Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати факт, що він та відповідач [PERSON] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з березня 2005 року по 08 вересня 2006 року; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що 08 вересня 2006 року він уклав шлюб з відповідачкою, [PERSON] . Від шлюбу вони мають сина, [PERSON] . Однак, до реєстрації шлюбу, вони з відповідачем, з весни, а саме з березня 2005 року стали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Разом святкували усі свята - дні народження, Новий рік, відвідували батьків відповідача, їздили з друзями на відпочинок. За час спільного проживання без реєстрації шлюбу з березня 2005 року по 08 вересня 2006 року між ними склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю зі взаємними правами та обов`язками. Вони планували разом спільне майбутнє та купівлю власної спільної квартири. На початку літа 2006 року ними на ім`я відповідачки, [PERSON] , був укладений договір пайової участі в будівництві житлового будинку за номером [ADDRESS] з АТ «Флас». Перший внесок був зроблений у сумі 20000.00 доларів США. Оскільки їм не вистачало коштів, їм довелось взяти іпотечний кредит у AT «Укрсоцбанк». Кредит був повністю достроково погашений вже у шлюбі, а саме 32000.00 доларів США у вересні 2006 року. Для купівлі спірної кватири та погашення даного кредиту йому довелось продати дві квартири, які належали йому на праві приватної власності, а саме: квартиру [ADDRESS] , яку він продав відповідно Договору купівлі-продажу від 15.05.2006 року за 154025.00 гривень (еквівалент за курсом НБУ становив 30500.00 доларів США) та квартиру [ADDRESS] , яку він продав відповідно Договору купівлі-продажу від 17.08.2006 року за 145800.00 грн. (еквівалент за курсом НБУ становив 28000.00 доларів США). 15.08.2007 року Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта було прийнято в експлуатацію перший пусковий комплекс першої черги будівництва житлового комплексу з елементами торгівлі і обслуговування та відкритою автостоянкою по [ADDRESS] . Рішенням Харківської міської ради від 15.08.2007 року за № 817 було затверджено Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію першого пускового комплексу першої черги будівництва житлового комплексу з елементами торгівлі і обслуговування та відкритою автостоянкою по [ADDRESS] . 13 листопада 2007 року Рішенням за № 349/27 Виконавчого комітету Московського району в місті Харкові було вирішено оформити та видати свідоцтво про право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . 05 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я відповідача, а саме на квартиру [ADDRESS] . В цій квартирі вони і мешкають з відповідачем та їх сином. Так, спірна квартира придбана за 52000.00 доларів США - це кошти від продажу квартир, які були його особистою власністю, та не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки кошти на придбання спірної квартири були його власні, то вважає що право власності на вищезазначену квартиру повинно бути визнано за ним. Відповідачем [PERSON] 19.05.2020року подано відзив на позов, в якому остання просить відмовити у позові [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності у повному обсязі. Заперечує факт спільного сумісного проживання однією сім`єю з позивачем без реєстрації шлюбу з березня 2005 року по 08 вересня 2006 року і той факт що між ними склались усталені відносини, які притаманні подружжю зі взаємними правами та обов`язками. Вона з березня 2005 року по 08 вересня 2006 року не мала таких відносин з позивачем які б були притаманні подружжю зі взаємними правами та обов`язками та не планувала спільно з позивачем купувати житло для проживання. Зазначає, що майнові права, вартість яких на той час складала в еквіваленті 52 006, 34 доларів США. у неї виникли за вказаним договором інвестування будівництва житла до укладання шлюбу з відповідачем за рахунок інвестиції у будівництво власних особистих коштів, інвестиції здійснено і договір про інвестиції укладений був не одним із подружжя, а особисто нею для особистих власних потреб. Належних та допустимих доказів, що є процесуальним обов`язком позивача згідно статей 12, 81 ЦПК України, щодо набуття спірної квартири, право власності на яку оформлено на її ім`я за час шлюбу, під час їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу але за кошти, які належали позивачу особисто не надано. Такі доводи позивача є припущенням. Як і ті доводи позивача, що ним було погашено кредит за власні особисті кошти отримані від продажу квартир належних йому на праві приватної власності. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.04.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.05.2020 року, заборонено відчуження квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18.06.2020 року, витребувано докази від АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Флас». Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.07.2020 року, у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.07.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15.10.2020року, застосовано до Приватного Акціонерного Товариства «Флас» заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18.02.2021 року, витребувано докази від АТ «Альфа-Банк». Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того під час розгляду зазначеної справи представник позивача- адвокат Боса О.О. вказала, що докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, будуть надані до суду в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, про що зробила відповідну заяву. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, свідка з боку позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідків з боку відповідача [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 08 вересня 2006 року серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції [PERSON] та [PERSON] 08 вересня 2006 року зареєстрували шлюб /Том 1, а.с.5/. [INFO] у сторін народився син [PERSON] /Том 1, а.с.6/. Відповідно до копії акту від 05.09.2007року складеного між АТ «Флас» та [PERSON] , остання прийняла від АТ «Флас» квартиру [ADDRESS] , відповідно до договору про пайову участь у будівництві житлового будинку [NUMBER] від 01.12.2005 року /Том 1, а.с.17/. Рішенням виконавчого комітету Московської районної у м.Харкові ради від 13.11.2007 року № 349/27 вирішено оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] /Том 1, а.с.18/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2007 року право власності на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєструвала 05.12.2007 року /Том 1. а.с.7/. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилався на те, що спільно проживати з відповідачем вони почали з березня 2005 року, та разом вели домашнє господарство. З метою купівлі власної спільної квартири вони вирішили вкласти кошти у будівництво квартири по [ADDRESS] , в подальшому на сплату будівництва вказаної квартири були витрачені кредитні кошти та кошти від продажу його особистої власності, а саме квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Для погашення кредиту були також витрачені кошти від продажу його квартир. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1232, [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] /Том 1, а.с.19/. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4941, [PERSON] передав у власність [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] /Том 1, а.с.20/. Крім того, судом встановлено, що 30.07.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №820/3-27/21/02-6/302. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, [PERSON] передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №820/2-27/21/04-6/172 від 13.07.2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.п.1.1.1. п.1.1. Іпотечного договору, предмет іпотеки належить Іпотекодвцю на підставі Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку [NUMBER] від 01.12.2005 року, укладеного Іпотекодавцем з АТ «Флас», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів - квитанції про сплату №57 від 30.06.2006 року, №7 від 01.07.2006року та №9 від 03.07.2006року. Відповідно до п.1.2. Іпотечного договору, вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 262632 грн.0коп., що в еквіваленті складає 52006,34 доларів США /Том 1, а.с.60-64/. Як вбачається з повідомлення АТ «Альфа-Банк» від 09.07.2020року, довідки про сплату заборгованості по договору кредиту №820/2-27/21/04-6/172 від 13.07.2006 року та виписки по договору кредиту, при укладенні договору кредиту №820/2-27/21/04-6/172 від 13.07.2006 року, між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] поручителем по кредиту згідно договору виступало АТ «Флас». В заставі по договору кредиту, згідно договору іпотеки №820/3-27/21/02-6/302 від 13.07.2006року виступала нерухомість за адресою: [ADDRESS] . Кредит було сплачено за період з 02.08.2006року по 17.03.2008 року у сумі 32000, 00 доларів США /Том 1, а.с.141-143/. Відповідно до копії довідки АТ «Флас», наданої [PERSON] , 15.02.2007 року внесок по фінансуванню будівництва квартири [NUMBER] проведений у розмірі 100% /Том 1,а.с.10/. Свідок з боку позивача [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] з 1993-1994 року, а з [PERSON] приблизно з 2006року. Сторони приблизно у 2006 році знімали квартиру у його сестри [PERSON] по [ADDRESS] та проживали разом до реєстрації шлюбу. У 2007 році [PERSON] та [PERSON] були у нього на весіллі та проживали по [ADDRESS] . Вони ходили один до одного у гості, святкували Дні народження та свята. До одруження [PERSON] та [PERSON] , вони приблизно рік чи півтора року прожили разом у цивільному шлюбі як чоловік та дружина. Свідок з боку позивача [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2000року. [PERSON] та [PERSON] жили разом як чоловік та дружина по [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі, він приходив до них у гості, [PERSON] поводила себе як господиня. До весілля [PERSON] та [PERSON] жили разом більше року. Свідок з боку позивача [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] з 2000року, а з [PERSON] приблизно з 2004року, коли сторони почали зустрічатися. [PERSON] та [PERSON] одружилися приблизно у 2005-2006 році. До одруження вони проживали разом у цивільному шлюбі та мали шлюбні відносини, вели спільне господарство, придбавали продукти харчування та побутові речі. Він приїжджав декілька разів до [PERSON] та [PERSON] у гості коли вони жили до весілля на районі ХТЗ, [PERSON] поводила себе як господиня, в квартирі були її речі. Крім того, зазначив, що [PERSON] мав намір придбати квартиру. Свідок з боку позивача [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] приблизно з весни-літа 2004року, товаришували сім`ями, їздили один до одного у гості, святкували разом свята та Дні народження. [PERSON] та [PERSON] жили разом на [ADDRESS] , поки [PERSON] робив ремонт у своїй квартирі в районі ХТЗ, потім переїхали жити у квартиру [PERSON] на ХТЗ. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися на роботі в Харківському молочному комбінаті. До одруження [PERSON] та [PERSON] жили разом, у них був спільний бюджет, вони разом їздили за покупками, вели спільне господарство. Сторони продали квартиру на вул. Полтавський шлях та на районі ХТЗ та придбали квартиру поблизу ст. метро площа Повстання. У 2006 році [PERSON] та [PERSON] показували йому придбану квартиру. Свідок з боку відповідача [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] приблизно 15 років, він співпрацював з [PERSON] . До весілля [PERSON] та [PERSON] у них відносин не було. Він з [PERSON] ходив дивитися на квартиру у новобудові, оскільки [PERSON] мала намір придбати квартиру. [PERSON] на той час працювала та мала дохід. Коли у сторін було весілля та як вони жили до одруження йому невідомо. Свідок з боку відповідача [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона знайома з [PERSON] з 2005 року, а з [PERSON] з січня 2002року. Весілля [PERSON] та [PERSON] відбулося приблизно у 2006-2007 році. [PERSON] та [PERSON] працювали разом в Харківському молочному комбінаті. Вона не може повідомити чи проживали [PERSON] та [PERSON] разом до одруження. Їй відомо, що [PERSON] була зареєстрована до одруження у [PERSON] по вул. Біблика. Чи проживала вона разом з [PERSON] по [ADDRESS] їй невідомо. Вона також приїжджала до [PERSON] та [PERSON] у гості на квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вказані покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як докази по справі відповідачем спростовані не були. Допитані за ініціативою відповідача свідки [PERSON] та [PERSON] також не спростували обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог позивач. Крім того, суд не вбачає по справі обставин, за наявності яких покази свідків зі сторони позивача могли бути визнані неналежними доказами в розумінні ч.2 ст. 90 ЦПК України. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, є послідовними і переконливими, з чого можна зробити висновок, що сторони мали стосунки, притаманні сімейним. Факт проживання сторін однією сім`єю також підтверджується фотокартками, які були досліджені в судовому засіданні, а відтак суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2005 року по 08.09.2006року підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на квартиру, суд зазначає наступне. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та установивши, що з березня 2005 року по 08.09.2006року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, суд приходить до висновку, що спірне нерухоме створювалось під час проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу, а державна реєстрація права власності на новостворене майно відбулося вже у шлюбі, що відповідно до статті 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на квартиру, кошти на будівництво якої витрачено саме у цей період. Як на доказ придбання відповідачем спірної квартири за власні кошти до реєстрації шлюбу відповідач безпідставно посилається на договір будівництва житла, укладений між нею та АТ «Флас», якого суду не було надано та який судом не досліджувався. Інших належних і допустимих доказів на спростування факту набуття майна під час спільного проживання із позивачем та, відповідно, презумпції спільності права власності на майно, набуте під час спільного проживання, відповідач не надала. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного суду від 05.08.2020року по справі № 682/2493/16-ц. Крім того, позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено того, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] , яку він продав відповідно Договору купівлі-продажу від 15.05.2006 року та квартиру [ADDRESS] , яку він продав відповідно до Договору купівлі-продажу від 17.08.2006 року, були витрачені саме на придбання квартири [ADDRESS] . Отож суд вважає, що позивачем також не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Правовідносини у цій справі відповідають висновкам правової позиції Верховного Суду, який у справі №334/9028/15-ц від 13.03.19 зауважив, що позивач не спростував презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя. Адже матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти. Оскільки судом не встановлено переконливості тверджень позивача про те, що спірна квартира набута у власність позивачем лише за його особисті кошти і ним не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, то відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , а інших вимог позивачем не заявлено. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання за ним права власності на квартиру. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840грн.80коп.

Outcome: partial