Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 листопада 2002 року між ними з відповідачкою було зареєстровано шлюб. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2014 року справі № 199/4771/14-ц шлюб був розірваний. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. 30 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS], а місце проживання малолітнього сина [PERSON] з відповідачкою, за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін. При цьому він вважає, що як рідний батько свого сина [PERSON] зобов'язаний приймати участь в його вихованні та має право на особисте спілкування з ним. Проте відповідачка умисно перешкоджає у спілкуванні з сином. Так, він неодноразово намагався побачитися із сином, телефонував до відповідачки з метою домовитися про день, час та місце побачень. Відповідач ж на протязі вже 9 місяців відмовляла в його проханні. При цьому жодних причин і мотивів не наводила. Окрім того, він декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки. Однак остання з сином за цією адресою не проживають. На сьогоднішній день йому не відомо, де проживає його син. Наголошує також на тому, що в період після розлучення з відповідачкою деякий час, а саме з 02 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року, син [PERSON] проживав разом з ним та своєю сестрою [PERSON] в с. Старому Бориспільського району Київської області. За вказаний час [PERSON] відвідував дитячий садок, знаходився під постійною турботою і піклуванням свого батька. 10 березня 2015 року відповідачка забрала сина та з цього часу більше свого сина він не бачив, навіть не мав можливості з ним поспілкуватися. По теперішній час він належним чином піклується про здоров'я дітей. Їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак, відповідачка умисно налаштовує малолітнього сина [PERSON] проти Позивача та постійно перешкоджає йому у спілкуванні з ним. Зазначає, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із малолітнім сином [PERSON] спричинить йому шкоду не існує, а створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Тому, просить суд не чинити [PERSON] перешкод [PERSON] в спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON], [INFO], визначивши способи участі батька у вихованні дитини шляхом: -побачень з 9-00 години п'ятниці по 21-00 годин неділі кожної першої та третьої неділі календарного місяця у відсутності матері дитини поза межами місяця проживання дитини, забираючи її за адресою: [ADDRESS], та повертаючи її за цією адресою; -побачень протягом половини періоду канікул у навчальних закладах у відсутності матері дитини поза межами місця проживання дитини, забираючи дитину з 09-00 години для початку канікул за адресою: [ADDRESS], та повертаючи її за цією адресою о 21-00 годині останнього дня половини канікул; -побачень в день народження дитини з 09-00 години до 14-00 годин у відсутності матері дитини поза межами місця проживання дитини, забираючи її за адресою: [ADDRESS], та повертаючи її за цією адресою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в змісті позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та просила щоб зустрічі сина з батьком проходили у її присутності. Представник третьої особи в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду, приймаючи до уваги інтереси дитини і батьків. Вислухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них [INFO] року народилася дочка, [PERSON] та [INFO] року народився [PERSON]. Впродовж сімейного життя відносини між позивачем та відповідачем не склалися, та 16 липня 2014 року сторони по справі розлучилися. Після розлучення [PERSON] залишилася з дітьми проживати в [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, проте через перешкоди, які чинив їй колишній чоловік, змушена була деякий час проживати в [ADDRESS]. [PERSON] працює приватним підприємцем, проживає в житловому будинку [ADDRESS], до розлучення з відповідачем кожної неділі навідувався до дітей. В серпні місяці 2014 року на прохання своєї доньки, позивач на певний час забрав до себе проживати малолітню [PERSON], проте дочка залишилася проживати разом з батьком та його співмешканкою (наразі дружиною), [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з вересня 2014 року пішла навчатися до Бориспільської загальноосвітньої школи 1-3 ступеней № 8 , в якій навчається по даний час. 30 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO], разом з батьком [PERSON], а місце проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON]. На разі стосунки між позивачем та відповідачем припинені, вони проживають окремо. Син [PERSON] проживає разом з матір'ю - відповідачкою по справі за адресою: [ADDRESS]. Звертаючись до суду з даним позовом позивач наголошує на тому, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною та просить суд визначити йому часи побачень з ним, для спілкування та виховання. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно до ст. 150 СК України, «батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя». Статтею 153 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Такі ж положення закріпленні ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства». За статтею 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення норма законодавства, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд враховує передусім інтереси дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, що здатні вплинути на фізичне й психічне здоров'я дитини, на її моральний розвиток. Виходячи із зазначеного нормативного обґрунтування, обставин, встановлених судом, з урахуванням прав позивача як батька дитини, який проживає окремо від сина, на спілкування з ним, а також з необхідності захисту прав і інтересів неповнолітнього при спілкуванні із батьком та необхідності в такому спілкуванні, зазначених вище обставин, з урахуванням наданого органом опіки та піклування- виконавчого комітету Синельниківської міської ради висновку про [PERSON] способів участі у вихованні дитини [PERSON], суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та винесення рішення про усунення [PERSON] перешкод в реалізації його права на виховання та спілкування з дитиною [PERSON], встановити йому часи спілкування з сином [PERSON], [INFO] батькові [PERSON] кожну першу та третю субботу та неділю надавати час на спілкування з 10.00 години до 20.00 години, в присутності матері. В день народження з 10.00 години до 14.00 години, в присутності матері. В іншій частині позову - відмовити. Питання про розподіл судових витрат судом вирішено відповідно до приписів ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial