Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, у якому проситьвизнати недійсним заповіт, посвідчений 19 березня 2012 року державний нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., згідно якого [PERSON] , на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповів - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що в жовтні 2013 року, за невідомих обставин, помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру по [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами в [ADDRESS] . Позивач, як син померлого та спадкоємець першої черги за законом, у визначений законом шестимісячний строк (19.02.2014 року) подав у держнотконтору заяву про прийняття спадщини, на підставі якої заведена спадкова справа №113/2014. Однак, його було поінформовано, що при житті його батько [PERSON] оформив заповіт, згідно якого усе належне йому майно заповів своїй доньці - [PERSON] . Позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним, вчинений іншою особою, а не [PERSON] , оскільки питання щодо спадкування майна твердо було вирішено його батьком шляхом оформлення заповіту в користь своїх дітей (сторін у справі) та онуків. Позивач вважає, що наявність спірного заповіту порушує його права, як законного спадкоємця. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які викладені у позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Попередньо від представника позивача надійшли до суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких вони вказує на те, що заповіт, посвідчений 19 березня 2012 року державний нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., згідно якого [PERSON] , все своє майно заповів - [PERSON] , відповідав його волевиявленню. Під час посвідчення заповіту нотаріусом було особу встановлено, дієздатність перевірено. Крім того, у заповіті заповідачем власноручно зазначено: «мною [PERSON] зміст заповіту особисто прочитаний і власноручно підписаний». Тому, сумніву про те, що заповіт від 19.03.2012 р. вчинений іншою особою, а не [PERSON] , на що посилається у позовній заяві позивач, не має. У позові просить відмовити. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. 19 березня 2012 року [PERSON] , [INFO] , вчинено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., відповідно до якого все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не вкладалось і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідає [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2013 року у віці 66 років помер [PERSON] , про що 17 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції складено актовий запис №1345 та 28.02.2014 року повторно видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру по [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами в [ADDRESS] . Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач, [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 липня 1974 року Тернопільським міським відділом ЗАГС. За заявою [PERSON] від 19.02.2014 р. Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №113/2014. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. 13 березня 2014 року за № 394 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява дочки спадкодавця - [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Позивач та його представник при обранні способу захисту права вказували на положення ст. 1257 ЦК України. За приписами ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №840/841/18-22 від 23.11.2018 року, рукописний текст «Мною [PERSON] зміст заповіту особисто прочитаний і власноручно підписаний» у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори Чопик І.Я. 19 березня 2012 року, за реєстром № 396, виконано [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] та текст біля нього « [PERSON] » у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори Чопик І.Я. 19 березня 2012 року, за реєстром № 396, виконано [PERSON] . Рукописний текст «Мною [PERSON] зміст заповіту особисто прочитаний і власноручно підписаний», підпис від імені [PERSON] та запис « [PERSON] » після цього підпису у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори Чопик І.Я. 19 березня 2012 року, за реєстром № 396, виконано однією особою. Зазначений висновок підтвердив допитаний у судовому засіданні судовий експерт Заблоцький І.Є. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Статтею 82 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту від 19 березня 2012 року волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало її волі. Твердження позивача про те, що заповіт вчинений іншою особою, а не [PERSON] , спростоване висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №840/841/18-22 від 23.11.2018 року. Доводи [PERSON] та його представника ґрунтуються на припущеннях, а тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed