Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. В позовній заяві посилався на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS] разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності. Відповідач [PERSON] ще у 1986 році відповідач зібрав свої особисті речі та виїхав з квартири. Відповідач до спірної квартири не вселявся і фактично з 1986 року в даній квартирі жодного дня не проживав. Реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачу в оформлення житлової субсидії, оскільки при визначенні доходу членів домогосподарства для призначення субсидії. Просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав заяву в якій він просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань та відзиву до суду не надав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, проте раніше надали письмові заяви в яких просили проводити розгляд справи без їхньої участі, проти заочного розгляду справи не заперечували, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2021 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової приватної власності на підставі свідоцтва про власності серія №б/н виданого 01.12.1998 року Державним житлово-комунальним «Південне», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки №1838 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.02.2021 року за адресою: квартира [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, проте не у вказаній квартирі з лютого 1986 року не проживає, що підтверджується актом про непроживання у квартирі від 13.02.2019 року, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved