Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 09.10.2008року квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної (часткової) власності в різних частках. Оскільки згоди щодо розпорядження майном - спірною квартирою, між співвласниками не має, оригінал свідоцтва про права власності відповідачі не віддають, таким чином право власність позивача на розпорядження майном не визнається та оспорюється. Тому, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених обставин зазначених в позові, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] яка діє від себе та від імені сина - [PERSON] в судовому засіданні визнала, що оригінал свідоцтва про право власності на житло від 09.10.2008року позивачу віддавати не збирається, однак проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної (часткової) власності позивачу [PERSON] - 16/100частин, відповідачам: [PERSON] - 42/100частин та [PERSON] - 42/100частин, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 09.10.2008р. №1592. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися складні неприязні стосунки, оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у відповідача [PERSON] і останній на вимогу позивача не надає правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вказані вище вимоги законодавства та те, що відповідач утримує у себе правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності на житло), не надає його позивачу, який має такі ж права як і відповідачі, і вказаний правовстановлюючий документ безпосередньо стосується як відповідачів так і позивача, суд приходить до висновку, що такими діями відповідачі порушують право позивача, не визнають його право власності на частини спірної квартири. Не надання співвласникам правовстановлюючого документу, який є єдиною підставою та невід'ємним документом для використання власником своїх прав володіння, користування та розпорядження майном, свідчить про порушення зі сторони відповідачів прав власників (в даному випадку позивача), та про невизнання за позивачем права власності на частини спірної квартири. Так як позивач позбавлений можливості отримати оригінал свідоцтво про право власності на житло, яке засвідчує його право власності, що, відповідно, позбавляє позивача права розпоряджатися своєю власністю, і тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достатність доказів та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved