Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2013 року. Від шлюбу дітей не мають. Поряд з тим, зазначив, що з самого початку спільного подружнього життя, відносини між ними були добрими, проте у вересні 2016 року відповідач повідомила йому, що вони не зійшлися характерами, що разом проживати не зможуть, а тому забрала свої речі та перейшла жити до своїх батьків. Зрозумівши що надалі зберігати подружні відносини не має необхідності, просив відповідача розірвати шлюб через органи ДРАЦСУ, однак остання відмовилась йти з ним в ДРАЦС, а щодо розірвання шлюбу не заперечувала. У грудні 2016 року він дізнався від інших людей, що відповідач виїхала за кордон. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливе, і просив суд такий між ними розірвати. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує, крім того зазначив що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності до суду не подала. Як і відзиву на позов. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 099055, виданого 04 жовтня 2013 року Горошівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 04 жовтня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №06. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Яремій». Від шлюбу дітей не мають. Також судом встановлено, що сторони з вересня 2016 року разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Шлюб між ними існує формально. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved