Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квартирі [ADDRESS], наймачем якої є матір позивача [PERSON], зареєстровані шість осіб, серед яких і його колишня дружина - відповідач [PERSON] Понад сім років тому шлюбні відносини між сторонами припинилися та відповідач виїхала на постійне проживання за кордон. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 11 серпня 2014 року. Отже в даній квартирі [PERSON] не проживає понад п'ять років, ніяких витрат по утриманню житла та сплаті житлово-комунальних послуг не несе, участі у користуванні майном не приймає. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі значною мірою впливає на нарахування надмірної плати за житлово-комунальні послуги. За таких обставин, позивач просить на підставі ст. 71 ЖК Української РСР визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать відповідні матеріали справи. Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявами та/або клопотаннями про розгляд справи без її участі до суду не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що їх матір - відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не проживає у [ADDRESS], сімейних стосунків з ними та з позивачем не підтримує. Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно з довідкою форми № 3 з місця проживання, виданої ЖЕК № 507 КП «Житлосервіс «Оболонь», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON], позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, наведеним рішенням суду встановлено, що сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено судовий порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивача та показань свідків, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. У зазначеній квартирі також зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], однак фактично остання у цій квартирі не проживає понад п'ять років по теперішній час. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше п'яти років, тобто понад встановлені законодавством строки для збереження за нею права на користування житловим приміщенням. Поважних причин відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] місті Києві обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved