Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнив, до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після померлого батька [PERSON] , [INFO] смерті. Позовна заява обґрунтована тим, що у спадкодавця [PERSON] є троє синів: [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] , які є учасниками справі. Батько [PERSON] 29 березня 2011 року склав заповіт у якому все своє майно заповів позивачу [PERSON] що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Шевченко Т.В. Останній час перед смертю спадкодавець проживав у м. Єкатеринбург Російської Федерації, де й помер [INFO] , про що відділом запису актів цивільного стану Жовтневого району міста Єкатеринбургу Свердловської області Російської федерації, видано свідоцтво про смерть [INFO] 2011 року. Спадкодавцю за життя належало наступне майно: на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2011 року, квартира [ADDRESS] ; на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року належала квартира [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] у Обслуговуючому гаражному кооперативі [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року р № 2-3554., право власності зареєстровано в КП МБТІ. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Місцем відкриття спадщини відповідно до ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця, спадкодавець перед моментом своєї смерті був зареєстрований у м. Єкатеринбург РФ. На території України спадкодавець був зареєстрований у [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк а саме 14 жовтня 2011 року, позивач звернувся до нотаріальної контори за місцем смерті та останньої реєстрації спадкодавця у Російській Федерації з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується довідкою російського нотаріуса, що додана до матеріалів справи. Спадкова справа № 127\\2011 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та зареєстрованого на день смерті за адресою [ADDRESS] , заведена 11 жовтня 2011 року, про що свідчить довідка видана нотаріальною конторою м. Єкатеринбургу від 04 березня 2015 року. Спадкова справа № 649\\2011 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена у Бердянській державній нотаріальній конторі в Україні за заявою іншого спадкоємця відповідача по справі. Крім позивача, до нотаріальних контор з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся брат позивача - відповідач [PERSON] . Третя особа по справі (також брат позивача) - [PERSON] звернувся до нотаріальної контори у м. Єкатеринбург із заявою про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач на підставі довіреності, відчужив належні спадкодавцю квартири третім особам по справі, однак угоди купівлі - продажу в подальшому були визнані судом недійсними. Позивач звернувся до нотаріальної контори з метою оформити спадщину, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, позивач - [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнив, до відповідача [PERSON] про визнання права власності на гараж у порядку спадкування за заповітом, а саме: гараж [ADDRESS] [NUMBER] , [ADDRESS] . Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , який згодом уточнила та в якому просить стягнути на свою користь завдані збитки на суму 669 992 грн. та понесені витрати на утримання та поліпшення майна на загальну суму 147 892 грн. 05 коп. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 29.01.2015 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування від 14.07.2011 року квартири [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , про зобов`язання реєстраційної служби Мелітопольського МУЮ Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію права вланості на вказану квартиру за [PERSON] , та про витребування в [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] . Підставою для визнання недійсним договору дарування від 14.07.2011 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , приводе факт того, що брат позивача - [PERSON] діяв на підставі довіреності від 11.03.2011 року від померлого [INFO] батька [PERSON] . Вказана довіреність 11.03.2011 року втратила свою чинність у зв`язку зі смертю, а тому [PERSON] не мав необхідного обсягу повноважень для реалізації майна, яке належало померлому на момент смерті. [PERSON] в 6-ти місячний строк звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності квартири проведена саме на [PERSON] 02.12.2011 року [PERSON] як власник квартири уклав договір купівлі - продажу з [PERSON] . На виконання договору купівлі - продажу кварти [PERSON] передав квартиру [PERSON] , а вона в свою чергу передала грошові кошти в розмірі 25 000 США під розписку та при свідках. Продавець зазначив, що ніхто немає більше ніяких прав на квартиру. Придбана квартира [ADDRESS] потребувала ремонту. В період з 01.10.2012 року по кінець вересня 2014 року були виконані ремонтні роботи, вартість яких складала 32 071 грн., а вартість ремонтних матеріалів складала 100 436 грн. Крім того, з грудня 2011 року по січень 2015 року були понесені витрати по сплаті комунальних послуг в сумі 8 243 грн. 55 коп., а з січня 2015 року по березень 2018 року витрати на утримання квартири складають 7 141 грн. 50 коп. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.02.2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Скворцова Олена Володимирівна до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Дуда Сергій Володимирович про визнання права власності на гараж в порядку спадкування (справа №320/10063/18, провадження №2/320/10063/18, провадження №2/320/968/19) була об`єднана в одне провадження з об`єднаною цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди майна та за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом були об`єднані в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Скворцова О.В. в судове засідання не з`явилась, у заяві поданій до суду просить розглядати справу за відсутності її та позивача по справі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд його задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову за ухвалою від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 320/3935/14-ц, скасувавши заборону на вчинення будь яких правочинів. Зустрічні позовні вимоги не визнають, оскільки вважають їх передчасними, посилаючись на те що [PERSON] поки не є власником майна, а тому підстави для стягнення з нього збитків у сумі 669 992 грн. відсутні. До того ж, вважає що позивач за зустрічними позовними вимогами не вірно обрав спосіб захисту звернувши з позовом про стягнення збитків, а не з позовом про стягнення безпідставного набутого майна. Відповідач за всіма позовами - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Від представника третіх осіб [PERSON] (позивача за зустрічним позовом), [PERSON] - адвоката Дуда С.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, первісний позов підтримують у повному обсязі, на задоволені зустрічного позову наполягають та просять задовольнити у повному обсязі. Справу просять розглянути на підставі наявних матеріалів. Від відповідача та третьої особи - [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Справу просить розглянути на підставі наявних матеріалів в справі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорік О.Ф., [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , отримав у спадщину квартиру в [ADDRESS] ; гараж [ADDRESS] [NUMBER] , [ADDRESS] ; грошові внески, що зберігались в ощадному банку №8024 м. Мелітополя. Згідно довідки №2835 від 07.09.2018 року виданої КП «ММБТІ» ЗОР станом на 01.01.2013 право власності на гараж № [NUMBER] , розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі [ADDRESS] зареєстровано за фізичною особою [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Мелітопольською державною нотаріальною конторою. [PERSON] (спадкодавець) помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом записів актів цивільного стану Жовтневого району міста Єкатеринбургу Свердловської області Російської федерації, актовий запис №711. Спадкоємцями першої черги є троє синів спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 29.03.2011 року за життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 644, згідно з яким спадкодавець все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] . 14.10.2011 року [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, яка складається з грошових вкладів, які зберігаються в філії Акціонерного комерційного зберігального банку РФ міста Єкатеринбурга». Крім того, в заяві зазначено, що спадкоємцями є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 24.02.2015 року до нотаріуса Щелковського нотаріального округу Московської області звернувся з заявою про прийняття спадщини син померлого спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується копією заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 2-1119. Спадщина складається з квартири [ADDRESS] . Згідно довідки від 04.03.2015 року виданої нотаріальною палатою Свердловської області нотаріусом міста Єкатеринбург Діденко В.І., за заявою [PERSON] була відкрита спадкова справа. Крім спадкоємця [PERSON] до першої черги спадкоємців належить [PERSON] . Згідно постанови державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 30.10.2018 року [PERSON] , від імені якого діє по довіреності [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.№ 7роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прийняття позивачем спадщини підтверджено долученими до справи документами та матеріалами спадкової справи, таким чином, позивач має право на захист свого порушеного права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 ЦК України. Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду. З урахуванням наявності обов`язкової долі спадкоємця [PERSON] у розмірі 1\\6 частки, який був на час відкриття спадщини повнолітньою непрацездатною особою, та відповідно має право на обов`язкову частку у спадковому майні, яке за заповітом належить позивачу [PERSON] , спадкоємцю за заповітом, на все спадкове майно що залишилось після смерті спадкодавця , позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково шляхом визнання права власності у порядку спадкування у розмірі 5\\6 частини на всі об`єкти спадкового майна що залишилось після померлого спадкодавця [PERSON] . З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Скворцова О.В., до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Дуда С.В., про визнання права власності на гараж в порядку спадкування та позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди судом встановлено наступне. 15.02.2011 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С., зареєстрованої в реєстрі за № 281, уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися усім майном, а також вчиняти інші дії. 11.03.2011 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С., зареєстрованої в реєстрі за № 446, [PERSON] був уповноважений подарувати [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] обслуговуючий гаражний кооператив № [ADDRESS] . 04.07.2011 року [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорозької області Лайзорик О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1141, безоплатно передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 04 жовтня 2011 року [PERSON] діючи від імені померлого на той час спадкодавця по довіреності від його імені, що посвідчена 11.03.2011 року, уклав договір купівлі-продажу з гр. [PERSON] належної спадкодавцеві квартири [ADDRESS] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.07.2017 року по цивільній справі № 320\\3935\\14-ц, частково скасованим за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2017 року в частині витребування у [PERSON] на користь [PERSON] квартири по [ADDRESS] , позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області, Мелітопольська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області та Бердянська державна нотаріальна контра про визнання договору недійсним та витребування майна від добросовісного набувача було задоволено, а саме було визнано недійсним договір дарування квартири по [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. від 14.07.2011 року, реєстровий номер №2-1141; визнано недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , застосовано до сторін договору купівлі продажу квартири від 04.10.2011 року реєстровий №1-1384, наслідки недійсного правочину двосторонню реституцію. Щодо способів захисту прав добросовісного набувача, суд виходить з наступного, Законом України передбачені такі способи захисту прав добросовісного набувача майна як: 1.Звернення з вимогою про відшкодування збитків до продавця майна в порядку ст. 661 Цивільного кодексу України (якщо майно набувалося на підставі договору купівлі-продажу) 2. Звернення з позовом про стягнення збитків зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину. 3. Визнання недійсним договорів, на підставі яких «набувалося» майно, звернення з вимогою про відшкодування коштів в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України. 4. Звернення до власника майна з позовом про відшкодування добросовісному набувачеві необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів Позивачка за зустрічним цивільним позовом [PERSON] скористалася вірно обраним способом захисту своїх порушених прав, та на підставі ст. 22, 390, 661 ЦК України просить стягнути з відповідачів збитки спричинені їй у зв`язку з визнанням договору відчуження квартири, яку вона придбала у [PERSON] , недійсним, вказуючи що вона є добросовісним набувачем майна, сплатила при укладенні угоди купівлі продажу [PERSON] 25 000 доларів, що еквівалентно станом на день звернення з вказаним позовом сумі коштів у розмірі 669 992 грн. Вказана сума є збитками у розумінні ст. 390, 22, 661 ЦК України а тому підлягає стягненню з відповідачів (спадкоємців) солідарно. [PERSON] просить стягнути з власників спадкоємців майна витрати на утримання та поліпшення майна (спірної квартири) на суму 147 892 грн. 05 коп. витрати на утримання квартири (комунальні послуги, опалення вивіз сміття, оплати площі квартири, утримання тощо) складають 15385 грн. 05 коп. Вартість проведеного капітального ремонту квартири складає 132 507 грн., досліджена судом та підтверджена належними та допустимими доказами. У зв`язку з проведеним ремонтом стан квартири значно поліпшився, відокремити поліпшення нерухомого майна фактично не можливо. Відповідно до ч.4 ст. 390 ЦК України витрати на поліпшення майна підлягають солідарному стягненню з відповідачів. Суд вважає що порушене право позивачки за зустрічним позовом [PERSON] підлягає захисту у повному обсязі, оскільки сума сплачена [PERSON] громадянину та продавцю [PERSON] у якості оплати за продану квартиру, договір купівлі продажу за яким було у подальшому визнано судом недійсним, на підставі ст. 203, 215 ЦК України, є збитками у розумінні ст. 661 ЦК України. Добросовісний власник, із власності якого майно витребовується, не позбавлений можливості відновити своє право на підставі ст.661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 661 Цивільного кодексу України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Умови, при яких продавець зобов`язаний відшкодувати покупцеві збитки: існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. До участі у справі за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння залучається особа, яка передала спірне майно відповідачу, зокрема продавець цього майна. Водночас відповідно до частини другої статті 660 ЦК України незалучення покупцем продавця до участі у справі звільняє продавця від відповідальності перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Звернення до власника майна з позовом про відшкодування добросовісному набувачеві необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Відповідно до частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Згідно із частиною 4 ст. 390 Цивільного кодексу України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Відповідно до положень закріплених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (частина четверта статті 390 ЦК). Недобросовісний набувач (володілець) не має права на залишення поліпшеного майна собі. Крім того, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (частина третя статті 390 ЦК). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням. Відповідно до ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна. Також, як роз`яснено у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 р., вирішуючи спори щодо відповідальності добросовісного та недобросовісного набувача після витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні враховувати таке: добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (частина четверта статті 390 ЦК). Вищезазначена правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення як в постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та і в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, надаючи правову оцінку належності обраного позивачкою [PERSON] способу захисту, суд враховує його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у сукупності із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У кінцевому результаті ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Витребування майна в добросовісного набувача не може вважатись законним без можливості забезпечення належної компенсації. Метою зустрічних позовних вимог є в кінцевому результаті отримання відповідного відшкодування , понесених витрат на придбання майна, яке вилучене у нього як в добросовісного набувача, і обраний ним спосіб захисту визнання недійсним договору від 02.12.2011 року гарантує йому подальшу реалізацію його прав та законних інтересів. Тому зустрічні позовні вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає обґрунтованими вимогу представника позивача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову накладені ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 320/3935/14-ц, скасувавши заборону на вчинення будь яких правочинів, та вважає за необхідне задовольнити її.

Outcome: partial