Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок, в обґрунтування якого зазначив, що з 27.12.1980 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO]. На час смерті його дружини [PERSON] він проживав та був зареєстрований разом із нею та їх рідним онуком за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання у шлюбі з [PERSON] вони набули права власності на наступне майно: земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,6225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В кінці квітня 2018 року йому стало відомо, що вищевказані земельні ділянки належать його рідній доньці - відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу у Луганській області Пульним С.М., зареєстрованого в реєстрі за №292. Про укладення договору дарування вищевказаних земельних ділянок він не знав, офіційної письмової згоди на укладення договору не давав, до нотаріуса його не запрошували. Вважає, що вказаний договір дарування, який укладений без його згоди є недійсним, оскільки, вказані земельні ділянки були набуті його покійною дружиною [PERSON] під час перебування у шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, після смерті [PERSON] він є спадкоємцем першої черги. Просить суд визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу у Луганській області Пульним С.М., зареєстрований в реєстрі за №292, укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки вважає, що вказаний договір дарування був укладений з порушенням норм цивільного законодавства. 16.08.2018 року від відповідача по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що проти позову вона заперечує та вважає, що позовні вимоги позивача безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного: позивач [PERSON] є її рідним батьком, а померла [PERSON] була її рідною матір'ю. Протягом спільного проживання позивач неодноразово вчиняв домашнє насильство у відношенні її матері - [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Позивач не приймав участі у витратах на її поховання та взагалі не приїхав на поховання. 19.02.2018 року її мати [PERSON] подарувала їй земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,6225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Спірні земельні ділянки належали [PERSON] на праві особистої приватної власності, які були одержані нею за час перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] із земель державної та комунальної власності внаслідок приватизації земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, які не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто при укладенні зазначеного договору дарування земельних ділянок згода позивача не потрібна, оскільки її померла мати [PERSON] була єдиним власником спірних земельних ділянок і вона мала право самостійно без згоди її батька позивача [PERSON] на укладення договору дарування земельних ділянок. (а.с. 37-38)., 16.08.2018 року третьою особою - приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М. до суду було надано письмові пояснення щодо позову, в яких зазначено, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Тобто, [PERSON], яка померла [INFO], належали спірні земельні ділянки на підставі особистою приватної власності дружини, одержаної нею за час шлюбу із земель державної і комунальної власності внаслідок приватизації земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, які не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач у своєму позові посилається на те, що нотаріусом було порушено п. 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, де зазначено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Він зазначає, ним не порушенні жодні норми законодавства, оскільки відповідно до пп. 4.4 п. 4 глави 1 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. У п. 14 Договору дарування земельних ділянок зазначено, що договір укладається без витребування згоди другого з подружжя Дарувальника, оскільки відповідно до вимог ст. 57 СК України, відчужувальні земельні ділянки є її особистою приватною власністю, а в матеріалах нотаріальної справи залишилася копія Рішення №44/3 від 22.10.2014 року Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які надаються у власність гр. [PERSON] для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства…», на підставі якого спірні земельні ділянки були передані [PERSON] на підставі ст.ст. 118,121 ЗК України, а саме у порядку та у нормах безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. (а.с. 47-48)., Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, який був укладений між його померлою дружиною [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., надав пояснення аналогічні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, надала пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний С.М. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 102)., Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлені наступні факти, які підтверджені належними письмовими доказами та визнаються сторонами: 27 грудня 1980 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Містківською сільською радою Сватівського району Ворошилоградської області, актовий запис №34, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. (а.с. 10)., Позивач [PERSON] є рідним батьком відповідача [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON]), а померла [PERSON] була рідною матір'ю відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. (а.с.41,42)., [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03 березня 2018 року. (а.с.43)., Відповідно до довідки №1333 від 17.05.2018 року, виданої Містківською сільською радою Сватівського району Луганської області, на день смерті [PERSON] і протягом шести місяців після її смерті, за адресою її проживання, а саме: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - чоловік, [PERSON] - його онук. (а.с. 12)., Як вбачається з рішення Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області № 44/3 від 22 жовтня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які надаються у власність гр. [PERSON] для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах населеного пункту с. містки Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області» гр.. [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,8725 га з них: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,2500 га за адресою: [ADDRESS]; для ведення особистого селянського господарства - 0,6225 га за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 81)., Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 13.11.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, померла [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 77-78)., Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, померла [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,6225 га для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 79-80)., Відповідно до договору дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., померла [PERSON], як дарувальник, подарувала та передала безоплатно у власність своїй донці [PERSON], як обдарована, прийняла у дар земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і розташована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 500644244240; земельну ділянку площею 0,6225 га, кадастровий номер [NUMBER] що надана для ведення особистого селянського господарства і розташована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:500781244240. (а.с. 74)., Норма ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України визначає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, при цьому договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст ч. 1-3, ч. 5 ст. 203 ЦК України зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд звертає увагу на те, що відповідні земельні ділянки, які на даний час вільні від забудови, належали одноособово дарувальнику [PERSON] на підставі відповідних Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке є чинним, не є скасованим в судовому порядку, а тому є обов'язковим для врахування в даній справі судом. Крім цього, суд звертає увагу на те, що правомірність набуття дарувальником [PERSON] одноособового права власності на відповідні земельні ділянки, виходячи із предмету позову, - не оскаржуються позивачем, а тому, в розумінні вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності померлої [PERSON] на відповідні земельні ділянки вважається набутими правомірно. В судовому засіданні, виходячи із досліджених судом доказів, зокрема, відповідного рішення Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області № 44/3 від 22 жовтня 2014 року, та беручи до уваги пояснення учасників судового розгляду, судом було встановлено, що відповідні земельні ділянки, були передані померлій [PERSON] в результаті реалізації нею права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, в силу чого, в розумінні норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, належала померлій [PERSON] на праві особистої приватної власності. Доводи позивача, що договір дарування земельних ділянок є недійсним, оскільки він, як чоловік померлої [PERSON] не надав згоду на його укладення та суперечить вимогам закону, а саме: п. 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, де зазначено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена, суд вважає необґрунтованими, оскільки, вищевказані земельні ділянки належали померлій [PERSON] на праві приватної власності дружини і не були спільною власністю подружжя, а відповідно до пп. 4.4 п. 4 глави 1 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. За даних обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений вимогами ст. 11 ЦПК України, зокрема щодо розгляду справи у межах позовних вимог, з огляду на надані суду докази, які дають підстави вважати, що предметом оспорюваного договору є нерухоме майно, а саме земельні ділянки, які на даний час вільні від забудови та які належали дарувальнику на праві особистої приватної власності, а тому власник такого майна померла [PERSON] мала право розпорядитись таким майном у будь-який період часу, беручи до уваги те, що зміст відповідного оспорюваного договору дарування земельних ділянок не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняла такий правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, при цьому правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що не спростовується жодними наданими суду доказами, а відтак виключає повноваження суду щодо захисту права, яке не порушено, в результаті чого суд вважає, що позов є безпідставний та задоволенню не підлягає, а тому в позові слід відмовити повністю. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст. 41 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed