Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що з відповідачем перебував у шлюбі, який розірвано 06.03.2017 року. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON], остання не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] Відповідач починаючи з 09 червня 2016 року жодного з покладених обов'язків на батьків не виконує, перестала піклуватися про дитину, не проявляє жодної уваги до сина та не бере педагогічної, матеріальної грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. [PERSON] вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків, будь-яких перешкод для виконання матір'ю дитини своїх обов'язків він не здійснював. Всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси, виявляє повну байдужість до долі дитини, не проявляє материнських почуттів до сина. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], по відношенню до [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подав заяву відповідно до якої справу просить слухати без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей в суд не з'явилася, просила розгляд справи проводити без її участі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, та надала до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровскої області від 02 лютого 2017 року в справі № 171/1624/16-ц, яке набрало законної сили 06.03.2017 року (а.с.14). Згідно заяви від 13 вересня 2016 року посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] - [PERSON] вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Довідкою ДНЗ «Струмочок» та характеристикою на вихованця ДНЗ «Струмочок» підтверджується, що вихованням [PERSON] займається батько - [PERSON] (а.с. 11, 12). Позивач має позитивні рекомендації з місця роботи - Нікопольської дистанції електропостачання, що підтверджується характеристикою з місця роботи від 28 лютого 2017 року, також має достатній рівень матеріального забезпечення, відповідно до довідки про доходи від 21 лютого 2017 року (а.с. 15,16). З акту депутатського обстеження від 10 березня 2017 року вбачається, що позивач проживає зі своїм малолітнім сином [PERSON], мати дитини разом з сім'єю не проживає, участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 17). Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 11.05.2017 року № 72, опікунська рада при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 18,19). Згідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації відповідача доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до [PERSON] Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки, зокрема, не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, суду надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання нею освіти, не виконує інші обов'язки, як мати. За таких обставин, винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права та інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON]. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Врахувавши вимоги статей 182, 183 СК України та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved