Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившою право користування житлом. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку 04.04.2015 році зареєстровано дружину сина [PERSON] , шлюб між якими розірвано 10.03.2017. Реєстрація відповідача носила формальний характер, відповідач у вересні 2015 виїхала до Російської Федерації для працевлаштування. В добровільному порядку [PERSON] виписуватися зі спірного будинку відмовляється, у зв`язку з чим у позивача виникають труднощі з оформленням субсидії на опалювальний сезон. Так як відповідач [PERSON] не є членом родини, з вересня 2015 року не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , порушує права власника будинку, позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування вищезазначеним будинком. 16 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 15 березня 2021 року. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 29.01.2021 - адвокат Примакова Г.О. не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та час проведення судового засідання повідомлялася своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Судом не визнана явка відповідача обов`язковою з огляду на те, що відповідач повідомлена належним чином, а позивач наполягав на розгляді справи за її відсутності, суд не знаходить передбачених процесуальним законом підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 14.12.2012 за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , визнано право власності на житлий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5). 26.07.2015 син позивача [PERSON] (а.с.6) уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , у зв`язку з чим її зареєстровано в спірному будинку. Але шлюб між ними розірвано 10.03.2017 згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.7). Згідно довідки старости Вовчанської міської ради № 45 від 27.01.2021, відповідач [PERSON] зареєстрована в спірному будинку 04.04.2015 року. Не є членом родини (а.с.8). Відповідно довідки Волохівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 70 від 29.01.2021, [PERSON] з вересня 2015 фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] , між сторонами будь-яких договірних відносин щодо користування належним позивачу будинком не існувало. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає там, договорів про користування спірним житловим будинком з позивачем [PERSON] не укладала, не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та на даний час вона не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. Таким чином відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved