Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачів - [PERSON], [PERSON], в якій в якій посилаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS], у звязку з відсутністю відповідачів у спірній квартирі більше трьох років, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: спірною квартирою, усунути перешкоди в реалізації прав власника та користуванні належною їй квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку\~за адресою: [ADDRESS]. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідачів. Позивач в судове засідання не зявився, надав, через канцелярію суду, письмову заяву про слухання справи без його участі за участі його представника. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, у судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час судового розгляду належним чином, заяв про відкладення слухання справи до суду не надали. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи, зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження), відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного звязку або електронного поштового звязку, від відповідача до суду не надійшло. На адресу суду повернулися поштові конверти на імя відповідачів з відміткою пошти, що свідчить про неотримання відповідачами судових повісток, які надсилалися судом рекомендованою поштовою кореспонденцією. Враховуючи, що згідно п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно абз.2 ч.1\~ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідачі, відповідно до\~ст.131 ЦПК України, повідомлені\~належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.ст. 178, 223,\~280 ЦПК України,\~суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів\~в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.4\~ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в установленому законодавством України порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №7011 від 29.12.2008 року, бланк серія САС №487590 та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач зареєстрована за вказаною адресою. В квартирі [ADDRESS], крім позивача, залишилися зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою сектору реєстрації, які фактично в ній не проживають, що не спростовано стороною відповідача. Договір найму з відповідачами не укладався. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. На підставі ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено,власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідачі не користуються житлом, не мешкають за місцем реєстрації більше шести місяців та не використовують жиле приміщення за призначенням без поважних причин, оскільки\~\~ніяких перешкод щодо проживання\~\~в цій квартирі позивачем та іншими особами не чинилися і не чиняться. Відповідачі протягом більше трьох років фактично не проживають за місцем реєстрації. Своїх даних про фактичне місце проживання та номера телефонів позивачу не повідомили. Виходячи з цього, є очевидним, що відповідачі втратили намір відноситись до\~\~цієї квартири, як до свого постійного\~\~місця проживання. Пропозиції позивача про зняття з реєстрації з квартири відповідачі ігнорували, добровільно владнати це питання про зняття з реєстраційного обліку позивач не має змоги. Крім того, відповідачі не сплачують\~\~витрати на утримання будинку та прибудинкових територій, за комунальні послуги, чим порушують права позивача та створюють умови для стягнення з останнього заборгованості за користування цими послугами. Побоюючись втратити право власності на житло, позивач самостійно сплачує і за відповідачів комунальні послуги, чим зазнає зайвих витрат при користуванні квартирою. Таким чином, відповідачі перешкоджають позивачу, як власнику, повною мірою реалізувати своє право власності, тобто володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй квартирою за своїм розсудом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 19, 383 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Крім того, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача, розмір судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок (а.с.1) в солідарному порядку, а саме: по 352 гривні 40 копійок з кожного. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та норми матеріального права, є законними, у звязку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved