Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м. під літерою «А», житловою площею 55,6 кв.м., сарай «Б», сарай «В», курник «Г», гараж «Д» доріжка №1, огорожа №2, криниця «К». На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.06.2008 року помер його дідусь, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м. під літерою «А», житловою площею 55,6 кв.м., сарай «Б», сарай «В», курник «Г», гараж «Д» доріжка №1, огорожа №2, криниця «К». Вказану спадщину прийняв син померлого [PERSON], оскільки проживав з спадкодавцем на час його смерті. 21.08.2014 року помер його батько, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м. під літерою «А», житловою площею 55,6 кв.м., сарай «Б», сарай «В», курник «Г», гараж «Д» доріжка №1, огорожа №2, криниця «К». Позивач [PERSON] вважає, що він являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є сином померлого [PERSON] і на час його смерті проживав разом із ним. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але йому було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Представник Коропецької селищної ради в судове засідання не зявився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 17.06.2008 року в смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, у віці 83 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №065633 виданого 17.06.2008 року, актовий запис №39, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м. під літерою «А», житловою площею 55,6 кв.м., сарай «Б», сарай «В», курник «Г», гараж «Д» доріжка №1, огорожа №2, криниця «К», що підтверджується погосподарською книгою Коропецької селищної Ради копія якої міститься в матеріалах справи та згідно якої [PERSON] був головою господарства. Як убачається з вказаної погосподарської книги наданої Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в смт.Коропець належав до суспільної групи колгоспний двір. До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном фактично вступив син померлого [PERSON], оскільки проживав з ним без реєстрації на час його смерті, що підтверджується [PERSON] №10 від 26.01.2016 року опиту свідків проведеного комісією в складі секретаря Коропецької селищної ради [PERSON], депутата селищної ради [PERSON] (а.с.16). Родинні відносини між померлими [PERSON] та [PERSON] підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за №00015621193 сформованого 23.07.2015 року (а.с.8) з якого вбачається, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з наведеним та у відповідності до розяснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд вважає, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] як син спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. 21.08.2014 року, у віці 50 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ №193358 виданого 22.08.2014 року (а.с.7), копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м. під літерою «А», житловою площею 55,6 кв.м., сарай «Б», сарай «В», курник «Г», гараж «Д» доріжка №1, огорожа №2, криниця «К». Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] фактично успадкував його син, як спадкоємець першої черги [PERSON], оскільки проживав на час смерті з померлим, що підтверджується [PERSON] №10 від 26.01.2016 року опиту свідків проведеного комісією в складі секретаря Коропецької селищної ради [PERSON], депутата селищної ради [PERSON] (а.с.16). Родинні відносини між померлими [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ИД №071691 виданого повторно 25.03.2008 року (а.с.6), з якого вбачається, що померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1958 році. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] має першочергове право на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], як син спадкодавця та спадкоємець першої черги, так як проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за законом має право на житловий будинок з надвірними будівлями. З листа МЮ України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Суд не бере до уваги заяви [PERSON], [PERSON] (а.с.20,21), [PERSON], [PERSON] (а.с.23,24), [PERSON], [PERSON] (а.с.27, 28), які б мали право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно яких вони відмовились від права на спадкове майно, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Натомість, вищевказані заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчать про те, що вони спадщини не приймали, їм відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечують, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавали і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняли. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину оскільки на день смерті спадкодавця проживав з ним в його домоволодінні, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Дворського №67 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову чим фактично його визнав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved