Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 70000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 24 роки 10 місяців 30 днів. А з відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» перебував у трудових відносинах в період часу з 06.06.2005 року по 29.09.2015 року гірником очисного забою, а з 30.09.2015 року по 13.03.2019 року слюсарем - ремонтником, тобто загалом близько 14 років - звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (у зв`язку з виходом на пенсію). Під час виконання трудових обов`язків 14.05.2015 року позивач отримав травму: виконуючи демонтаж рукава високого тиску почав виймати запобіжну скобу, попередньо не переконався, що тиск в гідросистемі відсутній. Після вилучення запобіжної скоби стався викид робочої рідини і вивільнення рукава високого тиску, який ударив йому по голові. В результаті удару позивач отримав забиті рани верхньої та нижньої губ справа, перелом 4-го зуба, перелом вивих 4,3 зубів. Даний нещасний випадок було пов`язано з виробництвом та складено акти за формою Н-1 №24 та за формою Н-5 від 17.04.2015 року. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку в [PERSON] професійного захворювання та складено акт за формою П-4, затверджений т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14.-9.2020 року, яким встановлено, що хронічна попереково крижова радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючої неповної ремісії з помірним статико динамічним порушенням м`язево тонічним та больовим синдромами (М54.1), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем знаження слуху (ІІ ступеню) за кваліфікацією [PERSON] та Пономарьова (Н90.3) захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фібро генної дії. За результатами медичного освідкування 26.10.2020 року в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, визначено за сукупність 65 % втрати працездатності безстроково. Саме за встановленням відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «Ш/у Покровське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; змінити підземні умови праці на поверхневі, що позначилося на його доходах. Серед наслідків захворювання позивач відмічає постійні головні болі. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в сумі 70000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності (а.с. 1-4) Ухвалою суду від 18.11.2020 року за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 34). 26.01.2021 року ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, на позовну заяву з викладенням таких заперечень проти заявлених [PERSON] . Так, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позиція представника відповідача по суті справи базується на незгоді з обставинами, викладеними в позовній заяві. По - перше, нещасний випадок, який трапився з позивачем 14.04.2015 року в результаті якого він отримав виробничу травму та йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, але інвалідом його не визнано. Саме відповідно п. 7 акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №24 від 17.04.2015 року форми Н-1 причиною нещасного випадку є особиста необережність [PERSON] , а саме невиконання вимог інструкції з охорони праці. Розслідуванням встановлено, що наряд на виконання робіт було видано під особистий підпис з реєстрацією у книзі нарядів дільниці №3, та наряд путівці, з попереднім проведенням інструктажу з безпечних прийомів робіт, правилам застосування засобів пожежогасіння, засобів безпеки при БПР. По - друге, відповідно до виписки з акту МСЕК від 28.10.2020 року позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності, однак незважаючи на отриману травму, позивач продовжив тривалий час працювати на підприємствах вугільної промисловості до 13.03.2019 року в умовах шкідливих виробничих факторів внаслідок чого ним було отримано професійне захворювання. Не зважаючи на отриману травму та усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Крім того, відповідачем зазначено про відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди, перенесення стресових, агресивних та інших негативних проявів стану здоров`я. Також у відзиві представник відповідача при визначені розміру моральної шкоди просить врахувати, що позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоров`я. ПрАТ «Ш/у «Покровське» висловлює позицію, що стягнення моральної шкоди в сумі 70\~000,00 гривень, при обставинах отримання професійного захворювання та ступеню втрати працездатності не відповідає вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася при розгляді судами Донецької області аналогічних спорів. Задоволення позову за рахунок ПрАТ «Ш/у «Покровське» буде суперечити вимогам ст. ст. 8, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 21, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. ст. 8, 213 ЦПК України, ст. 233 КЗпП України. Крім того, відповідач при розгляді справи та визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, просить врахувати, що позивачу виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування, пенсія за інвалідністю. 3 група інвалідності, відповідно до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року є робочою. Інваліди 3 групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. (а.с. 41-43). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивачем [PERSON] надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Представник позивача\~ адвокат\~Малькевич Н.\~В.\~(уповноважена\~ордером серії\~АН №1002109\~та свідоцтвом\~про заняття\~адвокатською діяльністю\~серії ДН\~№1912\~від 27.12.2017\~року)\~в судовому\~засіданні підтримала\~заявлені позовні\~вимоги та\~просила задовольнити\~їх в\~повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» Петренко Н.П. (уповноважена довіреністю) просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, долученого до матеріалів справи. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»): - 06 - 11.06.2005 року: зайнятий в учбовому пункті; - 12.06.2005 року прийнятий гірничим робочим очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; - 07.04.2006 року: переведений гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті; - 22.09.2006 року: переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті тимчасово на 2 місяці по 21.11.2006 року; - 12.12.2011 року переведений гірничим робочим очисного забою підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті тимчасово на 1 місяці по 11.01.2012 року; - 24.10.2014 року - переведений гірничим робочим очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; - 23.03.2015 року - переведений гірничим робочим очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; - 05.06.2015 року - переведений учеником гірничого очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті тимчасово по 16.08.2015 року; - 30.09.2015 року - переведено учнем слюсаря ре-монтника тимчасово по 31.10.2015 року; по 31.12.2015 року; по 30.08.2016 року; по 31.10.2016 року; по 28.02.2017 року; по 30.04.2017 року; по 30.06.2017 року; по 31.01.2018 року; по 31.03.2018 року; по 31.05.2018 року; по 31.07.2018 року; по 30.09.2018 року; по 30.11.2018 року; - 06.03.2019 року - звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а.с. 6-11). \~ \~ \~ \~За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько експертної комісії (ЦЛЕК) Державної Установи «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 25.08.2020 року № 28/668 про наявність хронічного професійного характеру захворювання в [PERSON] : хронічна попереково крижова радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючої неповної ремісії з помірним статико динамічним порушенням м`язево тонічним та больовим синдромами (М54.1), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ступеню) за кваліфікацією Остапкович та Пономарьова (Н90.3) захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпуса, парламенти яких перевищують допустимі величини; шуму, рівень якого перевищував ГДР. (а.с. 22). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 14.04.2015 року о 16 годині 55 хвилин за формою Н-5, складеного 17.04.2015 року та акту форми Н-1, складеного 17.04.2015 року комісією з залученням начальника зміни з охорони праці, заступника директора шахти з питань охорони праці, заступника директора з виробництва, голови профкому шахти, заступника начальника відділення - начальника відділу, страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань м. Красноармійська нещасний випадок, що стався 14.04.2015 року з [PERSON] стався з особистої необережності постраждалого, порушення п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірничого робочого очисного вибою» ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р. р.». (а.с.12-16, 17-20). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 14.09.2020 року комісією з залученням головного спеціаліста відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області, страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, директора з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Ш/у «Покровське», провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та професійних захворювань ПрАТ «Ш/у «Покровське», начальника дільниці «Амбулаторія» ПрАТ «Ш/у «Покровське», голови профспілки ПрАТ «Ш/у «Покровське», лікаря профпатолога КНП Мирноградської «Центральної міської лікарні» Мирноградськох міської ради - професійне захворювання у позивача [PERSON] виникли в зв`язку із тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом шкідливого фактору важкості праці та пилу фібро генної дії. (а.с.23-26). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував періодично на стаціонарному лікуванні: - в Державній Установі «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» 07.08.2020 року, 25.08.2020 року. ( а. с. 21) 28.10.2020 року [PERSON] оглянутий в Обласній профпатологічній медико-соціальній експертній комісії м. Краматорськ та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням за сукупністю 65 % з 20.10.2020 року безстроково: 35% - хронічна попереково крижова радикулопатія; 10% - хронічна приглухуватість; 20% - трудове каліцтво 14.04.2015 року, що підтверджується довідкою серійний номер 12 ААА № 090852 (а.с. 27). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.09.2020 року вбачається, що підприємством, з яким позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Трудове каліцтво отримав у зв`язку з власним порушення законодавства про охорону праці. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.09.2020 року зазначено, що згідно з Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердж. наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року умови праці [PERSON] : відносяться по пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 степеню, за параметрами мікроклімату до 2 класу допустимі, за рівнем шуму до 3 класу 3 ступеню; за важкістю праці до 3 класу 3 ступеню; за рівнем локальної вібрації до 2 класу допустимий. (а.с. 25). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, епікризи, довідка МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.09.2020 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, обумовленим впливом шкідливих виробничих факторів важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 61,5-191,3 Вт, при нормальному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5-120,8 Вт, при нормальному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 10-35 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 56% зміни при нормативному значенні від 30 градусів - 25% часу зміни; нахили корпусу 30-160 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску еквівалентні рівні шуму 82-96 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. (п. 18 Акту). По суті інших доводів представника відповідача (врахування практики розгляду аналогічних справ судами Донецької області), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках (з причини частого звернення до медичних установ позбавлений можливості проводити час зі своєю родиною, часте перебування на лікарняному впливало на виробничі відносини), неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 47000,00 гривень. Суд при винесені рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України). Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 47000,00 гривень підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial