Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 02 жовтня 2013 року між ним та ТзОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець зобов'язався передати а позичальник отримати у строкове користування грошові кошти в сумі 84150 грн. з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2013 року. У підтвердження факту укладення договору позикодавець передав, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 84150.00 грн., що підтверджується квитанцією № 79-558 від 02.10.2013 року. Однак, відповідач - ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» зобовязання згідно умов договору належним чином не виконало. Станом на 19 вересня 2016 року заборгованість відповідача становить 205437,97 грн., а саме: основний борг в сумі 84150,00 грн.; відсотки за користування позикою в сумі 40817,36 грн.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 6736,61 грн.; індекс інфляції від знецінення національної валюти в сумі 73734,19 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Від представника позивача [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач представник ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» 02 жовтня 2013 року укладено договір позики (а.с. 8). Згідно умов договору позики позикодавець зобов'язався передати, а позичальник отримати у строкове користування грошові кошти в сумі 84150 грн. з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2013 року. У підтвердження факту укладення договору позикодавець передав, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 84150.00 грн., що підтверджується квитанцією № 79-558 від 02.10.2013 року (а.с. 9). Однак, ТзОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» взятих на себе зобовязань по поверненню грошових коштів не виконало, а тому станом на 19.09.2016 року заборгованість ТзОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» перед [PERSON] становить 205437,97 грн., а саме: основний борг в сумі 84150,00 грн.; відсотки за користування позикою в сумі 40817,36 грн.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 6736,61 грн.; індекс інфляції від знецінення національної валюти в сумі 73734,19 грн. За правилами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За наявних обставин суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умов за договором позики, тому з нього слід стягнути на користь позивача борг за цим договором. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved