній на час прийняття рішення, житло, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. На момент придбання спірного житла як і на момент приватизації позивачем [PERSON] квартири [ADDRESS], ст..57 СК України не мала аналогічної норми, але як на час купівлі спірної квартири, так і на сьогоднішній день особистою приватною власністю чоловіка, дружини, в силу ч.3 ст.57 СК України, визнавалося майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Пунктом 24 цієї ж постанови визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки спірна квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] хоча і в шлюбі, але за кошти, які належали йому особисто, а саме, кошти, отримані від продажу іншої квартири, що належала йому на праві особистої приватної власності, а не придбана в результаті спільної праці та за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що вказана квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача [PERSON], а не спільною сумісною власністю подружжя. Суд не вважає належними заперечення представника відповідача щодо того, що спірна квартира придбавалася позивачем не для особистих цілей, а в інтересах сім»ї, тому вона є спільним сумісним майном. Відповідно до ст..59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Також на думку суду, наявність нотаріально посвідченої заяви від 03.10.2007 року, відповідно до якої [PERSON], згідно ст..65 СК України, дала свою згоду на купівлю чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS], не є підставою вважати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки заява одностороння, вона не свідчить про наявність між сторонами угоди про визнання майна спільною сумісною власністю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача [PERSON], а не спільною сумісною власністю подружжя,

Outcome: approved