Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 80000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.04.2021 року надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 80000 грн, які останній зобов`язався повернути до 10.06.2021 року, про що склав відповідну розписку. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав та не повернув суму позики. Просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Виноградівського районного суду, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається зі змісту копії розписки від 20.04.2021 року, відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 80000 грн., які зобов`язався повернути до 10.06.2021 року (а.с.8). Вказана розписка в судовому порядку відповідачем [PERSON] не оспорювалася, факт її підписання відповідачем підтверджує передачу позивачем грошових коштів та зобов`язання їх повернення. Отже, в даній розписці містяться всі умови договору позики, визначені положеннями ст. 1046 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Будь-яких доказів, які б свідчили про виконання відповідачем зобов`язання за довогором позики суду не надані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 80000 грн. Крім того, встановлено, що позивачем понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908 грн.(а.с.1), а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 526,530,625, 1046,1047,1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved