Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Іллічівського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] та зареєстрований в цій квартирі. В квартирі окрім нього зареєстрована відповідачка [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , які за місцем реєстрації не проживають з 2014 року, відповідачка не оплачує комунальні послуги та не бере участь в утриманні житла, майно відповідачів у квартирі відсутнє. Наявність реєстрації відповідачів у помешканні створює для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом, просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин та які не подали відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з довідки, видано центром адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 12.10.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи. Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] від 16.10.2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. Згідно акту №131, складеного 22.10.2018 року головою КСН «Азов`є» у присутності двох свідків, [PERSON] , [INFO] , її донька [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] не мешкають з 2014 року по теперішній час. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачений шестимісячний строк, протягом якого за тимчасовою відсутністю членів сім`ї наймача за ними зберігається жиле приміщення. У випадку відсутності за поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Даною нормою матеріального закону, крім того, передбачений перелік випадків зберігання жилого приміщення понад встановлений строк. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Як роз`яснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у спірній квартирі [ADDRESS] ані відповідачка [PERSON] , ані її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , не мешкають без поважних причин. Також суд зауважує, що оскільки малолітні діти, [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2017 року народження, не мешкають у спірній квартирі, то місцем проживання дітей є те місце, де вони мешкають разом зі своєю матір`ю [PERSON] , або ж зі своїми батьками, на яких саме й покладається обов`язок щодо забезпечення належних житлових умов дітям. Таким чином, внаслідок втрати [PERSON] права на користування спірним житлом, право на його користування також втратили й діти відповідача, [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2017 року народження, які мешкають разом із нею. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає можливим задовольнити позов та византи відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Outcome: approved