Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2003 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстрований у виконкомі Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них дітей не має. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сімейним життям не проживають уже більше двох років та не ведуть спільне господарство, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, будучи належним чином повідомленою, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 30 грудня 2003 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 30 грудня 2003 року зроблено відповідний актовий запис за №09. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і дружини відповідно [PERSON]. Місце реєстрації шлюбу є виконком Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Також встановлено, що від даного шлюбу у подружжя [PERSON] дітей не має. Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, а наданий їм судом строк для примирення не дав бажаного результату, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачем [PERSON], а також того, що застосовані судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, та того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, в своїй позовній заяві позивач просить судовий збір, який підлягає стягненню при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу залишити за ним. Тому,

Outcome: approved