Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності, в обґрунтування позову зазначив, що 14 вересня 2015 року [PERSON] позичив [PERSON] суму грошей в розмірі 250000,00 гривень строком на шість місяців до 14 березня 2016 року без стягнення процентів за користування коштами, про що між ними був укладений договір позики №1 від 14.09.2015 року, на підтвердження якого в частини надання позики відповідачем була надана розписка від 14.09.2015р. про фактичне отримання коштів. У встановлений договором строк відповідач борг позивачу не повернув. Добровільно повертати суму боргу відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність коштів, уникає зустрічі з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики №1 від 14.09.2015 року заставодавець надав заставодержателю в заставу земельну ділянку площею 0,0476 га., кадастровий номер 2322184900:01:003:0256, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що належить позичальнику на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №065932, виданому Запорізькою райдержадміністрацією 06.08.2004 року та розташований на ній садовий будинок №45 у обслуговуючому садівничому кооперативі «Рощиця» за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Канівське, провулок Річковий б/н, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №963997, виданому виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради 24.01.2006р. За вказаних обставин, позивач вважає, що в нього виникло право вимоги звернення стягнення на предмет застави - земельну ділянку площею 0,0476 га., кадастровий номер 2322184900:01:003:0256, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області та розташований на ній садовий будинок №45 у обслуговуючому садівничому кооперативі «Рощиця» за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Канівське, провулок Річковий б/н. Відповідно звіту від 28.04.2016 року про експертну оцінку нерухомого майна ринкова вартість земельної ділянки та садового будинку складає 238900,00 гривень. У звязку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися за захистом своїх інтересів до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, обставини викладені в позовній заяві підтвердив, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вивчивши матеріали справи встановив, що дійсно 14 вересня 2015 року [PERSON] позичив [PERSON] суму грошей в розмірі 250000,00 гривень строком на шість місяців до 14 березня 2016 року без стягнення процентів за користування коштами, про що між ними був укладений договір позики №1 від 14.09.2015 року, на підтвердження якого в частини надання позики відповідачем була надана розписка від 14.09.2015р. про фактичне отримання коштів. У встановлений договором строк відповідач борг позивачу не повернув. Добровільно повертати суму боргу відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність коштів, уникає зустрічі з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики №1 від 14.09.2015 року заставодавець надав заставодержателю в заставу земельну ділянку площею 0,0476 га., кадастровий номер 2322184900:01:003:0256, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що належить позичальнику на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №065932, виданому Запорізькою райдержадміністрацією 06.08.2004 року та розташований на ній садовий будинок №45 у обслуговуючому садівничому кооперативі «Рощиця» за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Канівське, провулок Річковий б/н, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №963997, виданому виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради 24.01.2006р. Одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до ст. 546 ЦК України, є застава. Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання - договору позики, визначилися сторони. Стаття 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст. 590, ч. 1 ст. 591 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, і включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У випадку порушення Заставодавцем зобов'язань за договором позики, зобов'язання за договором позики відповідач не виконує, Заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави. При цьому вказаними нормами закону не передбачено згоди боржника для звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. За вказаних обставин, суд вважає, що у позивача виникло право вимоги звернення стягнення на предмет застави - земельну ділянку площею 0,0476 га., кадастровий номер 2322184900:01:003:0256, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області та розташований на ній садовий будинок №45 у обслуговуючому садівничому кооперативі «Рощиця» за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Канівське, провулок Річковий б/н. Обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності, не суперечить положенням діючого законодавства. З урахуванням зазначених норм права ( ст. 328, ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст. 590, ст. 591, п.п. 4 ч. 1 ст. 593 ЦК України) не виключається можливість звернення стягнення на предмет застави в такий спосіб і набуття заставодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог заставодержателя шляхом набуття права власності на предмет застави, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому на підставі частини другої статті 16 ЦК, позивач має право вимагати застосування такого способу захисту порушених прав судом. Відповідно до звіту від 28.04.2016 року про експертну оцінку нерухомого майна ринкова вартість земельної ділянки та садового будинку складає 238900,00 гривень, що є співмірною із сумою заборгованості за Договором позики. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вважає за можливе постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved