Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] в особі законних представників батьків [PERSON] та [PERSON] про виселення та звільнення приміщення , мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] та гаражного бокса [ADDRESS] . 22.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житла та гаражного боксу [ADDRESS] . Відповідно до якого разом з відповідачкою в квартирі мають право проживати її чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Строк оренди було визначено до 23.11.2011 року. По закінченню строку дії договору, новий договір укладено не було. Відповідачі продовжували користуватися об'єктами оренди. Листом від 10.07.2015 року позивач повідомив наймача про небажання продовжувати відносини за договором оренди на новий строк після настання дати його припинення в даному році. Листом від 24.07.2015 року відповідач [PERSON] повідомив, що сім'я виїхала на відпочинок до 17.08.2015 року. Про неповернення відповідачами майна було складено акт від 29.07.2015 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилася про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] та гаражного бокса [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.07.2005 року та договором купівлі-продажу гаражного боксу від 29.07.2005 року. 22.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] та гаражного боксу [ADDRESS]. Разом з [PERSON] в квартирі мають право проживати її чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Строк оренди було визначено до 23.11.2011 року. По закінченню строку дії договору, новий договір укладено не було. Відповідачі продовжують користуватися об'єктами оренди. Листом від 10.07.2015 року позивач [PERSON] повідомив наймача [PERSON] про небажання продовжувати відносини за договором оренди житлового приміщення від 22.12.2010 року після настання дати його припинення в цьому році. Листом від 24.07.2015 року відповідач [PERSON] повідомив, що сім'я виїхала на відпочинок до 17.08.2015 року, та просили перенести зустріч на іншу дату. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про виселення та звільнення приміщення відповідачами [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Невиконання наймачем (стороною цивільно-правового договору найму) обов'язку з повернення житлового приміщення наймодавцю є підставою для його виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку, що передбачено ч.1 ст.109 ЖК України. Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем [PERSON] правомірно заявлені вимоги до відповідачів, а тому, позов підлягає до задоволення. Так Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідачі мають сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 487,20 грн. тобто по 121,80 грн. з кожного На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved