Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100000 грн., стягнути з Міністерства оборони України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., стягнути з військової частини [NUMBER] на його користь в відшкодування моральної шкоди 100000 грн., та стягнути з Управління Служби безпеки України в Харківській області на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 23.03.2017р. на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України м. Балаклея Харківської області почалась пожежа, як призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 24.03.2004року № 368 класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня. Відповідно до акту-обстеження від 20.04.2017р. було проведено перевірку квартири [ADDRESS] після надзвичайної подій 23.03.2017р. В ході перевірки було встановлено, що за наслідками події 23.03.2017р. квартира позивача отримала пошкодження, а саме: повністю пошкоджено 4 віконні рами, тріщини на несучих стінах, відлущення штукатурки в 90% стін та стелі, пошкодження частини побутової техніки. Відповідно до акту-обстеження від 28.04.2017р. було проведено обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] після надзвичайної події 23.03.2017р., ході перевірки було встановлено, що під час надзвичайних подій було нанесені пошкодження, а саме тріснула стіна в двох кімнатах, відійшла штукатурка в трьох кімнатах. Відповідно до акту-обстеження від 28.05.2017р. було проведено обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] після надзвичайної події 23.03.2017р. в ході перевірки було встановлено, квартира позивача отримала пошкодження, а саме пошкоджені вікна 6 шт., міжкімнатні двері 4 шт., пошкоджена антресоль, міжкімнатні перегородки 2 шт., міжквартирні перегородки 2 шт., стелі 4 шт., витяжка 1 шт., кофе варка 1 шт., зруйновано котел опалювання 1 шт. Позивач ушкодження квартири оцінює в 100000 грн. Крім того, позивачу завдана моральна шкода яка полягає в внутрішньому дискомфорті, порушені внутрішньої рівноваги, викликані пережитим. Внаслідок вказаної події у позивача виникли психотравматичні фактори, що потягли за собою негативні емоції та переживання, що призвели до хвилювань, душевних страждань, тому позивач просить стягнути з військової частини [NUMBER] , УСБУ в Харківській області та Міністерства оборони України в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100000 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій свій позов підтримав, просить розглядати справу в його відсутність. \~ \~ \~ \~Представник військової частини [NUMBER] заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено заподіяння матеріальних збитків, акти надані позивачем, які були складені після подій 23.03.2017р., суперечать один одному, також позивачем не доведено, що внаслідок цих подій йому було заподіяні моральні страждання. Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем оскільки у розумінні ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України Міністерство оборони України на час виникнення надзвичайної події джерелом підвищеної небезпеки на підставі речового права не володіло та шкоди позивачу в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки не завдавало. Вважає, у відшкодуванні позивачу моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не зазначено якими саме протиправними діями Міністерства оборони завдана моральна шкода, не вказано які нормативно-правові акти при цьому були порушені та не зазначено в чому на його думку полягає протиправність таких діянь Міноборони або військової частини. Представник Управління Служби безпеки України в Харківській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивачем не надано доказів щодо протиправної бездіяльності Управління, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю Управління та завданою моральною шкодою, що в свою чергу свідчить про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача до Управління служби безпеки України в Харківській області. Представник\~Головного управління\~Державної казначейської\~служби у\~Харківській області\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~подав до\~суду відзив\~на позов,\~в якому\~зазначено,\~що Головне\~управління Державної\~казначейської служби\~у Харківській\~області проти\~задоволення позову\~заперечують,\~вважають що\~вони не\~є належним\~відповідачем по\~цій справі,\~разом з\~тим позивачем\~не надано\~доказів на\~підтвердження того,\~в чому\~саме полягає\~заподіяна моральна\~шкода,\~з яких\~міркувань він\~виходів визначаючи\~її розмір\~та не\~надав належних\~доказів на\~підтвердження своїх\~доводів. \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] , Управління Служби безпеки України в Харківській області, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України) м. Балаклія Харківської області почалася пожежа, яка призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 р. №368 «Про порядок класифікації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру за їх рівнями» (пунктів 4.4. та 9), рішенням засідання регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Харківської облдержадміністрації протокол №4 від 23.03.2017 року класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру (код НС 10260 - НС унаслідок пожежі, вибуху на арсеналі, складі боєприпасів або іншому об`єкті військової призначеності) регіонального рівня. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно Акту-обстеження\~від 20.04.2017р.,\~складеного депутатом\~Балаклійської міської\~ради Абраменко\~С.В.\~в присутності\~трьох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , після надзвичайних подій 23.03.2017року, пошкоджено повністю 4 віконні рами, тріщини на несучих стінах, відлущення штукатурки в 90% стін та стелі, пошкодження частини побутової техніки. Згідно Акту-обстеження\~від 28.04.2017р.,\~складеного депутатом\~Балаклійської міської\~ради Черненко\~В.В.\~в присутності\~двох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , після надзвичайних подій 23.03.2017року, тріснула стіна в двох кімнатах, відійшла штукатурка в трьох кімнатах. Згідно Акту-обстеження\~від 28.05.2017р.,\~складеного депутатом\~Балаклійської міської\~ради Мойсеєнко\~В.Д.\~в присутності\~двох свідків, встановлено, що квартирі за адресою: [ADDRESS] , після надзвичайних подій 23.03.2017року, пошкоджено вікна 6 шт., міжкімнатні двері 4 шт., пошкоджена антресоль, міжкімнатні перегородки 2 шт., міжквартирні перегородки 2 шт., стелі 4 шт., витяжка 1 шт., кофе варка 1 шт., зруйновано котел опалювання 1 шт. Тобто, внаслідок вибухів бойових припасів 23.03.2017р., було пошкоджено квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ). Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Військова частина [NUMBER] ( код ЄДРПОУ [NUMBER] ) є самостійною(окремою) юридичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 15.07.2017 №3004 боєприпаси, які зберігалися на території військової частини [NUMBER] були обліковані у військовій частині [NUMBER] та знаходились на відповідальному зберіганні військової частини [NUMBER] . Тобто, відповідальною особою є саме військова частина. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, а не Міністерство оборони України, то шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання їхніх рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою та службовою особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Отже, шкода підлягає стягненню безпосередньо з Військової частини [NUMBER] . Однак, позивачем не доведено спричинення йому матеріальної шкоди у розмірі, визначеному у позові, та не надано доказів щодо дійсної вартості пошкодженого майна. Згідно листа Балаклійської міської ради від 05.06.2020р. № 02-22/993 відповідно до розпорядження Балаклійського міського голови від 31.07.2017р. №127 «Про надання державної допомоги у вигляді грошових коштів адресних виплат громадянам м. Балаклія, постраждалим від надзвичайної ситуації, яка виникла наслідок пожежі на складах боєприпасів військової частини [NUMBER] для відшкодування завданої майнової шкоди за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] отримана одноразова грошова виплата у розмірі 47400 грн. В вказану суму було включено витрати на заміну газового котла, проведення ремонту з внутрішніх робіт, крім того, додатково до виділених коштів у квартирі встановлено чотири пластикові вікна, проведений ремонт: обшиті стіни гіпсокартоном. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що позивачем не надано доказів розміру збитків, підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди в цій частині не вбачається. За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, глибини моральних страждань суд вважає необхідним стягнути з військової частини [NUMBER] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Стосовно відшкодування моральної шкоди з УСБУ в Харківській області, суд зазначає наступне. В обґрунтування бездіяльності УСБУ в Харківській області позивач посилається на те, що СБУ не було вжито належних контрозвідувальних заходів з метою попередження події, що відбулася у м. Балаклія. Суд зазначає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Між тим, позивач не просить визнати бездіяльність УСБУ у Харківській областінезаконною, не визнана така бездітність незаконною і у порядку передбаченому ст. 303 КПК України, доказів незаконної бездіяльності УСБУ у Харківській області позивач також не надає, тому підстави для відшкодування позивачу шкоди УСБУ в Харківській області - відсутня. Крім того, розмір шкоди заявлений позивачем в сумі 100000грн. взагалі не обґрунтований, не зазначено з чого виходив позивач визначаючи шкоду у вказаній сумі та докази в підтвердження спричинення такої шкоди. За таких обставин підстав для задоволення позову в частині стягнення з Управління Служби безпеки України в Харківській області моральної шкоди не вбачається. Судові витрати\~суд стягує\~відповідно до\~ст.141\~ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial