Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 13.05.2011р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 32000 грн., та зобов`язувавсь повернути вказані кошти до 01.07.2012р. 13 липня 2012 року позивач звернувся до відповідача з листом, просив відповідача провести повне повернення позичених коштів до 1 серпня 2012 року, однак цього відповідачем зроблено не було. В зв'язку з цим позивач, змушений звернутися до суду. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові. Просила стягнути з відповідача основну суму боргу з врахуванням індексу інфляції в розмірі 32000 грн., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1578,08 грн. та суму судового збору в розмірі 355,78 грн., що був сплачений ним при подачі позову до суду. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з договору позики від 13 травня 2011 року [PERSON]. позичив у [PERSON]. гроші в сумі 32000 грн., та зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.07.2012р. Після спливу строку повернення позики, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак відповідач [PERSON]. суми боргу не повернув. Станом на день ухвалення рішення відповідач не повернув позивачу суму коштів, чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачеві суми позики, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача в користь позивача 32000 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, у разі відсутності домовленості сторін - проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1578,08 грн. Крім цього з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 355,78 грн.

Outcome: approved