Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 березня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідач [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач, як позикодавець передав відповідачу 600 000 (шістсот тисяч) гривень - суму, обумовлену у договорі позики, яку відповідач згідно укладеного договору позики зобов`язувався повернути до 18 березня 2020 року. Підтвердженням отримання коштів в сумі 600 000 гривень є розписка відповідача від 18 березня 2019 року. Відповідач коштів за договором позики не повертав, у зв`язку із чим 15 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів. У свою чергу, 25 травня 2020 року відповідач повернув 50 000 гривень за договором позики. За весь час дії договору позики відповідає здійснив лише одну оплату на суму 50 000 гривень. У зазначений термін відповідач решту боргу не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідач відмовився повертати 550 000 залишку боргу згідно укладеного між сторонами договору позики коштів, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. Борг відповідача підтверджується договором позики коштів від 18 березня 2019 року, один примірник якого знаходиться в позивача, та розпискою від 18 березня 2019 року про отримання ним коштів в сумі 600 000 гривень . Оскільки відповідач не має наміру повертати залишок боргу, він може приховати чи відчужити своє майно, тому позивач змушений звернутись до суду з цим позовом. Тому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь позивача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 550 000 гривень за договором позики від 18 березня 2019 року. Стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позивач подав до суду клопотання згідно якого просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав до суду клопотання, згідно якого просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову визнав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідач [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач, як позикодавець передав відповідачу 600 000 (шістсот тисяч) гривень - суму, обумовлену у договорі позики, яку відповідач згідно укладеного договору позики зобов`язувався повернути до 18 березня 2020 року. Підтвердженням отримання коштів в сумі 600 000 гривень є розписка відповідача від 18 березня 2019 року. У свою чергу, 25 травня 2020 року відповідач повернув 50 000 гривень за договором позики. У зазначений термін відповідач решту боргу не повернув. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи що відповідачем [PERSON] не було вчасно виконано умови договору позики, в зв`язку з чим було порушено права позивача [PERSON] останній має право на стягнення з відповідача суми боргу за договором. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048 1049, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved