Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить скасувати арешт, накладений Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі постанови відділу державної виконавчої сліжби Біляївського управління юстиції в Одеській області серії АА № 103140 від 16.04.2008 року, зареєстрований будинок за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, реєстраційний номер обтяження 7060703. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці земель Біляївської міської ради Одеської області, розміром 0,10 га, а також земельних ділянок: площею 0,10 га, у тому числі сільськогосподарських угідь - 0,08 га та площею 0,02 га розташованих на території [ADDRESS] . Право власності ним набуте на підставі договорів купівлі-продажу від 22 червня 2005 року. Проте, йому стало відомо, що на вищевказане нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови АА 103140 від 16.04.2008 року, особа, майно якої обтяжується - [PERSON] 14.09.2020 року він звернувся до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з вищевказаного нерухомого майна, але отримав відмову з підстав того, що станом на теперішній час у Відділі відсутнє відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1369 від 23.01.2007 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області, а також воно завершене на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», та за спливу строків зберігання (три роки) - знищено. Крім того, йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. Станом на теперішній час існує заборона відчуження, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.09.2020 року № 224624818, де вбачається наявність обтяження за № 7060703, накладеного вищевказаною постановою державного виконавця. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій зазначив, що на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. Представник третьої особи - Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належний чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] та складається з одного житлового глиняного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 28,14 кв.м та надвірних споруд: «Б»- літньої кухні, «Г»-погрібу, 1-4-огорожі, І-басейну, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.06.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2972, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.07.2005 року (а.с. 12). Крім того, відповідно до договорів купівлі-продажу від 22.06.2005 року, посвідчених державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2975 та № 1-2976, зареєстрованих в Біляївській міській раді за № 21 та № 22 від 24.06.2005 року, [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,02 га, у тому числі сільськогосподарських угідь - 0,02 га, з них: ріллі - 0,02 га, та площею 0,10 га, у тому числі сільськогосподарських угідь - 0,08 га, з них: ріллі - 0,05 га, багаторічних насаджень - 0,03 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,02 га, що розташовані на території [ADDRESS] (а.с. 7, 10). Викладене вище також підтверджується Витягами з Державного реєстру правочинів від 23.06.2005 року № 1144097 (а.с. 9), від 23.06.2005 року № 1144197 (а.с. 11), від 23.06.2005 року № 1144071 (а.с. 13) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.07.2005 року № 7667224 (а.с. 14). Разом з цим, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 224624818 від 18.09.2020 року позивач дізнався, що існує заборона відчуження нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований Біляївською районною державною нотаріальною конторою, за заявою Відділу державної виконавчої служби Біляївського РУЮ Одеської області, на підставі постанови АА 103140 від 16.04.2008 року, особа, майно якої обтяжується - [PERSON] (а.с. 15-16). 14.09.2020 року позивач звернувся до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з вищевказаного нерухомого майна, але отримав відмову з підстав того, що станом на теперішній час у Відділі на примусовому виконанні відсутнє відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1369 від 23.01.2007 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області, а також воно завершене на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», та у зв`язку із закінченням строків зберігання (три роки) - знищено, а також рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з майна (а.с. 17). Згідно з Постановою АА № 103140 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2008 рокуна примусовому виконанні у відділі ДВС Біляївського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа 2-1369, виданого 23.01.2007 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України в особі філії Біляївського відділення № 5422» - 4558,97 грн., яке станом на теперішній час завершено, але арешт знятий не був. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 40 України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 59 України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вищевказане майно [PERSON] придбано у приватну власність 22.06.2005 року у громадянина [PERSON] , якому вказане майно належало на підставі: державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 089431, виданого виконкомом Біляївської міської ради, Одеської області 22.05.1997 року та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 850; державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 089432, виданого виконкомом Біляївської міської ради, Одеської області 22.05.1997 року та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 849; договору дарування, посвідченого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 15.06.2005 року за реєстровим № 1-2817, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» м. Біляївка 15.06.2005 року, реєстраційний номер - 11093849, номер запису - 334 в книзі 3-651. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Таким чином, виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1369 від 23.01.2007 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження), але державним виконавцем арешт знятий не був. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved