Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачкою зареєстрував шлюб 01 серпня 1994 року, під час якого вони придбали житловий будинок [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 04 червня 2005 року. Тетіївським районним судом Київської області 12 червня 2014 року їхній шлюб розірвано. Позивач також зазначає, що відповідачка в вищезазначеному житловому будинку не проживає, а тому з урахуванням викладеного бажає визнати за собою право власності на ? частину домоволодіння, яке є їхньою спільною сумісною власністю. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі за наявними матеріалами в справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає,що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 01 серпня 1994 року по 12 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 12 червня 2014 року шлюб між сторони розірвано (а.с.-5) За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 червня 2005 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів від 04.06.2005 р. та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.-6-8) Вартість житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] складає: 71 480 гривень, що підтверджується копією висновку про ринкову вартість житлового будинку (а.с.-9) Таким чином, аналізуючи установлені обставини суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба,тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язаннями правовідносинами тощо. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний сторонами під час шлюбу, і є об'єктом спільної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Враховуючи, що житловий будинок придбано сторона за час перебування у зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що позивач має право на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] вартістю 35 740 гривень.

Outcome: approved