Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-Плюс», в якій просить визнати недійсним договір оренди землі від 29 грудня 2012 року укладений між [PERSON] з одного боку та СТОВ «Добробут Плюс» в особі директора товариства [PERSON] з іншого боку, на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220685800:01:007:0011, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області [PERSON] 18.06.2014 року та скасувати державну даного договору оренди землі. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-Плюс», в якій просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 29 грудня 2012 року укладений між [PERSON] з одного боку та СТОВ «Добробут Плюс» в особі директора товариства [PERSON] з іншого боку на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220685800:01:007:0008, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області [PERSON] 10.10.2014 року та скасувати державну реєстрацію даного договору оренди землі. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року вказані позови обєднані в одне провадження. Позивачі свої вимоги обгрунтовують тим, що спірні договори оренди землі вони не підписували, а тому посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України просять задовольнити їх вимоги, оскільки підписанням спірних договорів оренди землі від їх імені та здійснення державної реєстрації таких договорів без їх відому, було порушено їх право на вільне укладення договору, вибір контрагента та визначення умов договору. Тому відсутність їх волевиявлення при укладенні договорів оренди землі, порушення їх прав на свободу в укладенні договору є підставою для визнання спірних договорів оренди землі недійсними. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищевказані факти та висновок судової почеркознавчої експертизи, яким підтверджено той факт, що позивачі не підписували спірні договори оренди землі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні висловила заперечення проти позову та просила залишити позовні вимоги позивачів [PERSON] і [PERSON] без задоволення за спливом строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачі з 2012 року мали на руках оригінали спірних договорів оренди та акти прийому - передачі земельних ділянок, достовірно знали, що СТОВ «Добробут Плюс» використовує їхні земельні ділянки, вчасно отримували орендну плату у продовж 2012-2016 років, претензій щодо сплати орендної плати не мали, а тому вони дізналися про порушення свого права та про особу, яка його порушила у 2012 році, і саме з цього часу у них виникло право вимоги. Крім, того отримання орендної плати протягом тривалого часу свідчить про схвалення відповідних договорів. Суд, заслухавши учасників справи, свідка та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] та [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут плюс» про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації, залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7220 га, кадастровий номер земельної ділянки - 3220685800:01:007:0011, яка розташована на території Побрежківської сільської ради Богуславського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №937319, виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області 28 грудня 2012 року. 29 грудня 2012 року уповноваженою особою СТОВ «Добробут Плюс» складено три примірники договору оренди вищевказаної земельної ділянки, в якому орендодавцем зазначено [PERSON], який договір оренди землі особисто не підписав. Даний договір оренди землі був зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області [PERSON] 18.06.2014 року (номер запису - 6084965). Вказаний факт підтверджується показаннями позивача [PERSON], який в судовому засіданні за його згодою був допитаний в якості свідка та пояснив суду, що він не підписував спірний договір оренди земельної ділянки, який датовано 29 грудня 2012 року, а також висновком експерта №19/8-4/280-СЕ/17 від 06.10.2017 за наслідками судової почеркознавчої експертизи, проведеної головним судовим експертом відділу технічного дослідження документів, почеркознавчих досліджень та обліків лабораторії криміналістичних видів досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON], якою зроблено висновок, що підписи від імені [PERSON] в графах «Орендодавець» в трьох примірниках договору оренди землі від 29 грудня 2012 року та в трьох примірниках актів приймання-передачі земельної ділянки від 29 грудня 2012 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7219 га, кадастровий номер земельної ділянки - 3220685800:01:007:0008, яка розташована на території Побрежківської сільської ради Богуславського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №937320, виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області 28 грудня 2012 року. 29 грудня 2012 року уповноваженою особою СТОВ «Добробут Плюс» складено три примірники договору оренди вищевказаної земельної ділянки, в якому орендодавцем зазначено [PERSON], яка договір оренди землі особисто не підписала. Даний договір оренди землі був зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області [PERSON] 10.10.2014 року (номер запису - 7336924). Вказаний факт підтверджується висновком експерта №19/8-4/280-СЕ/17 від 06.10.2017 за наслідками судової почеркознавчої експертизи, проведеної головним судовим експертом відділу технічного дослідження документів, почеркознавчих досліджень та обліків лабораторії криміналістичних видів досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON], якою зроблено висновок, що підписи від імені [PERSON] в графах «Орендодавець» в трьох примірниках договору оренди землі від 29 грудня 2012 року та в трьох примірниках актів приймання-передачі земельної ділянки від 29 грудня 2012 року виконані не [PERSON], а іншою особою. З урахуванням встановлених фактів суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обгрунтованими на вимогах закону та підтверджені дослідженими доказами по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до частини четвертої цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Зазначені вимоги закону не були дотримані СТОВ «Добробут Плюс». Сторона відповідача не довела в судовому засіданні, що волевиявлення позивачів [PERSON] і [PERSON] на укладення договорів оренди земельної ділянки було вільним та відповідало їх волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки позивачі [PERSON] і [PERSON] договорів оренди земельної ділянки не підписували і їх волевиявлення на укладення цього договору не було, то відповідно такий правочин має визнаватись недійсним. Щодо застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, на чому наполягає представник відповідача, та у відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд враховує наступне. Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Позивач [PERSON], який в судовому засіданні за його згодою був допитаний в якості свідка, пояснив суду, що державний акт на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва йому було видано в 2012 році, а до цього в нього був сертифікат на земельну частку (пай) і приблизно в 2007 році було укладено договір оренди земельної частки з СТОВ «Добробут плюс». Після отримання державного акту на земельну ділянку посадові особи відповідача пропонували йому підписати договір оренди і був проект договору зі строком оренди на 10 років, але він відмовився підписувати такий договір. В той час він працював в СТОВ «Добробут плюс» та вчасно отримував оренду плату від відповідача за користування його земельною ділянкою, в тому числі отримав за 2016 рік, претензій щодо виплати орендної плати у нього не було. З іншими орендарями не домовлявся, розташування своєї земельної ділянки знав. Розірвати договір оренди землі вирішив тому, що залишився без роботи і хоче сам обробляти свою земельну ділянку. Копію договору земельної ділянки за 2012 рік йому передали у 2012 році і він бачив, що в договорі не його підпис. Поки давали йому роботу, він не оскаржував дії відповідача, бо йому казали, що «будеш без роботи». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона в 2012 році за дорученням адміністрації СТОВ «Добробут плюс» займалася оформленням договорів оренди землі з орендодавцями жителями на території Побережківської сільської ради, в тому числі і оскаржуваних договорів оренди землі. Свідок підтвердила, що укладення договорів оренди землі проводилось в звязку з отриманням нових державних актів на земельні ділянки. Щодо підписання спірних договорів оренди землі, свідок пояснила, що підписала ці договори дружина позивача [PERSON] Категорично свідок не могла пояснити, коли саме було передано примірники договорів оренди землі позивачам. Системний аналіз ст. 638 ЦК України, ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору, а тому порушення прав позивачів розпочалося з часу укладення договорів оренди землі, коли відповідач без волевиявлення позивачів склав оспорювані договори оренди землі. Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивачів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Верховний Суд України в правовому висновку Судової палати у цивільних справах від 11 листопада 2016 року у справі № 6-2419 цс16 висловив правову позицію та зазначив, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (редакція від 18 березня 2004 року), про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Сторона відповідача довела в судовому засіданні, що позивачі могли отримати інформацію щодо оскаржуваних договорів оренди землі раніше, починаючи з 2012 року, коли вчасно почали отримувати орендну плату за користування їх земельними ділянками, що підтверджено відповідними довідками СТОВ «Добробут плюс» від 20.04.2017 року. Також суд звертає увагу на те, що обєктами оренди згідно оскаржуваних договорів оренди землі були земельні ділянки, на які виникло право власності у позивачів згідно державних актів на право власності на земельну ділянку з 28 грудня 2012 року. Для укладення договорів оренди землі відповідач повинен був отримати інформацію про обєкти оренди землі, яку надали йому самі позивачі, в тому числі і дані які їх ідентифікують як фізичних осіб ( паспортні дані та ідентифікаційний номер). В даному випадку надання позивачами вищевказаної інформації для оформлення договорів оренди землі, отримання в послідуючому орендної плати у продовж 2012-2016 років, претензій щодо сплати якої вони не мали, наявність у них примірників спірних договорів оренди та актів прийому - передачі земельних ділянок, обєктивно свідчить проте, що вони могли дізнатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила у 2012 році, і саме з цього часу у них виникло право вимоги. Крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні 15.05.2017 року визнав факт отримання примірника договору оренди землі в 2012 році та бачив, що в цьому договору стоїть не його підпис. Позивачі не довели в судовому засіданні той факт, що вони не могли дізнатися про порушення свого цивільного права, а тому за вказаних обставин суд приходить до висновку про відмову позивачам [PERSON] і [PERSON] у задоволенні позову до СТОВ «Добробут плюс» про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації, за спливом строку позовної давності. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed