Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO], та встановити [PERSON] наступний графік участі у вихованні дитини, дозволивши [PERSON] забирати неповнолітнього [PERSON] з місця його реєстрації та проживання без участі [PERSON] кожного вівторка та четверга з 17 години до 20 години, та першу суботу і третю неділю місяця з 9 години до 12 години з обов'язковим поверненням дитини до місця її проживання. На обґрунтування позовну зазначено, що 08 червня 2012 року було укладено шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з травня 2013 року шлюбні відносини припинено та відповідачка разом з сином переїхала мешкати окремо. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2013 року шлюб між ними розірвано. А також рішенням суду з нього стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2013 року, які він регулярно сплачує. [PERSON] чинить йому перешкоди у вихованні сина, у звязку з чим він звернувся до Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська з заявою про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Однак відповідачка не бажає, щоб орган опіки та піклування вирішував це питання та продовжує чинити перешкоди побачення його з сином, саме тому він вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої вимоги , послався на обставини викладені в позовній заяві. Надалі , надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.3). Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09.02.2016 року, також підтримала вимоги позивача та просить їх задовольнити. Надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомила. Представники третьої особи в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх устасті. (а.с.24, 31). Відповідно до ч.2 ст. 158, п. 2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 12 липня 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровського області від 25 грудня 2013 року було розірвано. ( а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження , виданого 02 листопада 2012 року , сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровського області від 22 листопада 2013 року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2013 року і до повноліття дитини. (а.с.10). Умови проживання позивача [PERSON] створені для проживання малолітнього сина, про що вказано у акті обстеження від 27.05.2016 року .(а.с.37) Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно із ч.ч. 1-3\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 1\~ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 2\~ст. 159 СК України\~ суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Перешкоди, які чинить відповідач позивачеві у спілкуванні з дитиною не забезпечують інтересів дитини та порушують права позивача, які підлягають судовому захисту.

Outcome: approved