Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 07.05. 2015 року надав [PERSON] грошові кошти - позику у розмірі 1500,00 доларів США з сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 5 % від суми позики щомісячно, в розмірі 75,00 доларів США на місяць, не пізніше 8 числа місяця наступного за звітним до дня повернення всієї суми займу. Вказує, що цього ж числа, тобто 07.05.2015 року він надав відповідачу [PERSON] кошти в позику в розмірі 1500,00 доларів США, на строк до 08.08.2015 року, про що складено було відповідачем розписку, однак, у визначений за розпискою, яку вважає договором, строк - до 08.08.2015 року відповідач кошти в повернення позики не повернув, а тому, на його думку з [PERSON] підлягають стягненню крім основної суми боргу і проценти у розмірі 5 % від суми позики щомісячно, що становить 600,00 доларів США із розрахунку 75,00 доларів США на 8 місяців та пеню у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення із розрахунку 201 день по 1,7 долара США, що становить 341,70 доларів США, які по курсу НБУ складіють - 9160,00 грн. Отже, загальна сума коштів становить 1500,00 доларів США, що є еквівалентом 40215,00 грн.; проценти - 600,00 доларів США, що по курсу НБУ становить 16086,00 грн.; пеня в розмірі 341,70 доларів США, що по курсу НБУ становить 9160,00 грн. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення грошових коштів, однак, відповідач не повертає кошти і на його звернення не реагує. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму основного боргу за договором позики в розмірі 1500,00 доларів США, що є еквівалентом 40215,00 грн.; проценти - 600,00 доларів США, що по курсу НБУ становить16086,00 грн.; пеню в розмірі 341,70 доларів США, що по курсу НБУ становить 9160,00 грн. та витрати понесені при подачі позовної заяви до суду, а саме: судовий збір у розмірі 654,61 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в наданих суду поясненнях, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та вказував обставини аналогічні зазначеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача, в заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши і розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 3 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України, право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Вимогами ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом належними доказами по справі, установлено, що позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] 07.05.2015 року грошові кошти в позику в розмірі 1500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5 % від суми позики щомісячно, в розмірі 75,00 доларів США на місяць, не пізніше 8 числа місяця наступного за звітним до дня повернення всієї суми займу, на строк до 08.08.2015 року, про що складено було розписку, яку написав відповідач, якою визнав факт отримання грошей у борг, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.22). Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з пропозицією повернення коштів, але він не повертає кошти, яку відповідачем було залишено без уваги. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. За приписами ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Згідно ст.ст.1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] 07.05.2015 року кошти по договору позики в розмірі 1500,00 доларів США на строк до 08.08.2015 року, зі сплатою процентів в розмірі 5 % від суми позики щомісячно, що становить 75,00 доларів США на місяць, тобто розмір процентів встановлений договором позики та підлягає стягненню. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Аналогічні висновки містяться і в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року та 18 грудня 2014 року Отже, статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Виходячи з обставин справи і дослідженої розписки суд вважає, що розписка про отримання грошових коштів відповідачем містить зобов'язання про їх повернення позивачу, згідно з наведеними вимогами закону, правової природи укладеного між сторонами договору (оформленого у вигляді розписки). Щодо наведеного свідчать і правові позиції Верховного Суду України (справа 6-1967цс15. Крім наведеного, стягнення з боржника, який порушив грошове зобов»язання, суми процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої ст.550ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №3-369цс15 від 02.09.2015 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до ст.549 ч.3 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Сума коштів станом на 08.08.2015 року відповідачем не повернута в розмірі 1725,00 доларів США, 0,1 % від даної суми є 1,70 доларів США. Відповідно до положень ст.258 ч.2 ЦК України, пеня стягується за один рік в межах встановленого законом строку спеціальної позовної давності. На момент подання позову термін прострочення становив 201 день (201 *1,7 долара США =3 41,70 доларів США) що по курсу НБУ становить 9160,00 грн. за період прострочення з 08.08.2015 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.212 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого судового збору, належним чином підтвердженого відповідною квитанцією від 17.02.2016 року в розмірі 654,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved