Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником цілісного майнового комплексу, загальною площею 8346,3 кв. м., що знаходиться по [ADDRESS], 5/100 частин якого 08 лютого 2012 року були відчужені ним [PERSON] та [PERSON], так як останні виявили бажання увійти в спільний бізнес як інвестори, розвивати комплекс, розпочати залізничні відвантаження. Проте, так як являється фізичною особою, а не юридичною, то міг прийняти [PERSON] та [PERSON] до спільного бізнесу тільки через відчуження частки у майновому комплексі. Що фактично і відбулось, шляхом укладення між сторонами 08.02.2012 року договору, за яким він відчужив відповідачам 5/100 частин комплексу. Проте, відповідачі своїх інвестиційних намірів так і не виконали, і використовуючи неоднозначні положення спірного договору, без його відому виділили із комплексу 5 будівель. Крім того, 26 квітня 2012 року рішенням виконавчого комітету Іване-Пустенської сільської ради за №14 цим будівлям було присвоєно поштову адресу [ADDRESS] з видачею [PERSON] та [PERSON] свідоцтва на право власності. В результаті відповідачі стали власниками 5-ти окремих будівель комплексу ( електростанції, пожводойми, підстанції, насосної, будки), а він залишився власником 95/100 частин усього комплексу із повним комплектом будівель, проте без наявних співвласників. Вирішити проблему позивач не може через зміст договору від 08.02.2012р., який є нечітким, неоднозначним і допускає різне тлумачення. Вважає, що предметом договору є відчуження [PERSON], [PERSON] 5/100 частин цілісного майнового комплексу по [ADDRESS], а не окремих будівель, оскільки договір, який було між ними укладено 08.02.2012 року називається «договір купівлі-продажу 5/100 частин цілісного майнового комплексу»; у пунктах 1, 2, 4, 5, 9 договору йдеться про 5/100 частин цілісного майнового комплексу; у державному реєстрі правочинів договір зареєстрований як відчуження 5/100 частин цілісного майнового комплексу; на звороті правоустановчого документа позивача нотаріус вчинила запис про відчуження 5/100 частин цілісного майнового комплексу; позивач після реєстрації права власності з урахуванням спірного договору став власником 95/100 частин цілісного майнового комплексу; [PERSON], [PERSON] після реєстрації права власності за спірним договором стали власниками по 1/40, разом 5/100 частин цілісного майнового комплексу; відчуження окремих будівель не було можливе в силу положень ст.. 120 ч. 6 Земельного Кодексу України, бо потребувало зазначення істотних умов щодо земельної ділянки. Крім того, відповідачі маніпулюючи списком 5-ти будівель у абзаці 2-му пункту 1 договору, отримали рішення виконкому сільради від 26.04.2012 року і свідоцтво від 27.04.2012р. про право власності на 5 окремих будівель. Наведене в сукупності порушує його права та законні інтереси, оскільки він нібито власник 95/100 частин цілісного майнового комплексу, прте співвласників не стало і не може скористатися првами ст.ст. 359, 360, 362 Цивільного Кодексу України, так і для розпорядження часткою 95/100 неможливо виконати вимоги ст. 362 Цивільного Кодексу України. А тому, просив суд розтлумачити зміст договору від 08 лютого 2012 року, що його предметом є купівля [PERSON], [PERSON] у [PERSON] 5/100 частин цілісного майнового комплексу по [ADDRESS], а не окремих будівель. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві підтримали повністю. При цьому, суду пояснили, що в результаті того, що в абзаці другому першого пункту договору визначено окремі об»єкти нерухомого майна, відповідачі визнали на такі право власності, відокремились, через, що позивач не може реалізувати свої права щодо належної частки, відчужити таку можливо лише за згоди співвласників, яких фактично вже не має. В судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] - [PERSON], представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнали, в задоволенні такого просили суд відмовити. При цьому, суду пояснили, що на момент укладення спірного правочину всі істотні умови договору були досягнені між сторонами, що і відображено у п. 1. Дії позивача розцінюють виключно як такі, що мають на меті перешкодити їх діяльності. Так, за позовами [PERSON] спірний договір неодноразово був предметом дослідження в судових спорах, за рішеннями яких спростовано доводи позивача в тій частині, що предметом спірного договору є ідеальна частка в розмірі 5/100 частин. Вказаними рішеннями встановлено, що предметом догору купівлі-продажу є 5/100 частин цілісного майнового комплексу з визначенням сторонами чіткого переліку об»єктів нерухомості, що її складають. Позовні вимоги ж [PERSON] стосуються зміни предмету правочину, а не його тлумачення. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Як встановлено судом, що випливає зі змісту спірного правочину, а саме укладеного між сторонами 08 лютого 2012 року, договору купівлі-продажу 5/100 частин цілісного майнового комплексу предметом такого є те, що [PERSON] як «продавець», продав, а [PERSON] і [PERSON], як «покупці» купили 5/100 частин цілісного майнового комплексу, що знаходиться в [ADDRESS], в рівних частках кожному. Сторонами в договорі визначено, що ці 5/100 частин цілісного майнового комплексу складаються з : будова електростанції, цегла, загальною площею 210,20 кв.м.; зазначена у плані під літ. Г;пожежна водойма, бетон, загальною площею 52,10 кв.м., зазначена у плані під літ.Е; будова підстанції, бетон, загальною площею 48,60 кв.м., зазначена у плані під літ. І; будова насосної, цегла,загальною площею 24,6 кв.м.; зазначена у плані під літ. Ї; будова з/д ваги з віткою, цегла, загальною площею 7,10 кв.м., зазначена у плані під літ. Й. Зазначене вказує на те, що сторони, укладаючи спірний правочин, чітко висловили своє волевиявлення щодо умов про предмет договору. Подаючи зазначений позов щодо тлумачення цих умов договору купівлі-продажу, позивач фактично порушує питання про їх зміну, просячи суд постановити рішення, за яким встановити, що предметом цього договору є купівля [PERSON], [PERSON] у [PERSON] 5/100 частин цілісного майнового комплексу по [ADDRESS], а не окремих будівель. Що, на думку суду, суперечить нормам тлумаченню змісту правочину, встановленим пунктами 3,4 ст. 213 ЦК України. Наведені позивачем обставини суд не знаходить такими, що свідчать про нечітке, неоднозначне, різне тлумачення спірного правочину, в зв»язку з чим його зміст потребує тлумачення судом. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є підставними, обґрунтованими, а тому, приходить до висновку, що такі задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі слід покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли. Враховуючи наведене вище, на підставі ст. 213 ЦК України,

Outcome: dismissed